rfr · GW0WRFR10 · 2009-06-01 00:00:00 — Jag vet att och några kolleger har varit runtom i , inte minst nere i , och träffat GD för culture and education. Det har i sin tur resulterat i att utskottet där nere har beviljat ett direkt verksamhetsbidrag, vilket i sig är ganska ovanligt. Man brukar kunna få ett EU-projekt, men har vi fått ett direkt verksamhetsbidrag på som vi förhoppningsvis ska få för att helt enkelt fortsätta att utveckla verksamheten på det sätt vi gör. De vill följa oss som en studie för att kunna skapa en bredare kunskap runtom i om att det här är ett av de arbetssätt som de gillar väldigt skarpt. tar vi nästa bild. Vi har satt ett mål i styrelsen att vi inte på något sätt ska driva en verksamhet som är fullständigt beroende av bidrag oberoende av var de kommer ifrån, utan vi vill att det ska finnas en självfinansieringsgrad. Den ska ligga . Men vi känner att den inte heller får sticka i väg. Då blir vi helt plötsligt för kommersiella, och då är det andra drivkrafter som styr. Därför tycker jag att vår styrelse är en ganska härlig blandning. Jag som lever i en superkommersiell värld får på intet sätt rätt bara för det, och de som kommer från den djupt odlade traditionella kulturella sektorn där ingenting ska kosta någonting får inte heller fullt rätt. Vi hamnar på något slags medelväg, och är det 60 för mig och 40 för dem. Men det kanske blir 5050 med tiden; vi får väl se. Med denna utveckling där vi har gått från traditionell regional skådebana har vi också åttadubblat omsättningen. Det är ganska fascinerande. I den omsättningen ingår naturligtvis även predestinerade projektpengar. Men det ingår också att vi faktiskt tar betalt. Det är ganska kul att kunna ta betalt i ett företag eller hos en kulturellt uppdrag. Vi i vår tur betalar ju för det också. Det innebär att konstnären trots sin oerhörda frihet också får en möjlighet att, om hon eller han tycker att det känns bra, få ytterligare en inkomst som kan stötta upp vardagen. Det tycker vi är jättepositivt. Nästa bild hade säkert kunna prata om länge, men vi släpper den . För er som vill veta mer har vi gjort så att vi fortfarande har det gamla namnet, som jag kallar för bananklasen. Därför är vi glada att vi har tagit till oss varumärket . TILLT är ju att byta perspektiv, och det är mycket lättare att beskriva en sådan hemsida: . Titta gärna in där så får ni veta mer! OFFENTLIG UTFRÅGNING OM KULTUR SOM KREATIV TILLVÄXTKRAFT 2008/09:RFR10 Ordföranden: tackar för detta. har vi kommit till den punkt där vi ska ha en kort paus . Välkomna tillbaka , då det finns utrymme för frågor och diskussion! Vice ordföranden: Det var intressant att lyssna till er. Det kändes komplementärt med olika perspektiv. Tillsammans målar ni en bild som blir så fullständig som något kan bli under med oss. Det har varit jättetrevligt. öppnar vi för frågor från kulturutskottets ledamöter. (): Tack allihop för att ni kom hit ! Det var utmärkta föredragningar. Det var många tankar och känslor som väcktes. Jag kommer från som är ett län där vi alltid har haft kulturturism. Vi har , Vinterfesten och Peace & . Så ser det ut lite runtom i vårt land. Det finns olika festivaler och annat som bidrar till den tillväxt som vi alltid har talat om i vissa regioner. Jag vill komma in på barnen. var inne lite på skapandet och att verkligen få växa som människa. Det har ni varit inne på allihop. Jag känner en oro för den finansiella krisen. Alla politikområden går in i varandra. De signaler som vi får är att kommuner och regioner har mindre pengar. Olika stiftelser säger att det inte går längre. Det gör att det blir mindre intäkter till tillväxten, vilket ni alla var inne på. och Majblomman poängterar också detta apropå skapande i skolan, vilket du var inne på , och deklarerar tydligt rättigheten till eget skapande. Man känner oro för alla drömmar och hoppet om framtiden. Jag kommer aldrig att glömma när jag var på en musikskola och en flicka tog upp sin fiol och började