mot · GX02C390 · 2009-09-17 00:00:00 — Den nya svenska lagen om ägarlägenheter skulle här kunna få en praktisk positiv betydelse för uppbyggnaden av ett liknande fastighetsbestånd. bör mot bakgrund av det anförda ge regeringen i uppdrag att utreda hur en svensk modell av den finska kan byggas upp såsom föreslås i motionens femte hemställanspunkt. Skydda barn från vräkning Inga barnfamiljer ska kunna vräkas. Kommunen måste ta aktiv kontakt med de familjer som har problem med sitt boende. Så snart får veta att vräkning kan komma att bli aktuellt bör den meddela socialnämnden i kommunen. ska då vara skyldig att snabbt ta fram en handläggare så att de hinner agera för barnets bästa innan vräkningen verkställs. bör ge regeringen i uppdrag att återkomma med förslag till ändringar i socialtjänstlagen vad avser obligatoriska åtgärder när vräkning eller bostadslöshet av andra orsaker hotar barnfamiljer såsom föreslås i motionens sjätte hemställanspunkt. Bostaden inte vilken handelsvara som helst Ett hem är ett hem En bostad är ett hem, ett hem där någon eller några, för egen del eller tillsammans med andra, har möjlighet att vara privat, koppla av och forma sin egen livsstil. Förhoppningsvis möter människor varandra i hemmets närområde och i bästa fall utvecklas även olika typer av närservice med hänsyn till de boendes preferenser. Ju längre någon bor på en och samma plats dess mer etableras en hemkänsla, inte bara till bostaden utan även till området, huset och människorna i dess omgivning. Den boende lägger även ned tid och pengar på att forma sin egen bostad, även i de fall man inte själv äger bostaden. kommer hemmets värde inte bara att bestå av ett fastighetsvärde utan även av många andra värden som kan kallas för hemmahörandevärden eller bovärden. Detta är värden som skapas av de boende själva, var för sig men i första hand tillsammans, genom en växande trygghet och hemkänsla och alla de olika former av relationer som växer fram. Dessa värden kan omöjligt få ligga till grund för fastighetsägarens hyressättning eftersom det inte är fastighetsägaren som skapar dem. Tvärt om leder höga hemmahörandevärden troligen till lägre driftskostnader eftersom hemkänsla och gemenskap föder ett spontant ansvarstagande. För den ägda bostaden, en villa, ett radhus eller en bostadsrätt, är det naturligt att vid en försäljning framhålla sociala värden i närmiljön som argument för ett högt försäljningspris. Vid ägarbyten i en bostadsrättsförening är detta extra tydligt eftersom en försäljning kan stoppas av de övriga ägarna i föreningen om de anser att deras kapital eller bovärde på något sätt hotas av den tilltänkte köparen. Omvänt kan rätt köpare höja värdet avsevärt. För hyresrättsinnehavaren finns ingen möjlighet att ta betalt för bovärdet vid en flytt. Med ett ökat inslag av marknadshyressättning riskerar hyresrättsinnehavaren i stället att få betala med ständigt stigande hyror för det bovärde han bidragit till att skapa, och är en del av. Fastighetsägarna har också lämnat in en anmälan till om att landets kommuner lämnar s.k. otillåtet stöd till sina bostadsföretag. Skulle ge Fastighetsägarna rätt kan detta leda till att den svenska modellen med allmännyttiga bostadsbolag raseras och att hyrorna måste höjas i de kommunala bostadsbolagen. De förslag till lösningar som tagits fram dels i enmansutredning och dels av Kommuner och Landsting (SKL) innebär heller ingen lösning på detta problem. Ett hem i form av en hyresrätt är inte enbart en handelsvara i en marknadsekonomi utan just ett hem för någon eller några. anser därför att regeringen måste ta aktivt ansvar för att det befarade hotet från inte tillåts leda till en spiral av hyreshöjningar som tvingar människor att lämna sina hem. ser en klar risk för att utvecklingen annars är på väg mot rena marknadshyror i . måste därför hävda självkostnadsprincipen i offentlig verksamhet även när den bedrivs i offentligt ägda bolag. Om det krävs för att stärka argumenten för självkostnad bör regeringen