urf · GWA5URF2 · 2009-01-01 00:00:00 — Således står det fritt för regeringen att t.ex. vid ett rådsmöte, under parlamentariskt ansvar, företräda en ståndpunkt som står i strid med vad kammaren har uttalat vid behandlingen av ett utlåtande. Inte heller utskott eller gör sig skyldiga till någon överträdelse genom att vid samråd med regeringen medge en avvikelse från den av uttalade ståndpunkten. Enligt 10 kap. 4 § riksdagsordningen gäller att ska behandla de grönböcker och vitböcker som ska tillställas enligt protokollet om de nationella parlamentens roll i Europeiska unionen. Talmannen får efter samråd med de särskilda företrädarna för partigrupperna bestämma att även andra dokument från Europeiska unionen, med undantag för förslag från Europeiska gemenskapernas kommission, ska behandlas på samma sätt. Ett sådant dokument ska kammaren, enligt andra stycket, hänvisa för granskning till berört utskott. Enligt 10 kap. 4 § gäller vidare dels att vid utskottets granskning av dokumentet är 4 kap. 8 § tillämplig, dvs. att det granskande utskottet får bereda ett annat utskott tillfälle att yttra sig i ett ärende eller en fråga som berör detta utskotts beredningsområde, dels att utskotten ska inhämta behövliga upplysningar från regeringen. Utskottet ska redovisa sin granskning i ett utlåtande till kammaren. Vid utskottets beslut om utlåtandet har ledamöterna rätt att dels begära öppen omröstning inom utskottet, dels bifoga reservationer eller särskilda yttranden till utlåtandet. gäller enligt 10 kap. 4 § att kammaren beslutar om utlåtandet. Enligt uppgifter sammanställda av kammarkansliet har utskotten under /07 avgivit tio utlåtanden. Av dessa tio har sju debatterats i kammaren och tre har resulterat i en votering. Under /08 har utskotten avgivit 17 utlåtanden. Av dessa 17 har 8 blivit föremål för debatt i kammaren och 2 har resulterat i votering. Under innevarande höst har utskotten avgivit 4 utlåtanden. Av dessa 4 har 2 blivit föremål för debatt i kammaren och 1 har resulterat i votering. Subsidiaritetsprövning inom ramen för utlåtandena Nedan redogörs för en förteckning över samtliga avgivna utlåtanden (33 st.) samt i vilken utsträckning utskotten dels genomfört en bedömning utifrån ett subsidiaritetsperspektiv inom ramen för utskottets granskning, dels huruvida utskottet lämnat en negativ bedömning över kommissionens utkast/diskussioner kring eventuella förslag utifrån den genomförda subsidiaritetsgranskningen. Utskottet lämnar en negativ * Utskottet delade helt/delvis bedömningen i regeringens faktapromemoria. ¹Skatteutskottet erinrade kommissionen om att utformningen av direkta skatter är en nationell angelägenhet. ²Arbetsmarknadsutskottet betonade att arbetsrättsreformer i huvudsak är en nationell angelägenhet. Som framgår av tabellen på föregående sida så sker subsidiaritetsgranskningar i utlåtanden relativt ofta (drygt hälften av alla utlåtanden). Vissa utlåtanden gäller åtgärder på EU-nivå (t.ex. bet. 2006/07:KU23) och/eller meddelanden som inte innehåller förslag eller ens utkast till förslag (t.ex. bet. 2008/09:KU3). Vissa grön- och vitböcker rör policyområden som tillhör EU:s exklusiva befogenheter. Dessa har markerats med rubriken i tabellen ovan. I vissa utlåtanden har utskotten vinnlagt sig om att kommentera kommissionens grön- eller vitböcker utifrån subsidiaritetsperspektiv (se tabellen ovan). I några fall är dessa s.k. subsidiaritetsgranskningar implicita, dvs. de utgår från en allmän diskussion kring de eventuella utkasten till förslag och deras effektivitet (markerade Delvis i tabellen ovan). Andra s.k. subsidiaritetsgranskningar är mer påtagligt inriktade på subsidiaritetsprincipens tilllämpning (markerade Ja i tabellen ovan). Beroende på utskottets bedömning i sin s.k. subsidiaritetsgranskning lämnar sedan utskottet en bedömning om de diskussioner som förs av kommissionen i det granskade dokumentet. Vissa bedömningar är klart negativa (markerade Ja i tabellen ovan), andra är mer nyanserade i sin kritik (markerade Delvis