mot · GW02MJ13 · 2009-04-01 00:00:00 — I står t.ex. att verket ser att det finns oklarheter i roll och ansvar när det gäller vattenfrågor inom jordbruket i förhållande till åtgärdsprogrammen inom ramdirektivet för vatten. Fisket är av stor betydelse för havsmiljön. Om det bildas en havsmiljömyndighet bör ansvarsområden ingå. har länge föreslagit att ansvaret för fiskefrågor överförs till . Om regeringen går vidare med planerna på att inrätta en ny myndighet för havsmiljöfrågor bör myndigheten inte enbart omfatta delar av uppgifter och vattenmyndigheternas uppgifter. Den bör också omfatta de uppgifter som omhändertas av . Det kan också vara lämpligt att ansvarsområden som ligger under , SGU (t.ex. ansvaret för kontinentalsockeln), , m.fl. ingår. ser både för- och nackdelar med att det bildas en särskild myndighet för havsmiljöfrågor. En kraftsamling kan vara bra. En integrerad planering och förvaltning för havet skulle vara betydligt mer resurseffektiv än dagens splittrade förvaltning. En samlande havsmiljömyndighet som har mandat att göra avvägningar och balansera mellan olika intressen (baserat på vad havets ekosystem klarar av) har klara fördelar jämfört med dagens system. Inget tyder dock på att den tänkta nya myndigheten skulle ha en tillräckligt bred omfattning eller tillräckligt starkt mandat. leder organisationsförändringar erfarenhetsmässigt till tempoförlust i det konkreta arbetet. Tajmningen kan också ifrågasättas. Vattenmyndigheternas åtgärdsprogram ska fastställas . Vattenmyndigheterna bildades , och deras arbete är fortfarande i en uppbyggnadsfas. Det nuvarande systemet för statens arbete på havsmiljöområdet, med ett samordningsansvar för och bildandet av Samhav, sjösattes så som 2006. Det konkreta arbetet bör inte offras för symbolhandlingar som omstrukturering av myndigheter. Uppdrag, befogenheter och resurser Har en myndighet direkt konkurrerande uppdrag, som som både ska värna näringen och ansvara för djurskydd, kan det finnas anledning att skilja dessa uppgifter åt också organisatoriskt. I övrigt anser att den centrala frågan inte är vilka ansvarsområden som ingår i vilken myndighet, utan att myndigheterna har ett tydligt uppdrag och tillräckligt med befogenheter och resurser för att genomföra uppdraget. Även om en ny myndighet bildas t.ex. genom att vattenmyndigheterna slås ihop med delar av och kvarstår betydande problem. Eftersom inte har den traditionen att vissa myndigheter får styra andra måste regeringen ge berörda myndigheter i uppdrag att samarbeta med eller den nya havsmiljömyndigheten när det gäller att ta fram och genomföra åtgärder för att förbättra havsmiljön. Vid behov måste särskilda resurser skjutas till. anser även att regeringen bör ändra i de berörda myndigheternas instruktion så att skydd av miljön ingår som ett överordnat uppdrag. Särskild hänsyn bör då tas till konsekvenser för miljön i och . Dessvärre framgår inte av propositionen att regeringen avser att ge tillräckligt tydliga uppdrag eller kraftfulla befogenheter till berörda myndigheter. Detta beror i sin tur på att ansvariga ministrar för t.ex. areella näringar eller transporter inte prioriterar havsmiljöfrågor. Delaktighet fordrar en någorlunda samstämmighet om målet för aktiviteten. I uppges att Kommuner och Landsting från början bromsade kommunernas deltagande i vattenarbetet med motiveringen att kommunerna inte skulle göra något om de inte fick pengar från staten. Detta är en del av ett mer övergripande problem som behöver redas ut: Vem ska betala för kommunernas kostnader för åtgärder som följer av EU-regler? Det har också kommit signaler om att parterna i de regionala vattenråden bromsat framtagandet av förslag till konkreta åtgärder i åtgärdsprogrammen. Förutsättningarna för en ökad och lyckad delaktighet förbättras om målet för uppdraget är tydligt. Regeringen ska tydliggöra att målet är en förbättring av havsmiljön. Delaktigheten bör handla om vad som kan göras för att bäst uppnå det målet. Regeringen skriver om betydelsen