mot · GX02U227 · 2009-09-30 00:00:00 — Den judiska nationalfondens avtal tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om vikten av att den i EU uppmärksammar avtalet mellan staten och den judiska nationalfonden och verkar för att EU uppmanar att omförhandla avtalet med den judiska nationalfonden. Vid den femte sionistkongressen i grundades , JNF (hebreiska: , på svenska: Judiska nationalfonden). Dess främsta målsättning var att köpa upp land i för det judiska folkets räkning, men även att ägna sig åt nyodling och beskogning samt att utarrendera mark till bosättning och bostadsbyggande. Ägandet skulle vara kollektivt eller offentligt såtillvida att marken endast skulle kunna arrenderas av brukaren. Det första markområdet köptes . Skogsplantering blev snart en viktig aktivitet för JNF. stiftade det israeliska parlamentet en basic law (Basic : Lands) som rör ägandet av land i staten . En basic law har grundlagsliknande karaktär. I samband med stiftandet av Basic law: Lands slöts även ett avtal mellan staten och den 28november . Detta avtal skulle träda i kraft som Basic : Lands trädde i kraft. Av denna lag framgår att mark, byggnader och annat som kan vara fast förankrat i marken tillhörande JNF inte får säljas eller på annat sätt överlåtas, men att man under vissa förutsättningar kan göra undantag från detta i lag. Med denna lag överfördes kontrollen över till en statlig israelisk myndighet, (). Områdena utgjorde då av staten yta. Den israeliska myndigheten förvaltar all offentligt ägd jord i som ägs antingen av israeliska staten, av JNF eller av landutvecklingsmyndigheten . Sammantaget utgör denna offentligt ägda jord av all jord i . har 22 medlemmar, av vilka 12representerar regeringen och 10 representerar JNF. Eftersom den offentligt ägda jorden inte får säljas, arrenderas den ut till brukare, normalt på 48 eller . Den israeliske juridikprofessorn uppgav att JNF ställde flera krav vid överlåtandet av dess landområden till den statliga myndigheten . Ett av dessa krav var att mark ägd av JNF inte skulle få utarrenderas till icke-judar. Regeringen gick med på kraven. har förbudet mot att utarrendera landområden till icke-judiska medborgare varit föremål för rättsliga och politiska konflikter i . Förbudet har kritiserats för att stå i strid med antidiskrimineringsbestämmelser. Resultatet av avtalet mellan staten och JNF är att icke-judiska israeler utestängs från de rättigheter som judiska israeler har till staten mark och vatten. Det innebär att icke-judiska israeliska medborgare saknar rätt till statens resurser i samma utsträckning som judiska medborgare har. JNF är alltså till enbart för det judiska folket och inte för alla medborgare i staten . Det ska då noteras att det finns över en miljon arabiska medborgare i staten . Staten äger naturligtvis rätt att själv besluta om interna juridiska spörsmål rörande landägande, tillstånd för jordbruksverksamhet etc. Men på grund av att landet är inbegripet i en konflikt om just dessa frågor får Judiska nationalfondens regelverk betydelse även för hur den politiska konflikten mellan och arabstaterna kan lösas. Med det regelverk som gäller kan de arabiska palestinier som flytt under krig svårligen återvända. De har en mycket liten yta inom staten att bosätta sig på eller ta i bruk för jordbruk, av landets yta. Den judiska nationalfonden och dess avtal med staten är därmed en komponent som påverkar fredsarbetet i regionen. Den bör uppmärksamma denna fråga i EU och verka för att EU uppmanar att verka för att alla medborgare i staten ska ha samma juridiska status. För att allas mänskliga rättigheter ska kunna försäkras, och detta är statens ansvar, bör statens eget regelverk inte diskriminera mellan olika befolkningsgrupper i landet. I en allt mer globaliserad värld framstår den judiska nationalfonden och avtalet med staten som en sentida kvarleva från den tid då folk ville skapa fördelar för ett folk på bekostnad av ett annat, och olika nationalismer har orsakat mycket ofred och lidande på vår kontinent. Ur ett antidiskrimineringsperspektiv måste principen vara att alla israeliska medborgare oavsett nationalitet, kön, religion och språk ska ha samma medborgerliga skyldigheter och rättigheter, precis såsom 1947 föreskrev. Detta var också vad första regering under fastslog . Det är dags att knyta an till detta löfte. För att fred och säkerhet ska i uppnås i regionen bör och EU agera för att staten , med särskilt avseende på landägande, inför lika juridisk status för alla landets invånare.