rfr · GW0WRFR11 · 2009-01-01 00:00:00 — Totalt finansierar bidraget i enlighet med finansieringsprincipen av verksamhetens kostnader. Nettokostnaden per heltidsbarn minskade , antagligen på grund av ökat statsbidrag vid införandet av maxtaxan. Antalet heltidsbarn har varierat så stort att vi misstänker att det föreligger något fel i dataunderlaget. Nettokostnaden per heltidsbarn har ökat med mellan . (tabell 4.6) har kostnadsökningar på . Finansieringsprincipsbidraget bidrog till att täcka av dessa ökningar. Totalt finansierar bidraget enligt finansieringsprincipen av verksamhetens kostnader. Antalet heltidsbarn har minskat och 2006. Nettokostnaden per heltidsbarn har ökat med mellan . I (tabell 4.7) var kostnadsökningen . Finansieringsprincipsbidraget kompenserade för halva denna kostnadsökning. Nettokostnadsökningen per heltidsplats är hela mellan . En förklaring till denna stora kostnadsökning kan vara att antalet heltidsbarn minskar successivt i . Då kostnaderna till stor del är fasta blir kostnaden per plats därmed högre. Finansieringsprincipsbidraget finansierar av verksamhetens kostnader. I (tabell 4.8) uppkommer de stora kostnadsökningarna . De sker därmed än i övriga kommuner. Finansieringsprincipsbidraget täckte av dessa ökningar. Antalet heltidsplatser minskar i , men man tycks ha klarat att anpassa verksamhetens kostnader till den krympande efterfrågan. Nettokostnaden per heltidsbarn var 2002. har den lägsta nettokostnadsökningen av de undersökta kommunerna, per heltidsbarn. Finansieringsprincipsbidraget står för av verksamhetens kostnad. FINANSIERINGSPRINCIPEN, REGLERINGAR OCH EKONOMISKA KONSEKVENSER Resultat av analysen av förskolereformerna Rätt till barnomsorg för barn till föräldralediga/arbetslösa och Allmän förskola Sammantaget visar kostnadsanalysen av förskolan att verksamhetens kostnader ökade under reformåren 20022003. Detta tyder på att reformerna har införts i enlighet med intentioner. Inte i någon av de undersökta kommunerna täckte finansieringsprincipsbidraget av dessa kostnadsökningar. Om finansieringsprincipen betyder att staten ska stå för de kostnader en statligt beslutad reform medför har detta inte uppfyllts beträffande reformerna inom förskolan. Bidraget i enlighet med finansieringsprincipen urholkas dessutom successivt då det utgörs av ett fast belopp som inte följer kostnadsutvecklingen. Analysen visar också att kostnadsökningen per prestation, även efter att intäkter i form av avgifter och statsbidrag subtraherats, ökar mer än den allmänna inflationen. Maxtaxan inom äldre- och handikappomsorgen I budgetpropositionen 2001/02:1 (utgiftsområde 25, sidan 15) konstateras att regeringen planerat två avgiftsreformer inom äldre- och handikappomsorgen, dels en högsta avgift, dels ett lägsta förbehållsbelopp. Förbehållsbelopp är den summa en vårdtagare ska garanteras ha kvar efter det att avgifter och hyra är betalda. Eftersom dessa reformer förväntades medföra att kommunernas avgiftsintäkter minskar skulle kommunerna i enlighet med finansieringsprincipen kompenseras med höjningar av det dåvarande generella statsbidraget. Maxtaxereformen har sitt ursprung i den komplicerade avgiftsstruktur som hade uppkommit i kommunerna, speciellt efter ädelreformen. Det var olika avgiftssystem inom särskilt boende, där avgift för omsorg kombineras med hyra, och ordinärt boende, det vill säga vård och service inom . Avgiftskonstruktionerna försöker dessutom beakta två olika variabler : betalningsförmåga och insatskvantitet. Den enskilde vårdtagarens avgift beror då både på inkomsten och på servicens omfattning. Eftersom olika kommuner tillämpade helt olika taxor blev avgiftsskillnaderna för samma service mycket olika beroende på i vilken kommun vårdtagaren bodde. En del kommuner hade mycket kraftig progressivitet beroende på inkomst, vilket medförde att även i samma kommun kunde olika vårdtagare få betala väsentligt olika avgift för samma tjänst. (Se , 2003, kapitel 9, för en beskrivning av äldreomsorgens