av konsumenters delaktighet i havsmiljöarbetet men lägger inte fram några förslag. Många konsumenter längtar efter att bidra till en bättre miljö, bara man visste hur. Det visar inte minst det stora engagemanget för fiskefrågor och de beteendeförändringar som kunde konstateras i samband med detta. För andra är det också viktigt att känna att det är många som tar miljöhänsyn. anser att bör ges i uppdrag att underlätta för konsumenter att bidra till en bättre havsmiljö, inom ramen för ett övergripande miljöuppdrag som också omfattar bl.a. klimatfrågor. Den offentliga upphandlingen har upprepade gånger lyfts fram som ett instrument med stor potential. Det är anmärkningsvärt att det inte ens nämns i regeringens havspolitiska proposition. Det var en samordnad upphandling som satte i gång avvecklingen av klorblekning av papper och massa tack vare den kom det klorsnåla och klorfria produkter på marknaden för konsumenter att välja. anser att i stället för att ge upp den offentliga upphandlingen som ett miljöpolitiskt instrument bör den användas mer proaktivt. Upphandling har en särskilt viktig roll där offentliga sektorn är en stor förbrukare av varor som produceras på en global marknad och bidrar till diffusa utsläpp av farliga kemiska ämnen. Eftersom det tar att enas om regler på EU-nivå, för att inte tala om den internationella nivån, är konsumentmakt och offentlig upphandling särskilt viktiga på det här området. Ett exempel på en produkt som är lämplig för krav i den offentliga upphandlingen är mobiltelefoner. De produceras på en global marknad och de kan innehålla substanser som inte bör komma ut i vattnet. TCO, som rönt global framgång med sin märkning av datorer och bildskärmar, har tagit fram ett märkningssystem för mobiltelefoner. En statlig upphandling var viktig för att få genomslag på marknaden för TCO-märkningen av datorer och bildskärmar. På motsvarande sätt skulle en offentlig upphandling av mobiltelefoner bidra till en för miljön gynnsam global produktutveckling. anser att den offentliga sektorn systematiskt ska välja miljömärkta alternativ där det finns vedertagna miljömärkningssystem. Där sådana system saknas ska den offentliga sektorn välja produkter som tillhör den bästa kvartilen ur miljösynpunkt. Kunskap och Försvarsmaktens djupdata Flera har påtalat problemet med sekretess på djupdata. Det är bra att det nu gjorts framsteg i frågan, så att det blir en förenklad process att söka data och att delar av militärens data släpps fria. Stora delar av militärens data kommer dock också i fortsättningen inte att släppas fria. Det är viktigt att Försvarsmakten får resurser att göra det havsmiljörelaterade arbete som andra inte får göra om de inte får tillgång till djupdata. Regeringens beskrivning av sin målsättning med fiskeripolitiken tyder på en felsyn och felprioritering. Regeringen tycks fortfarande prioritera fiskerinäringen och se den ekologiska hållbarheten som en besvärande restriktion. anser att fisket ska bidra till ett hav i balans, vilket innebär att fisketrycket ska minskas och bestånden återuppbyggas. Det är illavarslande att regeringen inte nämner fisketrycket eller ekosystemansatsen i sin inledande översikt över fisket och dess problem. Detta felaktiga fokus på näringens kortsiktiga ekonomiska intressen kommer också till uttryck när regeringen försöker beskriva orsakerna till problemen med EU:s fiskeripolitik. Regeringen skriver att den kanske främsta orsaken till EU:s överutnyttjade bestånd är en betydande överkapacitet i EU:s fiskeflotta. Det är riktigt att denna överkapacitet är ett stort problem och bidrar till att den gemensamma fiskeripolitiken har havererat. Men politikens misslyckande är framför allt just ett politiskt misslyckande. Politiken har prioriterat kortsiktiga ekonomiska, sociala och politiska hänsyn framför långsiktiga ekologiska, ekonomiska och sociala hänsyn. Utan denna probleminsikt finns en överhängande risk för felprioriteringar. Problemet är således inte, som regeringen anger, att