mot · GW02Fö4 · 2009-04-14 00:00:00 — Den goda förmågan till rekrytering av unga, de med annan etnisk bakgrund och kvinnor bör tas till vara. Det som anförs om eget ansvar bör ge regeringen till känna. Vi ser följande behov av en insatsorganisation: Den består av kompletta och användbara förband som kan nyttjas direkt utan för återtagande och komplettering. Den är utformad med förmåga att lösa de operativa behov som kan identifieras i samt i och utanför närområdet och bibehålla vår unika förmåga som vårt klimat och vår geografi ger. Den utvecklar förmåga till gemensamma operationer med stridskrafter som verkar på marken, till havs och i luften. Den har förmåga till samordning i gemensamma multinationella operationer. Den utvecklar förmåga att delta i större multinationella förbandssammansättningar inom ramen för ett fördjupat nordiskt och internationell samarbete. Den har förmåga att genomföra strid i hela skalan från lågintensiva till högintensiva konfliktnivåer. Den har framför allt flyg- och marinresurser tillgängliga för incidentberedskap och övervakning i närområdet. Den har ett logistikstöd som kan stödja insatser med endast begränsat stöd från civila strukturer i insatsområdet. Den ägnar särskild uppmärksamhet åt att skapa förutsättningar för att genomföra insatser i bebyggda områden, t.ex. vad avser lägesbild och förmåga till precisionsbekämpning. Den har strategisk, operativ och taktisk rörlighet/transporterbarhet. Den fortsätter utvecklingen av nationella skyddsstyrkor ur dagens hemvärn för bevaknings- och skyddsuppgifter och vissa försvarsuppgifter. Den kan, tillsammans med hemvärnet med de nationella skyddsstyrkorna och andra frivilligorganisationer, efter förmåga stödja andra myndigheter och det övriga samhället vid kriser, katastrofer och andra händelser av samma karaktär. Den ska bestå av färre typförband och en ökad grad av generalisering mellan förband avseende organisation, materiel och utbildning. Förband och förmågor som uteslutande kan användas i internationella insatser ska undvikas. 8.3Strategisk och operativ ledning Försvarsberedningen har föreslagit att vissa strategiska funktioner inom Försvarsmakten, såsom strategisk planering och långsiktig inriktning, ska föras över till Försvarsdepartementet i likhet med den modell som gäller i de flesta europeiska stater. Regeringen avvisar detta med hänvisning till att Försvarsmakten, liksom andra myndigheter, behöver en förmåga att hantera de frågor som är av strategisk betydelse. Svårigheten med dagens system ligger i att Försvarsdepartementets resurser för att bedriva denna styrning är små relativt Försvarsmakten. Vad gäller den strategiska inriktningen och planeringen skulle en överflytt av vissa funktioner skapa en rimligare resursbalans mellan myndigheten och Försvarsdepartementet. Vi föreslår därför att regeringen tillsätter en utredning för att ta fram ett förslag till hur en sådan överföring av kompetens skulle kunna se ut och vilka förändringar i lagstiftning m.m. som den skulle kräva. Detta bör ge regeringen till känna. Vi välkomnar att regeringen, i linje med Försvarsberedningens förslag, föreslår en utveckling mot lättare arméförband med högre grad av modularitet. Vi betonar vikten av väl övade förband. Arméstridskrafterna bör kunna samordnas och ledas på brigadnivå. Vi menar att en högre kvantitativ ambitionsnivå än den regeringen föreslår är önskvärd för hemvärnet med de nationella skyddsstyrkorna för att medge en närvaro över hela landet. Marinstridskrafterna ska vara dimensionerade för och inriktade mot insatser i närområdet. Vi vill uppmärksamma den unika kompetens rörande konventionella ubåtar, inte minst vad avser uppträdande i grunda vatten, som svensk marin och svensk fartygsindustri tillsammans har utvecklat. Vi menar att denna kompetens är viktig att bevara. Vi delar en enig försvarsberednings bedömning att antalet stridsflygplan ska anpassas efter de operativa behov som identifierats, prioriteringen av den markoperativa tyngdpunkten och det ekonomiska utrymmet. Med utgångspunkt från dagens planerade volym om 100, ska antalet stridsflygplan reduceras i väsentlig grad. Stridsflygförmågan ska bibehållas och vara användbar för att säkra suveränitet och höga incidentberedskap även . 