spela. Hennes ögon var fulla av glöd och lycka. Hon sade: När jag spelar lär jag mig matte och svenska bättre, men framför allt träffar jag andra och får spela tillsammans. Det är just detta det egna skapandet och mötet med andra. Här kommer också framtidens tillväxt in. Vi har fantastiska musiker i . Jag vänder mig till och frågar: Ser man någon skillnad på regioner som satsar på kulturskolor och musikskolor? Ser man någon skillnad när man satsar på det egna skapandet? Det egna skapandet är otroligt viktigt för framtiden. För att få många som kommer in i de olika genrerna är det basen. Hur ser ni på det? : För mig är detta med att uppmuntra och utveckla skaparkraften hos barn noll en grundfaktor bakom kreativitet i ett samhälle. Vad var det som gjorde att de nordiska länderna utvecklade sig till de mest demokratiska länderna i världen? Jo, det handlade om folkbildning, om att det underifrån fanns denna förmåga. Det finns de som menar att paradoxen var att läskunnigheten var så stor till och med före folkskolans införande för att vi hade ett religiöst tvång att alla skulle lära sig katekesen. Jämför med där av befolkningen saknar läskunnighet. Bland kvinnorna är det OFFENTLIG UTFRÅGNING OM KULTUR SOM KREATIV TILLVÄXTKRAFT som saknar läskunnighet. Det landet har ingen chans att utvecklas så länge det är på det sättet. Om vi inte satsar på skolan bygger vi in vår egen undergång. Det handlar om den kreativa förmågan man har som barn. Jag gör skillnad mellan de barn som är privilegierade nog att behålla sitt kreativa självförtroende och de barn som får det kvaddat men som inte därför är mindre kreativa i sina utgångspunkter. Ju mer man kan frigöra denna förmåga hos alla, desto bättre blir ett samhälle. Miljökrisen kommer inte att lösas genom tekniska uppfinningar. Den kan bara lösas genom att människors skaparkraft underifrån frigörs. Den kommer inte att lösas teknokratiskt, är min uppfattning. Om det finns ett engagemang av gammaldags folkrörelseslag där människor inser att det är deras barns framtid som det handlar om kommer den kreativa förmågan som gör att man kan göra något åt detta. Jag kommer från en lärarfamilj. Min mamma var lärare, min svåger var lärare och min syster började som lärare. Det enda jag kan säga är att lönenivån för lärare är skandalöst låg i förhållande till vad yrket kräver. Det är en sådan felinvestering med en form av diskriminering av en speciell yrkesgrupp. Jag kan bara se på vad journalister har möjlighet att tjäna jämfört med vad lärare tjänar. På den punkten skulle jag vilja att ni i , och i synnerhet kulturutskottet, poängterar att detta är en krislösande faktor. Det kommer inte att lösa krisen . Det handlar om att se till att man om 10, 20 eller har en chans att hantera den verklighet man lever i då. : Jag kan hålla med om mycket av det du sade, . Några konkreta studier kan jag inte på rak arm nämna. Det har gjorts en del studier om sådant som att är väsentlig på nationell nivå. Jag vet inte om känner till några fler specifika studier. Forskningen ligger ofta efter. Det hör till forskningens natur att ligga efter. Vad som händer under finanskrisen är en fråga som ställs , men svaren kommer nog att dröja. Jag håller med om vikten av den underifrån byggda kulturen i skolan som grunden för allt. När det gäller de faktiska effekterna håller alla på med det just , fram och tillbaka. Vi tittar internationellt. Vi ser att i länder som ligger lite före oss i krisen drabbas kulturen hårt på alla plan, precis som var inne på. Stiftelserna har inga pengar över huvud taget. Hushållen och det offentliga har mindre pengar. Det slår alltså på alla plan. är det långsiktigt kanske viktigare . Det finns inga lösningar. Jag vet inga direkta studier, men med en kombination av olika skulle man möjligen komma lite närmare ett svar. var jag väldigt konkret; jag väljer den rollen . : Jag tror inte heller att det finns några sådana studier gjorda. Det finns naturligtvis mängder med studier som