mot · GX02So463 · 2009-10-05 00:00:00 — En orsak till detta tros vara det respektfulla förhållandet mellan klient och ombud. Ombuden har både en stark professionell roll och ett starkt personligt engagemang. Ett hot finns mot verksamheten trots de goda effekterna, nämligen bristen på lagstiftning som slår vakt om verksamheten. I vissa kommuner anses reformen vara underfinansierad och därmed en belastning. tar i sin rapport upp vilka mänskliga och ekonomiska vinster verksamheten eventuellt har. Personligt ombud är en verksamhet som genom de positiva hälsoeffekterna för klienterna innebär minskat lidande och minskat behov av sluten vård, vilket samhällsekonomiskt bör vara eftersträvansvärt. presenterade en annan uppföljning av verksamheterna 2005. Kvaliteten och stödet har varit mycket bra för den enskilda och underlättat kontakten med vårdgivare och myndigheter. I förlängningen har det lett till en ökad livskvalitet. Vi menar att detta var ett förväntat resultat då vi vet att psykiskt långtidssjuka har ett stort behov av kontinuitet och begränsat antal kontakter. Trots att verksamheten med personliga ombud har varit lyckosam för den enskilda och samhället finns det en reell risk att kommuner och landsting i en ekonomiskt trängd situation inte prioriterar verksamhet med personligt ombud. Palliativ vård är vård i livets slutskede och syftar till att lindra och ge stöd snarare än att bota. Det är en vård som utgår från ett helhetsperspektiv på människan där smärtlindring är en viktig del men där även psykiska, sociala och andliga eller existentiella perspektiv spelar stor roll. Viktigt för vård i livets slutskede är ett gott anhörigstöd. Samma sak gäller för patienter som inte är i livets slutskede, men där man är svårt och långvarigt sjuk. Ett fungerande anhörigstöd är viktigt för de anhöriga som går igenom tunga och kanske traumatiska upplevelser, men även för att den som är sjuk ska kunna få en så bra tillvaro som möjligt. För att anhörigstödet ska fungera när vården ges i hemmet eller på ett äldreboende är det nödvändigt att samarbetet mellan kommun och landsting fungerar. Detta försvåras emellertid av den fragmentarisering som pågår inom svensk vård. Ju mer vården styrs om till en marknad med en mängd olika aktörer, desto svårare blir det att hålla samman det team och den samverkan som krävs. I socialtjänstlagen gjordes ändringar angående kommunernas anhörigstöd från bör till ska. Kraven på kommunerna har alltså höjts, vilket i förlängningen innebär att frågan även för hälso- och sjukvården blir än mer angelägen. (Smer) lyfter i en skrivelse fram viktiga frågor angående palliativ vård. Det finns brister i det svenska regelverket när det gäller ställföreträdarskap för vuxna med bristande beslutsförmåga. finns ett utredningsförslag om införande av s.k. livsslutsdirektiv (även kallat framtidsfullmakt eller vårddirektiv). Sådana bestämmelser har införts i flera länder, men i har frågan lågprioriterats av både den föregående och den nuvarande regeringen. instämmer i att frågan om livsslutsdirektiv bör lyftas. Exempel vi ser på vad sådana skulle kunna gälla är de tillfällen då insatserna mot smärta, ångest och kramper inte ger avsedd effekt. En möjlighet är att man då med läkemedel sänker medvetandegraden till en nivå där patienten inte längre besväras av sina symptom. Detta görs efter samråd med patienten om denne är beslutskompetent. Även anhöriga ska vara informerade. Är patienten inte beslutskompetent sker samråd med anhöriga för att utröna vad patienten skulle ha önskat. Proceduren får anses väl etablerad och har stöd i allmänna råd från och riktlinjer från . Men praxis varierar och det råder en viss osäkerhet om vad som egentligen gäller. anser att patienten bör få ett ökat inflytande över den palliativa vården. Här skulle livsslutsdirektiv kunna fylla en viktig funktion. Smer tar även upp de obotliga sjukdomar som ofta upptäcks innan de leder till döden och sedan utvecklas med allt svårare fysiska och ibland mentala