rfr · GX0WRFR3 · 2009-12-21 00:00:00 — Forskningsanknytning och ett vetenskapligt förhållningssätt blir då en självklar del av arbetet. Detta saknas inom . Möjliga åtgärder: Flera forskare välkomnar den utveckling som skett mot ett allt större intresse för metodutvärdering och kunskapsbaserad socialtjänst. Några forskare föreslår att FoU-enheterna reformeras för att fylla funktionen av regionala enheter för långsiktig kunskapsuppbyggnad. En forskare föreslår att särskilda inrättas vid universiteten. Några forskare nämner att FAS skulle kunna vara ett viktigt instrument för att förändra forskningen. Möjliga åtgärder: Beträffande forskningen behövs fler studier av själva innehållet i interventionerna där man tar reda på vad som verkligen fungerar, dvs. ta fram evidens. En intervjuperson efterfrågar särskilt fler s.k. experimentella (randomiserade) studier. Möjliga åtgärder: Några av intervjupersonerna anser att särskilda anslag för att täcka kommunernas merkostnader i samband med effektstudier bör följa med anslag till forskare. Problembeskrivning: Några intervjupersoner anser att FAS inte har agerat tillräckligt för att stimulera effektutvärderande forskning. En intervjuperson invänder dock mot denna bild och påpekar att då FAS utlyst medel för sådan forskning höll ansökningarna generellt en alltför låg kvalitet. Möjliga åtgärder: Några av intervjupersonerna menar att FAS har en viktig roll att spela i fördelningen av forskningsmedel. En intervjuperson framhåller särskilt att forskningsmedel bör sökas i konkurrens, vilket sker hos forskningsråden, och inte delas ut av myndigheter. Det saknas infrastruktur för utvärdering Problembeskrivning: Inrapporteringen av statistik till olika myndigheter är otillfredsställande. Det saknas ett nationellt perspektiv på , men också förutsättningarna för att skapa en sådan helhetsbild. Möjliga åtgärder: En forskare föreslår att man inför ett system som liknar Dagmarsystemet på hälso- och sjukvårdens område, där alla landsting lämnar ett bidrag till forskning utifrån storleken på den egna verksamheten. Även andra intervjupersoner anser att någon form av nationell styrning krävs för den ofta resurskrävande forskning som krävs för effektutvärderande studier. tecknades en överenskommelse mellan regeringen och Kommuner och Landsting (SKL) om att gemensamt arbeta med huvudförslagen i Evidensbaserad praktik inom till nytta för brukaren (SOU 2008:18). Överenskommelsen gäller t.o.m. . för arbetsliv och socialvetenskap (FAS) konstaterar att evidensbasering är ett relativt nytt begrepp i jämfört med exempelvis och , där denna typ av forskning har funnits längre. I dessa länder har forskning som syftar till att ge evidens också en större acceptans inom forskarsamhället än i . FAS uppfattar att det bland svenska forskare inom socialt arbete finns en spänning mellan forskning med teoretisk inriktning och policyinriktad forskning med evidenskrav. På FAS konstateras att FoU-enheterna är mycket olika till storlek, förutsättningar och inriktning och att det därför är svårt att säga något generellt om verksamheten.4 Angående FAS egen verksamhet (t.ex. utvärderingar och områdesanalyser) konstateras att rådet har prioriterat områdena hälsa och arbetsliv. En mer strategisk satsning på att utveckla evidensbasarad praktik i fältet skulle kunna ligga inom ramen för forskningsrådets verksamhet under förutsättning att ekonomiska förutsättningar skapades. FAS är positivt till en förstärkt forskning om resultat, kvalitet och effektivitet (jfr SOU 2008:18 Evidensbaserad praktik inom ) och ser en satsning på sådan forskning som betydelsefull för att vidmakthålla kvalificerad forskning av en viss omfattning om roll i välfärdssamhället. Om en förstärkning av forskningen skulle komma till stånd menar man på FAS att det vore intressant att diskutera formerna för samarbete mellan FAS, Kommuner och Landsting (SKL) och , såväl avseende finansiering som avseende projekturval och långsiktig kvalitetsstyrning. I SOU 2009:68 Lag