mot · GX02Ju337 · 2009-10-05 00:00:00 — Intresset från den politiska sfären och medier begränsas ofta till exceptionella händelser. Häktena har dock en unik ställning dels för att man där håller människor inlåsta som inte är dömda utan enbart är misstänkta för brott, dels därför att förhållandena ofta är hårdare än i fängelse. har dock frågor kring häkten kommit i fokus igen av ett mycket tråkigt skäl. Det gäller de unga personer som varit misstänkta för mycket grova brott och som under utredning och i avvaktan på förhandling i domstol varit placerade i häkte. Det är ovärdigt ett land som skrivit under att isolera barn i häktesceller. Det måste vara möjligt att lösa frågan om hur dessa barn ska tas om hand på ett mer värdigt sätt. Denna fråga måste tas upp, och förslag som syftar till att förbjuda att barn placeras i häkte ska presenteras för . Detta ska ges regeringen till känna. Det är fortfarande mycket vanligt att intagna i häkte beläggs med olika grader av restriktioner. Personalen som arbetar i häkten gör sitt bästa för att motverka de skadeverkningar som kan bli följden av långvarig isolering, men eftersom de har en mycket ansträngd personalsituation räcker personalen inte till. Restriktionerna i svenska häkten har också varit föremål för kritik från mot tortyr och omänsklig behandling . Det är nu dags att göra något åt denna skamfläck inom svensk kriminalvård för att minimera de skador som isolering riskerar att medföra. Häktade som inte blivit föremål för restriktioner har dock möjlighet till gemensamhetstid. Syftet med gemensamhetstid är att bryta den skadliga isoleringen som är kännbar även utan restriktioner. Vid flera häkten har problem uppstått när det gäller genomförandet av sådana åtgärder eftersom utrymmena inte har varit anpassade för att inrymma denna typ av verksamhet. Vid nybyggnation ser man till att utrymme finns, men vid äldre häkten har man varit tvungen att ta till provisoriska lösningar. Överbeläggningarna på våra häkten gör dessutom att de utrymmen som har skapats för gemensamhetsaktiviteter istället används för de intagnas boende. Detta gör att miljön inte lever upp till de krav som bör kunna ställas, varken för de häktade eller för personalen. De svenska häktena brukar beskrivas som landets största avgiftningsanstalt. Många aktiva narkomaner placeras i häkte, och behovet av medicinsk vård är därför stort. Detta tillsammans med att isoleringen ofta leder till psykiska problem gör att vården inom häkten måste utvecklas. Det faktum att många häktade begår självmord på våra häkten understryker detta behov. De problem som beskrivs ovan är inte nya. tillsattes under medverkan en utredning som skulle syfta till att förbättra situationen i våra häkten. Utredningen blev klar , men fortfarande har ingenting hänt. Utredningen ny häkteslag kommer med många goda förslag om hur problematiken kring häkten kan åtgärdas. Bland annat föreslår man att alla intagna ska få information om rättigheter och skyldigheter enligt häkteslagen samt ges möjlighet att redan under vistelsen i häkte och i samråd med Kriminalvården förbereda eventuell vistelse i anstalt eller annan verkställighet av påföljd. Vad gäller den intagnes kontakt med omvärlden kompletterar man rätten till kommunikation genom telefonsamtal med rätten till annan elektronisk kommunikation, t.ex. via e-post. Det ges även en rätt att ta del av vad som händer i omvärlden genom användande av Internet eller andra datanät. Utredningen föreslår också att åklagaren i samband med häktningsförhandlingen ska begära rättens tillstånd för och motivera varje enskild restriktion som han eller hon vill ålägga den häktade. Utredningen föreslår också att beslutet ska kunna överklagas till hovrätten. Dessa förslag ser särskilt positivt på eftersom de skulle skapa ett avsevärt mer rättssäkert förfarande. Trots att utredningen legat klar länge har ännu inget förslag presenterats. Det är hög tid nu att lägga fram förslag till ny häkteslag för att förhindra framtida internationell kritik men framför allt för att skapa en mer dräglig tillvaro såväl för de intagna som för personalen i häktena. Detta ska ges regeringen till känna. 