mot · GW02C9 · 2009-01-20 00:00:00 — Inte heller i sådana fall kan man utgå från att en gemenskapsrättslig regel som rör makar alltid kan tillämpas när det gäller ett svenskt par av samma kön. Det kan t.ex. vara en förutsättning att de berörda medlemsstaterna tillämpar regeln ömsesidigt. Det räcker då inte att svenska myndigheter tillämpar regeln i fråga om ett par av samma kön, om den andra berörda medlemsstaten inte gör det. Grundläggande särskilda regler om erkännande av äktenskap finns i II-förordningen och förordning om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap, adoption och förmynderskap. Som framgår av vad som sagts om det EG-rättsliga regelverket finns det inte anledning att utgå från att II-förordningen kan tillämpas när det gäller äktenskap mellan personer av samma kön. förordning genomför en nordisk överenskommelse, som inte innefattar sådana äktenskap och kan därför inte tillämpas på dem. Som utredningen föreslår bör detta för att undvika rättsosäkerhet komma till uttryck i förordningen. En annan sak är att de nordiska länderna kan nå en överenskommelse om att utsträcka tillämpningsområdet. Den nordiska rättsolikhet som uppstår i och med att och inför könsneutrala äktenskap leder dock till att en sådan överenskommelse kan dröja. Utanför det svenska internationellt privat- och processrättsliga regelverk som grundar sig på internationella överenskommelser finns bestämmelser i lagen (1904:26 s. 1) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap. Efter de föreslagna ändringarna i och med mindre lagtekniska ändringar lag bör dessa bestämmelser utan tillämpningsproblem kunna användas även i fråga om utländska äktenskap mellan personer av samma kön. Bestämmelserna lag bör även efter att lagen om registrerat partnerskap har upphävts kunna vara till vägledning för rättstillämpningen i fråga om andra rättsordningars institut som liknar äktenskap enligt svensk lag och som omfattar par av samma kön. Vår bedömning är att detta är möjligt även utan en sådan särskild bestämmelse som föreslås av utredningen. Under vilka omständigheter en viss rättslig status som har tillkommit i en annan rättsordning ska erkännas här i landet och vilka rättsverkningar den har är en fråga som liksom i andra internationellt privaträttsliga sammanhang lämpar sig bäst att överlämna till rättstillämpningen. Allmänna bestämmelser om svensk domsrätt i äktenskapsmål finns i den nämnda lag. De används i den mån annat inte följer av de särskilda bestämmelserna förordning om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap, adoption och förmynderskap eller de särskilda bestämmelserna i . Som utredningen framhåller innebär reglerna att det kan uppstå situationer då ett par av samma kön som har gift sig i och sedan flyttar utomlands inte kan få sin talan om äktenskapsskillnad prövad här. Genom att införa en möjlighet att i undantagsfall pröva en ansökan om skilsmässa även om anknytningen till är svag undviks sådana situationer. Prövningen av frågan bör som utredningen föreslår läggas på den domstol som i övrigt tar ställning till frågan om domsrätt. Regeringen bör alltså inte längre handlägga ärenden av detta slag. Vårt förslag: Lagändringarna ska träda i kraft och lagen om registrerat partnerskap ska upphöra att gälla . Ett partnerskap som registrerats här i landet och inte har upplösts ska gälla som ett äktenskap om partnerna anmäler att de vill det. Om anmälan inte görs, fortsätter det att gälla som registrerat partnerskap. Partnerna kan välja att i stället för anmälan omvandla partnerskapet till äktenskap vid en vigselförrättning. Utredningens förlag överensstämmer delvis med vårt. Utredningen föreslår att alla registrerade partnerskap automatiskt ska omvandlas till äktenskap vid ikraftträdandet. Skälen för vårt förslag De föreslagna lagändringarna bör kunna träda i kraft . I och med att reglerna om äktenskap görs könsneutrala bör i stället för regeringens förslag i proposition 2008/09:80 om ändring i partnerskapslagen