mot · GX02N475 · 2009-10-06 00:00:00 — Förändringen kan i huvudsak förklaras av tre faktorer: Den offentliga sektorns uppbyggnad, förändrade preferenser i valet av bostadsort där livskvalitetsaspekter fick större genomslag (Gröna vågen) samt ett växande bilinnehav som gjorde ett friare bosättningsmönster möjligt. En i någon mening underskattad faktor bakom 1970-talets avstannande storstadstillväxt är uppbyggnaden av den offentliga sektorn. Från att ha utgjort av arbetskraften steg andelen sysselsatta i den offentliga sektorn till . Eftersom offentlig verksamhet, till skillnad från stora delar av det privata näringslivet, i allt väsentligt är proportionellt fördelad efter det rådande befolkningsmönstret så resulterade den offentliga sektorns uppbyggnad i en faktisk regional utjämning av sysselsättning och inkomster. Den omfattande utslagning och omstrukturering som skedde i den svenska industrin fick därmed inte de dramatiska regionala effekter som annars sannolikt hade blivit fallet. 1970-talets balanserade regionala utveckling visar på den oerhörda betydelse som en väl utbyggd välfärdssektor har för möjligheten att bedriva en effektiv regionalpolitik. Befolkningsutvecklingen för olika regionfamiljer 19682008 (1968=index 100) Källa: Bearbetning av data från SCB/rAps. Kring mitten av sköt urbaniseringen åter fart. Men de senaste två decenniernas storstadstillväxt låter sig dock endast till liten del förklaras av inrikes befolkningsomflyttning. Viktigare orsaker är stora födelseöverskott och positiva utrikes flyttnetton. För del utgör t ex flyttnettot relativt övriga delar av landet av den totala befolkningsökningen . Inrikes flyttningar till storstadsregionerna är inte heller någon avgörande faktor bakom den fortsatt negativa befolkningsutvecklingen i många småregioner. De inrikes flyttströmmarna till storstadsregionerna går huvudsakligen från medelstora universitets- och högskoleorter. Från det tidiga skedde en trendmässig nedgång i de långväga flyttarna (över länsgräns). Det tidiga innebar dock ett tydligt trendbrott och har flyttintensiteten successivt stigit och etablerat sig på samma nivåer som under den så kallade flyttlasspolitikens år på 1960- och . Uppgången har nästan helt och hållet skett genom en kraftigt ökad rörlighet bland personer i åldern , vilket i sin tur kan förklaras av den omfattande utbyggnaden av högskolan som inleddes . För personer i åldern , en kategori där man skulle kunna förvänta sig omfattande arbetsmarknadsrelaterade flyttar, är förhållandet istället det motsatta. Här är rörligheten mindre är . De arbetsmarknadsrelaterade flyttarna har minskat kontinuerligt och uppgår numera endast till omkring en femtedel av det totala antalet flyttar.9 Flyttmönstren styrs i långt högre av livsstilsfaktorer och boendepreferenser än av förändringar på arbetsmarknaden. Dessutom har de förbättrade kommunikationerna gjort arbetspendling till ett allt attraktivare alternativ till att flytta. Den låga geografiska rörligheten via flyttar är också ett utryck för den ökade jämställdheten i samhället. Allt annat lika flyttar sammanboende i mindre uträckning än ensamstående. En trolig förklaring är att det är lättare för en person är för två att hitta ett arbete på den nya bostadsorten som motsvarar utbildning och arbetslivserfarenhet. Det gäller inte minst för sammanboende där båda har specialiserade yrken för vilka arbetsmarknaden ofta är begränsad till ett fåtal större orter. Åldersspecifik flyttintensitet över länsgräns 1968 och 2008 Källa: Bearbetning av data från SCB. Arbetspendling ett kraftfullt alternativ till flyttar Ekonomins utveckling mot ökat närmarknadsberoende, specialisering och arbetsdelning har drivit på en utveckling mot allt färre men större lokala arbetsmarknader. minskade antalet lokala arbetsmarknader från 187 till 78. De lokala arbetsmarknaderna