taxor och avgifter och de problem och diskussioner som förekom.) I Boende- och avgiftsutredningen (SOU 1999:33) kritiserades de stora avgiftsskillnaderna mellan individer och de stora skillnaderna mellan kommunernas taxor. Dessutom visade studier från bland annat (2000:1) att det fanns vårdtagare som avstod från den omsorg och service de var berättigade till på grund av höga avgifter och att de fick alltför lite medel kvar till personliga utgifter efter att avgifter och hyra betalats. FINANSIERINGSPRINCIPEN, REGLERINGAR OCH EKONOMISKA KONSEKVENSER loppen i vissa kommuner var enligt utredningen (SOU 1999:33) för låga. Utredningens förslag var att skapa enhetlighet beträffande förbehållsbeloppet och beräkningsgrunderna för vårdtagarnas avgiftsgrundande inkomst. I propositionen Avgifter inom äldre- och handikappomsorg (2000/01:149) föreslår regeringen att ett högkostnadsskydd införs för avgifter inom äldre- och handikappomsorg. Det högsta beloppet skulle vara för hemtjänst, dagverksamhet och hälso- och sjukvård samt för bostad i särskilt boende . Förbehållsbeloppet föreslogs bli för ensamstående och per person för makar och sambor. Beloppen utgör viss andel av prisbasbeloppet, och siffrorna ovan gäller prisnivå. Förslaget innebär också ett enhetligt sätt att beräkna underlaget för avgift och förbehållsbelopp. I propositionen anges (sidan 53), utan redovisning av kalkylerna, att skillnaden mellan kommunernas avgiftsintäkter för äldre- och handikappomsorgen i de tidigare taxesystemen och de föreslagna skulle vara (1 000 miljoner är konsekvenser av förbehållsbeloppshöjningar och 250 miljoner för avgifterna). Förslagens ekonomiska konsekvenser på lång sikt ansågs svårbedömda. På sidan 54 i proposition 2000/01:149 diskuteras ersättningen till kommunerna i enlighet med finansieringsprincipen. Ersättningar för högkostnadsskyddet föreslås bli och för höjningen av förbehållsbeloppet . Eftersom reformerna skulle träda i kraft skulle ersättningen för högkostnadsskyddet halveras till . Förslaget innebar att det generella statsbidraget till kommunerna skulle öka med och med ytterligare 125 miljoner till totalt . Maxtaxan inom äldre- och handikappomsorgen: Analys och resultat Förändringarna med högkostnadsskydd och ökat förbehållsbelopp infördes och båda gällde kommunernas avgiftsintäkter från vårdtagarna. Därför går det inte att urskilja effekterna från de enskilda förändringarna, utan de behandlas tillsammans i nedanstående analyser och benämns maxtaxan. En analys av maxtaxans ekonomiska effekter borde ske genom en jämförelse av vad avgiftsintäkterna skulle ha varit om kommunerna fortsatt att tillämpa sina tidigare avgiftssystem med avgiftsintäkterna efter införandet av maxtaxan. Data om vad avgiftsintäkterna skulle ha varit om maxtaxan inte funnits finns dock inte eftersom det är en hypotetisk situation. (2003) har i sin avhandling om kommunala avgifter studerat äldreomsorgsavgifter före maxtaxan. Studien visar att kommunala företrädare räknade med att avgiftsfinansieringsgraden inom äldreomsorgen skulle öka i och med att omsorgstagarnas inkomster ökar . De framhöll att den FINANSIERINGSPRINCIPEN, REGLERINGAR OCH EKONOMISKA KONSEKVENSER kraftiga progressiviteten i taxorna med avseende på vårdtagarnas inkomster skulle bidra till att lösa äldre- och handikappomsorgens finansieringsproblem. Även i avgifter (, 1996:6) konstateras att kommunerna kommer att öka sina avgiftsintäkter inom äldre- och handikappomsorgen i och med att alltfler pensionärer kommer att erhålla ATP-pensioner . Avgiftsfinansieringsgraden inom äldre- och handikappomsorgen var även före införandet av maxtaxan mycket låg, . Avgifter är därmed en liten finansieringskälla, men som påpekas i (2003) blir det stora belopp eftersom kostnaderna är så höga. Några planer på att öka avgiftsfinansieringen så att avgifter blir den huvudsakliga finansieringskällan, såsom fallet är i kommunernas tekniska verksamheter, finns inte. Äldre- och handikappomsorgen är och förblir