7.2Bättre ut arbetslinjen på våra anstalter Kriminalvårdens främsta roll har varit att arbeta brottsförebyggande genom att förbereda de intagna för ett liv utanför murarna. Med krympande budget och fler intagna har möjligheterna för att göra ett optimalt arbete försvårats. Forskningen kring frihetsberövande straff är tydlig i slutsatsen att inlåsning ger skador och då straffen blir längre och längre måste mer tid gå åt för att motverka dessa skador. en person avtjänar sitt straff finns det många saker att göra för att försöka se till att både använda tiden väl och att minimera riskerna med straffet. Under förra mandatperioden beslöts om flera åtgärder som visat sig mycket lyckosamma. En sådan är utslussning med fotboja. anser att denna åtgärd visat sig så lyckosam att man nu bör överväga att låta fler omfattas av den. En annan åtgärd är så kallade halvvägshus. Tyvärr har kriminalvårdens budget varit så ansträngd att man inte i den omfattning som man skulle ha kunnat önska haft möjlighet att utveckla denna del av kriminalvården. Trots det har man, där man ändå försökt, lyckats mycket bra. Dessa delar av kriminalvården måste ges möjlighet att utvecklas vidare. För att kriminalvården ska lyckas med sitt uppdrag krävs också att man gör stora ansträngningar för att intagna ska kunna få utbildning och arbete. Dessa är viktiga faktorer för att hjälpa en dömd person till ett normalt liv och på så sätt förebygga att han eller hon återfaller i kriminalitet. I detta sammanhang är den s.k. normaliseringsprincipen viktig. Denna innebär att det i så stor utsträckning som möjligt ska vara de samhällsfunktioner som hjälper människor utanför kriminalvården också ska vara verksamma bland de intagna. En åtgärd som underlättar för dömda att återanpassas är permanentade verksamheter med bidrag från Arbetsförmedlingen som kallas KrAMI, när det gäller män, och , när det gäller kvinnor. De är ett samarbete mellan frivården, och Arbetsförmedlingen för att få ut klienter i arbetslivet och finansieras från dessa tre parter. Hur fördelningen ser ut sinsemellan varierar över landet. Framtiden för verksamheterna har dock varit mycket oviss. Man har, inom det nätverk som skapats mellan de kommuner där KrAmi och finns, varit mycket oroade. På flera ställen hade man fått indragna anslag. Nätverket framhöll att regeringens nedskärningar vad gäller arbetsmarknadspolitiska åtgärder hotade KrAmi och MOA:s existens. Arbetsförmedlingens medverkan i projekten har varit och är fortfarande oklar. Framöver bör det säkerställas att verksamheterna KrAMI och kan utvecklas. Det behövs också nationella riktlinjer för verksamheten. spretar arbetsformerna i alltför hög grad om man jämför de olika lokala kontoren. Bland annat är det viktigt att alla arbetar med uppföljning av klienterna. Verksamheten behöver också spridas till fler platser i landet för att kunna nå fler människor inom målgruppen. Inom kriminalvården erbjuds på vissa håll yrkesutbildningar som finansieras av Arbetsförmedlingen. Dessa yrkesutbildningar är populära hos de intagna, och när det gäller får av dem som gått dessa utbildningar ett arbete, och det ser också liknande ut i resten av landet. Utbildningarna leder i många fall till yrken där det är brist på arbetskraft; ett flertal är hantverksjobb. Fler intagna inom kriminalvården bör erbjudas kvalificerad yrkesutbildning. är det fortfarande så att många intagna i kriminalvården saknar grundläggande grundskolekompetens. För samhället är tiden som dessa personer spenderar inom anstalten en möjlighet att ställa detta till rätta. Då samhället misslyckats i första skedet borde man se det som en gyllene chans att få detta tillfälle. Många som döms har tidigare levt ett liv utanför eller på kanten av samhället och inte sällan har man både ett långt missbruk och eventuellt en psykiatrisk