kan växa på två sätt, antingen genom befolkningskoncentration eller genom ökad arbetspendling. Befolkningskoncentration urbanisering i klassisk mening är dock en mycket långsam process som spelat en mycket liten roll i de senaste fyrtio årens regionförstoringsförlopp. Ett exempel på regionförstoring, som tydligt visar den klassiska urbaniseringens begränsade roll, är utvidgningen av Malmös lokala arbetsmarknad. har Malmös lokala arbetsmarknad (LA) blivit nära nog dubbelt så stor sett till antalet invånare. LA är nu med drygt en miljon invånare landets näst största arbetsmarknadsregion. av denna tillväxt har skett genom att fler kommuner via ökad arbetspendling har inlemmats i den lokala arbetsmarknaden. av tillväxten kommer av inflyttning och naturlig befolkningsökning i Malmös kranskommuner, en utveckling som även den i stor utsräckning bygger på ökad arbetspendling. av tillväxten förklaras av inflyttning och naturlig befolkningsökning i , Utvecklingen av Malmös lokala arbetsmarknad 19852007 Källa: Bearbetning av data från SCB/rAps. Vår bedömning: Högskolorna och den forskning som bedrivs där är av avgörande betydelse för den regionala utvecklingen. Utbyggnaden av högskolan måste fortsätta och dess interaktion med den omgivande regionala arbetsmarknaden måste stärkas ytterligare. Forskningsresurser måste fördelas på sakliga grunder. Vi vänder oss mot fördelningssystem som missgynnar lärosäten strukturellt på grund av deras storlek eller den tidpunkt de etablerats. Globaliseringen och den snabba strukturomvandling som följer i dess fotspår kräver förstärkta möjligheter till livslångt lärande. Detta vill vi göra: 2 500 fler högskoleplatser 20102011 och 12500 fler 2012. 25000 fler platser på Komvux 20102011 och 10000 fler platser . 3 000 fler platser i den kvalificerade yrkesutbildningen och 1500 platser och 2012. Sammanlagt 2,2 mdkr mer till forskning . Att fler chanser och möjligheter till högskoleutbildning skapas är av central betydelse för möjligheter att klara den globala konkurrensen. Vi socialdemokrater har satsat på att successivt bygga ut högskolan och bryta den sociala snedrekryteringen till högre studier. Över 100 000 nya studieplatser skapades . Fyra högskolor har utvecklats till universitet. Genom en målmedveten politisk satsning finns det universitet och högskolor som fungerar som ett kraftcentrum för utvecklingen i varje enskilt län. Forskningen visar att tillgången till högre utbildning tillsammans med den lokala arbetsmarknadens storlek i betydande utsträckning bestämmer den långsiktiga ekonomiska utvecklingen i en region. Som anförs ovan kommer omställningen mot ett mer kunskapsintensivt näringsliv att medföra att matchningen mellan utbud och efterfrågan på arbetskraft kommer att försvåras. En viktig åtgärd för att underlätta matchningen på arbetsmarknaden är förbättrade möjligheter till arbetspendling som gör det möjligt för människor att söka arbete i ett större geografiskt område. Matchningen på den lokala arbetsmarknaden kan också underlättas genom en bättre regional anpassning mellan utbildningsutbud och näringslivets efterfrågan på kompetens. En viktig insikt är att högskolorna, trots sitt nationella uppdrag, huvudsakligen verkar på en lokal marknad. Det gäller såväl rekryteringar till högskolorna som avgångar från dem.10 Obalanser på den regionala arbetsmarknaden är mot den bakgrunden svåra att hantera nationellt. Om det till exempel föreligger brist på dataingenjörer i är det inte självklart att detta kan avhjälpas genom att öka antalet utbildningsplatser med den inriktningen på KTH i . Att det finns en förmåga att anpassa det regionala utbildningsutbudet till de behov och krav som råder på den omgivande arbetsmarknaden är därför av stor betydelse. En enskild högskola kan dock inte ensam tillhandahålla det breda utbildningsutbud som efterfrågas