till största delen skattefinansierad. Data för analyserna har hämtats från databaserna , webbplats, samt skrifterna Vad kostar verksamheten i Din kommun? och för kommuner. Data och resonemang gäller äldreomsorg inklusive handikappomsorg eftersom maxtaxereformen gällde för båda verksamheterna även om vi oftast använder den kortare benämningen äldreomsorg. Då data om kommunernas intäkter endast vissa år särskiljer intäkter från hyror och intäkter från avgifter inkluderas för jämförbarhet lokalkostnader i kostnaderna och hyresintäkter i intäkterna. Uppgifterna om hyror och avgifter avser hela äldreomsorgen utan uppdelning i ordinarie och särskilt boende. Sammanställningen av uppgifterna för alla kommuner i finns i bilaga 4.2.. Där framgår att ökade kommunernas avgifts- och hyresintäkter med från 6,4 miljarder till 7,4 miljarder, vilket är en ungefärlig ökning . , då maxtaxan genomfördes, blev det ett tydligt trendbrott. Intäkterna minskade till 6,7 miljarder och ytterligare till 6,3 miljarder för att därefter öka något. Vi kan därmed konstatera att kommunernas avgiftsintäkter minskade i och med maxtaxan. Har det ökade statsbidraget enligt finansieringsprincipen kompenserat kommunsektorn för intäktsbortfallet? Om vi antar att trenden med årliga intäktsökningar på skulle ha fortsatt utan maxtaxan och jämför med bidraget enligt finansieringsprincipen så kompenserade bidraget på för av intäktsbortfallet med maxtaxan, . Därmed erhöll kommunsektorn nästan full kompensation . Därefter minskar kompensationen för intäktsbortfallet successivt och är den nere i , vilket är en konsekvens av att statsbidragshöjningen enligt finansieringsprincipen är ett fast belopp som inte följer inflationen. Analysen visar också att avgiftsfinansieringsgraden (avgiftsintäkterna dividerat med kostnaderna) minskat . Detta är fallet även om statsbidragshöjningen enligt finansieringsprincipen räknas in i intäkterna. FINANSIERINGSPRINCIPEN, REGLERINGAR OCH EKONOMISKA KONSEKVENSER Det betyder att verksamhetens kostnader ökar mer än intäkterna. Som framgått ovan räknade kommunerna tidigare med ökad avgiftsfinansieringsgrad, men så har inte blivit fallet i och med maxtaxan. Det bör påpekas att även om ett statsbidrag på kan tyckas stort täcker det av verksamhetens kostnader. För kommunerna är bidraget enligt finansieringsprincipen med andra ord en marginell intäkt. DIAGRAM 4.2 INTÄKTER INOM ÄLDREOMSORGEN, KRONOR PER INVÅNARE 65 -> 8 ÅR. Statsbidraget enligt finansieringsprincipen fördelas med antalet invånare som bas. Det blir då och invånare. Om vi i stället räknar om det till ett belopp per invånare i ålderskategorin blir det nära per ålderspensionär. Kombinerat med avgifts- och hyresintäkterna erhålls bilden enligt diagram 4.2. Trenden med ökade avgiftsintäkter per pensionär bröts vid införandet av maxtaxan, men finansieringsprincipen kompenserade i viss utsträckning för intäktsbortfallet så att intäkterna per ålderspensionär stabiliserades på den nivå som gällde . Statsbidragen enligt finansieringsprincipen har i stort sett kompenserat kommunsektorn 2002 då maxtaxan infördes, men inte för de förväntade intäktsökningarna vid bibehållande av de tidigare taxorna. Utfallet för enskilda kommuner? Analysen när det gäller enskilda kommuner har gjorts per vårdtagare eftersom det är vårdtagarna som betalar avgifter och hyror till kommunen. Resonemangen och datasammanställningarna nedan bygger på antagandet att statsbidraget för maxtaxan enligt finansieringsprincipen oavkortat går till äldre- och handikappomsorgen, vilket inte behöver vara fallet (se kapitel tre). FINANSIERINGSPRINCIPEN, REGLERINGAR OCH EKONOMISKA KONSEKVENSER DIAGRAM 4.3 INTÄKTER PER VÅRDTAGARE. Antalet vårdtagare i är nästan . Finansieringsprincipen kompenserar för knappt hälften av den uppskattade intäktsförlusten och endast för en fjärdedel. Avgifterna betyder allt mindre för äldreomsorgens finansiering i . Från att ha haft höga avgifter har man sänkt dem kraftigt . är en förlorarkommun