besluten varit kortsiktiga, utan att de kortsiktiga besluten prioriterat ekonomi och politik i stället för ekologi. De långsiktiga planerna som antagits för bl.a. torsken i och är exempel på detta problem. Ett av regeringens prioriterade förslag på havsmiljöområdet har varit utfiskning av skarpsill i syfte att underlätta torskens återkomst och minska algblomningar. I riktas en omfattande kritik mot förslaget. menar att för att återfå stora rovfiskar måste i första hand fisket på dessa begränsas. En liten utfiskning ger mycket begränsat resultat, eftersom skarpsill flyttar sig snabbt. Enligt en forskarrapport som tagit fram riskerar omfattande utfiskning, utan att andra åtgärder vidtas, att leda till att kammaneten tar över skarpsillens födonisch. Dessutom flyttar åtgärden, enligt forskarrapporten, fokus från åtgärder som verkligen skulle angripa problemet, som ett tidsbegränsat totalstopp för torskfisket. i län menar att det skulle vara mer effektivt att vidta åtgärder för att stärka torsken så att den äter upp skarpsillen i stället. Lyckligtvis återfinns åtgärden inte i regeringens proposition, även om den avgränsade försöksverksamheten fortsätter. Det operativa programmet för fiskenäringen i 20072013 Medel måste avsättas för att göra bedömningar av fiskbestånd som saknar beståndsbedömning och som är, eller kan komma att bli, kommersiellt intressanta, eller landas som bifångst i annat riktat fiske. För kustregionen i måste en bra och regelbunden inventering av arter och deras tillväxt göras i kombination med bedömning av övriga miljöfaktorer. Om inte detta kan finansieras genom operativa programmet för fiskerinäringen bör regeringen avsätta andra medel. har tidigare framfört att det behövs en uttalad flottpolitik i . Vi välkomnar ansatserna till en sådan i regeringens proposition. Som vi framfört i annat sammanhang vill vi satsa på en kombination av mer aktiv användning av kvotfördelningsinstrumentet och mer skrotbidrag för att minska flottan. Vi återkommer i annat sammanhang till regeringens förslag om individuella överlåtbara fiskekvoter. Förbud mot bottentrålning av torsk i Enligt menar vissa forskare att trålning är ett stort problem för torsken i eftersom den är alltför effektiv. Ett förbud mot trålning skulle enligt dem vara den mest effektiva och lättövervakade åtgärden för att rädda torsken. En återhämtning av torsken kan i sin tur vara den åtgärd som ger snabbast effekt för att minska algblomningar i centrala . En återhämtning av beståndet skulle betyda mycket för hela ekosystemet. Det skulle också vara till fördel för de kustnära fiskarna och för småhamnarna på östkusten. har i uppdrag att använda fördelningen av de svenska fiskekvoterna för att gynna det småskaliga och kustnära fisket. anser att detta bör ske på bekostnad av trålare i . Bottentrålningen är särskilt skadlig för miljön. påpekar att bottentrålning är en form av fiske som genom direkt fysisk störning påverkar produktion, biomassa, storleksstruktur och diversitet hos djur som lever på och nedgrävda i bottnarna. I finns miljögifter och andra föroreningar lagrade i sediment som inte bör röras upp. Bottentrålningen bör förbjudas i . Utveckling av skonsamma fångstmetoder Regeringen föreslår att ges ett utpekat ansvar för utveckling av skonsamma fångstmetoder. anser att metodutveckling normalt bör vara näringens ansvar. Undantag kan ibland vara befogade, men vi är inte övertygade om att de är det i detta fall. Ett problem är också att näringen inte i tillräckligt stor utsträckning nyttjar de skonsammare metoder som redan utvecklats. I stället har näringen själv utvecklat metoder som inte är skonsamma. Utkast är ett särskilt problem och bör förbjudas. anser, i likhet med vad som uttryckts av bl.a. EU:s nuvarande fiskerikommissionär , att kommersiell exploatering av de gemensamma fiskeresurserna inte är en rättighet utan en förmån. Det är därför berättigat att samhället ställer krav på de företag som vill komma i åtnjutande av denna förmån. Ett sådant