om stöd och skydd för barn och unga (LBU) konstaterar utredaren att anställdas möjlighet att systematisera, dokumentera och kommunicera sitt arbete utåt behöver stärkas. Utredningen föreslår att social- 4 Jfr förteckningen över FoU-enheter i bilaga 2. nämndens ansvar för att följa upp verksamheten som helhet behöver förtydligas i lagstiftningen. Flera av intervjupersonerna efterlyser en bättre kunskapsbas som en förutsättning för framtida forskning. I betänkandet Samordnad kommunstatistik för styrning och uppföljning (SOU 2009:25) läggs förslag fram om hur den statistik som följer av och återverkar på beslut och aktiviteter i kommuner och landsting (kommunstatistik) kan samordnas och samlas in på ett bättre sätt. I betänkande Integritet Effektivitet (SOU 2009:32) läggs förslag fram om hur behandlingen av personuppgifter inom kan ske så att statistikinsamlingen förbättras med utökade möjligheter till uppföljning. De flesta av intervjupersonerna har gett förslag på områden där forskningen bör förstärkas. Många har pekat på behovet av effektutvärderingar och systematisk metodinriktad forskning, se under . Mer forskning om samspelet mellan lagar, ekonomi och politik: Många av de intervjuade forskarna menar att det saknas kunskaper om hur t.ex. olika lagar och regelverk, ekonomiska och organisatoriska förutsättningar, forskning och utbildning samspelar och påverkar dels funktionssätt i stort, dels beslutsfattandet i enskilda ärenden. Vad styr egentligen och handläggarna? Hur stort måste ett behov vara för att motivera en insats? Bra utvärderingar av den sociala dygnsvården för barn och ungdomar (främst HVB-vården) är sällsynta. Forskningen kring psykiskt funktionshindrade är främst medicinskt inriktad och vi har lite kunskap om de sociala aspekterna av psykiska funktionshinder. Få forskare intresserar sig för socialbidragstagande. Detta är nog främst en intressefråga, inte en fråga om resurser. Man borde ytterligare belysa socialbidragets bestämningsfaktorer och göra komparativa studier i olika länder om hur man försökt att lösa situationen för dem som faller utanför de generella välfärdssystemen och effekterna av dessa. Generellt behöver vi veta mer om hur den ideologiska utvecklingen ser ut på socialpolitikens område och hur normer skapas och upprätthålls. Kommunerna har enligt 8 kap. SoL rätt att ta ut ersättning för uppehälle från den som genomgår behandling för missbruk. Hur dessa ersättningar tas ut verkar dock vara ganska slumpartat. Detta gäller såväl på vilka grunder kommunerna fattar beslut om att ta ut ersättningar som med vilka belopp detta sker. Detta borde belysas ytterligare genom forskning. Det saknas en utvärdering av att man införde sanktioner i SoL. Sanktionerna (4 kap. 5 § SoL) innebär att ekonomiskt bistånd kan dras in om man avböjer att delta i praktik eller annan kompetenshöjande verksamhet som syftar till att underlätta för den enskilde att uppnå egen försörjning. Detta rimmar principiellt illa med den frivillighet som genomsyrar SoL och får konsekvensen att insatser kan dras in även om man konstaterat att ett behov föreligger. Det saknas forskning om den svenska i EG-rättslig belysning. Rättssociologi och socialrätt är svaga ämnen: Forskare inom rättssociologi och socialrätt menar att forskning och undervisning i dessa ämnen inom högskolan är svaga relativt andra delar av juridiken. Projekt relaterade till forskning och kunskapsutveckling är nr 16 Kunskapsbaserad socialtjänst och nr 48 Det socialrättsliga nätverket. FAS konstaterar att stöd till en ny professur i rättssociologi eller socialrätt skulle kunna ligga inom rådets verksamhetsområde förutsatt att finansiella resurser tillförs. Stöd till inrättandet av en professur i socialrätt eller ett forskningsprogram om evidensbaserad socialtjänst förutsätter gedigen planering, beredning och beslut i rådets styrelse. FAS framhåller att rådets finansiering av forskning i huvudsak bygger på en bedömning av vetenskaplig kvalitet och relevans och att man därmed