i regionen. En lång, grundläggande högskoleutbildning ska förebereda individen för ett långt och föränderligt arbetsliv, varför en anpassning till alltför specifika behov på den lokala arbetsmarknaden bör undvikas. Trots högskolans centrala roll i den regionala ekonomin och behovet av en vässad matchning mellan utbildningsutbud och det regionala näringslivets kompetensbehov anser vi därför att högskolornas uppdrag även fortsättningsvis bör vara nationellt och att högskolornas självständighet, inom de ramar som sätts av riksdag och regering, måste värnas. genomförde vi socialdemokrater en förändring i högskolelagen som innebar att högskolans uppgifter kompletterades med åtagandet att samverka med det omgivande samhället och informera om dess verksamhet. Denna förändring har haft en positiv effekt och det finns gott om exempel på att högskolorna har varit lyhörda för arbetsmarknadens behov, bland annat i samband med det sena 1990-talets kraftigt ökade efterfrågan på personer med högre utbildning inom IT-området. Det finns emellertid ett fortsatt behov av att öka interaktionen mellan högskolan och den omgivande arbetsmarknaden. Bland annat finns ett behov av förbättrad statistik över studenternas arbetsmarknadsutsikter givet valet av utbildningsinriktning och lärosäte. Utvecklingen av sådan statistik skulle vara en viktig vägledning för blivande studenter och även underlätta högskolornas planering av verksamheten. Flera högskolor har en stark och fristående forskningsverksamhet som bedrivs inom avgränsade områden och i nära samverkan med det regionala näringslivet. Denna positiva utveckling kan nu vara på väg att brytas. I regeringens forskningsproposition utrycks en tydlig ambition att koncentrera forskningen till ett fåtal etablerade lärosäten. Vi vänder oss mot detta och menar att det ur flera synpunkter är klokt att bedriva forskning där det också bedrivs grundutbildning. Det stärker utbildningskvaliteten, bland annat genom ökade möjligheter för högskolorna att locka till sig lärare med spetskompetens. Forskning som sker i samverkan med det regionala näringslivet kan även vara en viktig regional tillväxtmotor. Givetvis är det viktigt att satsningarna på högre utbildning och forskning motiveras utifrån sina egna meriter och av de kvalitetskrav vi ställer på alla forskningsinstitutioner. Det livslånga lärandet har en nyckelroll i arbetet med att rusta de svenska regionerna för att möta globaliseringens utmaningar. En ökad omstrukturering av det svenska näringslivet ställer höga krav på omställning och kompetensutveckling. Mot den bakgrunden är vi mycket kritiska till att regeringen monterat ned väsentliga delar av infrastrukturen för livslångt lärande. Särskilt drabbas komvux. Dels genom att volymen dras ned, dels genom att fördelningssystemet ändras. Vi socialdemokrater vill istället att resurserna ska fördelas efter utbildningsnivå i kommunen. Detta är särskilt värdefullt för mindre industriregioner där strukturomvandlingen är som mest kännbar och där utbildningsnivån generellt är lägre än riksgenomsnittet. Regeringen fördelar nu istället medlen efter befolkningsmängd oavsett behov. Distans- och nätutbildningarnas förutsättningar har försämrats kraftigt under den borgerliga regeringen. Distansutbildning kan ge goda resultat både när det gäller att öka tillgängligheten till utbildning och att stärka kvaliteten när de mest kvalificerade lärarna och forskarna finns på annan ort. Vår bedömning: Det behövs ökade investeringar i transportinfrastrukturen. Både ur ett klimat- och tillväxtperspektiv är det viktigt att järnvägen prioriteras. De ökade investeringarna måste även paras med åtgärder för att effektivisera planering och genomförande av infrastrukturprojekt. Detta vill vi göra: 4 mdkr mer till investeringar och underhåll av vägar och järnvägar . Ökade statsbidrag