mot · GX02N490 · 2009-09-25 00:00:00 — Internationell handelspolitik för rättvisa och jämställdhet 5Ekonomisk tillväxt och fördelningspolitik5 6.1Handlingsfrihet för vem?7 6.3Ekologiskt perspektiv på handel8 8Korruptionen inom den internationella handeln10 9EU:s regionala och bilaterala handelsavtal11 9.1Ekonomiska partnerskapsavtalet (EPA)11 9.4EU:s associeringsavtal med Israel13 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att en jämnare och mer rättvis fördelning av resurser måste vara en central och bärande del inom ramen för de handelsavtal och ekonomiska samarbeten som knyter med länder i världen. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att i EU och WTO ska driva krav på att handelsavtal måste utformas och utvärderas utifrån millenniemålen om fattigdomsbekämpning, hälsa och mänskliga rättigheter. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att ska verka för att WTO demokratiseras så att fattiga länder får en reell möjlighet att påverka handelspolitiken. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen ska rapportera till om utvecklingen inom den internationella handeln och om ställningstaganden i frågor som rör internationell handel. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att i relevanta internationella forum ska föreslå att det utreds om i kan vara ett lämpligt forum för att lösa tvister som rör motsättningar mellan WTO och multilaterala miljökonventioner.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att ska verka för att alla förhandlingar om nya handelsavtal ska inkludera en analys av hur avtalet förhåller sig till konventionen om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att ska verka för att problemet kring begränsningen med s.k. tvångslicensiering får en lösning som innebär att även de fattigaste utvecklingsländerna kan säkerställa en god tillgång till läkemedel. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att ska verka för att det i större utsträckning riktas uppmärksamhet och åtgärder mot korruptionens källa i fall av grov bestickning.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att inom EU ska verka för att i större utsträckning lyssnar på de afrikanska staternas synpunkter i förhandlingar om EPA-avtal.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att ska verka inom EU för att associeringsavtalen med och Andinska gemenskapen ska främja utveckling och fattigdomsbekämpning.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att ska verka för att EU tar bort kvarvarande tullmurar mot fattiga länder samt avskaffar importrestriktioner för fattiga länder. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att bör verka för att EU avskaffar stöd till jordbrukare inom unionen som leder till dumpning av överskott i fattiga länder.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att ska verka för att de s.k. Singaporefrågorna exkluderas från alla handelsavtal som EU knyter med länder och regioner i världen. 1 Yrkandena 5, 810 och 12 hänvisade till UU. Handel och handelsregler är centrala för möjligheterna för ekonomisk utveckling och fattigdomsbekämpning i världen. Många är de exempel på hur orättvisa handelsregler hindrat utveckling och istället fördjupat fattigdom och klyftor. vill bygga ett rättvist handelssystem som bekämpar fattigdomen, bidrar till ökad jämställdhet mellan män och kvinnor och skapar goda förutsättningar för världens fattigaste länder att uppnå en hållbar utveckling som leder till ett ökat välstånd för alla. För oss är handel inte ett mål utan ett medel. Men handel är inte bara en fråga om internationell solidaritet. Handel är också kopplat till produktion som i sin tur är relaterat till sysselsättning, vilket även påverkar människor i nominellt rika länder. Det är därför avgörande att skapa ett handelssystem som motverkar en global tävlan mot botten där lägre sociala och miljömässiga standarder samt en global svältlön blir bestämmande. Det kräver att en stor del av och EU:s politik omformuleras samt att processerna i () i grunden förändras. Ett prioriterat mål för sittande regering då det gäller utrikeshandel är enligt att uppnå högsta möjliga grad av frihandel. Men när korthugget och ensidigt upprepar sitt mantra om hur frihandel och investering ger tillväxt och välstånd menar att frihandel utan rättvisa eller tillväxt utan solidarisk fördelningspolitik inte gör någon skillnad för världens fattigaste. Frihandel kräver likvärdiga förutsättningar och så ser tyvärr inte världen ut . Handel är en viktig och självklar del av en modern ekonomi. Den internationella handeln styrs av gemensamma avtal i WTO och en rad regionala och bilaterala handelsavtal. Det är avgörande att det finns regler för den internationella handeln, men avtal kan utformas på olika sätt och därmed i olika grad fungera som verktyg för en rättvis och hållbar utveckling. Delar av dagens handelsavtal är omdiskuterade och kritiserade av många folkrörelser för att de inte gynnar fattigdomsbekämpning och utveckling. Trots att hållning i dessa frågor borde ställas mot den av beslutade Politik för global utveckling (PGU)*1, ser vi tyvärr att så ofta inte sker. Det gäller för ställningstagande i EU:s förhandlingar om i och det gäller för associeringsavtal som förhandlas med och en rad andra regioner och länder. (Se vidare motion 2007/08:U26 med anledning av skrivelsen 2007/08 politik för global utveckling.) 