krav kan enligt vara installation av obligatorisk videoövervakning inom de segment där utkast är ett problem. Detta skulle skapa förutsättningar för en fungerande kontroll av ett förbud mot utkast. håller med kommissionären i detta fall och anser att regeringen bör införa detta i , där så är möjligt, och i övrigt verka för att det införs i relevanta länder inom EU. Åtgärder för återhämtning av beståndet av europeisk ål anser att den svenska nationella ålplanen är för svag. Det finns ingen forskning som tyder på att utsättningarna bidrar till beståndets överlevnad. Ålutsättningar kan t.o.m. förvärra situationen för naturligt invandrad ål. Det finns ingen anledning att anslå statliga medel till verksamheten. tillåts för höga uttag av ål av yrkesfisket. Ålen, liksom alla andra akut utrotningshotade arter, bör i princip ha ett skydd från direkt kommersiell exploatering. Medierapporter tyder på att tillsynen är eftersatt och att förbud mot vissa redskap kan behövas. Ålplanen behöver få starkare obligatoriska krav på energisektorn; det räcker inte med frivilliga åtgärder. Regeringens ambition att energisektorn ska ta ett större ansvar motverkas av det stöd till småskalig vattenkraft i form av elcertifikat som regeringen återinfört. Detta stöd bör avvecklas. har tidigare påpekat att de administrativa sanktionsavgifter som regeringen infört är alldeles för låga. Den diskussion som pågår inom EU om sanktioner bekräftar den bilden. De svenska sanktionerna behöver höjas för att vara en del av en effektiv fiskerikontroll. Arbetet med att utveckla fritidsfiske och fisketurism bör i fortsättningen bedrivas utifrån en långsiktigt hållbar förvaltningsplan. Den långsiktiga planen ska innefatta beståndsbedömningar även av målarter som inte är kommersiellt gångbara. Utsättningen av fisk i fiskevårdande syfte bör övervakas bättre, och fisketurismen ska ses som en ny näring där restriktioner kontrolleras och efterlevs. Regeringens osammanhängande hållning i havspolitiska frågor kommer till tydligt uttryck i dess skrivningar om sjöfarten, där det överordnade målet tycks vara fler och växande företag i sjöfartssektorn. Regeringen skriver: Nationella särregler som sätter andra högre eller lägre krav än vad som gäller internationellt snedvrider konkurrensen för den globala och regionala sjöfarten. Det är helt ohållbart att på detta sätt entydigt prioritera kortsiktig näringsverksamhet framför skydd av miljön. För övrigt kan klokt utformade nationella regler gynna företag som är tidigt ute med att anpassa sig till krav som kommer även regionalt eller internationellt. Det finns exempel på att svenska företag skaffat marknadsfördelar genom att tidigt anpassa sig till tuffare miljökrav. Dessutom kan nationella krav påskynda den alltför långsamma processen med att ta fram internationella regler. har i ett annat sammanhang utvecklat konkreta förslag för att påskynda en miljöanpassning av sjöfarten. Ett förslag är att miljöaspekter bör bli styrande för de avtal och överenskommelser som staten gör med dessa strategiska hamnar. Vi anser att regeringen bör återkomma till med förslag på hur farledsavgifterna kan miljödifferentieras. Vi anser också att regeringen bör återkomma till med förslag på hur det kan ställas miljörelaterade krav i anslutning till sjöfartsstödet. Vi utvecklar vår syn på barlastkonventionen nedan. Åtgärder och styrmedel för en god havsmiljö Vassare styrmedel i åtgärdsprogrammen Genomförandet av EU:s ramdirektiv för vatten skulle kunna vara av stor betydelse för att förbättra havsmiljön. ska åtgärdsprogram för att klara direktivets krav fastställas. I framförs att vattenmyndigheterna getts otillräckliga legala strukturer. Det är förenligt med bilden som kommer fram att vattenmyndigheternas åtgärdsprogram har för lite åtgärder för att nå målen. Enligt en utredning från bedömer att vattenmyndigheternas åtgärdsprogram, som är ute på remiss, innehåller mycket få åtgärder för att minska utsläppen av kväve och fosfor och att dessa kommer att ge