till investeringar i kollektivtrafikens infrastruktur. Totalt över 1,5 mdkr för perioden 20102012. Totalt 40 mdkr mer till investeringar . Tillskottet avser lån i Riksgälden för finansiering av stora, strategiska infrastrukturprojekt. Kraftfulla åtgärder för att effektivisera planering och genomförande av infrastrukturprojekt. Tydliggöra statens ansvar för finansiering av motorvägar, riksvägar och nationell järnväg. Införa ett årligt stöd om till kommersiell service, inte minst bensinmackar, i särskilt utsatta områden. Anm: Förslaget (de ekonomiska) avser avvikelse från regeringens budgetproposition för samt från regeringens infrastrukturproposition . På en arbetsmarknad där förändringar och omstruktureringar sker allt snabbare krävs goda förutsättningar att arbeta på andra platser än i anslutning till hemmet. Förbättrade möjligheter till arbetspendling är av avgörande betydelse för att skapa större och mer slagkraftiga lokala arbetsmarknader. Den stora satsning på infrastrukturen som Socialdemokraterna inledde i regeringsställning måste därför fortsätta. Regeringens infrastrukturproposition har lanserats som den största satsningen på vägar och järnvägar i modern tid. Faktum är dock att den föreslagna investeringsramen i reala termer, de vill säga om man tar hänsyn till prisutvecklingen i bygg- och anläggningsbranschen, innebär en betydande ambitionssänkning. Detta trots att det råder betydande brister i transportsystemet i . Behoven av nyinvesteringar och underhåll av vägar och järnvägar är mycket stora. Vi menar att har betydande behov av infrastrukturinvesteringar , och att resurserna därför måste öka för detta . Den borgerliga regeringen har valt en annan strategi. I stället för att öka resurserna som krävs på statlig nivå, har de utvecklat en ny princip om att kommuner ska vara med och finansiera statliga infrastrukturinvesteringar genom medfinansiering. Många är de kommuner som har fått välja mellan pest eller kolera: antingen är kommunerna med och betalar med kommunala skattemedel eller så får de ingen ny infrastruktur. Många kommuner har ställts inför ett omöjligt val där de har känt sig tvingade att bidra med medfinansiering för att några investeringar överhuvudtaget ska komma till stånd. Vi socialdemokrater anser att staten måste ta sitt ekonomiska ansvar för investeringar och underhåll av riksvägar, motorvägar och järnväg. Infrastruktursatsningar ska styras utifrån nationella behov, inte av enskilda kommuners ekonomi. Risken är att en växande andel medfinansiering ökar klyftorna mellan fattiga och rika kommuner och regioner vilket försämrar förutsättningarna för framtida tillväxt i de fattigare kommunerna ytterligare. Därutöver gröper den kommunala medfinansieringen ur kommunernas redan ansträngda budgetar vilket också får konsekvenser för medborgarna i kommunen. Antingen så tvingas kommunerna skära i välfärden eller höja skatten. Vi socialdemokrater är därför starkt kritiska till regeringens principer om medfinansiering. I motsats till regeringen, som lägger tyngdpunkten på vägsatsningar, vill vi prioritera investeringar i järnvägsnätet. Tåg är det mest klimatsmarta sättet att resa. Därutöver finns det mer renodlade samhällsekonomiska skäl bakom vårt ställningstagande. Snabba järnvägsförbindelser har visat sig överlägsna som verktyg för att skapa långväga arbetspendling. Studier av regionförstoring visar att människors benägenhet att arbetspendla avtar kraftigt om restiden enkel väg överstiger . På avstånd längre än är därför bilens roll som regionalt klister begränsad. Detta är förklaringen till järnvägens viktiga roll i det kraftiga ökning av den långväga arbetspendlingen i och . I kan det ta upp till att planera och genomföra större infrastrukturprojekt. Vi menar att det behövs kraftfulla åtgärder för att komma till rätta med de orimligt långa ledtiderna