i tabellen ovan). Vad gäller t.ex. kulturutskottets utlåtande kring kommissionens vitbok om idrott (bet. 2007/08:KrU2) anförde utskottet bl.a. följande: vill dock utskottet liksom regeringen i linje med den s.k. subsidiaritetsprincipen understryka att idrottspolitiken är en nationell angelägenhet och att försiktighet bör iakttas när det gäller förslag som utökar EU-arbetet på idrottsområdet. Subsidiaritetsprincipen innebär att en åtgärd bara får vidtas på EU-nivå om de mål som ska uppnås med åtgärden bättre kan uppnås om den vidtas på den nivån än av medlemsstaterna själva. innehåller som nämnts ovan inga formella förslag med omedelbara konsekvenser för den svenska lagstiftningen. Dess innehåll ger dock utskottet anledning att i likhet med regeringen understryka vikten av att kommissionen utifrån subsidiaritetsprincipen kan motivera och med idrottsrörelsen föra dialog om varje framtida förslag så att förslagen var för sig kan bedömas utifrån bl.a. deras utformning, bakomliggande behov och rättsliga grund. Ett förslag i vitboken som utskottet redan nu vill ifrågasätta gäller inrättandet av ett nätverk för medlemsstaternas nationella antidopningsorganisationer (punkt 5). Utskottet kan inte se att det finns behov av ett sådant nätverk. Det eftersträvade samarbetet är enligt utskottet redan etablerat dels genom medlemsstaternas nationella antidopningsorganisationers medlemskap i den internationella sammanslutningen ANADO (), dels genom arbetet med Antidopningkonvention inom ramen för och dess olika arbetsgrupper. Införandet av ytterligare en plattform för samverkan och diskussioner är enligt utskottet inte försvarbart från kostnads- och effektivitetssynpunkt. Vad gäller utbildningsutskottets utlåtande om kommissionens meddelande gällande det europeiska området för forskningsverksamhet (bet. 2007/08:UbU3) anförde utskottet bl.a. följande: En annan styrningsfråga handlar om ansvarsfördelningen mellan olika aktörer på europeisk, nationell och regional nivå. Eftersom forskningspolitiken är ett område där både EU och medlemsländerna har rätt att fatta beslut är subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna tillämpliga. Ett mer utförligt resonemang om olika aktörers ansvar hade, enligt utskottet, bättre kunnat synliggöra vilka insatser som krävs på europeisk nivå. En annan iakttagelse som bör lyftas fram är det vanligt förekommande omdömet i utlåtandena om att en kontroll av subsidiaritetsprincipens tillämpning endast behöver genomföras när konkreta förslag till ny lagstiftning presenteras (jfr t.ex. med utdraget från bet. 2006/07:UU11 nedan). Förslagen i grönboken har inte några omedelbara konsekvenser för den svenska lagstiftningen. Om förslagen i grönboken vidareutvecklas till mer precisa förslag som genomförs får det konsekvenser för den svenska lagstiftningen ... Många av utskottens utlåtanden berör alltså grön- och vitböcker som till sin karaktär inte innehåller skarpa förslag men som lägger grunden för sådana. Att utskotten redan på detta tidiga stadium genomför kontroller av subsidiaritetsprincipens tillämpning torde dock anses vara fördelaktigt. I sitt huvudbetänkande anförde följande när det gäller utskottens möjlighet att aktualisera subsidiaritetsprincipen under behandlingen av ett utlåtande (jfr framst. 2005/06:RS3 s. 53): Subsidiaritetsprincipen kan aktualiseras om utskottet avger ett utlåtande över t.ex. en vitbok. Vid behandlingen av ett kommissionsförslag kan ett utskott ta upp subsidiaritetsprincipen i kontakter med företrädare för regeringen eller i likhet med vad som redan gäller med stöd av sin initiativrätt ta upp frågan i ett betänkande till kammaren. medför konsultativa grön- och vitböcker bristfälliga underlag att genomföra s.k. subsidiaritetskontroller på eftersom skarpa förslag till rättsakter saknas. Reservationer och särskilda yttranden Nedan redogörs för en förteckning över de nio (9) utlåtanden som föranlett riksdagsledamöter att i utskottet bifoga motivreservationer och/eller särskilda yttranden. 