långt, långt ifrån behövd reducerad mängd. Detta speglar avsaknaden av tillräckligt vassa styrmedel. I framförs åsikten att det i huvudsak är annan lagstiftning som ska ställa krav på verksamhetsutövare och att instrument för detta saknas. Därtill kommer signaler om att de partssammansatta regionala vattenråden bromsar framtagandet av konkreta åtgärdsförslag. Vattenmyndigheterna har inte tillräckligt starka styrmedel för att åtgärdsprogrammen som tas fram ska kunna ge resultat. Situationen har oroande likheter med genomförande av luftvårdsdirektivet. presenterade en genomgång av de åtgärdsprogram för miljökvalitetsnormer som skulle vara uppfyllda 2005. är en dyster läsning. noterar att målen inte har uppnåtts. Bland skälen till att målen inte uppnåtts trots att åtgärdsprogrammen fastställts anges att åtgärdsprogrammen har en vag utformning och i vissa fall är otillräckliga för att normerna ska kunna nås intressekonflikter gör att verkningsfulla åtgärder inte utreds och vidtas åtgärderna inte genomförs så som beslutats det saknas ett system för genomdrivande av åtgärderna i åtgärdsprogram det finns brister i den rättsliga konstruktionen som ännu inte åtgärdats. Bland orsakerna till att åtgärder inte genomförts i den omfattning som beslutats i åtgärdsprogrammen anges att åtgärdsprogrammen har en vag utformning och i vissa fall är otillräckliga för att normerna ska kunna nås intressekonflikter gör att verkningsfulla åtgärder inte utreds och vidtas åtgärderna inte genomförs så som beslutats det saknas ett system för genomdrivande av åtgärderna i åtgärdsprogram det finns brister i den rättsliga konstruktionen som ännu inte åtgärdats. har inlett en process för att anmäla till EU, parallellt med att kommissionen har inlett rättsliga åtgärder mot för bristande genomförande av direktivet. Det grundläggande problemet är en politisk ovilja att genomföra åtgärder och att ge tillräckligt verkningsfulla instrument till berörda myndigheter och kommuner att genomföra åtgärderna. föreslog i en motion 2007 att regeringen skulle vidta åtgärder för att komma till rätta med problemen. Åtgärdsförslagen bygger i huvudsak på förslagen från utredningen för miljökvalitetsnormer (SOU 2005:113). Åtgärderna skulle främja ett gott resultat för både åtgärdsprogrammen för luftkvaliteten och åtgärdsprogrammen för vattenkvaliteten. Regeringen har aviserat en proposition i ämnet . Det är viktigt att bättre styrmedel kommer fram för att kunna användas i vattenmyndigheternas åtgärdsprogram. bör redan nu signalera att regeringen ska ge vattenmyndigheterna vassare instrument för att göra effektfulla åtgärdsprogram. Skydd och bevarande av arter, miljöer och ekosystem Regeringen beskriver hur ökade anslag till det nya operativa programmet för fiskerinäringen kan ge förbättringar för den biologiska mångfalden i vattendrag och hav. Det är bra. Det är t.ex. bra att man vidtar åtgärder som underlättar för vandrande arter. Men det är också viktigt att inte bygga nya hinder med statligt stöd. Därför anser , som tidigare nämnts, att ytterligare utbyggnad av vattenkraft inte ska få stöd via certifikatsystemet. Utsläpp av barlastvatten från sjöfarten utgör ett allvarligt hot mot havets ekosystem och sjöar och vattendrag, genom att främmande arter kan spridas och etablera sig i helt nya miljöer. Barlastkonventionen antogs 2004 av . Syftet är att förebygga, begränsa och slutligen eliminera överföring av skadliga vattenlevande organismer och patogener genom kontroll och hantering av fartygs barlastvatten och sediment. föreslog (SOU 2008:1) att ansluter sig till barlastkonventionen. Då hade elva stater redan tillträtt konventionen. Förhållandena i och stora delar av är sådana att det enligt utredningen inte går att uppfylla konventionens krav om man skiftar barlastvatten där. Utredningen ansåg därför att bör ansöka om reservation från vissa bestämmelser , då alla fartyg ska kunna klara reglerna. Ett svenskt företag har dock tagit fram en godkänd utrustning för hantering av