vid byggande av ny infrastruktur. Den långsamma planeringsprocessen leder till stora samhällsekonomiska kostnader och försvårar omställningen till en hållbar regional, fysisk struktur. En stärkt regional planering är ett av flera viktiga verktyg för att effektivisera planeringen av nya vägar och järnvägar. Med en gemensam regional fysisk planering skulle man på ett tidigt stadium kunna identifiera och lösa intressemotsättningar mellan olika aktörer i regionen. En kommunöverskridande fysisk planering skulle vidare bidra till att minska tendenserna till ett utglesat bebyggelsemönster där bostäder och arbetsplatser lokaliseras till perifera lägen utan kollektivtrafikförsörjning. Bensinmackarna i gles- och landsbygd blir allt färre. Avstånden till närmaste butik eller serviceställe ökar. Och med dem försvinner också nödvändig serviceinfrastruktur för företagen på orten. Mackdöden är ett hot mot landsbygden och mot småföretagarna. Vi anser att staten har ett ansvar för att trygga tillgängligheten till viss grundläggande kommersiell service i gles- och landsbygd. 136 000 hushåll och företag saknar alltjämt tillgång till bredbandsuppkoppling och ytterligare att antal har endast uppkoppling via det fasta kopparnätet. Regeringen har bromsat utvecklingen genom att ta bort bredbandsstödet till kommunerna . Den statliga utredningen till hela landet, som lämnade sitt slutbetänkande , menade att det åter bör införas ett statligt bredbandsstöd till kommunerna. Regeringen har dock fram till alldeles lämnat utredningen utan åtgärder. Det bredbandsstöd som regeringen nu föreslår är mycket välkommet, men det är obegripligt varför det skulle ta att komma till handling. Vi vill med tanke på den snabba utvecklingen på IT-området driva en mer framåtblickande bredbandspolitik. En tydlig och långsiktig nationell målsättning måste tas fram vad gäller tillgången till bredbandsinfrastruktur och med en tydlighet om såväl ambitionsnivån som inriktningen av de framtida satsningarna. Ett helhetsgrepp måste också tas när det gäller kommunernas roll i arbetet med att förbättra tillgången till bredband. erbjuds vissa hushåll i bland annat inland och i endast så kallad fast mobiltelefoni, trots att täckningen är mycket bristfällig. Såväl kunder som statliga , , har konstaterat att denna tjänst inte uppfyller lagens krav på god funktion och teknisk säkerhet. Det är naturligtvis oacceptabelt att Sonera monterar ner ett fungerande telenät och erbjuder en tjänst som inte fungerar. Regeringen har inte aviserat några åtgärder för att komma åt problemet. Vår bedömning: En strategi för att tillvarata storstädernas möjligheter bör utformas. Strategin utarbetas i samarbete mellan nationell och regional nivå. Vidare behöver välfärds- och familjepolitiken anpassas till storstadens öppettider, bostadsmarknadens rörlighet öka och bostadsbristen byggas bort. Detta vill vi göra: Ett miljardprogram för miljonprogrammet. Ett brett program som inkluderar upprustning av bostadshus samt investeringar riktade mot de ungas fritid, skolorna och kontaktpolisens verksamhet. Investeringsstöd för byggande av klimatsmarta hyresrätter. Reducera skattekilar som minskar rörligheten på bostadsmarknaden. När statsfinanserna så tillåter successivt ta bort skatten på uppskov samt begränsningen av uppskov. Ökade statsbidrag till investeringar i kollektivtrafikens infrastruktur. Totalt över 1,5 mdkr kr för perioden 20102012. Vi vill satsa 20102012 i en riktad insats till kommunerna för att öka tillgången på barnomsorg och . Anm: Förslagen avser avvikelse från regeringens budgetproposition för . I hela världen fortsätter urbaniseringen. Sedan vändpunkten kom är städernas invånarantal större än landsbygdens. är inget undantag. har urbaniseringen i varit dramatisk. Våra storstäder kommer att fortsätta växa, med människor från andra svenska regioner