2 (s) + (v) 2 (s, mp) + (v) 3 (s) + (mp) + (v) 3 (s) + (mp) + (v) 2 (v) + (mp) 1 (v, mp) 1 (s) 2 (s, v, mp) + (v) 2 (s) + (v, mp) 1 (s, v, mp) Med begreppet talare från utskottet avses såväl ordinarie som suppleanter. En genomgång av samtliga utlåtanden ger vid handen att suppleanter och ordinarie utskottsledamöter är lika förekommande som talare. Med antalet repliker avses det antal gånger talare har begärt replikskiften, sålunda representerar varje replik i tabellen nedan fyra repliker (två från den som begärt replik och två från den svarar på repliken). Av tabellen nedan framgår dels att debattdeltagare i kammaren utanför utskottet som ansvarar för utlåtandet tillhör undantagen, dels att intensiva debatter (dvs. där antalet repliker är högt) i kammaren hålls i samband med att kammaren även håller en omröstning med anledning av skilda förslag till motivering i utlåtandet. 2007/08:JuU32 ¹ 2007/08:UU11 ² * Omröstning hölls vid beslutet i ärendet (se nedan). ¹Vid debatten av justitieutskottets bet. 2007/08:JuU32 debatterades även bet. 2007/08:JuU30 (som behandlade regeringens skrivelse 2007/08:64 Nationell strategi för att möta hotet från terrorism). ²Vid debatten av utrikesutskottets bet. 2007/08:UU11 debatterades även bet. 2007/08:UU10 (som behandlade regeringens skrivelse 2007/08:85 Berättelse om verksamheten i Europeiska unionen ). Talaren utanför utskottet var statsrådet . Under den aktuella granskningsperioden har sju omröstningar (se tabellen ovan) hållits med anledning av beslut i utskottens utlåtanden. Enligt uppgifter från kammarkansliets protokoll gäller att inga nämnvärda avvikelser från den partipolitiska fördelningen under omröstningarna kan noteras. I några enstaka fall finns mycket små avvikelser där någon enstaka ledamot har avstått från att rösta (i detta fall rörde det sig om en c-ledamot i utlåtandet om grönboken om översynen av konsumentregelverket, jfr 11 § i protokoll 2006/07:104) eller i ett fall röstat emot sin grupp (i detta fall rörde det sig om en s-ledamot i utlåtandet om en grönbok om det framtida gemensamma europeiska asylsystemet, jfr 8 § i protokoll 2007/08:6). Arbetspromemoria 2: Lissabonfördragets befogenhetskategorier och lagstiftningsförfaranden Sammanfattning: Promemorians syfte är att bidra med dels en beskrivning av de s.k. ordinarie och särskilda lagstiftningsförfarandena, dels en beskrivning av delade och exklusiva befogenheter vad gäller Europeiska unionen och medlemsstaterna. I fördragen hänvisas till det s.k. ordinarie lagstiftningsförfarandet för antagandet av en rättsakt1. Förfarandet innebär dels att och rådet på förslag av kommissionen (se dock undantag i vissa fall) gemensamt antar en förordning, ett direktiv eller ett beslut, dels att lagstiftningsakter som antagits genom förfarandet ska undertecknas av ordförande och rådets ordförande. Det ordinarie lagstiftningsförfarandet definieras i artikel 294 (FEUF) och sammanfattas nedan. Det ordinarie lagstiftningsförfarandet inleds med att kommissionen (se dock nedan för vissa undantag) lägger fram ett förslag till lagstiftningsakt för Eu- ropaparlamentet och rådet. Sedan vidtar det som allmänt kallas för den första behandlingen. ska anta sin ståndpunkt vid första behandlingen och översända den till rådet. Om rådet godkänner ståndpunkt, är den föreslagna akten antagen i den lydelse som motsvarar ståndpunkt. Om rådet inte godkänner ståndpunkt, ska det anta sin ståndpunkt vid första behandlingen och översända den till . Ståndpunkten ska även innehålla en fullständig redogörelse för de skäl som ledde till att rådet antog sin ståndpunkt. Därtill ska kommissionen lämna en fullständig redogörelse för sin ståndpunkt till . Nästa steg i det ordinarie lagstiftningsförfarandet benämns andra behandlingen. måste nu ta ett av tre möjliga beslut efter att rådet sänt över sin ståndpunkt vid första behandlingen. 1Ibland används orden lagstiftningsakt och rättsakt felaktigt nästan synonymt. 