symptom till dess att patienten avlider. En möjlighet är då att den patientansvariga läkaren på patientens begäran och efter noggrann prövning och kontroll av annan läkare, får rätt att skriva ut läkemedel i sådan dos att patienten ges möjlighet att själv avsluta sitt liv. anser att här ryms svåra etiska avvägningar, men att det är en möjlighet vi bör diskutera. En förutsättning är i vart fall att det finns ett väl utbyggt psykiatriskt krisstöd till den sjuke och närstående. I framkommer att det fortfarande på många håll saknas strategier, kompetens och organisation för ett bra omhändertagande i livets slutskede. bör därför ges i uppdrag att ta fram nationella riktlinjer för den palliativa vården. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 16En tandvårdsreform värd namnet Det är dags för en tandvård som alla har råd med. Tänderna är en del av kroppen och tandvården borde ingå i samma högkostnadsskydd som resten av sjukvården. De höga kostnaderna för tandvård påverkar vilka som har råd att gå till tandläkaren. Till exempel går personer som är arbetslösa till tandläkaren mer sällan än andra grupper och LO-medlemmar mer sällan än tjänstemän. Klassskillnaderna i tandhälsa finns också bland barn och unga. Trots att tandvården är gratis för barn och unga besöker de barn som kommer från familjer med låg inkomst tandvården i lägre grad. Tillgång till vård, oavsett om det är tänderna eller övriga kroppen, får aldrig bli en fråga om ekonomiska resurser. 16.1För svagt stöd och dyr administration i dagens system Det nya tandvårdsstöd som regeringen har infört föregicks av storslagna löften men sköts upp gång på gång och blev i slutändan till någonting mycket svagt. Framför allt gör systemet mycket lite för dem som är i störst behov av ett tandvårdsstöd. Det så kallade högkostnadsskyddet inträder först när egenkostnaden uppgått till . För många ensamstående, sjuka, arbetslösa, äldre, studerande och låginkomsttagare är redan en sådan summa en alltför hög kostnad. Regeringen skrev i propositionen att 80procent av dem som nyttjar tandvården inte kommer upp i en kostnad av , det vill säga att majoriteten inte kommer att ha någon nytta av tandvårdnadsersättningen. Men konstruktionen är inte speciellt generös ens mot dem med riktigt höga tandvårdskostnader. För att stödet ska nå upp till hälften av kostnaden krävs tandvårdskostnader . Det innebär att patienten betalar ur egen ficka en dyr inträdesbiljett för att få någon ordentlig hjälp av stödet. Med ett sådant system tvingas många människor avstå tandvård. När det gäller förebyggande tandvård finns en subvention som varierar i storlek beroende på ålder. Incitament för regelbunden tandhälsokontroll är bra, men vad är vitsen med att gå på en kontroll om man ändå inte har råd med behandling? Att regeringen är medveten om bristerna visas tydligt då de i frågan om kreditgarantisystem är hänvisade till att behoven får täckas av försörjningsstöd. Förutom att det är en mycket cynisk inställning till människor med litet ekonomiskt svängrum, visar det också på regeringens bristande kunskap om möjligheterna att få stöd via när det gäller tandvård. Inte nog med att regeringens system ger ett för svagt stöd till de grupper som behöver det mest, det har även inneburit en enorm administration med kraftigt ökade kostnader. De årliga nödvändiga administrativa kostnaderna för privata tandläkare har enligt en rapport från ökat från 80 till hela ! Även har fått ökade administrativa kostnader för tandvården med uppskattningsvis (Slutrapport avseende införande av ett nytt tandvårdsstöd, 2008). Till detta kommer hela Folktandvårdens ökade administrativa kostnader. Sammantaget är det enorma summor pengar som borde ha gått till tandvård i stället. Att direkt införa tandvården under sjukvårdens högkostnadsskydd skulle bli mycket dyrt och ryms inte inom ramen budget, men menar att det är helt nödvändigt att sträva åt det hållet. I stället för dagens tandvårdscheckar vill ha subventionerade tandhälsobesök