mot · GX02Ju265 · 2009-09-30 00:00:00 — anser att den lagändring som gjordes 2004 är ett steg i rätt riktning för att motverka barn- och tvångsäktenskap. Men problemet med unga flickor som gifts bort kvarstår trots att lagen ändrats. Att lagstiftningen inte tillåter barnäktenskap är visserligen en ytterst viktig signal men det behövs ytterligare åtgärder för att skydda flickor mot att bli bortgifta. Vi efterlyser därför en bestämmelse som gör det straffbart för föräldrar att gifta bort sina barn. En sådan lagstiftning ligger helt i linje med FN:s konvention om barnets rättigheter och är enligt vår mening ett medel för att tillgodose barnets bästa. anser att den nuvarande strafflagstiftningen inte räcker för att motverka barnäktenskap. De föräldrar som väljer att gifta bort sitt barn bör kunna ställas till svars för detta. Ett barnäktenskap är per definition alltid ett tvångsäktenskap. Det gäller även i de fall där barnet är och själv inte ser äktenskapet som ett påtvingat arrangemang. Det finns exempel på att flickor valt att gå med på att gifta sig för att få möjlighet att flytta hemifrån. Enligt kartläggningen av hedersrelaterat våld och förtryck i som vi skriver om ovan har av flickorna och av pojkarna i undersökningen inskränkningar när det gäller det framtida valet av äktenskapspartner. har särskilt sett över frågan om tvångsäktenskap och konstaterar i sin rapport att samhället inte tar något övergripande ansvar för denna omfattande och komplexa fråga (Gift mot sin vilja. , 2009:5). av flickorna och av pojkarna i upplever att de inte har möjlighet att fritt välja vem de ska gifta sig med. Detta motsvarar cirka 70000 ungdomar. Flickor med utländsk bakgrund uppger i störst utsträckning att de har begränsningar eller villkor. kartläggning visar att arrangerade äktenskap/tvångsäktenskap är kopplade till normer om kvinnors oskuld och att de används för att styra flickors och kvinnors sexualitet på ett sätt som i många fall kränker deras rättigheter. Ungdomar som bor i socialt utsatta områden som , , och uppger i högre grad än andra unga i riket att de har begränsningar eller villkor i förhållande till äktenskap eller val av partner. Andelen unga med utländsk bakgrund som uppgav att de skulle bestraffas hårt och att föräldrarna skulle ta avstånd från dem om de var homo- eller bisexuella är hög framförallt bland dem som även hade begränsningar eller uppställda villkor i förhållande till val av partner och äktenskap. Myndigheten föreslår bl.a. att man kriminaliserar tvångsäktenskap och barnäktenskap. Dessutom föreslås en nationell handlingsplan mot tvångsäktenskap. Utredningen om människohandel (SOU 2008:41) innehåller förutom förslag som syftar till att skärpa lagstiftningen mot människohandel förslag om barnäktenskap. Utredningen konstaterar dock att det tvång som kan föregå ett tvångsäktenskap redan är kriminaliserat i strafflagstiftningen och att det inte finns behov av någon särskild brottsrubricering för tvångsäktenskap som inte är barnäktenskap. Dock föreslås en kriminalisering av att en vårdnadshavare tillåter ett barn som är att ingå äktenskap utomlands. Bestämmelsen tar sikte på de barnäktenskap som inte är att anse som tvångsäktenskap och straffet föreslås bli fängelse i högst . Vi menar att förslaget inte räcker för att komma åt problemen med tvångsäktenskap. Även unga kvinnor som är men under är i behov av skydd mot att bli bortgifta. Regeringen bör återkomma med ett förslag till lagändring som innebär att en särskild brottsrubricering gör det straffbart för föräldrar att arrangera äktenskap för minderåriga barn. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Läs mer om vårt förslag att avskaffa dispensmöjligheten för att gifta sig då man är i vår motion 2009/10:So512. 