visar att investering i utbildning ger ett ekonomiskt värde i slutändan; det är helt solklart. OFFENTLIG UTFRÅGNING OM KULTUR SOM KREATIV TILLVÄXTKRAFT 2008/09:RFR10 Det är många forskare i andra länder som hör av sig till mig och undrar hur viktig den kommunala var för det svenska musikundret. Det är lite svårt att säga. Jag skulle hemskt gärna vilja kunna säga på rak arm att det var den som gjorde det. Men som forskare kan jag inte säga det, för det finns det faktiskt inga belägg för. Det hade kanske hänt i alla fall genom den institutionella uppsättning vi har i , skolsystem och så vidare. Men jag kan inte säga att det var den som gjorde det eller att det är regionala investeringsskillnader i kulturen som har gett olika typer av utveckling. Det har jag inga belägg för. Jag vill återknyta till det som sade inledningsvis om bra och dåliga lärare och hur viktigt det är för utbildningssystemet. Jag var i och lyssnade på som har skrivit The Tipping Point. Jag säger inte att jag stöder honom, men han tog upp en intressant frågeställning. Om man kunde räkna ut den ekonomiska förlusten som görs genom alla dåliga lärare som finns i relation till dem som är bra och vilket ekonomiskt värde de skapar skulle man kanske våga utmana skolsystemet lite mer än vad man har gjort . Jag ska inte säga huruvida jag stöder eller inte stöder detta påstående, men jag tycker att det väcker en viktig fråga när man talar om kreativitet och den slutgiltiga avkastningen från denna. : Du väckte en tanke eftersom jag nu kommer från en annan del av världen att det är märkligt att skolsystemet över huvud taget medger dåliga lärare. Det är väl en brist i sig. Egentligen är det nog inte lönen i första hand, även om jag har största respekt för att olika yrkeskategorier gärna vill se sin nytta bättre värderad. Men det handlar mer om att skapa en arbetsförutsättning som välkomnar en utveckling av just skolan i detta fall. Skolan är självklart viktig. Många refererar till egna exempel, och det vill jag också göra. Jag är uppväxt i en lärarfamilj. Min pappa hade dessutom musik som sin stora passion. Under hela min storasysters uppväxt, hon är än jag, hade pappa ett storband med tolv musiker. Varken jag eller min syster trakterar ett enda instrument och vi är båda musikaliska. Visst är det fascinerande? Min syster kunde ju ha sjungit och varit duktig på det. Jag kunde ha haft storband , men nej. Förutsättningarna blev sådana att ingen av oss tog upp det. Jag tror att det påverkade familjen så mycket. Han var borta mycket. Visst, det var kul, och mor och far trivdes med det. Men det var ändå något som gjorde att vi inte valde den vägen. Jag tror att det är minst lika viktigt när man är vuxen, i sitt yrkesliv, att bli påmind om att man inte ska vara så fruktansvärt instängd i sin egen värld. Man måste kliva utanför boxen och tänka annorlunda. Det gäller er, mig och alla andra. Kan man med jämna mellanrum bli påmind om hur mycket kreativitet man egentligen bär på kan man som förälder komma hem och påverka sina barn som i sin tur kanske hjälper till att påverka skolan. Då får man en rotation i detta som skulle kunna underlätta något i varje fall. Oberoende av förutsättningarna när man var liten med engagerade eller oengagerade föräldrar, bra eller dåliga lärare så är man inte förlorad. OFFENTLIG UTFRÅGNING OM KULTUR SOM KREATIV TILLVÄXTKRAFT man måste bli påmind om i sin yrkeskarriär att man kan göra det mycket bättre och ha det mycket roligare. Helt plötsligt skapas då en drivkraft. Det var väldigt ovetenskapligt men ändå en uppfattning. Vice ordföranden: Efter den brandfacklan om att det aldrig är för sent och att det finns nya livschanser för oss att ta vara på lämnar jag ordet till näste frågeställare. (): Nej, det är aldrig . Jag levde enligt devisen: Det är aldrig för sent att börja träna, så varför börja nu? Innan jag ställer min fråga vill jag kort kommentera detta med kultur- och musikskolor. Jag har förmånen att sitta i juryn för