densamma enligt vårt förslag upphävas. Av respekt för de par som valt att registrera partnerskap, men av principiella skäl inte vill vara gifta, bör det dock enligt vår mening vara möjligt att låta ett för upphävandet av lagen redan registrerat partnerskap bestå. Någon sådan automatisk omvandling som utredningen föreslår bör därför inte komma i fråga. För att undvika oönskade resultat bör det inte krävas någon åtgärd från de berörda personerna för att partnerskapet ska bestå. Av registrerade partner som i stället vill vara gifta kan det inte rimligen krävas att de först upplöser det registrerade partnerskapet. De par som inte vill göra så bör i stället få möjlighet att på ett enkelt sätt omvandla partnerskapet till ett äktenskap. För ett säkert förfarande får det anses tillräckligt att en enkel skriftlig anmälan, undertecknad av båda partnerna, ges in till . Från den tidpunkt anmälan tas emot av anses partnerskapet sedan vara ett äktenskap. anteckning om civilståndet i folkbokföringsregistret är inte avgörande för det privaträttsliga förhållandet, men anteckningen blir ett starkt bevis för att anmälan kommit in till och att partnerskapet därmed ska gälla som äktenskap. har ingen erinran mot den i motionen föreslagna övergångsproceduren för registrerade partnerskap. (har efter remisstiden inhämtat synpunkter under hand från på utkast till övergångsprocedur för registrerade partnerskap som i sak motsvarar det förslag som finns i motionen.) Som alternativ till anmälan bör det vara möjligt att, utan föregående upplösning av det registrerade partnerskapet och utan hindersprövning, låta viga sig enligt . En sådan lösning tillgodoser önskemål om att kunna ge övergången till äktenskap den högtidliga inramning vigseln erbjuder utan att ställa krav på upplösning av partnerskapet. Den föreslagna övergångslösningen innebär att det kan finnas registrerade partnerskap kvar. Begreppet registrerat partnerskap bör därför tills vidare inte utmönstras ur författningarna på det sätt utredningen föreslår. Vissa följdändringar av hänvisningar till lagen om registrerat partnerskap krävs. Eftersom inga nya partnerskap kan registreras efter ikraftträdandet, finns det anledning att upphäva särskilda straffbestämmelse om olovligt partnerskap. Praktiska skäl talar för att det bör ges möjlighet att använda ett bevis om hindersprövning för registrering av partnerskap som hindersbevis för vigsel efter ikraftträdandet. 8.1Förslaget till lag om ändring i I denna balk finns bestämmelser om samlevnad i äktenskap. De två som ingår äktenskap med varandra blir makar. (Jfr 1 kap. 1 § i betänkandet.) I denna och övriga paragrafer i det första kapitlet finns inledande bestämmelser som tillsammans anger innebörden av begreppen äktenskap och makar. I första stycket finns en allmän inledning om att balken innehåller bestämmelser om samlevnad i äktenskap. Förutsättningen att äktenskap endast kan ingås mellan personer av olika kön tas bort. Förklaringen att de som har ingått äktenskap är makar behålls, men ändras språkligt och bildar ett nytt andra stycke. Lydelsen ändras också så att den återspeglar den grundläggande förutsättningen att äktenskapet är monogamt. Ändringen av paragrafen innebär att två personer av samma kön kan ingå äktenskap på samma villkor som par av olika kön. Bestämmelserna i tillämpas därmed i fråga om alla par som ingår äktenskap, oavsett makarnas kön. Motsvarande gäller vid tillämpningen av andra svenska författningar som knyter an till begreppen äktenskap och makar. Undantagsvis kan det finnas hinder för en sådan tillämpning. Beträffande EG-rättslig reglering som är direkt gällande här i landet blir det beroende av den gemenskapsrättsliga tolkningen om den kan tillämpas i fråga om två personer av samma kön. Det kan också finnas hinder för en sådan tillämpning av en bestämmelse som genomför en mellanstatlig överenskommelse, eller en bestämmelse i en mellanstatlig överenskommelse som gäller som lag i , om överenskommelsen