förtydliga det samhällsuppdrag som är knutet till de allmännyttiga bolagen. Det är viktigt för att hävda den svenska modellen för bostadsförsörjning att uppdraget därutöver tydliggör att vi inte använder social housing i . Detta bör ge regeringen till känna såsom föreslås i motionens sjunde hemställanspunkt. Hyresnämnderna behöver ett bättre regelverk ser positivt på att parterna på bostadsmarknaden förhandlar och kommer överens om hyresnivåer. Den utveckling som skett mot mer komplexa värderingsmodeller som underlag för hyressättning är i grunden positiv. Vi är dock oroade av att lägesfaktorer tenderar att få en allt för stor påverkan och att det riskerar att leda till en galopperande hyreshöjning där lägesfaktorn inte upphör att öka förrän den dag ingen enskild hyressökande är beredd att värdera den högre. Så länge bristen på bostäder är omfattande är det uppenbart att det är betalförmågan som styr hur lägesfaktorn värderas. Det är egentligen först den dag utbudet överstiger efterfrågan som en verklig värdering av sådana faktorer kan ske. Vi är även oroade över att de värden vi ovan benämnt bovärden eller hemmahörandevärden tyvärr exploateras av fastighetsägarna. Den enskildes möjligheter att försvara sig mot orimlig exploatering av bovärdet måste stärkas. Regelverket för hantering av ärenden i hyresnämnden bör ändras så att denna i ökad utsträckning kan skydda hyresgästen mot sådan orättvisa. Detta bör ges regeringen till känna enligt vad som föreslås i motionens åttonde hemställanspunkt. anser att regeringen ska återkomma till med förslag på tydliga åtgärder med syfte att stärka de boendes rätt till bovärdet vid tvister i hyresnämnderna samt med stöd i självkostnadsprincipen föreslå regler som begränsar största tillåtna genomslag för lägesfaktorer och andra subjektiva värderingar som kan riskera leda till att hyressättningen, i praktiken, blir rent marknadsstyrd. Detta bör ge regeringen till känna såsom föreslås i motionens nionde hemställanspunkt. Rätten att välja bort renovering som inte har funktionell grund utan som i första hand ökar bostadens värde och därmed utgör grund för kommande hyreshöjningar måste stärkas. är det inte ovanligt att fastighetsägaren trycker ut hyresgäster som har liten betalningsförmåga genom oönskade standardhöjningar vars konsekvenser hyresgästen inte kan överblicka. Det kan handla om exempelvis installation av golvvärme eller val av material på väggar och golv. Vår uppfattning är att den typen av beståndsutvecklande investeringar inte ska tillåtas ske mot den boendes vilja. Lämpligen sker det när en hyresgäst på eget initiativ väljer att flytta. Med dagens lagstiftning förlorar hyresgäster alltid i hyresnämnden när de försöker stoppa kostsamma och omotiverade standardhöjningar som gör att de inte får råd att bo kvar. Regeringen bör föreslå ändringar i gällande lag som stärker hyresgästens möjlighet att freda sin bostad från oönskad standardhöjning. Detta bör ges regeringen till känna i enlighet med förslaget i motionens tionde hemställanspunkt. Planering för en hållbar framtid Med social, ekologisk och ekonomisk hållbarhet som grund Begreppet hållbar framtid kan tolkas och användas på många olika sätt. Många förknippar det med miljömässiga aspekter av hållbarhet, att vi ska ha ett jordklot och ett ekosystem som kan överleva till kommande generationer. I praktiken blir hållbar framtid ofta av ekonomisk karaktär, dvs. det handlar om att spara pengar och att skapa system som ger en god ekonomisk avkastning . menar att båda dessa aspekter är viktiga, men vi vill även lyfta in en tredje, nämligen den sociala. Vi måste bygga ett samhälle där människor trivs med vardagen, där människor är delaktiga och där segregation naturligt och aktivt bryts som människor är fria att bosätta sig där de vill istället för dit de hänvisas. Vi anser att en hållbar bostadspolitik förutsätter arbete i tre dimensioner som måste beaktas och vägas mot varandra som de samverkar. Dessa är social, ekologisk och ekonomisk