5Ekonomisk tillväxt och fördelningspolitik Att som den verka för avregleringar och liberaliseringar på handelsområdet är inget nytt. Många utvecklingsländer genomförde snabba och omfattande marknadsorienterade reformer. Ett av resultaten är att jordbruket är mer avreglerat i utvecklingsländer än i industriländer. Men de positiva effekterna lyser i de flesta fall med sin frånvaro. Erfarenheter visar istället att en alltför snabb liberalisering av exempelvis importen riskerar att slå ut industriproduktion, försvåra ansträngningar att diversifiera länders ekonomi och minska statliga inkomster kraftigt. Liberaliseringar leder alltså inte automatiskt till högre tillväxt och tillväxt minskar inte självklart fattigdomen. När regeringen presenterade resultatskrivelsen för arbetet med PGU (skr. 2007/08:89) handlade den i princip enbart om ökat marknadstillträde, frihandel och avregleringar inom handelspolitiken. Man menade att en modern politik för global utveckling syftar till att bidra till tillväxt. Budskapet från den fortsätter alltså vara att ekonomisk tillväxt per automatik bekämpar fattigdom samt att höga tillväxtsiffror per automatik indikerar utveckling. Detta är en ytterst förenklad bild av verkligheten som inte ställer sig bakom. Handelsfrågor får alltför ofta spela en avgörande roll för utvecklingsländers framtid. Ofta ges intrycket att frihandelsavtal ensamt är lösningen på näst intill allt. Genom sina prioriteringar bidrar den nuvarande regeringen till denna bild. Perspektiven på frihandelsavtal och ekonomisk tillväxt är sällan balanserade. Synen på, och värdet med tillväxt, utvecklas sällan eller aldrig. menar att ekonomisk tillväxt, som vapen mot fattigdom blir intressant först när resurser omfördelas och satsningar på samhällsnyttig infrastruktur, fattigdomsbekämpning och välfärd görs. Detta, menar vi, är grundläggande för en modern politik för en rättvis och hållbar global utveckling. För att nå dit krävs medvetna strategier från biståndsgivare, internationella aktörer och inte minst från utvecklingsländerna själva. För även med en hög tillväxt är risken stor att en ytterst begränsad del av medlen når de fattigaste. Det är ett faktum att stora delar av exempelvis inte kommer att uppnå FN:s åtta millenniemål om utvecklingen fortsätter som . Trots detta fortsätter procentuell tillväxt att räknas som den avgörande delen av fattigdomsbekämpning. anser att arbetet med en jämnare och mer rättvis fördelning av resurser måste vara en central och bärande del inom ramen för de handelsavtal och ekonomiska samarbeten som knyter med länder i världen. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. WTO bildades och har 153 medlemsländer. Organisationen syftar till att skapa ett tydligt, förutsägbart och icke-diskriminerande*2 regelverk för handel och investeringar globalt. Baksidan med det icke-diskriminerande regelverket är att det blir svårt, ibland omöjligt, för en nyvald regering att ändra på delar av den ekonomiska politiken om en tidigare regering låst fast landet i internationella handels- och/eller investeringsavtal. Vidare pekar många utvecklingsländer liksom flera FN-organ på att de nyare handelsavtalen är utformade så att de förhindrar fattiga länder från att använda många av de verktyg som exempelvis tigerekonomierna i använde. Flera , men även andra regionala och bilaterala investeringsavtal, förbjuder eller begränsar exempelvis värdlandets möjligheter att ställa krav på utländska investerare. WTO har ett tvistlösningssystem, en slags domstol, som kan döma ut rätten för ett land att sätta upp kännbara strafftullar mot ett annat land om detta anses bryta mot reglerna. Flera av dessa tvister har gällt olika åtgärder som fattiga länder infört för att stödja utvecklingen av den egna industrin. Det formella målet när WTO bildades var att få bort alla handelshinder över landsgränserna. I själva verket har de rika länderna, när de utformat regler för internationell handel, behållit en stor del av sina handelshinder för att på så vis kunna