8.7Kvinnors situation i konflikter I arbetet med mänsklig säkerhet saknas oftast det genusperspektiv som behövs för att se skillnader i mäns och kvinnors säkerhetsbehov. är det kvinnors situation som osynliggjorts. Kvinnor och barn är de som drabbas hårdast i en konflikt. Systematiska våldtäkter och massvåldtäkter används som ett vapen i konflikter och det drabbar naturligtvis den utsatta individen oerhört hårt men också hela samhället. Betydande resurser måste satsas på de behov som kvinnor och flickor har av skydd och stöd under och efter en konflikt. är det viktigt att understryka kvinnors avgörande uppgifter och roll i fredsprocesser, som beskrivs i FN:s säkerhetsråds resolution om krigets påverkan på kvinnor och barn, kvinnors deltagande i konfliktlösning och arbete för långsiktig fred och resolution om sexuellt våld i konflikter. Det är viktigt att agerar både nationellt och internationellt för att förbättra arbetet med FN:s resolutioner och 1820. Vi välkomnar därför att regeringen i propositionen nämner FN-resolutionerna och 1820. Regeringen har emellertid underlåtit att ta upp t.ex. resolution i flera av sina propositioner om internationella insatser varför vi anser att regeringen måste lägga större vikt vid dessa frågor. Vad som anförts om insatsorganisationens utformning och utveckling bör som sin mening ge regeringen till känna. Varje framtida personalförsörjningssystem för Försvarsmakten måste klara av att förse myndigheten med tillräckligt mycket personal av tillräckligt hög kvalitet, oavsett säkerhetspolitisk och ekonomisk konjunktur. Systemet måste vara robust och långsiktigt uthålligt. Det måste också utformas så att det bidrar till en bred folklig förankring för försvaret och till ett försvar som speglar samhället när det gäller attityder och sammansättning. Försvarsmakten får inte bli en inåtvänd organisation med en smal rekryteringsbas. Försvarsmakten ska fortsatt arbeta med den värdegrund som myndigheten antagit. En handlingsplan bör upprättas för att nå en jämnare könsfördelning. Detta bör ge regeringen till känna. Personalförsörjningssystemet måste utformas så att det finns tillräckligt många personer redo för såväl nationella uppgifter som internationella insatser. Svenska förband har ett internationellt mycket gott anseende. Det gäller även vid insatser i högre konfliktnivåer. En avgörande del i detta är soldaternas höga kvalitet och deras koppling till det civila samhället effekter av dagens värnpliktssystem. Den svenska Försvarsmakten kommer även i fortsättningen att behöva soldater av hög klass med mycket god förmåga till initiativ och ansvarstagande. Vi anser att det system som regeringen nu föreslår, byggt på en helt frivillig rekrytering och ett större antal heltidsanställda yrkessoldater, kommer att få svårt att uppfylla dessa krav. Nationella och internationella experter har varnat för de rekryterings- och bemanningssvårigheter som kan komma att uppstå. Erfarenheterna från bl.a. visar att rekryteringen kan bli konjunkturkänslig med risk för stort antal vakanser. Försvarsmakten har redovisat ett stort antal osäkerheter och svårigheter i det system som regeringen går fram med. Risken för en explosiv ökning vad avser personalkostnaderna och/eller ett stort antal vakanser är uppenbar. Sammantaget leder detta oss till slutsatsen att det av regeringen i propositionen presenterade personalförsörjningssystemet har stora oklarheter och innebär betydande risker för konjunkturkänslighet, rusande personalkostnader och svårigheter att nå rätt kompetenser. Vi tror också att det finns stor risk för att det leder till en försvarsmakt med en alltför smal rekryteringsbas. Vi är inte beredda att, på en så osäker grund, medverka till detta slags vågspel med försvar. Framtidens personalförsörjningssystem får inte bli en ekonomisk gökunge utan måste utgöra en stabil grund för att förse Försvarsmakten med personal av hög kvalitet. För att åstadkomma en högre grad av tillgänglighet och användbarhet hos det svenska försvaret måste personalförsörjningen reformeras. Vi vill, i enlighet med Försvarsberedningens slutsatser, se en övergång till en bemanning av insatsförbanden baserad på frivillighet. Vi menar att det bör genomföras försök med den typ av rekrytering, utbildning och kontraktsanställning som föreslås nedan