med avseende på maxtaxan och ersättningen enligt finansieringsprincipen (se diagram 4.3). Kommunen har liten befolkning med hög andel pensionärer och relativt många vårdtagare. Detta medförde stort intäktsbortfall då maxtaxan infördes och låg utdelning i statsbidragstilldelningen. DIAGRAM 4.4 INTÄKTER PER VÅRDTAGARE. Situationen i är den motsatta jämfört med . tar ut höga hyror och avgifter som successivt ökar . Kostnaderna för äldreomsorgen är dessutom ganska låga. Sammantaget leder detta till ett par procentenheters högre avgiftsfinansieringsgrad än i medelkommunen. gynnas också av finansieringsprincipens konstruktion eftersom andelen äldre och vårdbehövande är liten och är en befolk- FINANSIERINGSPRINCIPEN, REGLERINGAR OCH EKONOMISKA KONSEKVENSER ningsmässigt stor kommun med en stadigt ökande befolkning. är därmed en vinnarkommun (se diagram 4.4). har ganska stor andel äldre i befolkningen. Avgiftsfinansieringsgraden var hög då det blev en kraftig minskning av avgiftsintäkterna. Det tycks som om effekterna av maxtaxan slog igenom först . Bidraget enligt finansieringsprincipen har mycket marginell betydelse för finansieringen. När maxtaxan infördes kompenserade finansieringsprincipen för en femtedel av intäktsbortfallet. Diagrammen för och övriga kommuner återfinns i bilaga 4.3. är en vinnarkommun beträffande bidraget enligt finansieringsprincipen. Då ersättningen ges per invånare blir den hög i . Avgiftsfinansieringsgraden minskade något vid maxtaxans införande men inte markant mycket. Sammantaget medför ovanstående att finansieringsprincipen ger överkompensation för intäktsbortfallet. hade en kraftig kostnadsökning 2002, men därefter har kostnadsökningarna varit låga. ökade intäkterna vid maxtaxans införande 2002. Det kan tyda på någon form av ändrade redovisningsprinciper. är en kommun vars befolkning har låg medelålder. har därför få vårdtagare och relativt låga kostnader för äldreomsorgen. Avgiftsfinansieringsgraden var hög , men slog maxtaxan igenom med full kraft i . Intäkterna minskade då kraftigt och avgiftsfinansieringsgraden sjönk . Bidraget enligt finansieringsprincipen kompenserade endast för av denna intäktsminskning. är en förlorarkommun i bidragssystemet enligt finansieringsprincipen för maxtaxan. En ålderstigen befolkning leder till stort vårdbehov och höga kostnader. Trots att antalet vårdtagare minskar stiger kostnaderna. ökar kostnaderna per vårdtagare med ! Redan låga avgifter blev ännu lägre vid införandet av maxtaxan; då statsbidraget enligt finansieringsprincipen ges per invånare betyder låga invånarantal att bidraget inte alls kompenserar för intäktsbortfallet. tycks inte heller ta ut någon hyra för vårdtagare i särskilt boende eftersom lokalkostnaderna enligt Vad kostar verksamheten i din kommun? är lika stora brutto som netto. Maxtaxan slår därmed igenom fullt ut på hela intäkten. När maxtaxan infördes sjönk avgiftsfinansieringsgraden i med . Bidraget enligt finansieringsprincipen kompenserar för knappt en tredjedel av intäktsbortfallet. Analyserna av de ekonomiska konsekvenserna av maxtaxan inom äldreomsorgen och kompensationen enligt finansieringsprincipen har visat att det ekonomiska utfallet varierar mellan kommunerna. Det finns kommuner som ekonomiskt gynnas av att basen för bidragsgivningen är antal invånare och kommuner som missgynnas av detta. FINANSIERINGSPRINCIPEN, REGLERINGAR OCH EKONOMISKA KONSEKVENSER Lagar om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS och ) började lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade (SFS 1993:387 LSS) att gälla efter beslut av . infördes också lagen om assistansersättning (SFS 1993:389 ). I fortsättningen behandlar vi dessa lagar tillsammans och använder benämningen LSS. En beskrivning av reformerna, deras bakgrund, innebörd, införande och utfall finns i (2005) och i SOU 2008:77. Förutom i SOU 2008:77 finns en redogörelse för kostnadsutvecklingen i SOU 2002:103. Till skillnad från socialtjänstlagen är LSS en rättighetslag