och därigenom granska lite grann vad som finns runtom i landet. Jag kan konstatera att det är ungefär som med teckningslärare. Det finns kulturskolor som skapar fantastiska förutsättningar, och det finns de som väldigt effektivt dödar kreativitet. Det är mer målet än medlet som kanske ska stå i centrum. Återigen sitter vi som allihop är ganska vana kulturdebattörer och diskuterar dem som inte upplever sig vara så aktiva kulturkonsumenter. Vi glömmer ofta bort att alla är beroende av ett kulturellt samhälle men att många känner att de inte är aktiva kulturkonsumenter och att kulturen inte är något som de har direkt nytta av. Ofta förenklas konst- och kulturbegreppet, både politiskt och inom det civila samhället, till: Och så ska vi väl ha lite kultur därutöver som grädde på moset. Man fokuserar kanske mer på konsumtion än på kreativa processer. Hur kan man arbeta med kvalitetsbegreppet när man talar om att dra nytta av kreativa och kulturella konstnärliga processer? Hur viktig är beställarens kompetens? Hur kan man utveckla beställarens kompetens? nämnde sponsring som endast en fålla. Det finns ett antal som i stället har valt att säga att sponsring bara är ett sätt att räkna hem nästa års budget. Hur kan vi i stället vara med och investera i idéutveckling och forskning och utveckling? Jag tänker naturligtvis på , bland andra. Finns det ett beställaransvar? Å andra sidan, finns det ett konstnärligt ansvar för den som deltar i de kreativa processerna? nämnde att skillnaden mellan att beställa en konsult och en konstnär är att man med konsulten vet vad det kostar och inte får mer än vad man betalar för. Vilket ansvar har den som deltar i de kreativa processerna från konstens sida? Hur står sig internationellt när det gäller denna typ av kompetens? Vice ordföranden: Det var många intressanta frågor och perspektiv på en gång. OFFENTLIG UTFRÅGNING OM KULTUR SOM KREATIV TILLVÄXTKRAFT 2008/09:RFR10 : Det jag hörsammade mest var fråga om vem som bär ansvaret när man skapar relationer mellan kultur och näringsliv. Jag tror att terminologin och språket gör att det blir förvirrat mellan dessa två olika kluster. Jag tror att näringslivet ofta skulle vilja ha ett bättre samarbete men känner sig missförstått. Med bättre samarbete menar man inte att man säger nej till att sponsra kulturen utifrån de traditionella vägarna utan snarare att man vill se hur detta kan vidareutvecklas på ett ännu mer påtagligt och tydligt sätt som gynnar företaget mer långsiktigt och inte bara är en skylt på väggen för 100 miljoner, 3 miljoner eller . Ansvaret finns hos beställaren, men beställaren har haft svårt att få kontaktrelationen mellan näringsliv och kultur. Jag tror att om man tänjer begreppen och får ordning på terminologin skulle detta underlättas otroligt mycket. Det är nästan som när svenskar och danskar ska göra business. Alla är fullständigt överens, men man missförstår varandra någonstans. Det är ungefär samma sak här. Vi vill så väl, men någonstans går det fel. Vi måste hitta vägen förbi det problemet. Det var bara svar på en fråga men i varje fall en början. : Det här är inte min specialkompetens. kommer att kunna säga betydligt bättre om detta. Däremot är kvalitetsbegreppet intressant. Det är något som vi som arbetar kvantitativt med. Hur mäter man kvalitet? Kvalitet är oerhört viktigt inom denna sektor. När vi laborerar med detta tittar vi på kvantitet till syvende och sist. Om man säljer mycket är det nog ganska många som tycker att det är ganska bra. Vi tittar lite grann på hur mycket man är villig att betala för att få lov att konsumera det. Vi tittar också lite grann på livslängd. Vissa kan sälja oerhört mycket , när väldigt många är intresserade av att betala för det, men sedan lever det bara en månad. Andra lever däremot i mindre skala . Det är en jättesvår balansgång hur man ska mäta kvalitet när man arbetar kvantitativt som vi gör. Frågan om kompetens och konstnärligt beställansvar lämnar jag med varm hand