inte omfattar äktenskap där makarna har samma kön. Innan ett äktenskap ingås ska det prövas om det finns något hinder mot äktenskapet. Denna prövning ska göras av . De som avser att ingå äktenskap ska gemensamt begära hindersprövningen hos . (Jfr 3 kap. 1 § i betänkandet.) I paragrafen finns bestämmelser om hindersprövning. Ändringarna i första stycket är språkliga. Bestämmelsen i andra stycket ändras så att den blir könsneutral. Föreskriften som innebär att begäran kan lämnas in till tas bort, eftersom den numera saknar praktiskt värde. Övriga ändringar är endast redaktionella. De som begär hindersprövning ska skriftligen försäkra på heder och samvete att de inte är släkt med varandra i rätt upp- och nedstigande led eller helsyskon. Har de inte tillstånd till äktenskapet enligt 2 kap. 3 § andra stycket, ska deras försäkran också avse att de inte är halvsyskon. De som begär hindersprövning ska på heder och samvete skriftligen uppge om de har ingått äktenskap eller låtit registrera partnerskap. Den som har ingått äktenskap eller låtit registrera partnerskap ska styrka att äktenskapet eller partnerskapet har blivit upplöst, om detta inte framgår av folkbokföringen eller av intyg från utländsk myndighet. (Jfr 3 kap. 3 § i betänkandet.) I paragrafen finns bestämmelser om att de som avser att ingå äktenskap ska lämna vissa uppgifter för hindersprövningen. Första stycket ändras så att det får en könsneutral lydelse. I andra stycket görs endast språkliga ändringar. I stycket behålls hänvisningarna till tidigare partnerskap, trots att lagen om registrerat partnerskap upphävs. De som begär hindersprövning ska alltså fortfarande på heder och samvete skriftligen uppge om de har låtit registrera partnerskap enligt partnerskapslagen. Detta gäller även om partnerskapet senare har omvandlats till ett äktenskap i enlighet med övergångsbestämmelserna. Den som har låtit registrera partnerskap ska också styrka att partnerskapet har blivit upplöst, om detta inte framgår av folkbokföringen eller av intyg från utländsk myndighet. Om partnerskapet omvandlats till ett äktenskap, får det i stället visas att äktenskapet har upplösts. Finner att det inte finns något hinder mot äktenskapet, ska verket utfärda intyg om detta. (Jfr 3 kap. 4 § i betänkandet.) Enligt paragrafen ska utfärda ett intyg om hindersprövning om hindersprövningen inte visar några hinder mot äktenskapet. Bestämmelsen ändras så att den blir könsneutral. Föreskriften att intyget ska utfärdas på begäran av dem som avser att ingå äktenskap tas bort. Det får anses ligga i en begäran om hindersprövning att de som begär den också begär ett hindersintyg. Vid vigseln ska de som ingår äktenskap vara närvarande . De ska var för sig på fråga av vigselförrättaren ge till känna att de samtycker till äktenskapet. Vigselförrättaren ska därefter förklara att de är makar. Har det inte gått till så som anges i första stycket eller var vigselförrättaren inte behörig att förrätta vigsel, är förrättningen ogiltig som vigsel. En förrättning som enligt andra stycket är ogiltig som vigsel får godkännas av regeringen, om det finns synnerliga skäl. Ärendet får tas upp endast på ansökan av en av dem som avsett att ingå äktenskap eller, om någon av dem har avlidit, av arvingar till den avlidne. (Jfr 4 kap. 2 § i betänkandet.) I paragrafen finns bestämmelser om vilka moment som krävs för att en vigsel ska anses giltig. Paragrafen reglerar även godkännande av ogiltiga vigslar. Första och tredje styckena ändras så att de får en könsneutral lydelse. Övriga ändringar i första stycket är språkliga eller redaktionella. Andra stycket är oförändrat. Innan någon förordnas till vigselförrättare enligt 3 § första stycket 2 ska pröva att han eller hon har de kunskaper och kvalifikationer i övrigt som behövs för uppdraget. Förordnandet ska gälla för . Uppfyller en vigselförrättare inte längre kraven enligt första stycket eller missköter vigselförrättaren sitt uppdrag, ska återkalla förordnandet att vara