som innebär att funktionshindrade garanteras goda levnadsförhållanden och rätt till specificerade insatser utformade enligt den enskildes önskemål. Reformens huvudsakliga mål var att människor med omfattande funktionshinder skulle ha samma levnadsvillkor som andra. Lagarna omfattar människor med utvecklingsstörning eller autism och de som genom sjukdom eller våld drabbats av hjärnskada med påföljande psykiska eller fysiska funktionshinder som omöjliggör att personen självständigt klarar sig i det dagliga livet. Tio olika insatser specificeras i lagarna: 1.Rådgivning och annat personligt stöd. 2.Personlig assistent eller ekonomiskt stöd till skäliga kostnader för sådan assistans. 5.Avlösarservice i hemmet. 6.Korttidsvistelse utanför det egna hemmet. 7.Korttidstillsyn för skolungdom utanför det egna hemmet. 8.Boende i familjehem eller bostad med särskild service för barn eller ungdomar. 9.Bostad med särskild service för vuxna eller annan särskilt anpassad bostad. 10.Daglig verksamhet för personer som saknar förvärvsarbete och inte utbildar sig. Huvudsakligen ansvarar kommunerna för den verksamhet som regleras i LSS, men assistansinsatserna ska utföras efter behovsbedömning av . Framför allt har behoven av personlig assistans enligt punkt 2 diskuterats. I SOU 2008:77, sidan 432, står: Behovsbedömningar har spelat en avgörande roll för utvecklingen av personlig assistans. Genom dessa bedömningar har den personliga assistansen efterhand kommit att bli ett avsevärt större samhälleligt åtagande än vad lagstiftaren förutsåg när LSS infördes. som LSS trädde i kraft inrättades ett system för statlig assistansersättning. I proposition 1996/97:146 föreslogs att den statliga assistansersättningen skulle begränsas till att täcka kostnader för personlig assistans för de FINANSIERINGSPRINCIPEN, REGLERINGAR OCH EKONOMISKA KONSEKVENSER personer som i genomsnitt behöver mer än 20 timmars personlig assistans för sina grundläggande behov. Ersättningen skulle administreras av , men kommunerna faktureras för veckans första 20 timmars assistans per brukare. I budgetpropositionen 1997/98:1, utgiftsområde 25, föreslogs en kompensation på i form av ökat generellt statsbidrag . Intressant att notera är att finansieringsprincipen inte åberopas i proposition 1997/98:1. I SOU 2002:103 påpekas att finansieringsprincipen frångåtts för LSS-verksamheten. Avsaknaden av ekonomisk justering vad gäller kostnaden utveckling avseende de första är däremot ett avsteg från finansieringsprincipen, eftersom kommunerna får vara med och betala kostnadsutvecklingen för ett statligt verksamhetsområde, där dessutom en stor del av verksamheten utförs av privata entreprenörer. (SOU 2002:103, sidan 136) I proposition 2000/01:5 föreslår regeringen att personer som beviljats personlig assistans innan de uppnått ska få behålla insatsen även efter att de fyllt . Eftersom detta minskar de kommunala kostnaderna då dessa personer tidigare fått bidrag enligt socialtjänstlagen, föreslås i proposition 2000/01:1, utgiftsområde 25, under rubriken enligt finansieringsprincipen att det generella statsbidraget minskas med . Kostnaderna för LSS-verksamheten har ökat kraftigt sedan införandet och uppgick till nästan , varav kommunerna svarade för 29 miljarder och staten för 11 miljarder (SOU 2008:77, sidan 21). I SOU 2002:103 (sidan 42) anges kostnaderna för kommunerna vara och för staten drygt 4 miljarder. De kommunala kostnaderna har som synes ökat med . I SOU 2002:103 konstateras också att kostnadsskillnaderna är stora mellan kommunerna. Skillnaderna beror bland annat på landstingens tidigare lokalisering av vårdhem och andra verksamheter enligt LSS. För att kommunerna ska få likvärdiga ekonomiska förutsättningar att bedriva en verksamhet enligt intentionerna i LSS föreslogs i utredningen (SOU 2002:103) ett LSS- utjämningssystem. Utredningen kom att ligga till grund för en proposition (proposition 2002/03:151) om införande av en sådan LSS-utjämning. Ett motiv som anfördes i