inte har möjlighet att tematiskt styra in projekten på vissa bestämda områden. Detta kan däremot andra aktörer göra, varpå forskare i ett senare skede kan ansöka om stöd från FAS. är fil.dr i psykologi och professor i socialt arbete vid . Synpunkterna nedan har tidigare framförts vid forskarhearing . Kontaktuppgifter 046-222 94 09 Beror brister i sociala barnavården på lagen? Brister och tillkortakommanden i social barnavård kanske inte beror på lagen utan på professionen, dvs. hur socialsekreterare inom social barnavård arbetar, men också hur domare dömer och hur de utför sitt uppdrag som anlitar att utgöra insats, såsom kontakt personer, kontaktfamiljer, fosterföräldrar och ägare till HVB eller föreståndare och personal. Hur kan efterlevnaden av SoL stärkas? Socialtjänstlagen var efterlängtad när den kom och uttryckte positiva värderingar värdiga en välfärdsstat. Det var en ramlag som inte detaljreglerade arbetet inom social barnavård utan gav plats för flexibilitet utifrån enskilda barns och familjers situation och sammanhang. Lagen ger möjligheter till att göra ett gott arbete inom social barnavård. har tillsynsansvar och har haft olika typer av riktlinjer, anvisningar, råd och genom IMS också kunskapsöversikter och uppmuntran till utvärdering och forskning att arbeta kunskapsbaserat. ansvar har stärkts inom det här området och det finns sätt att utöva kontroll över verksamheten. Ett annat sätt att se till att professionella gör ett maximalt gott arbete är utbildning, inte minst att i socionomutbildningen eller i fortbildningar stärka kunskapsnivån just vad gäller socialt arbete med barn, unga, familj. Ändra inte lagen stärk den professionella kompetensen! Det framförs ibland att det inte finns tillräcklig kunskap för att veta vad som är ett gott socialt arbete med barn och unga. Jag skulle vilja hävda att vi vet betydligt mer om det än som förverkligas i praktiken. I princip är det min ståndpunkt att det är mer angeläget att lägga ner möda på att stärka den professionella kompetensen än ändra lagen. I det ingår frågor om hur vi kan förbättra socionomutbildningen som är en generalistutbildning så att den rymmer specialistkunskaper lämpliga för den sociala barn- och ungdomsvården. De som räknat på det säger att cirka hälften av alla socionomer arbetar inom detta fält. I internationella jämförelser har socialsekreterare i vårt land ett större handlingsutrymme än i många andra länder, något andra kan avundas oss. Låt oss värna om handlingsutrymmet istället för att öka lagreglering men sträva mot att professionen utvecklas. är professor i socialt arbete med inriktning mot vård och behandling av alkohol- och drogmissbrukare, . Av socialtjänstlagstiftningen är det främst LVM som har berört i sin forskning. Forskningen innefattar såväl uppföljningar och analyser av effekter som etiska analyser av missbrukarvården. Det finns inte en lösning inom missbrukarvården. Det finns inte en särskild metod som är bättre än andra. Detta visar Project Match missbrukarvårdens Titanic ett stort projekt där man utvärderade olika metoder. Det visade sig att ingen metod gav ett bättre utfall än någon annan. Resultaten har lett till att man delvis har gett upp ansträngningarna att försöka finna särskilt verksamma metoder inom missbrukarvården. Inte heller medicinska metoder, t.ex. naltrexone eller acamprosate, kan sägas vara effektivare eller bättre fungerande än andra. Även om det inte är skillnad mellan olika metoder så är det inte detsamma som att behandlingsinsatser inte lönar sig. Hög motivation hos missbrukaren är dock det som är mest bestämmande för utfallet av en behandling. Det faktum att det inte spelar någon roll vilken metod man använder ställer dock en del på huvudet då man talar om evidensbaserad forskning. Vill man minska antalet problemdrickare så är i alla fall samhällsvetarna överens om att tillgänglighet är en avgörande faktor. Evidensbaserad praktik inom missbrukarvården? Evidensbaserad praktik bygger på att man ställer