vigselförrättare. (Paragrafen saknar motsvarighet i betänkandet.) Paragrafen, som är ny, innehåller regler som gäller för förordnande av borgerliga vigselförrättare och återkallelse av sådana förordnanden. I första stycket framgår att den som utses till vigselförrättare ska ha de kunskaper som behövs för uppdraget, dvs. sådana kunskaper att regler om vigsel och därmed sammanhängande åtgärder kommer att följas. Han eller hon ska även i övrigt ha de kvalifikationer som behövs. Det innebär att en vigselförrättare ska ha ett gott omdöme och åtnjuta allmänt förtroende samt ha den erfarenhet som krävs för att kunna fullgöra uppdraget på bästa sätt. Vederbörande ska också vara väl medveten om vigselns betydelse och det ansvar som är förenat med uppdraget. Endast den som är villig att viga såväl personer med olika kön som personer med samma kön kan därför komma i fråga som borgerlig vigselförrättare. Det är som ska pröva om den föreslagne har de kunskaper och kvalifikationer i övrigt som behövs för uppdraget. I många fall där en person föreslås av en kommun kan det redan av det underlag som ges in till framgå att han eller hon uppfyller kraven för uppdraget. I den mån ansökan från en kommun inte ger klart besked om den föreslagnes kvalifikationer kan kompletterande upplysningar inhämtas från kommunen. I andra fall får på annat sätt förvissa sig om att vederbörande uppfyller kraven för förordnande. I andra stycket anges att ett förordnande av att vara vigselförrättare ska gälla för . Ett förordnande ska alltså alltid tidsbegränsas. Sedan perioden löpt ut finns det inget hinder mot att en vigselförrättare förordnas på nytt, naturligtvis under förutsättning att han eller hon fortfarande uppfyller kraven för förordnande. Ett förordnande bör gälla , och när förtroendevalda i kommunerna utses till vigselförrättare är det naturligt att förordnandet gäller för en mandatperiod. I tillsynsansvar ligger att ska kontrollera att en vigselförrättare inte fortsätter att förrätta vigslar efter det att behörigheten upphört. Detta kan ske t.ex. genom att påminner en vigselförrättare om att förordnandet snart löper ut. Som framgår av lagtexten går det inte att förordna vigselförrättare för ett enstaka tillfälle. I tredje stycket införs en uttrycklig bestämmelse att ett förordnande att vara vigselförrättare ska återkallas av när vigselförrättaren inte längre uppfyller kraven för förordnande. Återkallelse ska även ske när vigselförrättaren missköter sin uppgift, t.ex. genom att inte följa de bestämmelser som gäller för vigsel. Ett beslut om återkallelse kan överklagas. 14 kap. Äktenskapsmål och mål om underhåll Talan om fastställelse av att ett äktenskap består eller inte består kan föras endast i en tvist mellan makarna. Frågan huruvida ett äktenskap består kan i övrigt prövas i tvister där någons rätt är beroende av det. (Jfr 14 kap. 2 § i betänkandet.) I paragrafen finns bl.a. en bestämmelse om vem som kan föra en fastställelsetalan i fråga om ett äktenskap består eller inte består. Första stycket ändras så att det får en könsneutral lydelse. Talan kan föras endast av de två personer vars äktenskap talan rör. Andra stycket är oförändrat. Äktenskapsmål tas upp av tingsrätten i den ort där någon av makarna har sitt hemvist. Har ingen av dem hemvist här i landet, tas målet upp av . (Jfr 14 kap. 3 § i betänkandet.) I paragrafen finns bestämmelser om behörig domstol i äktenskapsmål. Första meningen ändras så att den får en könsneutral lydelse. Ärenden om äktenskaps ingående beslut i fråga om hindersprövning får överklagas hos en länsrätt inom vars domkrets någon av dem som begärt hindersprövningen är folkbokförd. Finns ingen sådan behörig länsrätt, överklagas beslutet hos Länsrätten i . Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. (Jfr 15 kap. 2 § i betänkandet.) Paragrafen reglerar förfarandet vid överklagande av beslut i fråga om hindersprövning. Första stycket ges en könsneutral lydelse. Den nuvarande bestämmelsen i andra stycket om överklagande av beslut angående förrättande av vigsel som fattats av präst inom upphävs. I likhet med vad som gäller för andra trossamfund är ett sådant beslut inte överklagbart. Det nuvarande tredje stycket om prövningstillstånd kommer därför att utgöra paragrafens andra stycke. 1.Denna lag träder i kraft . 2.En präst i som enligt 4 kap. 3 § första stycket 1 i dess äldre lydelse är behörig att vara vigselförrättare behåller den behörigheten till utgången av . 3.I fråga om ärenden om förordnande av vigselförrättare som en länsstyrelse avgjort före ikraftträdandet gäller äldre bestämmelser. Enligt punkt 1 träder ändringarna i i kraft . Enligt punkt 2 upphör den vigselbehörighet för präst i som följer direkt på grund av lag att gälla efter det att lagändringarna träder i kraft. För vigselbehörighet därefter krävs, liksom för befattningshavare inom andra trossamfund, ett särskilt förordnande från Kammarkollegiet. För nytillkomna vigselförrättare krävs förordnande av Kammarkollegiet. Ett sådant förordnande förutsätter att på central nivå först har beviljats vigseltillstånd. Av punkt 3 framgår att äldre bestämmelser ska gälla beträffande beslut i ärenden om förordnande av vigselförrättare som meddelat före ikraftträdandet. Det innebär att det även efter ikraftträdandet går att överklaga sådana beslut till regeringen. Vid prövningen av beslut som meddelats före ikraftträdandet ska regeringen tillämpa de bestämmelser som gällde när meddelade beslutet. Ett förordnande att vara vigselförrättare som meddelats före ikraftträdandet gäller på det sätt som angetts i förordnandet. kommer det alltså att finnas förordnanden som gäller tills vidare. Den nya bestämmelsen i 4 kap. 4 § tredje stycket om återkallelse av ett vigselförordnande gäller däremot även äldre förordnanden. 8.2Förslaget till lag om ändring i 1 kap. Om faderskapet och moderskapet till barn Är vid barns födelse modern gift med en man, ska han anses som barnets far, om inte annat följer av 2§. Detsamma gäller, om modern är änka och barnet föds inom sådan tid efter mannens död att det kan vara avlat . (Jfr 1 kap. 1 § i betänkandet.) Paragrafen innehåller den s.k. faderskapspresumtionen. Genom den nya lydelsen klargörs att faderskapspresumtionen gäller om modern var gift med en man vid barnets födelse. Ändringen är en konsekvens av att äktenskap ska kunna ingås av två personer av samma kön. Den innebär inte någon ändring i sak av hur föräldraskapet till ett barn bestäms. Paragrafen gäller alltså inte när ett barn föds under ett äktenskap mellan två kvinnor. Har insemination utförts på modern enligt 6 kap. lagen (2006:351) om genetisk integritet m.m. eller har befruktning av moderns ägg utförts enligt 7 kap. samma lag med samtycke av en kvinna som var moderns maka, registrerade partner eller sambo och är det med hänsyn till samtliga omständigheter sannolikt att barnet har avlats genom inseminationen eller befruktningen, ska den som har lämnat samtycket anses som barnets förälder. Ett föräldraskap enligt första stycket fastställs genom bekräftelse eller dom. Det som sägs i 4 § om bekräftelse av faderskap tillämpas också i fråga om bekräftelse av ett sådant föräldraskap. (Jfr 1 kap. 9 § i betänkandet.) I paragrafen regleras frågan om föräldraskapet till barn som kommer till genom assisterad befruktning i vissa fall då modern lever i en parrelation med en annan kvinna. Som bestämmelsen är utformad före ändringen omfattar den de fallen att den andra kvinnan i relationen är moderns registrerade partner eller moderns sambo. Efter ändringen omfattar den även det fallet att den andra kvinnan är moderns maka. Med hänsyn till att en del registrerade partnerskap kommer att finnas kvar görs ingen ytterligare ändring i bestämmelsen. 