289.3(FEUF) gäller att rättsakter som antas i enlighet med ett lagstiftningsförfarande utgör lagstiftningsakter. Med lagstiftningsförfarande åsyftas det ordinarie eller det särskilda. För det första kan parlamentet godkänna rådets ståndpunkt vid första behandlingen eller inte besluta något. Då ska den föreslagna akten anses som antagen i den lydelse som motsvarar rådets ståndpunkt. För det andra kan parlamentet med en majoritet av sina ledamöter avvisa rådets ståndpunkt vid första behandlingen. Då ska den föreslagna akten anses som icke antagen. För det tredje kan parlamentet med en majoritet av sina ledamöter föreslå ändringar i rådets ståndpunkt vid första behandlingen. Då ska den ändrade texten översändas till rådet och kommissionen. Kommissionen ska yttra sig över ändringarna, och kan då tillstyrka eller avstyrka ändringar. Om rådet efter det att ändringar har mottagits, med kvalificerad majoritet godkänner samtliga ändringar, ska akten i fråga anses som antagen. Ändringar som kommissionen har avstyrkt måste rådet godkänna med enhällighet. Dock gäller att om rådet efter det att ändringar har mottagits inte godkänner samtliga ändringar, ska rådets ordförande i samförstånd med ordförande sammankalla förlikningskommittén. , som ska bestå av rådets medlemmar eller företrädare för dessa och lika många företrädare för , ska ha till uppgift att, med en kvalificerad majoritet av rådets medlemmar eller företrädarna för dessa och en majoritet av de medlemmar som företräder , uppnå enighet om ett gemensamt utkast efter det att den har sammankallats, på grundval av och rådets ståndpunkter vid andra behandlingen. Kommissionen ska delta i förlikningskommitténs arbete och ta alla nödvändiga initiativ för att närma och rådets ståndpunkter till varandra. Om förlikningskommittén efter det att den har sammankallats inte godkänner ett gemensamt utkast, ska den föreslagna akten anses som icke antagen. Om förlikningskommittén godkänner ett gemensamt utkast vidtar det som kallas för den tredje behandlingen. Om förlikningskommittén godkänt ett gemensamt utkast, ska och rådet var för sig ha på sig från detta godkännande för att anta akten i fråga i enlighet med utkastet. ska därvid besluta med en majoritet av de avgivna rösterna och rådet med kvalificerad majoritet. Om så inte sker, ska den föreslagna akten anses som icke antagen. De tidsfrister respektive som anges i förfarandet ovan ska på eller rådets initiativ förlängas med högst en . Särskilda bestämmelser och undantag Om en lagstiftningsakt i de fall som anges i fördragen är föremål för det ordinarie lagstiftningsförfarandet på initiativ av en grupp medlemsstater, på rekommendation av eller på begäran av domstolen, ska följande ovannämnda procedurer inte tillämpas: -Kommissionen lägger fram ett förslag till lagstiftningsakt för och rådet (inledning av förfarandet). -Kommissionen ska lämna en fullständig redogörelse för sin ståndpunkt (första behandlingen). -Rådet ska besluta med enhällighet om de ändringar som kommissionen har avstyrkt (andra behandlingen). I dessa fall ska och rådet till kommissionen översända utkastet till akt tillsammans med sina ståndpunkter vid första och andra behandlingen. eller rådet kan när som helst under förfarandet inhämta kommissionens yttrande, vilket kommissionen också kan avge på eget initiativ. Om kommissionen bedömer att det är nödvändigt, kan den också delta i förlikningskommittén i enlighet med det ovan beskrivna förfarandet. Det särskilda lagstiftningsförfarandet består i att med medverkan av rådet, eller rådet med medverkan av , antar en förordning, ett direktiv eller ett beslut. Lagstiftningsakter som antas i enlighet med ett särskilt lagstiftningsförfarande ska undertecknas av ordföranden för den institution som har antagit dem. Det särskilda lagstiftningsförfarandet definieras i flera olika artiklar eftersom förfarandet skiljer sig åt vad gäller medverkan från den andra s.k. beslutsinstitutionen (dvs. eller rådet). Nedan listas de tre olika typer av särskilda lagstiftningsförfaranden som beskrivs i FEUF. 1.Europaparlamentet