mot · GX02K5 · 2009-12-09 00:00:00 — med anledning av framst. 2009/10:RS4 Uppföljning av riksrevisionsreformen tillkännager för riksdagsstyrelsen som sin mening vad som anförs i motionen om att inte snäva in uppdrag, utan att bibehålla nuvarande formulering i 4 § revisionslagen om mandat. En för svenskt vidkommande unik händelse, för det var första gången på som en ny konstitutionell myndighet bildades. är kontrollorgan och ingår därmed som del i den grundlagsstadgade kontrollmakten. En närmare beskrivning av dess uppdrag återfinns i RF 12 kap 7 §. efter Riksrevisonens tillblivelse tillsattes en parlamentarisk utredning med uppgift att utvärdera reformen. Utredningen har i två rapporter (2008/09:URF1 och 2008/09:URF3) presenterat sina förslag till förändringar. Det mest långtgående handlar om en begränsning av uppdrag som sådant. Enligt utredarna ska effektivitetsgranskningen begränsas till att huvudsakligen gälla de ekonomiska aspekterna de tre e:na (efficiency, effectiveness och economy) med ett tillbakasättande av granskningen av regel-efterlevnaden. Det finns många frågetecken kring utredningens förslag. Om det i uppdrag inte ska ligga att kontrollera regelefterlevnaden (compliance), vilket organ ska då utföra denna granskning? finns inte något sådant organ. Frågan är viktig för här tangerar vi den centrala målkonflikten mellan demokrativärden och ekonomivärden. Ska bara ekonomiska värden granskas kan det leda till att principen ändamålet medlen upphöjs till norm. Underförstått, om bara det ekonomiska utfallet är bra spelar det ingen roll hur det uppnåtts! Och hur ska vi tolka en svag måluppfyllelse av de ekonomiska målen om måluppfyllelsen är god vad avser de andra målen? I politiken inkluderas ju regelmässigt fler parametrar än de ekonomiska, såsom jämställdhet, jämlikhet, solidaritet, rättvisa, regional balans och klimatansvar, bara för att nämna några. Allvarligare är dock att om mandat begränsas till den extrema form av effektivitetsgranskning som utredarna föreslår, kan regeringen (eller regeringsunderlaget i ) underkänna granskningar med argumentet att överskridit sina befogenheter. Därför behöver inte något avseende fästas vid de rekommendationer som granskningen gett upphov till. Detta vore mycket illa. Slutligen är det värt att notera att utredningens förslag bygger på en missuppfattning. I utredningen drivs linjen att granskningar i alldeles för ringa grad handlat om effektivitet utan främst gällt regelefterlevnaden. Som stöd för detta hänvisas till en utomstående . Men i motsats till vad utredarna anger visar rapport i själva verket att huvuddelen av granskningsrapporter ligger inom vad som traditionellt betraktas som effektivitetsrevision låt vara att en merpart också innehåller moment av teknisk-juridisk granskning. Riksdagsstyrelsen har valt att ställa sig bakom utredningens förslag. Det är djupt beklagligt. är ett av de redskap kanske det viktigaste som står till förfogande för att fullgöra den grundlagsenliga kontrollfunktionen. Därför kan det aldrig ligga i intresse att begränsa mandat, ty med det försvåras arbete. Och varför ska vi aktivt medverka till detta? Vilka signaler skickar det till våra väljare detta att ledamöter helst ser att det egna uppdraget urholkas?