16.1Nationell handlingsplan mot tvångsäktenskap I kom den första handlingsplanen mot tvångsäktenskap 1998. kom en ny handlingsplan och i samband med den infördes även en straffrättslig lagstiftning kring barn- och tvångsäktenskap. Den norska handlingsplanen innehåller bl.a. åtgärder för att förstärka redan pågående insatser mot tvångsäktenskap, förebyggande åtgärder, åtgärder för att höja myndigheternas kompetens samt åtgärder för att stödja utsatta personer. anser att det är av stor vikt att även har en motsvarande handlingsplan. Ett sådant dokument är en grund för nödvändiga insatser som visar att frågan att motverka tvångsäktenskap är högt prioriterad. Regeringen bör därför lägga fram förslag till en nationell handlingsplan mot tvångsäktenskap. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. För är det självklart att alla barn ska delta i all undervisning. Skolplikten handlar om alla elevers rätt till kunskap. För oss står barnen i fokus och vår ståndpunkt är att skolan har skyldighet att se till att alla ska kunna tillgodogöra sig sex- och samlevnadsundervisningen i skolan. Därför är det viktigt att skapa dialog och hitta lösningar på problem som kan uppstå. behöver vissa lösningar extra resurser, och det är vi beredda att ge skolan. anser att skolan spelar en central roll för att ge unga människor möjlighet att tidigt diskutera och reflektera över frågor kring relationer, samlevnad och sexualitet. Därför vill vi förstärka undervisningen i sex och samlevnad. På så sätt kan förutsättningarna för att fånga upp de ungdomar som lever under hot och våld bli bättre. Vidare kan unga mäns attityder till flickor och kvinnor, vilket i förlängningen påverkar synen på våldtäkt och våld mot kvinnor, lyftas upp i skolans sexualundervisning. Vi menar att ämnet sex och samlevnad ska ingå som ett viktigt kunskapsmål i läroplanerna för och gymnasieskolan och bör integreras i ämnen som samhällskunskap, psykologi, historia, svenska och religion. fick 2005 ett regeringsuppdrag att genomföra en översyn av grund- och gymnasieskolans kursplaner med avseende på sex och samlevnad. redovisade uppdraget och gav förslag till nya och förtydligade mål i kursplanerna för biologi, idrott och hälsa med flera ämnen. Regeringen har dock lämnat förslaget utan åtgärd. Regeringen bör genomföra de av föreslagna ändringarna avseende sex och samlevnad i grund- och gymnasieskolans kursplaner. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 18Grupper av kvinnor som är särskilt utsatta Vissa grupper av kvinnor är generellt utsatta för våld i nära relationer p.g.a. olika individuella omständigheter och myndigheternas brist på kompetens. Om en kvinna som missbrukar eller har en funktionsnedsättning har utsatts för våld av en närstående man, är risken stor att eller vården bara ser missbruket eller funktionsnedsättningen. Våld mot äldre kvinnor som gett fysiska skador kan ofta tolkas som åldersrelaterade, t.ex. fallskador, armbrott och frakturer. Våld i samkönade relationer osynliggörs ofta, se ovan. Lesbiska kvinnor känner sig t.ex. inte alltid välkomna till kvinnojourerna och det kan vara svårt att erbjuda kvinnan trygghet om jouren inte har kunskap om att väninnan som följer med kan vara förövaren. har länge värnat stödet till brottsofferjouren för hbt-personer och menar att arbetet måste utökas och intensifieras. Därför yrkar vi på ett handlingsprogram till stöd för hbt-personer i denna motion. granskning av arbete med våldsutsatta kvinnor i (2008) visar att det finns stora brister när det gäller särskilt utsatta grupper. Några kvinnojourer erbjuder möjlighet till stödkontakt för syn- och hörselskadade kvinnor, men få jourer har handikappanpassade lägenheter, vilket gör fysiskt funktionshindrade kvinnor, liksom äldre kvinnor, extra utsatta. Därför avsätter 10miljoner kronor i budgetmotionen för att stödja kvinnojourerna i arbetet med att tillgänglighetsanpassa jourernas lokaler. Kvinnojourerna har svårt att ta emot kvinnor som missbrukar och/eller har psykiska funktionshinder. Staten bör ta ett särskilt ansvar för de mest utsatta kvinnorna. vill inrätta resursjourer med kompetens att ta emot kvinnor med missbruk och psykisk funktionsnedsättning och avsätter i budgetmotionen för detta ändamål. Regeringen bör återkomma med förslag på inrättande av resursjourer som har kompetens att ta emot kvinnor med missbruk och psykisk funktionsnedsättning. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 18.1Våld mot äldre kvinnor Ingen av de femtiosex åtgärderna i regeringens handlingsplan riktas speciellt till äldre kvinnor som utsatts för mäns våld. Detta trots att tidigare rapporter från såväl som visar att våld mot äldre kvinnor förekommer i en sådan omfattning att det är att betrakta som ett folkhälsoproblem. Våldet som riktas mot äldre kvinnor är mer upprepat och av ett allvarligare slag än det som drabbar äldre män (se omfångsundersökning Ofrid Våld mot äldre kvinnor och män, 2001). Mäns sexuella våld drabbar även äldre kvinnor, vilket ofta osynliggörs. Dessvärre är kunskapen om mäns våld mot äldre kvinnor bristfällig, bl.a. inom vård och omsorg. Därför bör regeringen ge i uppdrag att i samarbete med SKL (Kommuner och Landsting) ta fram och sprida befintlig kunskap om mäns våld mot äldre kvinnor. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Regeringen bör även ge i uppdrag att ta fram ett utbildningsmaterial om mäns våld mot äldre kvinnor för personalen i äldreomsorgen. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 18.2Våld mot kvinnor med funktionsnedsättning har tidigare motionerat om att tillsätta en bred utredning för att undersöka det våld som män utsätter kvinnor och flickor med funktionshinder för. för avskaffande av diskriminering av kvinnor ber i sin rapport att anstränga sig ytterligare för att bekämpa våldet mot kvinnor med funktionsnedsättning. Kommittén beklagar bl.a. att det saknas uppgifter om våldet mot denna grupp av kvinnor och att de utsätts för diskriminering när det gäller skydd mot våld. kom med en rapport om omfattningen av mäns våld mot kvinnor med funktionsnedsättning. Rapporten visade att kvinnor med funktionsnedsättning i allmänhet utsätts för mäns våld i ungefär lika hög grad som kvinnor utan funktionsnedsättning. Det fanns dock vissa skillnader. Det var vanligare att kvinnor med funktionsnedsättning blev kallade nedsättande saker och att männen fick dem att känna sig underlägsna. När det gäller kvinnor med måttlig eller lindrig utvecklingsstörning verkar deras situation vara särskilt bekymmersam. En fjärdedel av kvinnorna som lever i ett förhållande uppger att deras nuvarande partner är våldsam mot dem och en tredjedel hade blivit slagna innan de fyllt . En av fem utvecklingsstörda kvinnor hade försökt ta sitt liv. Enligt en undersökning från () har av de kvinnor som kommer i kontakt med psykiatrin varit utsatta för fysiska eller sexuella övergrepp. Även har i undersökningen av våld mot kvinnor med psykisk funktionsnedsättning (2005) visat på att denna grupp av kvinnor är mer utsatt för våld än andra kvinnor. Jämförelser tyder på att dessa kvinnor även utsätts för sexuellt våld i högre utsträckning än kvinnor utan psykisk funktionsnedsättning. konstateras att kunskapen och medvetenheten om problemen är starkt begränsade, och det leder till att kvinnornas behov ofta förbises. Mäns våld mot kvinnor med funktionsnedsättning kan vara särskilt svårt för omgivningen att upptäcka eftersom kvinnan ofta är beroende av förövaren när det gäller dagliga behov som mat, sömn och hygien. Det kan även vara förövaren som bistår kvinnan när det gäller kommunikation med omvärlden, i kontakter med myndigheter, skola, vänner osv. En kvinna med en funktionsnedsättning kan även ha svårt att själv skaffa hjälp för att komma ur en relation med en våldsam man. Även kvinnor med intellektuella funktionshinder är särskilt utsatta. Enligt saknar många kvinnojourer möjlighet att ta emot kvinnor med psykisk funktionsnedsättning. visar också i en rapport (2003) att kvinno- och brottsofferjourerna har svårt att ta emot kvinnor med fysisk funktionsnedsättning. Detta trots att dessa kvinnor precis som kvinnor utan funktionsnedsättningar ofta måste fly från sina hem vid misshandel i en