kan, sedan rådet gett sitt godkännande, fastställa/besluta 2.Rådet kan med enhällighet, och efter godkännande, fastställa/besluta 3.Rådet kan med enhällighet, och efter att ha hört , fastställa/besluta I underbilaga 2:1 redogörs för samtliga artiklar i FEUF där det särskilda förfarandet är tillämpbart (samt en precisering av den andra institutionens medver- Därtill gäller att det mellan rådet och existerar ett särskilt budgetförfarande (artikel 314). Exklusiva och delade befogenheter m.m. Den europeiska unionens kompetenskatalog grundas på huvudsakligen tre typer av befogenhetskriterier: unionens exklusiva befogenheter, med medlemsstaterna delade befogenheter och områden på vilka unionen har befogenheter att vidta stödjande, samordnande eller kompletterande åtgärder (se nedan). Utöver dessa tre huvudkategorier av beslutsbefogenheter ska unionen enligt artiklarna 2 och 5 i FEUF även ha befogenhet att dels säkerställa samordningen av medlemsstaternas ekonomiska politik, sysselsättningspolitik och socialpolitik, dels fastställa och genomföra en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik, inbegripet den gradvisa utformningen av en gemensam försvarspolitik. Såsom påpekat ger uppdelningen i befogenhetskategorier ingen fullständig klarhet, detta på grund av såväl principen om EG-rättens spärrverkan som omfattningen av befogenhetskategorierna där gemenskapens kompetens i förhållande till medlemsstaterna baserar sig på allmänt beskrivna mål och syften.2 Vidare anför Hettne följande med anledning av kompetenskatalogen i Lissabonfördraget: Det kan således konstateras att kompetenskatalogen i Lissabonfördraget inte tillför något nytt i materiell mening. Den är inte i sig avsedd att ändra rättsläget.3 I det sistnämnda utdraget hänvisar även Hettne till den rättsliga analysen av det konstitutionella fördraget utförd av chefsjuristen vid rådets rättstjänst, Enligt artikel 2.1 FEUF får, när fördragen tilldelar unionen exklusiv befogenhet på ett visst område, endast unionen lagstifta och anta rättsligt bindande akter, medan medlemsstaterna får göra detta själva endast efter bemyndigande från unionen eller för att genomföra unionens akter. Enligt artikel 2.2 FEUF får, när fördragen tilldelar unionen en befogenhet som ska delas med medlemsstaterna på ett visst område, unionen och medlemsstaterna lagstifta och anta rättsligt bindande akter på detta område. Medlemsstaterna ska utöva sin befogenhet i den mån som unionen inte har utövat sin befogenhet. Medlemsstaterna ska på nytt utöva sin befogenhet i den mån som unionen har beslutat att inte längre utöva sin befogenhet. 2Jfr Hettne, J. (2008). Rättsprinciper som styrmedel Allmänna rättsprinciper i , s. 265266. 3Ibid, s. 266. 4Piris, J-C. (2006). for Europe A Legal Analysis. Enligt artikel 2.5 FEUF ska, på vissa områden och på de villkor som fastställs i fördragen, unionen ha befogenhet att vidta åtgärder för att stödja, samordna eller komplettera medlemsstaternas åtgärder, dock utan att ersätta deras befogenhet på dessa områden. Unionens rättsligt bindande akter som antas på grundval av bestämmelserna i fördragen för dessa områden får inte omfatta någon harmonisering av medlemsstaternas lagar och andra författningar. Enligt artikel 3.1 FEUF ska unionen ha exklusiv befogenhet på följande områden: b)fastställandet av de konkurrensregler som är nödvändiga för den inre marknadens funktion c)den monetära politiken för de medlemsstater som har euron som valuta, d)bevarandet av havets biologiska resurser inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken e)den gemensamma handelspolitiken. Vidare anges i artikel 3.2 FEUF att unionen också ska ha exklusiv befogenhet att ingå ett internationellt avtal, om ingåendet av avtalet föreskrivs i en unionslagstiftningsakt eller om ingåendet är nödvändigt för att unionen ska kunna utöva sin befogenhet internt eller i den mån ingåendet kan påverka gemensamma regler eller ändra räckvidden för dessa. I artikel 4 FEUF anges att unionen ska ha delad