innan systemet införs på bredd. De författnings- och avtalsmässiga konsekvenserna måste också utredas inför ett beslut om införande. Vårt förslag till system för personalförsörjning bygger på en könsneutral mönstringsplikt, i vilken samtliga ungdomar mönstrar via dator och där sedan ett antal genomgår en mer djupgående mönstring och antagningsprövning. Utifrån denna rekryteras väl lämpade och motiverade för en kortare värnpliktsutbildning . Därefter sker antagning, fortsatt utbildning och tjänstgöring på frivillig grund. De som anses lämpade som soldater och kan tänka sig att tjänstgöra i ett insatsförband får en fortsatt utbildning om i snitt . Efter detta skriver de ett flerårigt kontrakt i vilket ingår att, i fredstid, tjänstgöra nationellt och internationellt. Övrig tid är personen i civila studier eller arbete. Kontraktssoldaternas tjänstgöring är normalt sett möjlig att planera med lång framförhållning. En mycket liten andel soldater kan behöva vara heltidsanställda för att besätta vissa specialisttjänster och -funktioner. De som efter inledande tremånaders utbildning inte går till insatsförbanden, men ändå befinns lämpliga, är rekryteringsbara för hemvärnet med de nationella skyddsstyrkorna för fortsatt utbildning. Övriga placeras i personalreserven för att kunna ianspråktas för vidare utbildning vid ett förändrat omvärldsläge. Genom detta system bibehålls försvaret som en angelägenhet för hela folket. Via plikten får fler i samhället insyn i det militära försvaret som det blir lättare att hitta, och locka, rätt kvinna/man till försvarets olika befattningar. Vi bedömer vidare att detta ger ett flexibelt personalförsörjningssystem som är mindre konjunkturberoende än ett försvar byggt på renodlad frivillighet. En ytterligare fördel med ett personalförsörjningssystem med ett visst inslag av plikt är att systemet är flexibelt och enkelt kan utvidgas om omvärldsutvecklingen så skulle kräva. Det finns en struktur och organisation för att kalla in och genomföra grundläggande utbildning och det är inte heller samma dramatik i ett politiskt beslut om en mer omfattande utbildnings- och tjänstgöringsplikt som i att besluta om ett återuppväckande av en plikt som lagts vilande. Ett personalförsörjningssystem baserat på mönstrings- och miniplikt skapar stabilitet och politiskt handlingsutrymme. Det som anförs om plikten bör ge regeringen till känna. 9.3Kontraktsförband byggda på frivillighet och civil kompetens Framtidens försvarsmakt ska ha en insatsorganisation bestående av kontraktsförband. Dessa bemannas av frivilliga soldater vilka skriver ett flerårigt kontrakt under vilket de i fredstid kan kallas in för tjänstgöring nationellt och i fredsfrämjande insatser en angiven maximal sammanlagd tid. Resterande tid är man civil och arbetar eller genomför utbildning. Under de perioder man kallas in för nationell tjänstgöring kan man genomföra förbandsövningar, utbildning på ny utrustning, befälsutbildning och olika nationella insatser. Beredskapen för kontraktsförbanden kan variera över tiden. Genom planering av den nationella tjänstgöringen går det att åstadkomma att det ständigt finns ett antal förband som är ständigt gripbara. I övrigt kan man genom att utifrån säkerhetspolitiska behov variera beredskapstiden åstadkomma att man har rätt mängd förband tillgängliga på kort varsel. Detta utan att personalen nödvändigtvis behöver lämna sina ordinarie arbeten. Det ska jämföras med ett system dominerat av yrkessoldater där beredskapen är på en hög och kostsam nivå oavsett behovsbild. Efter slutförd kontraktstid kan vissa soldater förlänga sitt kontrakt, t.ex. för att hantera uppkomna brister i nyutbildningen, medan de flesta hamnar i personalreserven. De kan också uppmuntras att gå vidare till hemvärnet med de nationella skyddsstyrkorna. Skulle behov uppstå av att öka storleken på den svenska Försvarsmakten kan också ett slags andra linjens förband upprättas. Dessa förband bemannas främst av personal som genomfört en första kontraktsperiod. De kräver förberedelsetid innan de kan användas. 