en diagnos och sedan sätter in en specifik intervention. Grundproblemet med evidens inom är att det är väldigt svårt att komma med en avgränsad och otvetydig diagnos på olika problem. Inom missbrukarvården är individernas problem ofta väldigt sammansatta, man har till och med problem att ringa in vad beroende egentligen är. Konsekvensen blir att om man inte har en diagnos som avspeglar den faktiska problematiken blir det också svårt att få effekter av interventioner som bygger på föreställningen om en tydligt avgränsad problematik. Det är mycket svårt att sortera och bedöma studier som läggs till grund för de metaanalyser som sedan används för att etablera vad som kan betraktas som evidensbaserade interventioner. riktlinjer för missbrukarvården (2007) är inte bra alls. De är alltför generella och ytliga för att kunna styra verksamheten på ett reellt sätt. Metoder som nämns är svepande, såsom KBT eller kort intervention, och blir mest som etiketter utan verkligt innehåll. Hur bör lagstiftningen för missbrukarvården vara utformad? LVM bygger på en paternalistisk utgångspunkt och lagens intention är att få människor att ändra sitt beteende. Detta mål uppfylls dock inte, och kan inte heller uppfyllas (mot bakgrund av det tidigare). Min slutsats är att SiS, som har ansvaret för tvångsvården, har getts ett omöjligt uppdrag. LVM bör i stället kortas ner och inte vara en lag om vård, utan en lag om akutinsatser. Man kan inte visa att LVM ger någon hjälp till missbrukarna. Det finns tvärtom indikationer på att LVM till och med ger ett negativt resultat, t.ex. i form av överdoser hos narkomaner efter insatser enligt LVM. Det saknas evidens att LVM hjälper i någon större utsträckning. Frihetsberövandet framstår därmed som höggradigt oetiskt. Från vård till omsorg Man tänker på insatser som behandling, jämförbara med insatserna inom hälsovården. Men de flesta som behandlas inom missbrukarvården gör det inte av fri vilja utan av tvång. De vill egentligen inte ha vad har att erbjuda, men måste gå med på det för att få ekonomiskt stöd eller för att få behålla sina barn. Den paternalistiska utgångspunkten för LVM är felaktig och oetisk. Vi tar till frihetsberövande, som vi vanligtvis betraktar som ett straff. Det finns ingen metod som fungerar om missbrukaren inte själv vill bli hjälpt. De missbrukare som förekommer inom är en extremt marginaliserad grupp. Andra missbrukare syns inte där de får t.ex. hjälp genom program inom företagshälsovård. Utgångspunkten för verksamhet avseende dessa marginaliserade människor bör framför allt vara inriktad på det humana skadereducering och omvårdnad snarare än att försöka bota missbrukaren genom tvångsvård. SoL som ramlag är bästa lösningen SoL:s ramlagskaraktär är den bästa möjliga lösningen. Det blir lätt absurt om man ska detaljreglera. Ett exempel är delstaten , där man lagstiftat att av alla interventioner ska vara evidensbaserade. Konsekvensen har blivit att i stort sett alla metoder kommit att definieras som evidensbaserade! SoL är uttryck för en god ambition att säkra medborgarnas rättigheter till stöd. Vad gäller missbrukarvården, så kan man dock, inom lagens ramverk, trycka mer på omvårdnad och mindre på vård i syfte att bota. gering blir det lätt så att man snävar in så att det blir orimligt: man måste alltid ta in specifika omständigheter i bedömningen. Politikernas fångenskap i tidsandan Det finns politiska svängningar också. fick Hasselapedagogik närmast status som officiell metod inom narkomanvården. Till och med moderater ansåg att den socialistiska uppfostran, som ju var, var den bästa metoden. Det här visar politikernas fångenskap i tidsandan. Ett annat exempel är dagens fokus på evidensbasering: ingen kan ju vara emot att man använder beprövade metoder, men det är få som förstår hur svårt och komplext det är att värdera och bedöma detta. Om Hasselapedagogiken var uttryck för en slags folkhemsanda så är dagens fokus på evidensbasering ett uttryck för en modern rationalitet med stark