befogenhet med medlemsstaterna om den genom fördragen tilldelas en befogenhet som inte omfattas av de områden som avses i artiklarna 3 och 6 (dvs. ovannämnda textstycken under . Unionen och medlemsstaterna ska ha delade befogenheter på följande huvudområden: a)inre marknaden b)socialpolitik, i fråga om aspekter som anges i detta fördrag c)ekonomisk, social och territoriell sammanhållning d)jordbruk och fiskeri, med undantag av bevarandet av havets biologiska resurser h)transeuropeiska nät j)området med frihet, säkerhet och rättvisa k)gemensamma angelägenheter i fråga om säkerhet när det gäller de aspekter på folkhälsa som anges i detta fördrag. När det gäller forskning, teknisk utveckling och rymden ska unionen ha befogenhet att vidta åtgärder, bl.a. att besluta om och genomföra program, men utövandet av denna befogenhet får inte leda till att medlemsstaterna hindras från att utöva sina befogenheter. När det gäller utvecklingssamarbete och humanitärt bistånd ska unionen ha befogenhet att vidta åtgärder och föra en gemensam politik, men utövandet av denna befogenhet får inte leda till att medlemsstaterna hindras från att utöva sina befogenheter. I artikel 6 FEUF anges att unionen även ska ha befogenhet att vidta åtgärder för att stödja, samordna eller komplettera medlemsstaternas åtgärder (jfr med artikel 2.5 ovan). Områdena för dessa åtgärder ska på europeisk nivå vara a)skydd för och förbättring av människors hälsa e)utbildning, yrkesutbildning, ungdomsfrågor och idrott g)administrativt samarbete. Artiklar (i FEUF) enligt vilka på eget initiativ i enlighet med ett särskilt lagstiftningsförfarande och sedan rådet gett sitt godkännande beslutar om följande åtgärder. Avdelning (kapitel) ska fastställa regler och allmänna villkor för hur dess ledamöter ska ska fastställa närmare bestämmel- ser om utövandet av Europaparla- mentets undersökningsrätt (se artikel ska fastställa regler och allmänna villkor för ombudsmannens ämbets- * I detta fall krävs både rådets och kommissionens godkännande. Artiklar (i FEUF) enligt vilka rådet i enlighet med ett särskilt lagstiftningsförfarande genom enhälligt beslut och efter godkännande beslutar om följande åtgärder. Avdelning (kapitel) ska vidta lämpliga åtgärder för att får anta bestämmelser för att stärka eller komplettera rättigheter Ett område med frihet, sä- får, genom förordningar, inrätta kerhet och rättvisa (straff- en europeisk åklagarmyndighet som baseras på Eurojust för att bekämpa brott som skadar unionens ekono- ska fastställa de nödvändiga be- stämmelserna om val av Europapar- lamentets ledamöter genom allmänna direkta val enligt en i alla medlems- stater enhetlig ordning eller i enlighet med principer som är gemensamma ska anta ett beslut med bestäm- (unionens egna medel) melser om systemet för unionens ska anta en förordning om fast- (flerårig budgetram) ställande av den fleråriga budgetra- Artiklar (i FEUF) enligt vilka rådet i enlighet med ett särskilt lagstiftningsförfarande genom enhälligt beslut och efter att ha hört beslutar om åtgärder. Avdelning (kapitel) får besluta om åtgärder om social trygghet eller socialt skydd kan föreskriva om undantagsbe- stämmelser motiverade med hänsyn till särskilda problem i en medlems- får anta direktiv som föreskriver om samordnings- och samarbetsåt- Fri rörlighet för personer, får besluta om åtgärder som utgör tjänster och kapital (kapi- ett steg tillbaka inom unionsrätten tal och betalningar) när det gäller liberaliseringen av kapitalrörelser till eller från ett tred- Ett område med frihet, får anta bestämmelser om pass, identitetskort, bevis om uppehålls- (politik som gäller gräns- tillstånd eller andra jämförbara kontroll, asyl och in- Ett område med frihet, ska föreskriva åtgärder som rör familjerätten och som har gränsöver- (civilrättsligt samarbete) får anta ett beslut där det anges vilka aspekter av familjerätten som har gränsöverskridande följder och som kan bli föremål för akter som antas i enlighet med det ordinarie Ett område med frihet,