över till någon annan. : Det är lite för komplicerade frågor att besvara på ett bra sätt på detta korta vis. De är dock oerhört väsentliga och centrala. Jag är själv mycket förtjust i dem, måste jag lägga till. Det gäller förstås frågan om det kvantitativa kontra det kvalitativa. Ska man mäta allt? tog upp exemplet med . Jag har precis skrivit en fallstudie som inte är godkänd eller publicerad . Den handlar om samarbetet mellan kulturen och näringslivet utifrån bland annat satsningar. Här är kvalitetsbegreppet centralt. Man måste utgå från konstnärlig integritet, kvalitet och starka konstnärskap i grunden för att det över huvud taget ska bli något intressant. Kvaliteten är förstås i centrum. Då måste man ha folk som kan göra dessa kvalitetsbedömningar. OFFENTLIG UTFRÅGNING OM KULTUR SOM KREATIV TILLVÄXTKRAFT anser man sig inte nödvändigtvis kunna när man har gått och liknande. Den typ av studier som åtminstone pekar i denna riktning att tänka i dessa termer visar att det inte spelar någon stor roll om det är privat eller offentligt finansierat så länge man ställer integritet, långsiktighet och kvalitet i centrum. Det väsentliga är dessa dimensioner. En annan spännande fråga som dyker upp i studien är att man på kort sikt kan tänka att dessa världar står långt från varandra. Egenintresset och samhällsansvaret går inte nödvändigtvis samman. På lång sikt är det dock ingen skillnad mellan ett företags egenintresse och ett samhällsansvar och samhällsintresse. På lång sikt kräver ett näringsliv som ska överleva konsumenter som mår bra och är bildade, ett samhälle som är demokratiskt med alla sådana värden, alltså ett friskt samhälle på alla sätt och vis. Därmed är det ingen skillnad på en långsiktig nivå. blir det kontraproduktivt att kasta sig in i snabba mätningar av nyttan av saker på kort sikt, oavsett om det är satsningar i företag eller samhälle. Jag tänker på idéhistorikern som menar att det finns saker som vi kanske inte ska mäta, till exempel mänskliga kvaliteter och människans värde. Där måste vi våga lita på att det finns det icke mätbara. Det är också en sådan sak som kommer fram i fallstudien. Det är jättesvåra frågor, men de är enormt centrala. Jag ska skicka rapporten när den är klar. : Min uppfattning är att man aldrig kan mäta konstnärlig kvalitet. Är den i någon mån mätbar är det i efterhand. var en osäljbar författare, men familjen valde att ge ut honom trots att hans böcker inte sålde. Det är den formen av omätbarhet som detta handlar om. I det jag har skrivit om kulturpolitik har jag pläderat för en mer mångfaldig stödstruktur, till exempel det som inte minst har intresserat sig för, nämligen stiftelseformen som stödfaktor. Jag brukar jämföra det med ett ekologiskt system. Ju fler källor det finns med olika utgångspunkter, desto större är sannolikheten för att det oväntade händer. Jag har diskuterat detta med förste kulturminister, . hade man bara haft kulturministrar på delstatsnivå. Han är socialdemokrat och chefredaktör på . Han gjorde två stora insatser som kulturminister. Det ena var att han såg till att EU inte blockerade de fasta bokpriserna i . Det betyder att jag kan gå in i en bokhandel i vilken liten stad i som helst och köpa vilken bok jag vill. Jämför det med ! Här har vi en total monopolisering av bokutbudet. Här finns städer där man inte har en bra bokhandel. I är det likadant som i . Jag kan inte vara någonstans utan att gå in i en bokhandel, så jag undersöker detta av egenintresse. Det andra han gjorde var att han ändrade stiftelselagstiftningen så att inte bara rika människor skulle kunna sätta upp stiftelser sig själva till åminnelse. Medborgare skulle kunna säga: Vi vill stödja det här projektet. OFFENTLIG UTFRÅGNING OM KULTUR SOM KREATIV TILLVÄXTKRAFT 2008/09:RFR10 Vi går samman några stycken och tigger pengar och samlar in. ska ha en entydig uppgift och stödja detta konstnärliga projekt. Den förändringen av stiftelselagstiftningen skulle vi ha i . En märklig del