diagnos med sig. Om samhället menar allvar med att kriminalvården ska göra sitt yttersta för att ge dömda chansen att återkomma till samhället bättre rustade än före straffet måste dessa möjligheter också ges utrymme i behandlingen. Att missbruk leder till fysiska åkommor är självklart och kring detta finns det en medvetenhet om än inte helt normaliserad behandling. När det gäller olika typer av psykiatriska diagnoser är medvetenheten lägre. Ny forskning tyder på att så många som hälften av de intagna på en sluten anstalt i lider av adhd. Att detta måste sätta sina spår i verksamheten är självklart, men det är dags att det också sätter spår i behandlingen. Det finns kritik mot att kriminalvården blir mer och mer av förvaring och mindre av behandling. sade nej till att flytta fram när villkorlig frigivning ska ske, till två tredjedelar av strafftiden. Detta bygger dels på insikten om inlåsningens skadliga verkan och dels på att vi tror att det är bra att tiden i fysisk frihet inom ramen för straffet kan användas till något positivt. reglerna ändrades har vi kämpat för ett återinförande av halvtidsfrigivningen. Genom ett återinförande av villkorlig halvtidsfrigivning och genom att satsa de budgetmedel som då frigörs på en förbättrad kriminalvård finns stora möjligheter till förändring. En där den dömde är villkorligt frigiven och står under Kriminalvårdens tillsyn har också ett egenvärde för att underlätta en övergång till ett liv i frihet och utan kriminalitet. anser att villkorlig halvtidsfrigivning bör återinföras, men i detta läge väljer vi att lägga fram förslag om att den grupp som döms till frihetsberövande straff ska omfattas av reformen i första hand. Ett återinförande av villkorlig halvtidsfrigivning för förstagångsdömda skulle enligt beräkningar från minska Kriminalvårdens kostnader med . vill att de pengar som frigörs bl.a. används till en utökad och förstärkt programverksamhet, mer resurser till missbruksbehandling, satsning på sysselsättning och utslussningsåtgärder, satsningar på personalen, större möjligheter att anpassa kriminalvården för intagna kvinnor och satsning på särskilda personalkategorier. Behandlingsprogram riktade till dömda sexualbrottslingar och misshandlande män ska vara en viktig del av dessa resurser. Viktigt är det också med stora tillskott till frivården som ansvarar för den delen av strafftiden som omfattas av villkorlig frigivning. Frivården måste få möjlighet att bygga upp sin organisation för den ökade arbetsbelastning det innebär med ett återinförande av halvtidsfrigivning. om villkorlig halvtidsfrigivning bör alltså återinföras för alla men av praktiska hänsyn anser vi att reformen ska införas stegvis med början med de förstagångsdömda. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Situationen för kvinnor som sitter i fängelse skiljer sig ofta från männens. De har till exempel sämre fysisk och psykisk hälsa och allvarligare missbruksproblem. Dessutom är stigmatiseringen för en kvinna som dömts för brott ännu starkare än när det gäller män. Inte sällan har kvinnor barn som blir omhändertagna, vilket så klart kräver särskilda åtgärder. Inte sällan har också kvinnor själva inom ramen för sitt eget missbruk och sin kriminalitet varit utsatta för grova brott, t.ex. våldtäkter och misshandel. Kriminalvården måste därför anpassas bättre efter kvinnornas behov. har länge lyft upp frågor som rör kvinnor inom kriminalvården och har justitieutskottet i en rapport gjort det samma. Rapporten är ett led i det arbete med uppföljning och utvärdering som enligt riksdagsordningen är en av utskottens uppgifter. konstaterar i rapporten att för att nå samhällets mål att minska risken för återfall i brott behöver kriminalvård för kvinnor utformas utifrån modern kunskap. Rehabilitering av kriminellt belastade kvinnor måste utgå från kvinnors behov och förutsättningar. Mycket har skett men mer finns kvar att göra för att minska återfall i missbruk och brott. Enligt utskottet är det