propositionen var att finansieringsprincipen inte var tillräcklig för att klara de höga LSS-kostnaderna. Vidare skulle inte den s.k. kommunala finansieringsprincipen, som innebär att det generella statsbidraget anpassas för att neutralisera ekonomiska effekter av olika statliga beslut om ändrad verksamhet, kunna tillämpas på grund av att det generella statsbidraget kan komma att urholkas. (Proposition 2002/03:151, sidan 20) LSS-utjämningen infördes , och utformningen kom att likna det allmänna kostnadsutjämningssystemet med beräkning av en standardkostnad för LSS-verksamheten, ett bidrag till kommuner med högre standardkostnad än genomsnittligt och en avgift att betala för kommuner med lägre LSS-kostnad än den genomsnittliga standardkostnaden. Systemet blev därmed inomkom- FINANSIERINGSPRINCIPEN, REGLERINGAR OCH EKONOMISKA KONSEKVENSER munalt finansierat utan något statligt bidrag. En utförlig beskrivning och utvärdering av LSS-utjämningen finns i SOU 2007:62. I budgetpropositionen 2003/04:1, utgiftsområde 25 (sidan 19), står att utjämningssystemet för LSS-kostnader ska införas , inte ingå i det ordinarie utjämningssystemet men ha samma principiella uppbyggnad. Ett anslag, 48:6 Statligt utjämningsbidrag för LSS-kostnader, på läggs in i utgiftsbudgeten, men läggs en avgift på 1,6 miljarder in i budgetens inkomster. Utjämningssystemet för LSS-kostnader påverkar därför inte statsbudgetens saldo. Även om beloppen ökat efterhand är principen densamma, statens inkomster i LSS-utjämningen är lika stora som utgifterna. LSS: Analys och resultat Data för nedanstående analys har huvudsakligen hämtats från uppgifterna i Vad kostar verksamheten i Din kommun? Kostnadsdata har tagits från tabell 8c och gäller kostnaderna för LSS och exklusive lokalkostnader och ersättningar från . Tyvärr finns inte denna uppdelning i kostnader för funktionshindrade enligt LSS/och socialtjänstlagen i upplagorna av Vad kostar verksamheten i Din kommun? varför analysen begränsats till perioden 20022006. Uppgifter om kostnader finns i andra databaser, till exempel Kommundatabasen, men de baseras på andra kostnadsberäkningar eftersom en jämförelse med data i Vad kostar verksamheten i Din kommun? ger olika siffror. Kostnaderna i Vad kostar verksamheten i Din kommun? anges som kostnaden i kronor per invånare i ålderskategorin . Diagrammen nedan använder därför också detta kostnadsmått. Uppgifterna om LSS-utjämningen har hämtats från databasen (). Vi kan direkt konstatera, vilket också framgått i flera utredningar (till exempel SOU 2002:103, SOU 2007:62 och SOU 2008:77), att kommunernas kostnader för LSS-verksamheten ökat kraftigt och att statsbidraget enligt finansieringsprincipen inte täcker kommunernas kostnader för LSS- verksamheten. Även om vi bara har med kostnaderna för personlig assistans bidrar finansieringsprincipen endast med . Trenden är dessutom sjunkande. finansierades av kostnaderna för personlig assistans av statsbidraget enligt finansieringsprincipen. var bidraget nere i av kostnaderna. FINANSIERINGSPRINCIPEN, REGLERINGAR OCH EKONOMISKA KONSEKVENSER Kommunvis jämförelse av LSS-kostnader, LSS-utjämningen och finansieringsprincipens bidrag DIAGRAM 4.5 LSS KOSTNADER OCH BIDRAG. LSS kronor per invånare 0-64 år LSS-utjämningen gynnar (se diagram 4.5). Bidragen är där högre än kostnaderna för personlig assistans. Finansieringsprincipens bidrag är marginellt. DIAGRAM 4.6 LSS KOSTNADER OCH BIDRAG. Situationen är annorlunda i (se diagram 4.6). fick betala till LSS-utjämningen. utgick ingen avgift, vilket medförde en besparing jämfört med för del på nästan . Observera att skalorna i diagrammen är olika. Även om staplarna för finansieringsprincipen i ser större ut är de högre per invånare i än i . De år då belastas med en avgift i utjämningen är denna avgift högre än bidraget från finansieringsprincipen. FINANSIERINGSPRINCIPEN, REGLERINGAR OCH EKONOMISKA KONSEKVENSER DIAGRAM 4.7 LSS KOSTNADER OCH BIDRAG. (se diagram 4.7) drabbas hårt av LSS-utjämningen.