hållbarhet. Utmaningen är att utforma den byggda miljön så att den uppfyller samtliga dessa tre kriterier, och det är en nödvändighet att vi lyckas. Balansgången mellan dessa tre dimensioner är ibland hårfin, och det finns sällan några givna lösningar. Det är dock viktigt att alltid ha dessa tre dimensioner i tanken när man planerar och fattar beslut om utveckling och nybyggnation. anser att en hållbar planering för samhällsbyggandet och ett bra boende måste utgå från dessa tre dimensioner. bör, såsom föreslås i motionens elfte hemställanspunkt, ge detta till känna för regeringen. Utmaningarna ger nya möjligheter Det sker nytänkande på många håll i byggsektorn. Cykelgarage, gröna tak, nya material, förtätningar och kollektivtrafiklösningar på olika sätt är bara några exempel. Teknik som anpassas till ekologiska villkor och utformning som underlättar för människor att mötas och stärka sociala nätverk i vardagen är utan tvekan lönsamma . Att arbeta med materialval och utformning på ett sätt som stimulerar till möten, samverkan, delaktighet, flexibilitet och möjlighet till anpassning av både privata och offentliga utrymmen ger goda förutsättningar att möta olika önskemål om förändringar, exempelvis på grund av förändring i åldersstrukturen. Regeringen bör lyfta fram goda exempel, arbeta med teknikupphandlingar och andra metoder för att stödja och bidra till utvecklandet av byggtekniska lösningar som stödjer alla de tre dimensionerna av hållbarhet. Detta bör , såsom föreslås i den tolfte hemställanspunkten i motionen, ge regeringen till känna. Hälften av alla bilresor som görs i är kortare än och skulle i de allra flesta fall kunna ersättas med cykel eller promenad. Många bostadsområden är till stor del planerade utifrån att varje familj har minst en bil. Även nybyggda områden byggs ofta med bilen i centrum. Säkerheten för cyklister blir ofta dålig när man är tvungen att ta sig fram på samma vägar som bilarna detta i synnerhet med mycket halka och mörker. Vi menar att områden istället ska planeras utifrån cykel och promenadskor samt att kollektivtrafik ska ges bättre tillgänglighet än bil. Detta skapar bättre förutsättningar för möten; det är lättare att stanna och prata eller ta sällskap med grannar ifall man inte färdas i varsin bil. bör ge regeringen till känna vad som föreslås i hemställanspunkt tretton i motionen om behovet av ökad prioritering i planeringen för gång- och cykeltrafik. En viktig förutsättning för att fler ska ställa bilen vid kortare resor är dock att det finns en väl utbyggd kollektivtrafik med hög standard. Vi glömmer självklart inte att det finns stora grupper för vilka cykeln inte är ett möjligt alternativ. bör därför även uttala det stöd för ökad prioritering av kollektivtrafik som föreslås i hemställanspunkt fjorton i motionen. Byggande med social hänsyn Sociala problem kan självklart inte lösas enbart med hjälp av samhällsplanering men god planering kan bidra. Resursfördelning, informationsspridning och engagerade vuxna i ungdomars närhet är exempel på andra viktiga åtgärder som vi inte behandlar i den här motionen men som självklart är viktiga för den sociala utvecklingen. Dock tycker vi att samhällsplaneringens roll i utvecklandet av det goda samhället allt för ofta underskattas och att de möjligheter till social utveckling som samhällsplaneringen kan bidra till inte lyfts upp i den utsträckning som vore önskvärt. Den byggda miljön, och då inte minst miljöer med inslag av eller i huvudsak avsedda för boendefunktioner, utgör viktiga sociala arenor. Väl utformade kan de fungera som de vardagliga mötesplatser alla har behov och glädje av. Parkbänkar, närbutiker och olika typer av platser för fritidsaktiviteter behöver planeras in i alla tätorter, stora som små. Visst finns det spår av goda ambitioner på många håll, men tyvärr har man nästan aldrig orkat hela vägen fram. Ofta har det inte avsatts tillräckligt med pengar för att klara av de goda intentionerna, men vanligast är att bilismens krav har