till exempel nödvändigt att öka sysselsättningen på anstalterna. Sysselsättningen som erbjuds kvinnorna måste enligt utskottet öka möjligheterna till arbete när de kommer ut i samhället. Det behövs också mer insatser för att fler intagna kvinnor ska kunna delta i arbetsmarknadsutbildningar. Även utvecklingen av lärcentrum på anstalterna är värdefull. Utskottet framhåller också att även kvinnor ska kunna placeras i så kallade halvvägshus som ett utslussningsalternativ. finns det inga halvvägshus för kvinnor. I ett halvvägshus vistas en intagen under eget ansvar i en miljö som är öppnare än den som finns i en öppen anstalt men får stöd och hjälp av Kriminalvården och andra myndigheter. Av uppföljningen framgår också att den fysiska och psykiska hälsan bland många av de intagna kvinnorna är dålig. Utskottet anser att höga krav måste ställas på att tillgången till adekvat hälso- och sjukvård säkras så att de olika vårdbehov som kvinnor har kan tillgodoses. Frågan om kvinnors situation inom kriminalvården bör prioriteras högre än . Enligt utskottet krävs det ett helhetsgrepp för att bättre svara mot kvinnornas behov. Utskottet anser också att forsknings- och utvecklingsinsatserna om kvinnor intagna på anstalt måste förstärkas och lyftas fram samt att resultaten av internationell forskning tas tillvara bättre. Utskottet vill att regeringen rapporterar resultatet av utvecklingsarbetet med att anpassa kriminalvården efter intagna kvinnors behov till , och delar denna uppmaning. Det finns en mängd internationella konventioner som reglerar förhållandena på fängelser och häkten samt skyddet för mänskliga rättigheter för interner. Dessutom innehåller vår grundlag flera rättigheter, vilka givetvis även gäller dem som sitter i våra fängelser. Ett exempel på där det kan vara tveksamt om internernas grundläggande rättigheter respekteras gäller frågan om föreningsfriheten, som är en grundlagsfäst rättighet. När det gäller möjligheten att bilda förtroenderåd på våra anstalter begränsas den till att gälla enskilda avdelningar istället för gälla hela anstalten, vilket oftast är en förutsättning för att man ska kunna driva sina krav med någon som helst kraft. Ordningen med små förtroenderåd innebär också att de synpunkter som internerna vill framföra vanligtvis får framföras till avdelningschefen istället för anstaltsledningen. Detta är en dålig ordning. Det som anförs som skäl för denna ordning är säkerhetsfrågor och att man vill förhindra kommunikation mellan avdelningar och vissa individer. anser att det är tveksamt om det verkligen är möjligt att på detta generella sätt inskränka en av de viktigaste grundlagsfästa rättigheterna. När det gäller fångarnas nationella förtroenderåd kringskärs möjligheterna till organisering totalt. Det måste finnas en kontinuerlig tillsyn när det gäller att fångars rättigheter ska upprätthållas. Det är ibland en svår uppgift att göra dessa avvägningar. Bedömningen när säkerhetsskälen är på en sådan nivå att man kan göra undantag från rättigheterna är svår. är det som är den som har det yttersta ansvaret för att fångars mänskliga rättigheter respekteras, men det är inte tillräckligt. Det behövs någon som aktivt kan arbeta för både interner, anstaltsledningar och . I har det införts en fångombudsman som arbetar med dessa frågor. Det har fått mycket positiva effekter för internerna, men även för anstaltsledningarna, och har bidragit till att en bättre fungerande verksamhet för alla parter. En fångombudsman bör införas även i . Detta ska ges regeringen till känna. 