rfr · GW0WRFR7 · 2009-02-11 00:00:00 — offentliga utfrågning om förhållandena i Riksdagstryckeriet, , 2009 beslutade att ta initiativ till en offentlig utfrågning om förhållandena i . Utfrågningen ägde rum . Syftet med utfrågningen var att belysa situationen i med frågeställningar som: Hur bidrar bäst till en ökad säkerhet i ? Hur når vi bästa balans mellan militär och humanitär hjälp? Vilken roll spelar säkerhetssektorn som form, och hur måste den inriktas? Vilken typ av utvecklingsbistånd är viktigast, och var behövs det bäst? En grupp personer med stor kunskap och erfarenhet om bjöds in för att informera om förhållandena och insatserna där: före detta chefen för (Provincial Reconstruction Team) översten och insatschefen generallöjtnant från Försvarsmakten. Vidare deltog före detta generalsekreteraren för , poliskommissarien från och Director fil.dr från . Den öppna utfrågningen anordnades för att utgöra en bakgrund vid beredningen av proposition 2008/09:69 Fortsatt svenskt deltagande i den internationella säkerhetsstyrkan i (ISAF). Ärendet behandlades i det sammansatta utrikes- och försvarsutskottet, och fattade beslut . Utfrågningen dokumenterades i stenografiska upptagningar. Utskottet bedömer att vad som framfördes under utfrågningen är av allmänt intresse och därför bör göras tillgängligt för en vidare krets. Därför publiceras här en utskrift från utfrågningen tillsammans med visst bildmaterial som förevisades. Offentlig utfrågning om förhållandena i .................................... Stenografisk utskrift från försvarsutskottets offentliga utfrågning om förhållandena i ............ Föredrag av f.d. chef för .............................................. Föredrag av insatschefen för .................................... Frågor och diskussion......................................................................... , före detta generalsekreterare, Överste (i stället för överste ), före detta chef för (Provincial Reconstruction Team) Generallöjtnant , insatschef, Fil.dr , Director, 2008/09:RFR7 DELTAGARFÖRTECKNING (), ordf. (), vice ordf. () () () () () () () () () () () (), försvarsutskottets ordförande Före detta generalsekreteraren , Svenska Överste , före detta chef för Generallöjtnant , insatschef, Fil.dr , Director, (), försvarsutskottets vice ordförande Offentlig utfrågning om förhållandena i Stenografisk utskrift från försvarsutskottets offentliga utfrågning om förhållandena i Ordförande under utfrågningen var (). Ordföranden: till dagens utfrågning som försvarsutskottet har inbjudit till! är ett land som vi förknippar med ockupation och krig. Det är inte så konstigt. Mongoler och bland annat erövrade landet . och hade en kolonial kapplöpning under 1800- talet. var av statskupper och politisk oreda och av blodig sovjetisk ockupation. Det tidiga innebar ett liknande blodigt inbördeskrig mellan landets krigsherrar. Därefter var det talibanstyre åren 19962001. 2001 och 2002 gick amerikanska soldater in, och avsattes. Allt detta präglar vår bild. Men var också under en stor del av en fungerande stat med många institutioner av olika slag som vi förknippar med en stat. Det var också ett land i relativ fred, även om det inte var vad vi skulle kalla för en demokrati. Det är således inte någon naturlag att ska vara ett land i kaos. Uppenbart är emellertid att av ockupation, krig och talibanstyre har slagit sönder stora delar av fysisk infrastruktur, institutioner, mänskligt kapital och annat som är av vikt för en stat. Det var svårt att ens kalla det talibanstyrda för en stat i vår mening. Att bygga upp ett land ur detta i en situation där krigsherrar fortfarande utövar ett inflytande och där stora delar av befolkningen är analfabeter är en enorm utmaning. Det gör situationen, med de ökande spänningar som vi sett , ännu svårare. Men det är den utmaning som den afghanska regeringen och det afghanska folket står mitt uppe i. Vi i det internationella samfundet måste hjälpa till. Vi kan inte lämna det afghanska folket i