av den svenska lagstiftningen är att här gäller skattebefrielse för gåvor till naturvetenskaplig forskning, till nordiskt samarbete och allmän utbildning men inte till kulturgåvor. Det är bisarrt. Gör något åt det, kära riksdagsmän, fortare än kvickt! Vice ordföranden: tackar för den uppmaningen. Här behandlas allt från kvalitet till stiftelser och politiska beslut. Kvalitet är en skör och en skön materia att ägna sig åt. Det kan vi väl alla vara överens om. Brinnande ljuslågor, Bachfugor spelade i ensamhet allt sådant är svårt att väga, mäta och transponera till tal. Det är svårt och skört men viktigt. (): Jag tackar för intressanta föredragningar. Apropå inspel om skattelagstiftningen är det en av de saker som tas upp i den rykande aktuella . Där gör man just den analys som du gjorde om denna lätt bisarra företeelse. Vi får se vad som händer. Jag och många med mig, tror jag, ägnar mycket tid åt samtal runtom i landet om . Jag var på ett sådant i min hemort . förslag att det nuvarande nationella målet om kommersialism och dess negativa påverkan ska försvinna ur de nationella målen togs upp. Då uppstod en diskussion om huruvida det var bra eller dåligt och varför det hade kommit till. , sent 60-tal och , var det kanske rätt naturligt att man skrev in denna typ av mål. Där växte det en gång upp en rätt så kreativ kvinna vid namn . tog vi upp detta med tillväxt för kultur och regional tillväxt. En person sade mycket klokt att om någon hade uppmanat att skriva böcker om i syfte att skapa regional tillväxt i ett besöksmål med 600 000 glada människor , vilket betyder välstånd, skola, äldreomsorg och allt i län hade hon förmodligen misslyckats med uppgiften. Men hon gjorde det för att hon var fri att göra det. Hon hade tid över eftersom hon brutit foten i och stenograferade ned sina berättelser för sina barn. Det blev ett författarskap med böcker som ett förlag gav ut. Ur det kunde någon annan kreativ göra ett besöksmål. Jag har en fråga till och . Du antydde att man möjligen måste ha metoder för att mäta insatserna som gör att insatsens värde blir möjligt att förklara i en miljö som möjligen inte är forskarnas miljö utan kanske den just nu väldigt tuffa näringslivsmiljön, det vill säga att kunna sälja in det som Skådebanan och TILLT kan bidra med. Skulle du vilja konkretisera på vilket sätt som ni har utvecklat det mätbara eller de synbara effekterna? Verkligheten just nu är att TILLT och Skådebanan träffar företag som kanske har tappat halva eller av sin produktion OFFENTLIG UTFRÅGNING OM KULTUR SOM KREATIV TILLVÄXTKRAFT Det är här och . I den miljön kommer TILLT och Skådebanan och säger att man föreslår att företagen ska göra en kulturell satsning när de kanske sitter och sliter med varsellistor och ett företags överlevnad. Det är så det är just . Så kommer det inte alltid att vara. Kan du utveckla det som du antydde om metoder för att mäta insatserna? : Det är helt rätt. Vi var inne på det. När det först och främst gäller nuläget kan man säga att det inte är lätt att erbjuda någon tjänst över huvud taget för alla har en instinktiv försiktighet när det gäller om de ska anlita någon, och de måste tänka till två gånger innan de går vidare. Vi inom denna verksamhet har världens bästa försäljningsargument: måste ni se till att utveckla de människor som är kvar på arbetsplatsen och få dem att känna sin hemvist, känna att det som de gör är angeläget, känna trivsel och kanske känna att de får en utveckling av sin personlighet. Det låter väldigt lätt och bra, men det är inte alltid lätt att få någon acceptans på det. Vad är då nästa steg? Det är det mätbara resultatet. Jag säger inte att allting ska vara mätbart när det gäller mixen mellan kultur och näringsliv. Det finns säkert faktorer som det skulle vara närmast absurt att försöka mäta. Det måste finnas ett litet mått av kreativ galenskap också som får bli det som det blir. Det som blir bra ger man luft, och det som blir dåligt döljer man så fort det går.