8Ekonomisk brottslighet och miljöbrottslighet Den ekonomiska brottsligheten i dess traditionella bemärkelse är ett stort samhällsproblem. Värdet av den rent ekonomiska brottsligheten i beräknas uppgå till minst 150miljarder kronor . Av detta beräknas cirka 100miljarder kronor vara skatter och andra avgifter som undanhålls staten och det allmänna. Men det är inte bara de synbara ekonomiska effekterna som är skadliga för samhället. En annan allvarlig konsekvens är den snedvridning av konkurrensen som den ekonomiska brottsligheten medför. Seriösa näringsidkare drabbas och kan tvingas i konkurs p.g.a. den illojala konkurrens som den ekonomiska brottsligheten leder till. Förutom de traditionella ekonomiska brotten räknas också miljöbrottslighet ofta till gruppen ekobrott. Genom att fuska med regler och lagar kan förövaren gynnas ekonomiskt och konkurrensmässigt visar de stora likheterna mellan traditionell ekonomisk brottslighet och miljöbrott. Miljöbrott kan emellertid vara ännu allvarligare eftersom dessa typer av brott får mer eller mindre förödande konsekvenser för miljön. Konsekvenserna behöver inte alltid märkas på en gång, men kan påverka växtliv, djur och människor under desto . Detta är givetvis oacceptabelt. Miljöbrotten är inte lätta att avgränsa och definiera. Det finns alla typer av mer eller mindre allvarliga miljöbrott, allt från olaglig trädfällning på allmän mark till omfattande grova miljöbrott i storskalig industriell verksamhet, t.ex. mångåriga utsläpp av föroreningar till luft, mark och vatten. Där ingår även brott mot skyddade djurarter. Miljöbrotten resulterar också i en snedvridning av konkurrensen på marknaden så att både de företag som följer lagen och de som har ännu högre ambitioner på miljöområdet än så, som aktivt bidrar till att förverkliga en hållbar ekologisk utveckling, får tydliga konkurrensnackdelar i förhållande till mindre nogräknade konkurrenter. Som ett självklart led i en framåtsyftande miljöpolitik har ambitionerna gradvis höjts i när det gäller att bekämpa och beivra miljöbrott. Det är mycket viktigt att rättsvårdande instanser och andra berörda myndigheter känner till och drar åt samma håll när det gäller praxis, sanktioner och regler inom miljöbrottsområdet. Både den traditionella ekonomiska brottsligheten och miljöbrott är ofta grenar av organiserad brottlighet. Inom ramen för organiserad brottlighet följer mycket annan brottslighet såsom hot och våld mot exempelvis företrädare för rättsväsendet och inte minst vittnen. Det är mycket allvarligt och såväl i dessa sammanhang som i andra måste den organiserade brottligheten bekämpas med kraft. Regeringen har tillsatt en grupp som särskilt ska arbeta med frågor som gäller organiserad grov brottlighet. I gruppen ingår en mängd poliser men också många olika myndigheter som särskilt arbetar med dessa frågor. tycker att detta är en bra arbetsmetod som kommer att kunna leda till en samlad kunskap och ett effektivare resursutnyttjande. Vi ser fram mot den återrapportering som regeringen bör presentera i detta avseende. En mängd myndigheter deltar i bekämpningen av den ekonomiska brottsligheten. Centrala myndigheter som har uppdrag inom området är Riksåklagaren, , , , , , , , Verket för näringslivsutveckling, och . De regionala myndigheterna är framförallt Åklagarmyndigheterna, Polismyndigheterna, regionmyndigheter, Skattemyndigheterna, Kronofogdemyndigheterna och Länsstyrelserna. Det är oerhört viktigt att dessa myndigheter kan samverka och att utvecklingen går framåt i dessa frågor. Med den tekniska utvecklingen är det kanske än viktigare med en sammanhållen kompetens och praxis. Brotten är ofta internationella till sin natur, och inte sällan finns det organiserad brottslighet av annan karaktär kopplad till dessa frågor. Att så är fallet får dock inte ta fokus från den inhemska brottsligheten som, vilket nämnts ovan, exempelvis undandrar mer än från det allmänna . För att förbättra brottsbekämpningen måste alla goda krafter samverka. Moralen kring ekonomisk brottslighet behöver förstärkas. Det är förödande för samhället när den ekonomiska brottsligheten breder ut sig. anser att kunskapen kring denna brottslighet behöver förstärkas. ska därför ges ställning som nationellt utvecklingscentrum för bekämpningen av ekobrott och i denna egenskap ska man ha ett särskilt ansvar för samordning och kunskapsutveckling i dessa frågor. Detta ska ges regeringen till känna. Som nämnts