sticket. Vi måste tro på att det finns en positiv utveckling för . Den fråga vi måste ställa oss är hur vi stöder den afghanska återuppbyggnaden på bästa sätt. Därför är det också viktigt att vi har denna typ av utfrågning, hearing, där vi kan ta upp en del av informationen och intrycken från de främsta experterna och föra en öppen diskussion. OFFENTLIG UTFRÅGNING OM FÖRHÅLLANDENA I 2008/09:RFR7 Hur bidrar vi bäst till en ökad säkerhet i landet? Vilken roll spelar säkerhetssektorn som form, och hur måste den inriktas? Vilken typ av utvecklingsbistånd är viktigast, och var behövs det bäst? Det är några av de frågor som vi här hoppas kunna få svar på. Därför har vi bjudit in en grupp personer med stor kunskap om och erfarenhet av och de svenska insatserna där: , före detta generalsekreterare, , överste (i stället för ), före detta chef för , poliskommissarie , , generallöjtnant , insatschef, , fil.dr , Director, . Tillsammans med alla andra som kommit hit hälsas ni hjärtligt välkomna. Vi inleder med . Cirka kl. 9.30 tar vi en paus. Därefter fortsätter vi med frågor och diskussioner med avslutning . hälsas ni hjärtligt välkomna hit. , : Ordförande, ledamöter, mina damer och herrar! har utan avbrott befunnit sig i . Personligen har jag arbetat med och i , som generalsekreterare för , . Ungefär hälften av , fram till , har jag vistats och jobbat i . SAK:s verksamhet i finns i 17 av landets 34 provinser. har vi haft 6 00012 000 anställda som jag regelbundet har kunnat besöka och kommunicera med. Skolor, lärarutbildning, sjukhus, kliniker, rehabilitering av människor med funktionshinder, krigsdrabbade och andra samt landsbygdsutveckling utgör kärndelarna av verksamheten. Vi arbetar direkt med myndigheterna, de centrala ministerierna, med policyutveckling och strategifrågor. Vi arbetar direkt med befolkningen i byar för att förändra och förbättra deras vardag och samarbetar med det framväxande afghanska civilsamhället särskilt i frågor som berör mänskliga och medborgerliga rättigheter. Det är mot den bakgrunden av breda kontakter i stora delar av landet som och jag personligen gör vår bedömning av läget i landet och av vilka insatser som behövs. Man kan summera det så här: , , befinner sig västvärlden i i princip med hjälp av två slags insatser: militära insatser respektive biståndsmässiga utvecklingsinsatser. 2008/09:RFR7 OFFENTLIG UTFRÅGNING OM FÖRHÅLLANDENA I En militär insats, ISAF, på FN-mandat är avsedd att stabilisera och skapa säkerhet och fred. Där finns dessutom en direkt krigförande insats, OEF. Den civila biståndsinsatsen är avsedd för att återuppbygga och utveckla landet och de politiska institutionerna. På nära håll har jag och kunnat bevittna hur de här båda målen med de olika insatserna också har resulterat i två väldigt olika, divergerande, utvecklingstendenser. Utvecklingen och återuppbyggnaden förtjänar att beskrivas i betydligt mer positiva termer än som oftast görs. Förvånansvärt stora och många remarkabla framgångar kan faktiskt noteras. Problemet är att de insatserna kvantitativt är alldeles för små och regionalt väldigt ojämnt fördelade. Vad däremot gäller säkerheten är tendensen att det går åt det helt andra hållet. Det är svårt att inte beskriva den som annat än negativ, trots 75 000 i utländsk trupp och nästan lika många soldater i den nationella armén förutom polisen som också har återuppbyggts. Säkerheten kommer att vara den överlägset sämsta hitintills sedan talibanerna jagades från makten. Läget kan nära nog betecknas som katastrofalt från den synpunkten. Man frågar sig förstås hur det har kunnat bli så här. Vi tror att den avgörande frågan för denna i och för sig paradoxala utveckling är att en stor del av den afghanska civilbefolkningen har fått alldeles för frekventa och alldeles för kännbara känningar av västvärldens krig mot terrorn. Bombade byar, förstörda hem, dödade eller lemlästade människor, stora flyktingströmmar, byraider, intrång i människors hem och hus, kroppsvisitation samt bortförande ofta av