fått gå före och begränsat helheten i de ambitioner man kan se spår av. Våra bostadsområden innehåller, av bland annat dessa skäl, många synliga men även dolda fällor som måste åtgärdas. Främst är det kvinnor, barn och ungdomar som drabbas av ofullständiga lösningar; männen tar ju oftast bilen. Eget boende en självklarhet Kvinnor som har en längre medellivslängd än män, och ofta är de yngre i olikkönade parrelationer, tenderar att oftare vara ensamboende som äldre. Detta innebär ofta svårigheter med allt från att sköta om bostaden till att handla mat och ta sig ut på andra aktiviteter själv. Ensamboende kan också innebära en otrygghet för många äldre. Trots dessa hinder känner många äldre en trygghet med det invanda och kända och vill därför oftast bo kvar i den egna bostaden , även när hälsan börjar svikta. Det är viktigt att äldre i så stor utsträckning som möjligt själva ska kunna avgöra om de vill bo kvar hemma eller bosätta sig i någon form av särskilt boende. För dem som vill bo kvar i egen bostad är det viktigt att både bostaden och bostadsområdet är väl anpassat. bör mot bakgrund av detta och i enlighet med förslaget i motionens femtonde hemställanspunkt ge regeringen till känna att föreslå åtgärder som ökar möjligheterna för äldre att bo kvar hemma om de så önskar. Tyvärr är det inte ovanligt att planer utgår från att det är bilen som är det självklara valet av färdmedel. Detta är ett diskriminerande tankesätt eftersom män som grupp i betydligt större utsträckning än kvinnor har tillgång till bil. En planering som bygger på ett biltänkande innebär därför att kvinnors rörlighet begränsas. Märkligt nog är det trots detta kvinnorna som utför de flesta och mesta transporterna till hemmen i form av exempelvis hämtning på dagis och inköpsresor. Åtgärder för att skapa bättre förutsättningar för ökad jämställdhet mellan människor, gamla som unga, män som kvinnor, resursstarka och resurssvaga, måste vara ett viktigt inslag i all planering. Ett tydligt barnperspektiv underlättar ofta även att nå sådana mål. Höga krav på tillgänglighet är även det något som ofta bidrar till en humanare, säkrare och mer jämställd miljö. Bostadsområden utvecklas inte alltid så som planerare har tänkt. Barnfamiljer kan mycket väl bosätta sig i områden där planerarna från början tänkt sig att det främst ska bo äldre eller tvärt om. Därför är det viktigt att barnperspektivet finns med i planering av alla bostadsområden och att samhället inte försöker förpassa barnfamiljer till vissa utvalda områden. anser att bör ge regeringen till känna att jämställdhetsperspektivet och barnperspektivet ska säkerställas som obligatoriska krav i all bostadsplanering såsom föreslås i motionens sextonde hemställanspunkt. Verklig och upplevd otrygghet Otrygghet har blivit ett allt större problem. Hot om våld och våldsbrott har ökat och sker tyvärr även i till synes trygga bostadsområden. Kvinnor är den grupp som uppfattar sig som mest utsatt, även om män är de som skadas mest av våld. Vi vet att våld mot kvinnor fortfarande sker i första hand i hemmen, och mörkertalet är troligen stort. Känslan av otrygghet är för de flesta kvinnor störst i offentliga miljöer, det är orimligt att en så stor grupp ska känna en otrygghet av att röra sig i offentliga miljöer. Känslan av otrygghet begränsar människors frihet och bör därför så långt möjligt undanröjas. När det gäller planeringen av bostadsområden, såväl vid upprustning av gamla områden som vid nybyggnation, handlar det främst om att utforma grönområden, cykelvägar, hållplatser i kollektivtrafiken och andra promenadvägar på ett säkert sätt. Det handlar om insyn, överblick och belysning. Sådana komponenter eller inslag i bebyggelsen är inte självklart lönsamma delar för en exploatör. Det är därför viktigt att samhället ställer tydliga krav på funktion för att undvika att tillfället gör någon till brottsoffer. anser därför att det är av stor vikt att lyfter fram problemen med otrygghet i samhället, inte minst i bostadsområden, och