skydda och prioritera sina egna och storföretagens ekonomiska intressen. Detta blev särskilt tydligt när de rika länderna inom den s.k. Doharundan vägrade gå med på att tillåta en säkerhetsmekanism för att utvecklingsländerna skulle kunna höja tullarna på import av vissa jordbruksvaror när importen hotar fattiga jordbrukares utkomstmöjligheter. som den rika världen alltså påstår sig prioritera fattigdomsbekämpning har man kontroll över viktiga internationella institutioner som WTO. Syftet är att behålla sina ekonomiska positioner gentemot fattiga länder. anser att om handel ska kunna ske på rättvisa villkor måste man tvärtom låta fattiga länder få fördelar och större handlingsutrymme att själva utforma sin handelspolitik och avgöra när och i vilken grad näringar och marknader ska öppnas mot de transnationella bolagen. Fattiga länder måste få möjlighet att utveckla en handelspolitik som stödjer landets egen utvecklingsstrategi. bör därför verka för att den ömsesidighet kring handelsliberaliseringar som WTO kräver upphör. Rikare länder och regioner kan med fördel erbjuda handelsförmåner till sina marknader för fattiga länder. Men det motsatta förhållandet ska inte gälla. 6.1Handlingsfrihet för vem? En fråga som ofta återkommer är vilket politiskt handlingsutrymme, s.k. policy space, länder ska ha då man väljer sin ekonomiska politik. är av åsikten att det icke-diskriminerande regelverk som WTO står för i grunden är odemokratiskt och därför oacceptabelt. Det bör vara upp till varje land att bestämma vilken politisk inriktning och vilka verktyg man vill använda för att uppnå god ekonomisk politik i det egna landet. Varje land måste få chansen att låta sin demokratiskt valda regim verkställa den politik den blivit vald på. En demokratiskt vald regering måste också kunna ändra tidigare regimers politik om man tycker denna är dålig. Ett förfaringssätt enligt ovan omöjliggörs dock allt som oftast av de internationella åtaganden och avtal av olika slag som länder ingår. menar att om länders handlingsfrihet fortsätter begränsas på detta sätt kommer det demokratiska styrsystemets betydelse att urholkas helt. Historiskt har länder som haft, eller tagit sig, stort handlingsutrymme i förhållande till handelsavtal lyckats bäst ekonomiskt. Exemplen som nämnts ovan är de ostasiatiska tigerekonomierna: , , , samt . Men samma sak gäller för de industrialiserade länderna i norr, vilka alla genom historien har haft olika former av särskilda stöd för sin uppväxande industri tills den blivit konkurrenskraftig. Välfärden i rika länder beror delvis på just tullar, handelshinder och andra skydd av den egna industrin i vissa utbyggnadsskeden. Kontroll över import- och exportflödena av varor, tjänster, valuta har varit andra sätt för att nå rikedom. Men trots detta har den uttryckligen deklarerat att målet är att släppa marknaden så fri som möjligt. Ett stort politiskt handlingsutrymme för de fattiga länderna är inget man prioriterar. Regeringen har enligt en övertro på frihandeln som sådan och verkar tro att man i detta har funnit ett facit på rätt ekonomisk politik. Om fattigdomsbekämpning och rättvisa verkligen var mål som regeringen ville uppnå skulle man erkänna att alla länder inte har samma förutsättningar. måste verka för att den internationella handelspolitiken inte motverkar uppfyllandet av millenniemålen. Handelspolitiken ska beakta hur väl den når FN:s mål om halvering av fattigdomen och för del ställer PGU liknande krav på utformandet av vår internationella handelspolitik. bör i WTO och EU driva kravet att alla handelsavtal alltid ska utformas och utvärderas utifrån millenniemålen om fattigdomsbekämpning, hälsa och mänskliga rättigheter. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Så länge WTO styrs av de rika länderna kommer reglerna att fortsätta gynna västs ekonomiska intressen och motverka de förändringar som krävs för att millenniemålen ska uppfyllas. Trots att alla länder har varsin röst i Allmänna rådet är det bara 2530 länder av sammanlagt 142 medlemsländer som får vara med och förbereda ett beslut. Ett annat problem är att de som fattar besluten inte är folkvalda och kan därför ostraffat driva en politik som vanliga människor inte har någon insyn i eller kan påverka. I de flesta fall kan de varken avsättas eller bli omvalda och kan alltså inte ställas till svars för sina handlingar. Om WTO var mer demokratiskt skulle handeln också bli mer rättvis. Vill de rika länderna på riktigt stötta de fattiga måste de visa en långt större välvilja än de gjort . anser att bör verka för att WTO demokratiseras så att de fattiga länderna får en reell möjlighet att påverka handelspolitiken. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Det är inte alltid lätt för allmänhet, riksdag och frivilligorganisationer att ta del av hur handelsavtal framförhandlas och vilka åsikter drivit. Den tidigare regeringen beskrev i en skrivelse (2005/06:9 Ökad välfärd och global utveckling svensk handelspolitik i WTO:s Doharunda) hur har agerat inom WTO och vilken inställning avsåg att driva inom organisationen inför . menar att detta är ett bra sätt att öka insynen och öppenheten. Regeringen bör därför rapportera till om utvecklingen inom den internationella handeln och ställningstaganden i frågor som rör WTO och andra internationella handelsfrågor. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 6.3Ekologiskt perspektiv på handel Internationella handelsfrågor måste alltid genomsyras av ett ekologiskt perspektiv, som innebär att handeln medverkar till att globala överenskommelser om klimatmål nås, transporter sätts i relation till ekologisk hållbarhet, den biologiska mångfalden stärks och konsumtion av ekologiska produkter ökar. Även om internationella handelsavtal sällan explicit tar upp frågor som rör miljön kan de indirekt påverka möjligheterna att främja densamma. All form av positiv särbehandling strider mot WTO:s grundprincip om icke-diskriminering och leder oftast till konflikter. Det finns över 200 multilaterala miljökonventioner och avtal och av dessa innehåller ca 30 stycken föreskrifter om handelsåtgärder. Det är därför inte märkligt om det uppstår konflikter mellan och alla dessa miljöavtal. Vissa åtgärder som förespråkas i ett avtal kanske är förbjudna i ett annat avtal eller tvärtom. Det finns även en konflikt om vem som har makt att bestämma vilken tolkning som ska gälla. Som svar på kritiken ovan framförs ofta att de olika regelverken ska vara ömsesidigt stödjande. Problemet är att ingen vet vad det i praktiken betyder. Det behövs antagligen en helt annan strategi om man vill att miljökonventionernas mål ska genomföras. Det kan då handla om att reformera WTO utifrån ett miljöperspektiv eller att samordna de olika miljökonventionerna för att på så sätt göra dem mer slagkraftiga. Det finns ett intressant förslag för att komma till rätta med tvistlösningar som går ut på att lyfta tvister mellan WTO och miljökonventionerna till i . anser att regeringen i relevanta internationella forum bör initiera en diskussion om hur tvistlösning mellan WTO och miljökonventionerna ska hanteras och föreslå att det utreds om i kan vara ett lämpligt forum för att lösa tvister som rör motsättningar mellan WTO och miljökonventioner. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Internationell handel och dess olika avtal saknar i princip alltid en könsmaktsanalys, trots att man vet att män och kvinnor påverkas på olika sätt när handelsreglerna förändras, eftersom roller och ansvar i ekonomin generellt ser olika ut för män och kvinnor. Det finns flera exempel på att handelsliberaliseringar har betydligt mer negativa effekter för företag ägda av kvinnor än företag ägda av män, på grund av att de kvinnliga företagarna ofta har sämre tillgångar till kapital och krediter. Därigenom kan även handelspolitiken hota genomförandet av mål tre om ökad jämställdhet mellan män och kvinnor. Trots detta beskrivs ofta handelspolitik som om den vore könsneutral. borde vara ett föregångsland med målet att påverka förhandlingar och nya handelsavtal internationellt så att dessa inkluderar en analys av hur avtalen påverkar kvinnor och de millenniemål som berör kvinnors situation. ska därför som enskild stat och inom ramen för EU och WTO verka för att alla förhandlingar om nya handelsavtal ska inkludera en analys av hur avtalet förhåller sig till konventionen om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. har utvecklat sin syn på handel och jämställdhet ytterligare i motionen 2008/09:N210 En handelspolitik för jämställdhet. Det handelsavtal som reglerar s.k. immaterialrätt, bl.a. patent på exempelvis läkemedel och genetiska resurser, är WTO:s avtal Trips (Trade related aspects of intellectual property rights). Med Trips infördes en internationell norm för hur patentlagstiftningen ska se ut i alla WTO:s medlemsländer. utformade länder i princip sina patentlagstiftningar som man ville, och många valde då att av folkhälsoskäl ha generösare patentregler för t.ex. läkemedel än för bilar. I och med Trips har sådana lösningar i princip förbjudits, även om det finns undantag. Kortfattat har Trips inneburit att alla medlemsländer tvingats införa patentlagstiftning på en hög nivå och med ett innehåll som i första hand passar industriländerna och deras företags intressen och behov. För ett utvecklingsland innebär det i allmänhet inga fördelar men däremot höga kostnader