män i de lokala samhällena tillhör det som fått afghanerna i gemen att vända sig mot den utländska militära närvaron. Do- kumentationen om oerhört stora kränkningar, våldsutövande och en människorättsvidrig hantering är väl spridd hos den afghanska befolkningen. Denna erfarenhet har fått en befolkning som efter invasionen starkt stödde den utländska militärens närvaro att nu vända sig emot den. Läget, atmosfären, attityden, förhållandet 2002 och 2003 var ofantligt mycket mer positivt, förväntansfullt och optimistiskt. Det var särskilt ISAF:s närvaro och insatser. Men i dagens läge ses den militära närvaron med en stor dos i bästa fall misstänksamhet och i värsta fall avståndstagande och avsky. ISAF har olyckligtvis alltmer kommit att dras in i och bli en aktör i de amerikanska styrkornas krigföring med war on terror och olyckligtvis fått en allt mindre roll som oberoende fredsfrämjande insats. Häri ligger problemet. En annan viktig faktor bakom den här skeva, sneda, utvecklingen kan kanske bäst skildras genom att titta på vad västvärldens insatser i kostar och vilka kostnader de så att säga har tillåtits komma upp i. De militära insatserna är 14 gånger större än de civila insatserna. kostade de militära insatserna , medan de civila insatserna för återuppbyggnad kostade allt enligt . OFFENTLIG UTFRÅGNING OM FÖRHÅLLANDENA I 2008/09:RFR7 En utbredd känsla av ockupation och förödmjukelse kompenseras inte av de relativt slående utvecklingsmässiga förbättringar som man har lyckats med. Talibanerna får ett ökat stöd i , men inte därför att de afghanska medborgarna gillar talibanernas ideologi eller politik utan därför att afghanerna ser en regering som inte kan skydda mot eller Natos bomber och inte heller mot talibansk terror. Dessutom ser de en regering och dess allierade som ansvariga för den oerhörda korruption som tillåtits slå rot. Kriget mot terrorn och den utländska militära närvaron utgör tillsammans med korruptionen viktiga faktorer i talibanernas propagandanummer där de vinner ett ständigt ökat stöd. I den här kontexten jag talar då om det större afghanska perspektivet, inte med utgångspunkt i en enskild region eller del är det inte möjligt att se att en ökning av svensk militär närvaro är meningsfull som stöd till stabilitet och säkerhet trots att, isolerat sett, den svenska insatsen med all säkerhet måste räknas som en av de bästa i sitt slag. Det är svårt att tro att mer av den strategi som bevisligen har misslyckats och som rentav ser kontraproduktiv ut är vad vi behöver bidra med. måste bistås med någonting gediget nytt, en ny strategi med seriösa satsningar på utvecklingsbistånd och mindre på militära lösningar. Alla aktörer utan undantag säger att talibanerna inte kan besegras militärt. Ändå förslås nästan överallt i hela västvärlden mer militär utrustning och fler soldater med en större slagstyrka. önskar en fortsatt svensk medverkan i Af- ghanistan inte bara att den ska fortsätta utan också, ser vi gärna, att den expanderar. behöver, förtjänar och kan ta hand om stöd från länder som inte är där för egna särintressen. Men givetvis måste stödet vara av rätt slag och ge rätt resultat. Avslutningsvis skulle jag vilja summera tre punkter som hur och jag personligen ser bör övervägas för det framtida svenska stödet. För det första gäller det en massiv satsning på utvecklingsbistånd med sociala och ekonomiska förbättringar och försörjningsmöjligheter, inte bara som ett uttryck för en rättighet för afghanerna utan också som en taktisk del för att minska avståndet mellan befolkningen och den egna regeringen och dess allierade. För det andra gäller det politiska påtryckningar i alla tänkbara kanaler för att ge FN den makt och det inflytande för hela insatsen i som behövs för att ställa också säkerhetsstyrkorna under en politisk ledning som världssamfundet står bakom. För det tredje föreslår vi att svenska politiker i stället för att skicka fler soldater kräver och arbetar för att får en fredsfrämjande styrka som bidrar