beslutar om lämpliga krav för att minska otryggheten. I planlagda områden bör risken att råka ut för våld vara minimerad till en nivå som innebär att människor kan känna sig trygga. Detta bör i första hand uppnås genom väl genomtänkt planering och utformning samt utan integritetskränkande övervakning enligt förslaget i motionens sjuttonde hemställanspunkt. Belysning är en central del i arbetet att skapa trygga miljöer. Belysning bör vara fastställd i detaljplaner, vilket underlättar för dem som lokalt arbetar med trygghetsfrågor i den byggda miljön att bidra med kunskap om lämplig placering. Det underlättar även uppföljning och kontroll att beslutad belysning både driftsätts och underhålls. Problemet med ljusförorening, som också kan bli effekten av ogenomtänkt belysning, får inte heller underskattas. Även ur energisparsynpunkt är det viktigt att inte belysa i onödan. Med genomtänkt belysning kan ökad trygghet nås som den som så önskar kan betrakta stjärnorna på natthimlen, och självklart borde ingen behöva få nattsömnen förstörd av dåligt genomtänkt gatubelysning Demokratin och det offentliga rummet Det planlagda offentliga rummet, gaturummet, torget och parken är viktiga mötesplatser som tillhör oss alla. Här möts människor både spontant och planerat. Man skulle kunna kalla dessa utrymmen för vårt gemensamma vardagsrum. Det finns en trend att tidigare offentliga utrymmen byggs om till slutna privata och kommersiella områden, så kallade gallerior. En sådan utveckling inskränker inte bara utrymmet för människor att mötas, det styr även villkoren för möten och umgänge. Extra allvarligt är det när offentliga rum i socioekonomiskt svaga områden förvandlas till gallerior i hopp om att dra köpstarka människor. De butiker, och andra verksamheter, som är etablerade och uppskattade på platsen tvingas ofta lägga ned sin verksamhet eftersom de inte har råd med hyran, som pressas upp av de nya attraktiva butiker som etableras i den nya . Attraktiva butiker drar kanske till sig köpstarka människor, men de som tidigare bott i området och inte har råd eller viljan att handla i de nya butikerna, berövas sina mötesplatser. I det offentliga rummet är det möjligt för vem som helst att dela ut flygblad eller genomföra en manifestation. I galleriorna, det privata och stängda rummet, finns inte den möjligheten. Endast den som betalar har rätt att utrycka sin åsikt exempelvis i form av köpt reklamplats eller hyrd yta i där man kan föra ut sitt budskap. Detta missgynnar resurssvaga grupper i samhället och krattar manegen för stora intresseorganisationer och kommersiella intressen. Det demokratiska samtalet hamnar i kläm. arbetar därför emot kommersialiseringen av det offentliga rummet och anser att en levande demokrati förutsätter fria mötesplatser. Torg, parker och gaturum ska därför vara offentliga och inte slutna. bör ge regeringen detta till känna såsom föreslås i hemställanspunkt arton. Byggande med ekologisk hänsyn En stad har många ekologiska fördelar, främst tack vare de goda möjligheterna till stordriftsfördelar. Exempelvis innebär boende i stora flerbostadshus att avkylningsytorna per brukbar ytenhet minskar och ger förutsättningar för lägre energiförbrukning än i mindre byggnader. Storstaden erbjuder även goda förutsättningar för samordnade transporter både av människor och av varor, vilket innebär ett minskat beroende av bil som primärt transportmedel. Med god närhet till privat och offentlig service är det enkelt för stadsbon att gå eller cykla till affären, gymmet eller biografen. Vi anser att det är viktigt att låta staden fortsätta att växa och utvecklas både med en fortsatt förtätning på väl valda platser, och punktvis högre hus där så är lämpligt. Staden ska planeras så att förutsättningarna för en miljövänlig livsstil är goda. Cykel- och kollektivtrafik måste ges bättre tillgänglighet än bilen. Bilvägar och parkeringsplatser tar upp mycket värdefull markyta i staden yta som istället skulle kunna användas till att