så att de vanliga undersökningarna kostar maximalt för patienten. Vårdgivarens ersättning för besöket ska följa ett reglerat pris. Detta grundstöd kostar statskassan ca , enligt utredningen tandvårdsstöd åt vuxna. föreslår att ett rejält högkostnadsskydd införs i tandvården. Även om vi inte når ända fram till en tandvård under sjukvårdens högkostnadsskydd tar vi i den här motionen ett stort kliv mot en tandvård som alla kan ha råd med. Vi föreslår följande konstruktion på högkostnadsskyddet: Poängen med en sådan lösning med ett högkostnadsskydd i flera steg är att man sänker kostnaden för behandling även för dem som avstår behandling på de lägre prisnivåerna. Ett högkostnadsskydd som skyddar mot kostnader motiverar ju inte den som avstår från att söka tandvård av ekonomiska skäl och förväntar sig en kostnad på . Valet av brytpunkter följer också den logik som finns i högkostnadsskyddet i sjukvården. är högkostnadsskyddet för sjukvård och högkostnadsskyddet för läkemedel , totalt . Det gör att det är möjligt att successivt förbättra systemet med sikte på det ordinarie högkostnadsskyddet i sjukvården, utan att förändringarna uppfattas som krångliga av patienterna. har låtit () beräkna vad en sådan här lösning skulle kosta. Eftersom det saknas statistik och det kan vara svårt att bedöma dynamiska effekter i form av ökande efterfrågan på tandvård är beräkningarna ganska osäkra, men de ger ändå en kvalificerad skattning av kostnadsbilden. utgick från den mest generösa modellen av högkostnadsskydd som föreslog, vilken är snarlik , och kom fram till en totalkostnad på 10,812,1miljarder kronor för både högkostnadsskydd och grundstöd. Eftersom föreslagna högkostnadsskydd är något mer generöst ändå uppskattar vi totalkostnaden till 13miljarder kronor. Från de angivna kostnaderna kan dagens tandvårdsstöd dras ifrån. Genomförandet av en så pass stor reform bör, särskilt i dagens ekonomiska läge, ske stegvis. föreslår att en tandvårdsreform i den riktning som angivits ovan påbörjas. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. För detta ändamål anslås och 2011 och 2012, se motion 2009/10:So511 Utgiftsområde 9 Hälsovård, sjukvård och social omsorg. 16.3Förbättra innehållet och kvaliteten i tandvården Vi vet att tandhälsan har betydelse för både kroppens och själens hälsa. Det handlar inte bara om utseendet och tuggförmågan. Det finns också ett samband mellan tandhälsan och andra sjukdomar. Sjukdomar som diabetes och stroke innebär ökad risk för sjukdomar i tänderna. Därför behövs ett mer utvecklat samarbete mellan tandvården och den övriga hälso- och sjukvården. Den förebyggande tandvården är viktig. Förebyggande tandvård handlar om allt ifrån basala åtgärder som tandborstning, fluorsköljning och goda matvanor till mer avancerad hjälp av tandhygienist och tandläkare. Kunskap är som i allt folkhälsoarbete a och o, varför viktiga aktörer är skolhälsovård, barnavårdscentraler, primärvård, apotek m.fl. Mot den bakgrunden finns det goda skäl att sträva efter att tandvården i högre utsträckning bör finnas i anslutning till primärvården. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Många tandläkare har frivilligt infört en garanti vid behandling, men den är inte obligatorisk. När ett generellt högkostnadsskydd för tandvården är infört kan de ekonomiska motiven för patienten bli mindre viktiga. Men det är fortfarande viktigt för samhället med garantier och för att patienten ska känna trygghet och få kvaliteten på behandlingen säkrad. Därför bör det införas en obligatorisk garanti för utförda arbeten inom tandvården. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Uppföljning av tandvården, tandhälsan och tandvårdsutnyttjandet har inte granskats ur ett genusperspektiv. Den statliga utredningen till (SOU 2002:53) konstaterade dock att det var få delar utifrån deras undersökning som pekade på några större skillnader mellan kvinnor och män, med ett undantag. Det gäller ökat tandvårdsbehov på grund av långvarig sjukdom eller funktionsnedsättning. Sjukdomar som berördes var bl.a. reumatiska sjukdomar och ätstörningar som oftare drabbar kvinnor. Tandvården bör därför utvärderas ur ett genusperspektiv. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Regeringen satsar stora summor och mycket energi på omregleringen av som receptfria läkemedel ska börja säljas i dagligvaruhandeln. Genomförandet av omregleringen är ett stort misslyckande från regeringens sida. Konsultarvodena rusar i höjden när den hafsigt styrda processen drar ut och skattebetalarna står för notan. sa nej till omregleringen av och vill riva upp den. Detta eftersom den har inneburit att man av marknadsideologiska skäl har slagit sönder ett välfungerade system med internationellt sett hög kostnadseffektivitet, säkerhet och kundnöjdhet. Det är i detta sammanhang mycket viktigt att neutral forskning och information när det gäller läkemedel bibehålls och utvecklas. Den trängda ekonomiska situationen för , , måste få en långsiktig och stabil lösning. NEPI är en av och initierad stiftelse som verkar för en bättre användning av läkemedel. Syfte är att främja en medicinskt och ekonomiskt effektiv användning av läkemedel, genom en kombination av forskning, studier, analyser, utbildning och information. En annan viktig aktör är och Hälsa (Kilen). De ger råd, stöd och behandling för människor drabbade av läkemedelsberoende och andra biverkningar samt sprider kunskaper om läkemedel och läkemedelsbiverkningar. Dessvärre har den borgerliga regeringen valt att dra in Kilens anslag vilket drabbat verksamheten negativt. Det behövs oberoende röster så att inte enbart kommersiella intressen styr läkemedelsanvändningen. Mer information finns i vår motion 2009/10:v470 Konsumentpolitik och överskuldsattas situation. För många människor är även mat en form av medicin och i vissa fall är mat det som framkallar sjukdom. Så är det bl.a. för dem som är laktos- och glutenintoleranta. , som framför allt organiserar personer med glutenintolerans, har 21 000 medlemmar runtom i landet. Det är en av många grupper som behöver speciallivsmedel för att inte bli sjuka. Det är en situation som för många inte bara innebär en ständig vaksamhet på vad olika produkter innehåller och sökande efter alternativ, utan också en förhöjd kostnad för det som måste anses vara grunden för mänskligt liv. Enligt beräkningar har en kvinna med glutenintolerans en merkostnad på ca . Det system för ekonomiskt stöd som finns skiljer sig kraftigt mellan olika län för dem som är . anser att systemen för speciallivsmedel bör göras likvärdiga och att subventionerna bör gälla för ungdomar upp till , se vår motion 2009/10:So512 En politik för barnets bästa. 17.1Läkemedelsgenomgångar och rättvis förskrivning Övermedicinering drabbar många äldre. Dålig koordinering mellan olika delar av vårdapparaten och täta byten av behandlande läkare gör att många äldre får för många eller farliga kombinationer av läkemedel. En förutsättning för säker läkemedelshantering är att det finns tillräckligt mycket personal och personal med specialistkompetens i den patientnära vården. Även personalbemanningen inom äldreomsorgen har stor betydelse eftersom en för låg bemanning ökar risken för överanvändning av t.ex. lugnande medel och laxermedel. Vidare är läkemedelsgenomgångar en nödvändighet. föreslår att alla äldre med många läkemedel bör få en personlig läkare med helhetsansvar och regelbundna läkemedelsgenomgångar. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Det är också viktigt att forskningen på dessa områden utvecklas. Det gäller såväl forskning på hur olika läkemedel fungerar tillsammans som hur dessa fungerar för äldre respektive yngre och på kvinnor respektive män. En annan fråga som uppmärksammats är att personer med högre utbildning generellt får dyrare och färre läkemedel än personer med lägre utbildning. Med tanke på de risker många läkemedel kan innebära måste orsakerna till denna skillnad utredas. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 17.2Statligt företag för läkemedelstillverkning finns inga helt svenskägda läkemedelsföretag kvar. Detta trots att har en stor kapacitet för att ha en konkurrenskraftig industri inom området. En statlig produktion av läkemedel skulle kunna lösa flera problem för hälso- och sjukvården. En reform genomfördes under förra mandatperioden som innebar ett obligatoriskt utbyte av originalläkemedel till generika om inte särskilda skäl finns. Det har inneburit sänkta kostnader och ökad konkurrens till fördel för såväl samhället som den enskilda patienten. Detta tillsammans med parallellimporten har bidragit till att resursutnyttjandet effektiviserats på läkemedelsområdet. En fortsatt utveckling vore enligt vår mening att utforska möjligheterna för staten att etablera en egen generikatillverkning. Det skulle vara en liten del av en fortsatt satsning på att öka sysselsättningen, men också en garant för nationell kompetens inom läkemedelsområdet. Ett statligt generikaföretag skulle också kunna bidra till en ytterligare prispress på läkemedel. På lång sikt skulle ett sådant företag också kunna utgöra grunden i en inhemsk produktionskapacitet för framtagning av vaccin mot influensapandemier. Om det vid en allvarlig pandemi inte skulle finnas vaccin i tillräcklig mängd är det högst osäkert hur mycket de avtal skulle vara värda som har med privata multinationella läkemedelsföretag. Så länge det inte finns någon allvarlig kris finns det inget som talar emot att sådana avtal skulle hållas. Men pandemiberedskap bör handla just om förberedelser för mycket allvarliga globala kriser då stater ser till sin egen befolkning först och respekten för avtal är långt ifrån lika stor. En nationell vaccintillverkning skulle ge en säkrare vaccintillgång i sådana situationer och även kunna spela en viktig roll i biståndet till de länder som inte själva har råd att vaccinera sin befolkning. Det kan även finnas kostnadsmässiga skäl för en egen vaccinproduktion. Marknaden för influensavaccin domineras av några få giganter vilket i samband med den s.k. svininfluensan bidrar till att de har kunnat sätta priset för en dos vaccin dubbelt så högt som vid en vanlig säsongsinfluensa. Ytterligare ett område där statlig produktion av läkemedel skulle kunna bli aktuell är antibiotikaläkemedel. En rapport från de europeiska smittskydds- och läkemedelsmyndigheterna visar att det finns en dålig beredskap för att möta hotet från resistenta bakterier. Alltför få nya mediciner är under utveckling. Förklaringen är att det är mer lönsamt för läkemedelsföretagen att utveckla andra typer av mediciner. Även regeringen har pekat på behovet och beklagat det. anser dock att problemet med bristande tillverkning av läkemedel som har små vinstmarginaler men som är nödvändiga, skulle kunna lösas av en statlig läkemedelstillverkare. Mot bakgrund av det ovan anförda bör möjligheterna att etablera ett statligt företag för läkemedelstillverkning utredas. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 17.3Insatser mot ökad antibiotikaresistens Resistenta bakterier är en av vårdens allra största utmaningar och ett problem som ökar i . Felaktig och överdriven användning av antibiotika leder till att allt fler bakterier blir resistenta mot läkemedlet och inte kan behandlas. Utan effektiv antibiotika kommer sjukvården att stå handfallen inför en rad bakteriella infektionssjukdomar som lunginflammation, blodförgiftning och tuberkulos. Många skulle dö av sjukdomar som man relativt enkelt kan behandla. Det blir också riskabelt att genomföra operationer som t.ex. byte av höftleder eller hjärtklaffar och organtransplantationer. Det är ett mardrömsscenario som hotar hela den moderna vården. Läkemedelsindustrin prioriterar inte utveckling av nya antibiotika som klarar resistenta bakterier eftersom det inte är tillräckligt lönsamt. Frågan om hur antibiotikaresistens skall motverkas måste ges politisk prioritet. Den äldre befolkningen är utsatt för det högsta antibiotikatrycket. av