till säkerhet och återuppbyggnad fri från den amerikanska krigföringen och att de svenska soldater som finns i får agera i ett nytt och konstruktivt sammanhang, alltså i en större nyframtagen och betydligt 2008/09:RFR7 OFFENTLIG UTFRÅGNING OM FÖRHÅLLANDENA I mer lovande strategi än den som har fallerat alltså inte bara en förlängning av det gamla. Den fortsatta svenska militära närvaron måste villkoras på ett sätt som både den nuvarande regeringen och de tidigare regeringarna har underlåtit. Ordföranden: för det, ! Jag vill göra en rättelse. Inledningsvis sade jag fel namn. Vi har här med oss överste , före detta chef för . Föredrag av f.d. chef för , Försvarsmakten: Tack! Jag ska hälsa från överste att han gärna hade varit med här. Han har precis anlänt till och hade inte möjlighet att närvara. Jag är väldigt glad över att jag hade möjlighet att komma hit. När det gäller mina första kontakter med eller när jag träffat en afghan var det första de nämnde , som har ett oerhört gott renommé. Det har i alla fall jag haft nytta av. Det vi ser på den bild jag här visar är de fyra provinser, län, där vi svenskar är verksamma. Jag hade förmånen att vara chef där. Jag kom tillbaka . Jag kan inga detaljer kring vad som hänt men har gjort en slutrapport och en utvärdering som överlämnats till mina chefer här hemma. General kvitterar förhoppningsvis att en del av de förslag och behov som vi förde fram har hanterats. De slutsatser jag drar i min rapport är att vi, den svenska enheten, löser våra uppgifter tillräckligt bra. Dock finns det förstås brister. Men vi har vunnit erfarenhet. Det är förändrade krav tiden står ju inte stilla att hantera. Vad grundar jag det på utöver att jag själv var där? Man ska inte betygsätta sig själv och sin verksamhet. Ja, det handlar om högre chefs uppfattning, i mitt fall en tysk general vi stod under tyskt befäl. Afghanska myndigheter, FN på plats och andra samarbetspartner och, förstås, alla afghaner man träffar i området, är huvudsakligen mycket positiva eller positiva till den verksamhet vi bedriver, vilket även här kvitterade. Men självklart finns det också kritiska uppfattningar. Min stora fundering rent generellt gäller att vi anpassar oss i takt med tiden och utvecklingen och med vunnen erfarenhet så att vi även löser uppgifterna så som behövs, vilket även har pekat på. Vilken uppgift har vi de facto i ? Ja, uppgiften är att stödja de afghanska myndigheterna. Vi har faktiskt tagit ställning för de afghanska myndigheterna, även om man i sitt uppträdande försöker vara objektiv. Det är faktiskt dem vi ska stödja. Vi ska skapa förutsättningar för att bygga upp försvarsmakt och polis. Det gäller också andra säkerhetsfrämjande åtgärder som andra organisationer, till viss del även ISAF, genomför men även andra uppbyggnadsåtgärder så att OFFENTLIG UTFRÅGNING OM FÖRHÅLLANDENA I 2008/09:RFR7 exempelvis bistånd med mera kan fungera i området. Vi ska förstås göra det i nära samarbete med afghanska myndigheter och Unama, FN i det här fallet. ISAF Regional Command North M azar - e- Sha rif Vi är, som sagt, inte ensamma. Jag kan visa en bild över norra . Norrmän finns direkt väster om oss. De har en provins. Vi har, som sagt, fyra provinser. Vi är ungefär 350 svenskar. Där finns också 100 finska soldater och civila, och även ett hundratal afghaner som är anställda av oss jobbar tillsammans med oss. Tyskar jobbar i tre provinser. Även ungrare finns där. Man ska inte tro att det bara är ISAF som jobbar där borta. En organisation är , men det finns ju oerhört många organisationer och olika sammanslutningar. Det är jätteviktigt alla har sin plats i det här att alla löser sina uppgifter, gärna koordinerat på ett eller annat sätt. När det gäller detta med hur många det ska vara handlar det om ett enormt område. Vi är alltså i fyra provinser, län. Man kan tänka sig ett område från Roslagen i öster till norska gränsen i väster med upptill och Linköpingstrakten nedtill. Det går drygt fyra Kosovo på området. i Kosovo finns