9.4Andelen anställda soldater minimeras Vi tror att det kan behövas ett mindre antal heltidsanställda soldater i Försvarsmakten. Det handlar för det första om vissa specialister. Det handlar för det andra om vissa förband som bedöms behöva vara tillgängliga dygnet runt, . Dessa finns främst inom flygvapnet och marinen, som har huvudansvaret för svensk incidentberedskap. Det kan dock även handla om vissa mindre arméenheter, t.ex. specialförband, enheter inriktade mot kemiska, biologiska och radiologiska hot. Dessa förband utgör då också en betydande resurs för det civila samhällets robusthet. 9.5Reservofficerare en outnyttjad resurs Officerarna rekryteras i huvudsak från kontraktsförband och kadern av anställda soldater. Så kallade aspirantofficerare enligt nuvarande provsystem bör också vara aktuellt. Vi vill se en uppvärdering av reservofficerarnas roll och en tydlig reservofficerskarriär inom Försvarsmakten. Reservofficerarna ska utgöra en viktig del av insatsorganisationen. Den civila kompetens och kunskap som dessa officerare tillför är värdefull för insatsorganisationen. utgör reservofficerarna viktiga bärare av kunskap om försvaret till resten av samhället. Reservofficersutbildningen bör göras mer attraktiv och åter anpassas till högskolans terminsindelning. Antalet officerare ska bygga på insatsorganisationens behov. Systemet med kontraktsförband medger också att officerare vars förband inte är inne för utbildning eller tjänstgöring kan bedriva annan verksamhet såsom utveckling, stabstjänst etc. bör ge regeringen till känna vad som här anförs om ett stabilt personalförsörjningssystem. 10Försvarsindustrin, forskning och utveckling Materielförsörjningen måste fortsatt reformeras. Det är viktigt att materiel- och logistikförsörjningen sker så effektivt och rationellt som möjligt. Ledtider såväl som ekonomiska bindningar i materielförsörjningen bör reduceras för att tillgodose insatsorganisationens behov och utformning. Detta för att kunna hantera förändrade behov och prioriteringar för att få ett mer användbart försvar. Materiel- och logistikförsörjningen, samt forsknings- och teknikutveckling, är medel för att uppnå målet: en användbar och effektiv insatsorganisation. Uppgradering av materiel bör, om det är ekonomiskt försvarbart och inte innebär förlust av kompetens inom för viktiga områden, föredras framför nyanskaffning. Samutveckling ska, där det är kostnadseffektivt, väljas före egenutveckling. När nyanskaffning av materiel är nödvändig kan färdigutvecklad materiel på marknaden vara ett alternativ. Kostnaderna ska dock noga beaktas i ett livscykelperspektiv. Vi vill emellertid understryka att vi finner regeringens bristande vilja att se försvarsindustrins säkerhetspolitiska roll i att skapa kunskap och i att ge tillgång till viktiga internationella samarbeten som oroväckande. En internationellt konkurrenskraftig försvarsindustri, i de delar där det handlar om spjutspetsteknologi och där har utvecklat världsledande kompetenser, har betydelse såväl ur ett långsiktigt strategiskt perspektiv som ur ett industripolitiskt perspektiv. Det är inte heller självklart att marknaden har den typ av materiel som behöver. Tillgången till materiel måste säkras inte utan också när vi behöver den vid en eventuell framtida försämrad omvärldssituation. En försvarsindustri baserad i innebär inte bara tillgång till egen produktionskapacitet och kompetens utan också att ett litet och militärt alliansfritt land när efterfrågan ökar har handlingsfrihet i form av egen produktionskapacitet. Vi vill inte att tvingas till handlingar eller ställningstaganden för att få köpa nödvändig materiel för vårt försvar. Försvarsmaterielsektorn är och under överskådlig framtid inte en marknad liknande den för mobiltelefoner eller personbilar. I stället kommer starka stater av ekonomiska, politiska och säkerhetspolitiska skäl fortsätta att driva sina intressen i dessa frågor. De stater som inte har någon klar vilja med sin försvarsindustri och hur man ska förhålla sig till denna utveckling kommer att få se sin industri försvinna. Vad gäller materielförsörjning , som bl.a. innebär spårbarhet, stegvisa projektbeslut, styrning och uppföljning och demonstratorverksamhet vid materielplanering, är detta steg i rätt riktning för en bättre insyn i materielförsörjningen. Men det är också viktigt för att undvika att stora mängder och tunga vapensystem som inte är förenliga med den nya inriktningen av Försvarsmaktens uppgifter köps in. Ur detta perspektiv