nära relation. Vi utvecklar resonemangen kring fysisk funktionsnedsättning och våldsutsatta kvinnor i motion 2009/10:So582. Kommunerna bär här det största ansvaret för att se till så att skydd mot mäns våld även blir tillgängligt för kvinnor med funktionsnedsättning. vill därför, som vi redogör för ovan, tillgänglighetsanpassa jourerna samt inrätta resursjourer med kompetens att ta emot kvinnor med psykiska funktionsnedsättningar. Ofta kan själva funktionsnedsättningen försvåra för kvinnan i hennes kontakt med rättsväsendet. Det handlar om kommunikations- och samarbetssvårigheter men dessvärre också om hur kvinnans trovärdighet bedöms. Mot bakgrund av den extremt svåra situation som dessa kvinnor befinner sig i bör därför frågan om våld mot kvinnor med funktionsnedsättning utredas på ett heltäckande sätt. Utredningen bör komma med konkreta förslag på hur situationen för kvinnor med funktionsnedsättning som är utsatta för mäns våld kan underlättas. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. I vår motion Dövas, dövblindas och hörselskadades livsvillkor (2008/09:So314) skriver vi mer om våld mot döva kvinnor och vårt förslag om att inrätta en bildtelefon för döva kvinnor som en del av den nationella stödlinjen för våldsutsatta kvinnor vid Nationellt centrum för kvinnofrid samt att utbilda döva stödjare. I vår budgetmotion avsätter vi 2miljoner kronor för detta ändamål. 18.3Våld mot missbrukande kvinnor redovisar i rapporten mot missbrukande kvinnor (2005) att det är mycket vanligt att missbrukande kvinnor utsätts för våld, ofta av sina missbrukande män. Rapporten kritiserar myndigheterna för att våldet ofta ses som en effekt av missbruket snarare än som ett kvinnofridsbrott som kan drabba alla kvinnor. Det är nödvändigt att även missbrukande kvinnor får hjälp och skydd mot män som utsätter dem för våld. Det är därför viktigt att kunna erbjuda behandling mot missbruk för kvinnor i könsseparata grupper. Våldsutsatta kvinnor ska inte behöva genomgå behandling i samma grupp som sin förövare. Dessutom kan kompetens både vad gäller missbruksproblematik och våld mot kvinnor samlas på ett ställe. På så sätt kan kvinnan få hjälp både med sitt missbruk och att ta sig ur en våldsam relation. Därför bör regeringen arbeta för att missbrukande kvinnor som är utsatta för mäns våld ska erbjudas behandling i könsseparerade grupper. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 18.4Våld mot papperslösa kvinnor Kvinnor som lever gömda i utan uppehållstillstånd är en grupp som är extra utsatt när det gäller mäns våld. En kvinna som helt saknar rättigheter i samhället riskerar att bli utsatt för sexuella övergrepp och misshandel av män som utnyttjar hennes situation. Enligt en rad internationella konventioner som anslutit sig till är det samhällets ansvar att ge alla våldsutsatta kvinnor rätt till stöd och skydd. Gömda kvinnor som lever i utan uppehållstillstånd och som misshandlas får dock sällan skydd eller hjälp. Det är få kvinnojourer som har möjlighet att ta emot dessa kvinnor. Anledningen är ofta att kommunerna inte ger jourerna någon ersättning för skydd till gömda kvinnor, men också att kvinnans behov ser annorlunda ut och att många jourer varken har kompetens eller resurser att hantera dessa. För gömda kvinnor med ett litet socialt nätverk i blir det svårt att hitta övernattningsställen vid flykt från en våldsam man. Ekonomin blir också ett problem. Vidare är det otänkbart för en gömd kvinna att polisanmäla misshandeln eftersom hon då själv riskerar att utvisas. Gömda kvinnors situation hänger också ihop med asylsökande kvinnors villkor. Det finns kvinnor som söker asyl på grund av hedersrelaterat våld men får avslag på sin ansökan, framför allt för att saknar kunskap om mäns våld mot kvinnor och barn och vilka uttryck det s.k. hedersrelaterade våldet kan ta sig. Några av dessa kvinnor tvingas leva gömda. Regeringen har helt glömt bort de papperslösa kvinnorna i sin handlingsplan för att bekämpa mäns våld mot kvinnor, hedersrelaterat våld och förtryck samt våld i samkönade relationer (Skr. 2007/08:39). Jämställdhetsministern har uttryckt att de inte kan skriva in skydd för gömda kvinnor i ett regeringsdokument eftersom det skulle ge signaler till kvinnorna om att de är välkomna att stanna. Men det är regeringens ansvar att se till att alla våldsutsatta kvinnor, oavsett om de är papperslösa eller inte, får skydd. Därför bör regeringen utreda hur våldsutsatta kvinnor som lever gömda ska få nödvändigt stöd och skydd mot mäns våld. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 18.5Utländska kvinnors stryktålighet en översyn av 2kap. har många människor upprörts över att utländska kvinnor, som misshandlats av sin man under den tvååriga prövotiden för permanent uppehållstillstånd, oftast blivit utvisade från om de brutit upp från förhållandet innan passerat. Många kvinnor har sett sig tvingade att stanna kvar i förhållanden trots misshandel från mannens sida, eftersom en utvisning skulle leda till fruktansvärda konsekvenser för dem i hemlandet. En rapport från ROKS (Täckmantel äktenskap, kvinnojourernas erfarenhet av fru-import, 2009) visar att kvinnojourerna har kontakt med kvinnor som gift sig med svenska män som sedan utsatt dem för våld från ett flertal regioner och länder i världen. De kvinnor som söker skydd på jourerna har vanligtvis beviljats ett tillfälligt uppehållstillstånd. Vissa av kvinnorna befinner sig i en situation där deras uppehållstillstånd måste förlängas för att de ska få stanna i . kom kvinnojourerna i kontakt med sammanlagt 515 kvinnor, varav 99 hade fått barn med sin svenska man och 92 hade barn . Rapporten visar att situationen för dessa kvinnor och barn är ohållbar, trots den lagändring som gjordes . De kvinnor som jourerna möter har ofta beviljats ett tillfälligt uppehållstillstånd som antingen gäller eller har gått ut. Det innebär att vissa av kvinnorna vistas illegalt i . Detta begränsar starkt deras möjligheter att få hjälp och stöd från samhället, se ovan. Kvinnornas ytterst svåra situation blir ofta värre p.g.a. språksvårigheter och okunskap om vilka rättigheter de har. Nödvändigheter som mat, läkarvård och medicin blir ofta ett jättestort problem att ordna. En kvinna som anlänt till och saknar annan anknytning än mannen är extra utlämnad. Om hon dessutom utsätts för hans våld befinner hon sig i en hopplös situation: att lämna mannen är inte möjligt eftersom hon riskerar att bli utvisad. kan hon inte återvända till sitt ursprungsland där hon kanske riskerar förföljelse och stigmatisering som frånskild. Den starka kritiken mot behandlingen av kvinnor som utsätts för våld i relationen under den tvååriga prövoperioden, bl.a. i riksdagsmotioner och frågor från i till ansvarigt statsråd, ledde till att den dåvarande regeringen lade fram en proposition i ämnet. Tyvärr begränsade propositionen skyddet för kvinnan till fall när det varit fråga om våld eller för handlingar som innebär allvarlig kränkning. påpekade i en reservation till utskottsbetänkandet att formuleringen kunde komma att få till följd att för hög grad av våld och allvarlig kränkning kunde komma att accepteras och att myndigheterna fick ett alltför stort tolkningsutrymme. Det är nu uppenbart att vi fick rätt i våra farhågor. Den tidigare regeringens försök att genom lagändring åstadkomma en rimligare rättstillämpning för utsatta kvinnor har misslyckats. tillkännagav att det fanns skäl att närmare studera tillämpningen av bestämmelsen i syfte att klarlägga om skyddet för kvinnor och barn uppnår en godtagbar nivå. Om det visar sig att så inte är fallet borde regeringen återkomma till med förslag om lagändring. Enligt uppgift från har regeringen nu efter långt dröjsmål begärt att ska lämna en redovisning för tillämpningen av bestämmelsen. Men redan nu står det klart att det är nödvändigt med en lagändring för att skyddet för kvinnor och barn mot övergrepp ska bli godtagbart. Regeringen bör lägga fram förslag om lagändring för att komma till