det närmare 16 000 Natosoldater. Knappt 2 000 internationella poliser upp av ett antal civila. Vi själva är ungefär 40 soldater i ett av länen. Det är ungefär 100 i varje län, om man ska vara riktigt noga. Vidare finns det två poliser. Självklart är det för lite resurser där borta. Det skulle kunna vara hur många som helst. Behoven är oändliga, men det är en annan del av frågan. Vad gör vi de facto på plats? Ja, vi är ett antal patruller med två bilar som försöker ha daglig kontakt med alla kommunerna, ett fyrtiotal. Men det är helt omöjligt att ha en daglig kontakt, så ambitionen är att ungefär en gång träffa kommunalrådet, kommunpolisen och andra viktiga aktörer i varje kommun. 2008/09:RFR7 OFFENTLIG UTFRÅGNING OM FÖRHÅLLANDENA I Frågan är egentligen om kommunadministrationen, polisen och annat fungerar. Pågår det bistånd och så vidare? Sedan får man fråga varför eller varför inte. Likadant är det med länsnivån. Man försöker ha en bra relation och träffa landshövdingen eller guvernören samt länspolischefen och andra aktörer. Det är det vi jobbar med. Vi är alltså på möten och har relationer med människor just för att få en bra bild av läget. Där det inte fungerar måste man fråga sig vad man gör åt det. När det gäller säkerhetsrelaterade åtgärder måste vi själva ha resurser att på något sätt påverka och förändra, så kallade fokuserade operationer. En massa händer. Tänk er bara hur mycket kriminalitet som finns i ! Det är förstås potenser på det här. Det finns starka krafter. Bara guvernören, som ses till höger på bilden, gör att det är ganska stabilt där han har impact. Men försvinner han, vilket han ju kan göra , kan läget vara helt annorlunda. Provinserna kan ses som på de bilder jag har här. På den övre högra bilden är det relativt bra. Men i de andra tre provinserna är det mer eller mindre katastrofalt som jag ser det. Ja, många saker har inte på något sätt att göra med militära lösningar eller så. Det måste till att man tillsammans med andra gör någonting. Det kan gälla ekonomi det finns hur många problem som helst. Det här ska vi göra tillsammans med afghanska myndigheter och tillsammans med FN med flera. Då pratar vi egentligen om three lines of operation. Man måste jobba inom bistånd och säkerhet. Administrationen måste fungera. Det här måste man göra tillsammans. Är det då viktigt att vi som militärt förband och så vidare har möjlighet att umgås med de här organisationerna och ta vår del av det hela annars fungerar ju inte det andra. Jag håller med . FN är en oerhört svag organisation. Det vore mycket bra för vår del militärt om FN var starkare. Det gäller också inte minst de afghanska myndigheterna. Vi har relativt begränsade resurser, som sagt. Man måste lägga ut en form av schema över vad man gör och när och hur. Det måste koordineras med de andra. Lite besvärande är att vi över huvud taget inte har någonting att sätta in beroende på att vi roterar. Personer är faktiskt lediga . När det gäller utmaningar för en chef ska man kunna vara delaktig i alla processer. Man ska vara förstådd och måste också förstå andra. Sakerna måste göras gemensamt. Jag måste ha resurser så att jag kan ta min del av ansvaret. Hur mycket ska jag satsa på att ha en uppfattning om läget i alla 40 kommunerna, och hur mycket ska jag jobba med enskilda problem? Jag måste förstås jobba med de afghanska säkerhetsstyrkorna och se till att jobbet görs tillsammans med dem. Det finns enorma förväntningar på oss, vilket man också måste hantera. OFFENTLIG UTFRÅGNING OM FÖRHÅLLANDENA I 2008/09:RFR7 Y T I SECUR Det finns en obalans mellan säkerhetsbenet, hur myndigheter fungerar och biståndet. Enligt mitt sätt att se saken når säkerheten i alla fall i norra på något sätt till golvet. Man kan tänka sig en pall med tre ben. Men det kan inte vara så att säkerhetsbenet kapas för att de andra ska nå ned till backen. Säkerhetsbenet är för övrigt ganska bräckligt. Jag ser gärna att man ser till att tillföra de andra benen också mer resurser. ensamt löser inte