vetenskapstro, en rationalitet som även märks i vårt vadagsliv, det är inte bara behandling av missbrukare som ska vara evidensbaserad, vi förväntas numera också leva evidensbaserade liv. Det behövs mer forskning kring den vetenskapliga styrningen av den här typen av verksamhet dvs. behandling inom missbrukarvården, hur ska behandlingen utformas och organiseras. Detta anknyter till problematiken kring evidensbasering. Det finns en diskrepans mellan karta och terräng som bör utforskas mer. är professor i socialt arbete vid , , och forskningsledare vid inom Tema: Medborgarskap och välfärdsinstitutionernas omvandling. I sin forskning har framför allt undersökt försörjningsstöd och socialbidragstagande, men han har även forskat kring organisations- och kunskapsfrågor inom . Kontaktuppgifter 063-16 53 67 Rättsosäkerhet vid bedömningar av försörjningsstöd? Forskning visar att det finns en stor variation i hur biståndshandläggare bedömer behovet av försörjningsstöd. Variationen finns såväl mellan kommuner som mellan handläggare inom samma förvaltning. Dessa variationer kan inte förklaras enbart genom skillnader i lokala omständigheter, utan framstår som ganska slumpartade. En möjlig slutsats av detta är att det finns en rättsosäkerhet i bedömningarna av försörjningsstöd. Riksnormen för försörjningsstöd har en samlande effekt på bedömningarna, men denna effekt är inte så stor som man skulle kunna tro. Jag kan inte ta ställning till frågan om huruvida en rättighetslag avseende försörjningsstöd skulle kunna minska rättsosäkerheten; det är en politisk fråga. kan inte vara alltför reglerad, men jag ser det ändå som motiverat med mer av konkret lagstiftning inom vissa områden, t.ex. då det handlar om tvångsåtgärder och till viss del även ekonomiskt bistånd. Ett konkret exempel är stöd för läkarvård där går det inte att se att lokala omständigheter skulle spela någon roll för biståndsbedömningen. Generellt sett menar jag dock att man måste gå försiktigt fram med detaljregleringar. Jag har i min forskning även tittat på hur förändrats efter att den nya socialtjänstlagen infördes. Man har gått mot alltmer specialisering, trots att ett av syftena med den nya lagen enligt förarbetena var att få mer av helhetssyn i beslutsfattandet. Det har skett en utveckling från att av kommunerna haft specialenheter för barn och missbruk till att har det . Specialiseringen kan förklaras med ett ökat behov av sakkompetens, men en konsekvens har blivit att samverkan nu blivit ett nyckelord inom . Uppföljning och utvärdering inom Det är dåligt med studier av huruvida folk verkligen blir hjälpta av försörjningsstöd. Kommunerna efterfrågar uppföljning och utvärdering, men de har inte själva resurserna för att göra detta. Jag skulle kunna se en lösning i öronmärkta pengar från forskningsråden. Det finns inte mycket forskning inom området. Andra delar av verksamhet, t.ex. barn- och ungdomsvården, lockar betydligt fler forskare. Jag tror inte att det i första hand är en resursfråga, utan handlar mer om vad forskarna intresserar sig för. är professor i socialt arbete vid . leder forskningsprojektet integration av individ- och familjeomsorg? Effekter på insatser och resultat finansierat av för arbetsliv och socialvetenskap (FAS). Kontaktuppgifter 090-786 93 46 Nuvarande regelverk vad fungerar bra och vad är problematiskt? Det är på det hela taget relevant med en ramlag som ger politiker, tjänstemän och socialarbetarna stor handlingsfrihet och situationsanpassning. är det uppenbart att den handlingsfriheten kan ta sig negativa uttryck . Att man ibland gör för lite, eller kanske fel saker. överväger antagligen fördelarna då det ger möjligheter att skräddarsy insatserna till olika personer och olika sammanhang. Frågan om vad som skulle ge ett bättre utfall eller underlätta arbete är tämligen komplex, det är mycket mer än en juridisk fråga. arbete påverkas även av andra lagar, ekonomi, organisation, lokala politiska och demografiska förhållanden, omvärldens tryck och