är det t.ex. allvarligt att regeringen misslyckats med att ta fram en nationell försvarsindustristrategi. För att öka tydligheten i materielförsörjningen och förbättra möjlighet till kontroll och inflytande bör en utvecklad modell av den tidigare objektramsredovisningen införas. Redovisningen bör utgöras av en strukturerad metod för uppföljning och värdering. Det krävs vidare tydlig nationell och internationell reglering av tillverkning och handel med försvarsmateriel. Vi vill dock understryka den roll som forskning och utveckling har för att, utöver att bidra till teknik- och materielutveckling, generera kunskap om teknik och framtida hot och ta fram underlag för såväl politisk nivå som myndighetsnivå. Nationell forskning och utveckling bidrar således till självständighet i nationella beslut. Vad som anförts om försvarsindustri, forskning och utveckling bör som sin mening ge regeringen till känna. Vi vill se självständiga ideella frivilligorganisationer som tillför samhället viktiga värden. Vi menar att regeringens syn på försvarets frivilligorganisationer inte resulterar i en mer användbar frivillighet. Propositionens förslag om förändrat organisationsstöd stämmer inte överens med den vision och de principer som är kärnan i den överenskommelse som ingåtts mellan regeringen, idéburna organisationer inom det sociala området samt Kommuner och Landsting. De organisationer som varaktigt och med kvalitet kan bidra till Försvarsmaktens verksamhet eller till samhällets krishanteringsförmåga bör kunna få samhällsstöd för t.ex. demokratiarbete och organisationsutveckling. Den förändrade bidragsstruktur som regeringen föreslår skapar inte konkreta och realistiska förutsättningar för organisationerna att åta sig uppdrag och utgöra en långsiktig resurs inom svensk krishantering. Det är av stor vikt för vår samlade krishanteringsförmåga att de organisationer, som uppfyller regeringens fastställda krav på kvalitet, uthållighet och samverkansförmåga, också fortsättningsvis kan komma i fråga för ett obundet organisationsstöd som inte baseras på de uppdrag som organisationen åtagit sig att genomföra. bör ge regeringen till känna att anslaget 1:10 behålls. Att använda biståndsmedel för militära insatser är förknippat med en mängd risker och problem. Först och främst är det de civila insatsernas opartiskhet och integritet som kan ifrågasättas. Detta försvårar naturligtvis biståndsorganisationernas arbete. När civil personal förknippas med militär ökar också risken för våld mot den civila personalen. ser på den här problematiken med stort allvar. Vi anser att det är mycket viktigt att civila och militära insatser hålls separerade både när det gäller personal, materiel och ekonomiska resurser. Vi vill vidare betona att civil-militär samverkan först och främst måste utgå från behovet hos de samlade internationella insatserna i konfliktområdet, inte från de nationella bidragen. Vi menar att regeringen bör iaktta stor försiktighet när det gäller att utveckla den nationella civil-militära samverkan i linje med FN:s och EU:s koncept kring integrerade missioner. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 13Ändrad myndighet för export Vi menar i likhet med en enig försvarsberedning att myndigheternas dubbla roller att leverera effektivt som de ska genomföra exportstöd av försvarsmateriel medför att intressekonflikter uppstår. För att tydliggöra roller och ansvarsfördelning anser Försvarsberedningen därför att myndigheternas exportstöd bör sammanföras till en separat myndighet under där övrig exportfrämjande verksamhet bedrivs. Vidare bör inte försvarsområdet bära kostnaderna för exportstöd. Detta bör ge regeringen till känna. har vid upprepade tillfällen påtalat behov av en transparent materielplanering och redovisning, dvs. ett tydligare beslutsunderlag för att kunna ta ställning till förslagen till beställningsbemyndiganden. Det är en förutsättning för att ska kunna utöva finansmakten. Det är mycket allvarligt att redovisningen försämrats under den borgerliga regeringen. Detaljeringsgraden över ingångna och nya åtaganden har också försämrats . Bristande underlag utesluter en självständig och korrekt bedömning av . Vi gör en bedömning att det går att spara på försvarsanslaget . Det bör ge regeringen till känna