utveckla den gröna staden, exempelvis genom att anlägga nya grönområden som kan ligga i bättre lägen än de befintliga. Förtätning bör i synnerhet ske på platser som på något sätt redan är exploaterade, exempelvis parkeringsplatser, nedlagda industriområden och på befintliga hustak, för att på så vis bevara de grönområden som finns i staden. Även tätorter som inte är av stadskaraktär kan vinna stordriftsfördelar genom en ökad förtätning. Förtätning måste dock alltid ske på ett sådant sätt att man inte riskerar att förstöra viktiga naturvärden eller lokala kulturvärden. Ökade krav på hushållning med mark och ett ökat fokus på sårbarhetsproblematiken samt behovet av underlag för fungerande alternativa tekniska lösningar gör att vi ser behovet av en ny stadsstruktur. bör ge regeringen till känna detta behov av utveckling som en tydlig signal till det arbete regeringen bedriver med att revidera , vilket föreslås i hemställanspunkt nitton. har haft en strandskyddslagstiftning som innebär att byggnader, med vissa undantag, inte får uppföras eller förändras närmare än från en strand detta för att säkerställa allmänhetens tillgång till vattenmiljöer och för att skydda djur- och växtliv som är beroende av stränder för sin överlevnad och fortplantning. Efter den lagändring som gjordes är det kommunerna som har mandat att bevilja undantag från strandskyddet. Vi är i grunden positiva till att kommunerna har kompetens att själva bestämma hur bebyggelsestrukturen ska se ut i kommunen, men vi tycker att reglerna för dispens av strandskydd behöver bli tydligare, i synnerhet i områden med hårt exploateringstryck eller känsliga naturvärden. Det finns en ökad vilja hos människor att kunna leva och vistas nära vatten, och i många kommuner vill man svara upp mot denna efterfrågan genom att tillåta bygge av bostäder i nära anslutning till vatten. Vi menar att detta minskar tillgången till vatten för de många människorna. Även om man lämnar en promenadväg mellan vattnet och en bebyggd tomt innebär inskränkningar i strandskyddet alltid att allmänhetens möjlighet att röra sig vid vattnet försämras. är tillträdesmöjligheterna längs många vattendrag försämrade, dels av byggnader som uppförts före det att strandskyddet infördes, dels också av de tiotusentals byggnader som beviljats dispens från strandskyddet. Antalet beviljades dispenser har ökat kraftigt , och beviljades närmare 5000 dispenser från strandskyddet. Boende nära vatten är främst förbehållet människor med god ekonomi. Möjligheten för socioekonomiskt svaga grupper att fritt ta del av den fantastiska natur vi har i landet är viktig. Många djur- och växtarter är beroende av strandområden för sin överlevnad och fortplantning. Att öka exploateringen av strandområden riskerar därför att ytterligare försämra förutsättningarna för många djur- och växtarter. Om fler människor får tillgång till stränderna ökar förhoppningsvis även förståelsen för de smala levnadsvillkor livet har i kanten mellan land och vatten. Att bygga nära vattnet i tider av miljöförsämringar, global uppvärmning och stigande vattennivåer är förenat med stora risker. Den dag som strandnära bebyggelse hotas av stigande vattennivåer förväntas samhället stå för skydd och säkerhetsåtgärder, och det är därför viktigt att samhället tar sitt ansvar proaktivt och sätter stopp för byggprojekt som inte lever upp till lagens krav på lämplighet och säkerhet. anser att det är ett allt för tungt ansvar som läggs på kommunerna och menar att dispensärenden från strandskyddet måsta handläggas av länsstyrelserna. måste återges överklaganderätten, vilket fråntogs myndigheten i senast lagändringen. Det är angeläget att regeringen återkommer till med förslag på en förstärkt lagstiftning som kraftigt minskar antalet dispenser från strandskyddet och som fastslår att ansvaret för dispenser från strandskyddet ska hanteras av länsstyrelserna, enligt förslaget i motionens tjugonde hemställanspunkt. Som vi redovisat ovan har dispenser blivit allt för vanligt.