förväntningar, forskning, utbildning, utvärdering, andra myndigheters sätt att organisera sitt arbete. Det är oklart vilken betydelse just SoL har för arbete. Vår forskning visar att det snarare är de interna regelverken i olika socialtjänstorganisationer som är problematiska, såtillvida att de återtar ramlagens frihetsgrader. Dessa regelverk fokuserar i hög grad på formell handläggning och rättssäkerhet (vilket i sig är bra), men de saknar känslighet för de villkor som krävs för kunskapsbaserad professionsutövning. Förslag till förändringar i regelverket I SoL 3:3 står att insatser inom ska vara av god kvalitet, att det för utförande av socialnämndens uppgifter ska finnas personal med lämplig utbildning och erfarenhet och att kvaliteten i verksamheten systematiskt och fortlöpande ska utvecklas och säkras. Detta är bra, men det är oklart vad som avses med kvalitet, det är t.ex. skillnad på servicekvalitet och livskvalitet. Vår forskning tyder på att god servicekvalitet (det som har med arbetsprocessen att göra) ofta hamnar i förgrunden, trots att primärt syftar till att hantera brister i människors livskvalitet (att man har sina behov tillgodosedda och lever ett bra liv, enkelt uttryckt). I lagtexten är det även oklart ur vems perspektiv det ska vara god kvalitet. Det finns många som kan ha åsikter om detta, vilket gör att det är en synner- ligen intrikat fråga: politiker, chefer, socialarbetare, klienter/brukare, anhöriga, andra organisationer, allmänheten osv. Vidare kan det bli ett slag i luften att föreskriva att insatserna ska vara av god kvalitet och att det ska uppnås via personal med lämplig utbildning och erfarenhet, om det inte finns lämpliga organisatoriska förutsättningar och tillräckliga resurser. Så som det är formulerat i lagtexten kan det bidra till uppfattningen att rätt personal och rätt utbildning är tillräckligt för att uppnå god kvalitet. Dessutom står det på flera ställen i SoL att socialnämnden ska samverka med andra. Det är rimligt att samverkan bör ske i många fall, men detta är i stor utsträckning villkorat av arbetets organisering, dvs. samverkan ser olika ut beroende på graden av integration eller specialisering (funktionsindelning). Med andra ord: Vem är som ska samverka med t.ex. hälso- och sjukvården i en organisation där är funktionsindelad i ett stort antal specialiserade enheter (mottagning, ekonomi, missbruk, barn och ungdom etc.)? Många familjer med komplex problematik kan ha kontakt med ett flertal socialarbetare i samma socialtjänst, och socialarbetarna i sådana ärenden är ofta oklara över ansvaret för klienterna. Det är ju knappast rimligt att lagstifta mot funktionsindelning, men lagstiftaren bör ha i åtanke att samverkan i stor utsträckning påverkas av hur är organiserad. Kanske behövs det i SoL formuleringar om att ska vara organiserad på ett sätt som är ändamålsenligt för klienterna. är det mycket annat än klienternas väl och ve som styr kommunernas sätt att organisera . Ekonomi, socialarbetarnas arbetsmiljö, brister i andra organisationer, organisatoriska moden etc. SoL i relation till andra lagar forskning saknas Eftersom socialtjänstlagen är en ramlag är det mycket annat än lagen som påverkar hur socialt arbete bedrivs. Kanske skulle det motivera forskning om i vilken utsträckning och på vilket sätt SoL egentligen påverkar arbete, t.ex. i relation till bl.a. andra lagar, ekonomi, organisation, lokala politiska och demografiska förhållanden, omvärldens tryck och förväntningar, forskning, utbildning, utvärdering, andra myndigheters sätt att organisera sitt arbete. Forskning i linje med ovanstående förslag skulle kunna ge ökad kunskap om vilken roll SoL spelar jämfört med övriga faktorer som påverkar arbete. Och kunskap om hur/på vilket sätt SoL påverkar arbetet? Med andra ord, kunskap om de mekanismer som gör att lagstiftarens intentioner omsätts (eller inte omsätts) i konkret handling. är professor i sociologisk alkoholforskning vid (SoRAD), och tidigare forskningsledare vid .