ovan ligger det ofta ekonomiska motiv bakom miljöbrottslighet och därmed planering och kalkylering. Tillsammans med traditionell ekonomisk brottslighet är därför miljöbrottslighet den typ av brottslighet där allmänpreventionen verkligen kan fungera. Är det tillräckligt dyrt och tillräckligt stor upptäcktsrisk kommer man att avhålla sig från brott i större utsträckning. Polisens roll på miljöbrottsområdet går ofta inte längre än till utredning av redan upptäckt och anmäld brottslighet. Landets miljöinspektörer och andra som utövar tillsyn på området vittnar dock ofta om att när väl en anmälan görs finns det brister i kompetens och avdelade resurser för polisutredningar. Det är ett förhållande som tydligt riskerar att påverka motivationen att anmäla misstänkta miljöbrott. Dessa brott är ofta komplicerade, tar mycket tid att utreda och blir lågprioriterade om de bara utgör en del av den dagliga polisutredningsverksamheten. Det behövs specialkompetens och möjlighet att koncentrera sig enbart på dessa frågor. Ett gott samarbete med landets miljöåklagare samt med tillsynsmyndigheterna, dvs. länsstyrelserna och kommunernas miljönämnder, är nödvändigt. har drivit frågor om att polisen måste prioritera även miljöbrott. är det att vidta krafttag på detta område. Med väl utbyggda miljöbrottsenheter i polismyndigheterna uppnås flera fördelar. Självklart är specialiseringen och de särskilda kunskaperna om miljöbrott, som de flesta poliser saknar, helt nödvändiga. Man kan också upprätta goda relationer med tillsynsmyndigheterna. Slutligen finns resurser avsatta för att snabbt kunna vara på brottsplatsen och säkra bevisning, något som är grundläggande i all utredande verksamhet. Miljöbrottsenheter bör finnas tillgängliga i hela landet, och regeringen bör ge i uppdrag att ta fram förslag till riktlinjer för detta arbete. Detta ska ges regeringen till känna. har en lång tradition av folkrörelser som arbetar för att tillvarata naturskydds- eller miljöintressen. miljöorganisationer präglas av en stor mångfald och är såväl nationella som lokala. De är organiserade på olika sätt, exempelvis som ideella föreningar, stiftelser och nätverk, och de har varit verksamma olika . Sammantaget har de en mycket värdefull roll för det svenska natur- och miljöskyddet och för det folkliga engagemanget för dessa frågor. I ges en möjlighet för miljöorganisationer att vara part i ärenden där man har ett intresse i enlighet med organisationens syfte. Tyvärr innebär dock regeln att många av de stora svenska miljöorganisationerna stängs ute från denna möjlighet. Detta bör ses över för att ge miljöorganisationerna bättre möjligheter att verka inom sitt område. Detta ska ges regeringen till känna. För är internationellt samarbete när det gäller såväl brottsförebyggande som brottsutredande och brottsbeivrande verksamhet en självklarhet. Dock har utvecklingen på detta område gått från samarbete till mer överstatlig verksamhet. har antalet integritetskränkande inslag i verksamheten ökat dramatiskt. Detta är en utveckling som vi varnat för länge och som vi vill bekämpa. diskuteras Stockholmsprogrammet, ett förslag från om den politiska inriktningen för det rättsliga och inrikes samarbetet. Programmet, som är en femårsplan för den gemensamma EU-politiken, ska diskuteras under det svenska ordförandeskapet. har presenterat ett utkast till ett alternativt Stockholmsprogram. Syftet med det alternativa programmet är att försvara den personliga integriteten och riva murarna runt fästning . Att samarbeta över nationsgränserna när det gäller frågor om internationell brottslighet är en prioriterad uppgift. Det är av yttersta vikt att de instrument som används för detta arbete är effektiva och verksamma. Vi anser därför att det är märkligt att Stockholmsprogrammet inte innehåller någon diskussion om utvärdering kring fattade beslut. Utan eftertanke fortsätter man i stället att lägga fram förslag till åtgärder som mest kritiserats och som på inget sätt är nytänkande.