barlastvatten till havs. menar att det är bra att hårda krav ställs. , WWF och SFR anser att bör ratificera konventionen . Regeringen har tidigare aviserat att man skulle hantera frågan om anslutning till barlastkonventionen i den havspolitiska propositionen. Regeringen anger nu i propositionen att man inte har bestämt sig för om ska ansluta sig till barlastkonventionen, utan att man återigen avser att återkomma . anser att det är självklart att ska ansluta sig till konventionen. Det kommer att ta innan konventionens regler träder i kraft. Åtgärder behövs för att minimera riskerna. Hamnavgifterna kan differentieras för att förebygga skifte i och känsliga delar av av barlastvatten som inte behandlats på ett säkert sätt. anser att en sådan differentiering bör införas. ligger efter med skydd av havsområden. ger flera förklaringar. För det mesta handlar det om oklara regler och om brist på resurser. Det gäller t.ex. kartläggningar och inventeringar samt investeringsinsatser och samrådsprocesser i regionerna. har i den fördjupade utvärderingen är det bråttom! föreslagit ett reviderat delmål för bevarande av naturvärden: ska ett representativt nätverk av skyddsvärda områden omfattande av area finnas och bevaras. Rådet föreslår också flera åtgärder för att nå målet, t.ex. karteringar och inventeringar, riktat ekonomiskt stöd till länsstyrelsernas arbete samt att lagstiftning och ansvarsområden för förvaltning och naturskydd inom ekonomisk zon klargörs. När regeringen sköt upp den aviserade miljömålspropositionen till 2010 sade man att havsrelaterade förslag skulle behandlas med förtur, i samband med den planerade havspolitiska propositionen. kan konstateras att så inte har skett. föreslår att antar förslag till reviderat delmål och åtgärder för bevarande av naturvärden. Bristen på sammanhållning i regeringens politik illustreras tydligt av dess motsägelsefulla hållning till gentekniken. På ett ställe skriver regeringen att GMO kan medverka till att lösa de mest angelägna globala utmaningarna tillgången till livsmedel, vatten och energi samt hotet om global uppvärmning. Det antyds att detta på något sätt kan vara till nytta för utvecklingen i skärgården. Detta är ett helt orealistiskt synsätt och bör avfärdas. På ett annat ställe uttrycker regeringen stort oro för spridning av GMO-fisk från och föreslår att beredskap för att upptäcka genmodifierad lax ska ingå som en del i övervakningen av den genetiska variationen hos lax i . Regeringens konsekvent GMO-positiva agerande inom EU är förenligt med det förstnämnda synsättet och medverkar till att orsaka de problem som föranleder skärpt miljöövervakning. I uppföljning av havspolitiken anger flera aktörer att den största utmaningen för att förbättra miljön i våra hav är att minska utsläppen av kväve och fosfor. En bärande del av regeringens politik för att minska övergödningen har varit drömmen om ett internationellt system för handel med utsläpp av kväve och fosfor. I plattform för en borgerlig miljöpolitik föreslogs 2006 att det ska inrättas ett system med utsläppsrätter för fosfor och kväve med som utsläppsbubbla. I rapporten står följande att läsa: Vi ser t ex framför oss att en markägare kan välja att inte avverka en skog (som utgör en kvävefälla) för att istället sälja sina utsläppsrätter till ett avloppsreningsverk i . Denna idé har återkommit i bl.a. regeringens budgetförslag. I regeringens havspolitiska proposition kan det nu konstateras att av detta förslag bidde det nästan en tumme. bedömer att det behövs fördjupad analys (20092010) och praktisk tillämpning eller test i ett pilotområde (20102012). Regeringen föreslår nu ett pilotprojekt i ett utvalt avrinningsområde, som ett led i utvecklingen av ett nationellt system. Bland mycket annat behöver utredas vilka rättsliga frågor som berörs och hur dessa kan hanteras för att uppnå ett fungerande avgiftssystem. bedömer att föreställningen att detta ska leda till ett system för hela är orealistisk, åtminstone inom en överskådlig framtid.