på något sätt problemen. Det pågår ett arbete med den säkerhetsreform som jag pratat om. ISAF är i mina ögon en förutsättning för att det ska vara tillräckligt stabilt. Afghanska armén är på rätt väg och ska nog på något sätt ta över efter oss. Men när det gäller polisen är det en lång väg att vandra. Det räcker inte att polisen fångar bovar. Dessa måste också kunna dömas och hanteras på annat sätt. Men det är nästan obefintligt. Över huvud taget finns det knarkproblem. Mycket i ekonomin bygger på sådant. Det måste man kunna hantera. Självklart är säkerhetssituationen inte stabil. Det går upp och det går ned. Man måste ställa sig frågan om man inte kan hantera detta med att folk inte har arbetstillfällen med mera går det inte bra om det blir sämre. Enligt mitt sätt att se på detta måste vi, oaktat vad som händer just nu och vad som hände i går, ha ett långsiktigt perspektiv och ha det angreppssättet. Vi kan inte liksom vända kappan efter vinden. Ambassadör har på UD:s uppdrag utvärderat PRT:s verksamhet , i alla fall när jag var där borta, och har kommit med ett antal rekommendationer. Jag tror att det är mycket viktigt att implementera mycket av dem. Det skulle främja insatserna. Han föreslår hur militärt och civilt ska agera tillsammans och så vidare. Försvarsmakten måste självklart anpassa organisation och metoder efter de 2008/09:RFR7 OFFENTLIG UTFRÅGNING OM FÖRHÅLLANDENA I brister vi har identifierat med förändrade behov och vunnen erfarenhet. Det gäller att tillföra lite mer så att vi inte har de här luckorna, att ta vårt ansvar när det gäller sjukvård och transportorganisation och se till att vi har möjlighet att interagera med de civila organisationerna och med myndigheterna där borta så att vi inte missförstår varandra utan gör jobbet tillsammans. Jag har en film som jag vill att ni tittar på under kaffepausen. Det är en film som vi har gjort för att beskriva för afghaner vad vi gör där borta. , : till att jag är här är att jag var den siste svenske polisrådgivaren på PRT. Jag kommer att prata lite om den verksamhet som vi inom polisen bedriver i norra . Missionen i norr är mycket annorlunda än vad den brukar vara. I början delade man upp ansvarsområdena. skötte judicial reform, skötte försvarsmakten och skulle sköta polisen. Det innebär att det nu finns väldigt många aktörer på polisområdet. GPPT - Team (GPPO) EUPOL European Union Mission in RTC - regional training centre ISAF RC / N German Military mobile training teams. Vi har det som först var GPPO. Det var den tyska insatsen som skötte polisen. När det blev Eupol lade man inte om insatsen utan omvandlade den till GPPT German projekt team. Eupol har kommit in och har inga egna pengar. De måste därför jobba rätt så mycket med GPPT. var inte helt nöjt med mission och gjorde därför en egen. Man startade training programs och byggde regionala polisträningscentrum. byggde en jättefin polishögskola i av hög kvalitet, men i provinserna fanns ingen. Där har tillhandahållit regional training centers. OFFENTLIG UTFRÅGNING OM FÖRHÅLLANDENA I 2008/09:RFR7 Man har också polismentorer. Man har blandat militärer och civila poliser inhyrda i privata företag och kallar dem för mentoring teams. Anledningen till att man blandar dem är att man vill höja säkerheten. har man också påbörjat en satsning på borderpolice, alltså gränspolis. Den har varit mer eftersatt än alla de andra verksamheterna. Syftet är sannolikt att man vill minska på smugglingen, vilket man först använde ISAF till. kompletterar man det med att göra borderpolice lite bättre. Unama är naturligtvis delvis aktivt genom de mänskliga rättigheterna. De är inte direkt aktiva i polisreformen, men de är en aktör. Så har vi ISAF. I norr styrs av regional command north. Generalen har en rådgivare som är en tysk militärpolis, en överstelöjtnant, som byts . Han har också tyska militärpolisteam som utför enklare utbildning på huvudorterna. Allt detta behöver naturligtvis samordnas. Då skapar man international coordination board.