för genomförandet. En rapport från biståndsorganisationen visar att de nya patentreglerna med Trips bl.a. skulle innebära att utgifterna för mediciner i ökar med . för de mänskliga rättigheterna och (United Nations Development Programme), konstaterar att det finns motsättningar mellan och möjligheterna att förverkliga de mänskliga rättigheterna speciellt rätten till hälsa. Med tanke på att omkring 15 miljoner människor dör av infektionssjukdomar som kan behandlas med mediciner är frågorna akuta. finns det över 40 miljoner hivsmittade människor. Genom medicinering, mat och sjukvård behöver hiv/aids inte längre vara en dödlig sjukdom. Men priserna på bromsmedicin i originalvarianterna är skyhöga jämfört med de billiga kopior som produceras av länder som ännu ej anpassat sig till . Kostnaderna för en månads behandling med mediciner i originalvarianterna märkesvarorna motsvarar ofta årslönerna för vanliga arbetare i t.ex. eller . Skillnaderna mellan priserna på originalmedicinerna, som prissatts av företagen i länder som lyder under Trips, och priserna på de billiga kopior som prissatts av företag som producerar billiga kopior i länder som ännu inte anpassats till , kan skilja upp till femton gånger priset enligt UNDP. De flesta som är smittade av hiv/aids är fattiga människor som ibland har tillgång till, men inte råd, att köpa medicinerna. Det finns en överenskommelse inom WTO som innebär en juridisk/politisk möjlighet för länder att producera och exportera billiga läkemedel. Men kommentarer från engagerade folkrörelser pekar på att de juridiska och politiska processerna som ett land måste gå igenom är så krångliga att det är tveksamt om landet kan utnyttja möjligheten. Överenskommelsen bedömdes av bl.a. som ytterligare ett hinder för produktion och export av billiga läkemedel. anser att det krävs en revidering av själva . Regeringen bör verka för att problemet kring begränsningen med den s.k. tvångslicensieringen får en lösning som innebär att även de fattigaste utvecklingsländerna kan säkerställa en god tillgång till läkemedel, fattiga länder måste få rätt att både producera, köpa och sälja mediciner som räddar liv. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 8Korruptionen inom den internationella handeln Storskalig korruption är ofta knuten till internationella affärer. Vanligtvis är det bestickaren som tar initiativ och drar den största fördelen av transaktionen. I kampen mot korruption räcker det därför inte med att straffa dem som tar emot mutor, man måste även fråga varifrån pengarna kommer. menar att en framgångsrik strategi mot korruption kräver att båda parterna ser sin del av korruptionen i världen. finns dessutom förutsättningar för krafttag i en bred allians, där inte bara det officiella utan också företag och näringslivsorganisationer kan spela en viktig roll. och utveckling, (), har antagit en konvention mot bestickning av utländska offentliga företrädare. Om ett OECD-land följer konventionen kan bestickningsbrott beivras vid det egna landets domstolar, oavsett var brottet begåtts. bör verka för att det i större utsträckning riktas uppmärksamhet och åtgärder mot korruptionens källa, dvs. oftast den rika delen av världen då det gäller fall av grov bestickning. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 9EU:s regionala och bilaterala handelsavtal 9.1Ekonomiska partnerskapsavtalet (EPA) Ekonomiska partnerskapsavtalet (EPA) som EU förhandlar om med 78 länder i , och (de s.k. AVS-länderna) kommer att ha långtgående konsekvenser för handeln mellan EU och de berörda länderna. EU:s ambition är breda , som förutom handelsfrågor även inkluderar regler för offentlig upphandling, utländska investeringar m.m. I flera är oron stor över vilka effekter avtalen kommer att få på ländernas ekonomi, lokala jordbruksproduktion och begynnande industrialisering. Inte minst med bakgrund mot den globala ekonomiska krisen. Kritiken från regeringar och folkrörelser i har varit omfattande, både mot avtalens innehåll och mot det sätt som EU bedrivit förhandlingarna. Bland annat () uppskattar att av statsinkomsterna i de afrikanska länderna kan komma att försvinna som en följd av EPA. Bara i riskerar av industrin och miljontals lantarbetare på landsbygden att drabbas negativt av EPA-avtalen enligt IMF och . Att har full del i det globala politiska och ekonomiska samarbetet är självklart något positivt, men EPA-avtalen innebär att alla konkurrerar på samma villkor. Försök att ingå ömsesidiga avtal mellan regioner med så olika ekonomiska förutsättningar som EU och AVS-länderna har visat sig vara en ekvation som inte går ihop. För hur mycket man än önskar det så sker det ekonomiska samarbetet inte på samma villkor.