rätta med de fortsatta missförhållandena med avvisningsbeslut av kvinnor som misshandlats eller kränkts av närstående män under den tvååriga prövotiden. Detta bör begära. Förra mandatperioden fick till stånd en specialisering av arbetet mot mäns våld mot kvinnor och barn. Bl.a. omorganiserades åklagarväsendet, bildades ett utvecklingscentrum och inrättades familjevåldsenheter i samarbete mellan polis, åklagare, socialtjänst. Ett bra exempel på specialisering inom rättsväsendet är just de familjevåldsenheter som finns på några håll i landet. Särskilt när enheterna innehåller specialiserade åklagare fungerar de väl, eftersom det snabbar på rättsprocesser och ingripanden avsevärt. Dessa enheter kan inom sina respektive myndigheter utveckla handläggning och kompetens, som de kan skapa effektivare samarbetsformer. Omhändertagande av våldsamma män kan t.ex. ske som anmälan kommer in. Enheterna har också lättare för att bygga upp nära samarbeten med sociala myndigheter och organisationer som stödjer drabbade kvinnor och barn. Forskning visar även att polisdistrikt där det finns specialisering när det gäller mäns våld mot kvinnor uppvisar bättre resultat när det gäller utredningar av kvinnomisshandel (Diesen, 2009). Regeringen bör därför inrätta familjevåldsenheter över hela landet. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Det vanligaste vittnet till våld mot en kvinna är hennes barn. Barn som bevittnar våld eller som själva är utsatta för våld är en särskilt utsatt grupp. De är alltid medvetna om våldet och risken för ohälsa hos barn som bevittnat våld är nästan lika stor som för de barn som är direkt våldsutsatta. Stödet till dessa barn måste utvecklas och professionaliseras, och samverkan mellan aktörerna måste öka. Kvinnojourerna gör stora insatser för att stödja drabbade barn men måste även själva få tillräckligt med stöd och resurser. Socialtjänst, hälso- och sjukvård samt skola måste ha kunskap om hur våldet påverkar barn. Kommunerna har skyldighet att beakta behov av stöd och hjälp hos barn som bevittnat våld eller som blivit utsatta för direkt våld. När det uppstår en misstanke om att ett barn har utsatts för brott så inleds flera olika utredningsprocesser inom såväl rättsväsendet som och hälso- och sjukvården. Utredningarna drivs ofta parallellt och innebär att barnet slussas runt i olika miljöer. De barnahus som startat på flera håll i landet för barn som utsatts för våld och övergrepp är ett bra exempel på hur ansvariga myndigheter kan samverka kring barnet. Myndigheterna har en skyldighet att samverka, men barnahusen går ett steg längre. Här förs samarbetet in under samma tak och barnet behöver därmed bara komma till en plats som kvaliteten i utredningarna förbättras. vill att s.k. barnahus ska inrättas i alla större kommuner i landet. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. riktar sig verksamheten i huvudsak till barn som utsatts för våld och sexuella övergrepp. Nästa steg borde vara att verksamheten också erbjuds barn som bevittnat våld och övergrepp i nära relationer. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 21Mäns våld ett folkhälsoproblem Mäns våld mot kvinnor är så vanligt förekommande att det bör ses som ett folkhälsoproblem. Våldet kan bestå av olika former av fysiskt, psykiskt och sexuellt våld. Också hot om våld och rädsla för våld påverkar kvinnors fysiska och psykiska hälsa och livssituation. I förlängningen påverkar våldet alla kvinnors liv och handlingsutrymme. Kvinnor lär sig olika strategier för att hantera sin rädsla för övergrepp. På så sätt blir mäns våld en del av alla kvinnors vardag. har föreslagit att frihet från könsrelaterat våld bör bli ett nytt delmål inom folkhälsopolitiken. Det är ett bra förslag eftersom det visar problemets omfattning. Därför bör frihet från könsrelaterat våld bli ett nytt delmål inom folkhälsopolitiken. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Det är viktigt att samhällets stöd når alla kvinnor som är i behov av det.