8.3Förslaget till lag om ändring i I 7 kap. 1 a § finns en bestämmelse om straff för den som låter registrera partnerskap trots att han eller hon redan är gift eller registrerad partner. Bestämmelsen svarar mot det hinder för registrering som gäller enligt 1kap. 3§ tredje stycket lagen om registrerat partnerskap. Enligt förslaget utgår bestämmelsen och därmed möjligheten att bestraffa en sådan gärning som möjligheten att registrera partnerskap tas bort. Ett äktenskap eller partnerskap kan fortfarande upplösas med tillämpning av 5 kap. 5 § i situationer av detta slag. 8.4Förslaget till lag om ändring i lagen (1904:26 s.1) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap 1 kap. Om äktenskaps ingående Om två personer vill ingå äktenskap med varandra inför en svensk myndighet, ska det prövas om det finns något hinder mot äktenskapet enligt svensk lag. Om ingen av dem är svensk medborgare eller har hemvist i , ska det dessutom prövas att var och en av dem har rätt att ingå äktenskapet enligt lagen i en efter eget val angiven stat där han eller hon antingen är medborgare eller har hemvist. Om båda begär det och det finns särskilda skäl, får dock prövningen ske med tillämpning av enbart svensk lag även i ett sådant fall. (Jfr 1 kap. 1 § i betänkandet.) I paragrafen finns bestämmelser om tillämplig lag vid hindersprövning för vigsel inför svensk myndighet. Bestämmelserna ändras så att de får en könsneutral lydelse. I fråga om par av samma kön gäller inte som enligt lagen om registrerat partnerskap att hindersprövningen alltid sker med tillämpning av enbart svensk lag. Eftersom det inte finns några särskilda anknytningskrav, blir hindersprövning också aktuell för personer med svag anknytning till . Av andra stycket i paragrafen följer att rätten att ingå äktenskap ska bedömas enligt både svensk lag och annat lands lag när ingen av de två som vill vigas inför svensk myndighet har nära anknytning till . Om det andra landets lag inte medger äktenskap mellan personer av samma kön, är det ett hinder för äktenskap. Enligt andra stycket är det dock möjligt att göra undantag om det i en sådan situation finns särskilda skäl att inte beakta utländsk rätt. Undantag ska göras endast i de fall det med beaktande av samtliga omständigheter framstår som särskilt motiverat (se prop. 2003/04:48 angående de överväganden som bör göras). Det kan förutsättas att det endast är i mycket sällsynta fall undantagsregeln kan tillämpas i fråga om par av samma kön. Äktenskap som ingåtts utom riket enligt främmande lag anses giltigt till formen, om det är giltigt i den stat där det ingicks. Har äktenskap ingåtts inför diplomatisk eller konsulär tjänsteman eller annan, som av främmande stat förordnats att förrätta vigsel i annan främmande stat, anses äktenskapet också giltigt till formen, om det är giltigt i den stat som meddelat förordnandet. Även i annat fall än som avses i första stycket ska äktenskap som ingåtts utom riket anses giltigt till formen, om det är giltigt i den eller de stater där makarna var medborgare eller hade hemvist. (Jfr 1 kap. 7 § i betänkandet.) Paragrafen innehåller bestämmelser om ett i utlandet ingånget äktenskaps giltighet till formen. Första stycket är oförändrat. Andra stycket ändras till en könsneutral lydelse. Äktenskap som skulle vara ogiltigt på grund av formfel får godkännas av regeringen, om det finns synnerliga skäl. Ärendet får tas upp endast på ansökan av en av dem som avsett att ingå äktenskap eller, om någon av dem har avlidit, av arvingar till den avlidne. (Jfr 1 kap. 8 § i betänkandet.) I paragrafen finns regler om godkännande av ett i utlandet ingånget äktenskap som på grund av formfel annars inte är giltigt. I paragrafen görs ändringar så att den blir könsneutral. Det görs även vissa språkliga och redaktionella ändringar. 3 kap. Om äktenskapsmål m.m. Äktenskapsmål är mål om äktenskapsskillnad och mål där det är tvist om personerna är förenade i äktenskap med varandra. (Jfr 3 kap. 1 § i betänkandet.) I paragrafen anges vilka mål som enligt lag är äktenskapsmål. I paragrafen görs ändringar så att den blir könsneutral. Även redaktionella ändringar görs. Äktenskapsmål får tas upp av svensk domstol, om 1.båda makarna är svenska medborgare,