alla personer fick minst en antibiotikakur . Förmodligen är antibiotikaanvändningen bland de äldre ännu högre eftersom en stor del av användningen på sjukhus och äldreboenden inte registreras per åldersgrupp. Mycket tyder på att förskrivningen är dåligt underbyggd och inte följer gällande rekommendationer. På äldreboenden ställer läkare ofta diagnos och ordinerar antibiotika per telefon. De äldre riskerar att få fel antibiotika eller behandlas helt i onödan. Äldre är nämligen extra känsliga för antibiotikas biverkningar. De tillhör också dem som drabbas mest av antibiotikaresistens. bör därför ges i uppdrag att ta fram riktlinjer för systematisk uppföljning och skärpt kontroll av antibiotikaförskrivningen till personer . Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Vårt förslag om att alla äldre med många läkemedel ska få en personlig läkare med helhetsansvar och få regelbundna läkemedelsgenomgångar är även det en viktig del i arbetet mot antibiotikaresistens. genomförde 2008 en inventering som visade att hälften av landets vårdcentraler saknar infektionsläkarkompetens och att riktlinjer ofta saknas i primärvård och på sjukhus. kritik var hård och man menade att ingen skulle acceptera att andra behandlingsmetoder sattes in på samma svaga underlag som man ger antibiotika. Extra oroande är utvecklingen med allt fler vinstdrivna vårdinrättningar. Företagen strävar efter största möjliga vinst och när ersättningssystemen är konstruerade så att en stor del av ersättningen fås per läkarbesök, blir konsekvensen att man strävar efter att få många och snabba läkarbesök. Detta uppmuntrar till felaktig förskrivning där en patient utan egentliga behov ges ett recept på antibiotika för att på så sätt snabbt göras nöjd. Varje gång det sker ökar risken för att resistenta bakterier uppstår och sprids. bör därför ges i uppdrag att undersöka hur olika ersättningssystem för vårdval i primärvården påverkar antibiotikaförskrivningen. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Ytterligare en del i arbetet mot antibiotikaresistens vore statlig tillverkning av antibiotikaläkemedel, se kapitlet om statlig läkemedelstillverkning. som delar av sjukvården bör decentraliseras så behöver en annan del centraliseras. Vi talar då om den högspecialiserade vården där både tekniken och kompetensen bör koncentreras till ett fåtal platser. Det handlar dels om att kunna investera i den senaste och ofta mycket dyra tekniken, dels om att kunna erbjuda säkerhet och kvalitet. Det innebär att avancerade behandlingar inte alltid kan erbjudas i varje landsting eller region, utan utgör en del av rikssjukvården. kan dock samarbete över gränserna behövas om t.ex. patientunderlaget i ett enskilt land är för litet. Vi vet att när vi koncentrerar den högspecialiserade vården så ökar kvaliteten. när vi behöver en högspecialiserad vård kan vi bli tvungna att åka en bit, men vara säkra på att vi får den mest högkvalitativa vården. Vissa delar av sjukvården blir alltmer tekniskt avancerade och kräver stora investeringar. Det är allt svårare för varje landsting att själv erbjuda alla behandlingsmöjligheter. kommer det också att vara svårt för som ensam nation att kunna erbjuda alla former av hälso- och sjukvård. Detta beror på att stora investeringar krävs samt att patientunderlaget kommer att vara för litet. Det är bra att det har införts en reglering av rikssjukvården. vill däremot påpeka att den nuvarande ordningen, att en rikssjukvårdsnämnd regleras i förordning med instruktion för , är otillräcklig ur ett demokratiskt hänseende. Denna ordning innebär att regeringen kan avveckla rikssjukvårdsnämnden utan att återkomma till . Beslutet att samordna den högspecialiserade vården är en bra och nödvändig strukturförändring. Man kan också anta att denna form av vård kommer att få allt större betydelse . Hur den ska styras är därmed en viktig demokratifråga. Vi menar att borde få ta ställning till eventuella framtida förändringar av rikssjukvårdens styrning.