och från andra länder. Det är bra. behöver en större befolkning, mer arbetskraft och storstäder som växer och skapar tillväxt. Storstadsregionerna har en avgörande betydelse för ekonomiska utveckling. svarade de tillsammans för av BNP-tillväxt och för en lika stor andel av sysselsättningstillväxten. Som vi anför ovan synes omställningen mot ett mer kunskapsintensivt näringsliv stärka storstädernas roll i den nationella ekonomin ytterligare. Väl fungerande storstadsregioner är mot den bakgrunden avgörande för framtida konkurrenskraft. Vi ska ta tillvara förutsättningarna för konkurrenskraftiga kunskapskluster för globala marknader, och potentialen i den kunskapsintensiva tjänstesektorn och de kreativa näringarna i storstäderna. Storstädernas stora styrka är mångfalden och den ekonomiska dynamiken. Här lever människor med väldigt olika bakgrund tillsammans och man har som individ större möjligheter till unika livsval utbudet är större, liksom öppenheten för de olika värderingar som styr livsvalen. Valfriheten är stor på arbetsmarknaden, i möjligheter till utbildning, välfärd, socialt liv och kultur. Vi vill utveckla den valfriheten, men också slå vakt om människors trygghet i storstaden. Storstädernas svåraste utmaning är den ökande ekonomiska segregationen. Även i storstäderna finns områden där såväl den samhälleliga som den kommersiella servicen är mycket bristfällig. Tilltagande boendesegregation och en alltmer ojämlik tillgång till välfärden måste därför brytas. Välfärds- och familjepolitiken måste passa människor i en storstad som håller öppet dygnet runt. Bostadsmarknaden måste vara rörlig och erbjuda en rad olika alternativa boendeformer. Bostadsbristen ska byggas bort. Slitna bostadsområden ska byggas om. Infrastrukturen i städerna ska byggas ut och bättre knyta ihop stadsdelar och bostadsområden. Befolkningstäthet skapar miljöproblem, men framför allt unika möjligheter att bygga ett hållbart samhälle som vi måste ta tillvara. I storstaden är det möjligt att ersätta bilåkande med kollektivtrafik, att effektivt återvinna sopor och sprida hållbar fjärrvärme till de flesta hushåll. För att storstadsregionernas fulla tillväxtpotential ska frigöras och bli till nytta för hela landet krävs ett samlat nationellt grepp. Vi vill att den nationella nivån, tillsammans med storstadsregionernas företrädare, utformar en strategi för att utveckla storstädernas möjligheter. Integration, kamp mot brottslighet, bostadsinfrastruktur- och utbildningsfrågor måste få särskilt utrymme i en sådan strategi. Vår bedömning: Den långsiktiga utväxlingen av EU-programmen kopplade till regional utveckling måste bli bättre. Insatserna måste i större utsträckning ha karaktären av investeringar. Det är i längden orimligt att EU-medel med samma ändamål fördelas av ett flertal olika kanaler och olika kriterier. Detta vill vi göra: Se över hur , och arbete med regional konkurrenskraft, entreprenörskap och sysselsättning kan effektiviseras. I större utsträckning använda EU-medlen för investeringar, t ex för en offensiv bredbandsutbyggnad. I Europeiska unionens strukturfondsprogram, landsbygdsprogram samt i Europeiska socialfonden finns betydande resurser tillgängliga för olika insatser med bäring mot regional utveckling och tillväxt. Strukturfonderna liksom landsbygdsprogrammet syftar i första till att skapa förändringar på företagsnivå och regional nivå, medan insatserna inom ramen för Socialfonden är inriktade mot att stärka individens ställning på arbetsmarknaden. Det har gjorts ett flertal utvärderingar av de insatser som gjorts inom ramen för EU-programmen. Ett gemensamt problem för dessa utvärderingar har varit att det är svårt att isolera programmens effekter från andra makroekonomiska faktorer som påverkar den regionala utvecklingen. Den samlade slutsatsen är ändå att programmen i viss mån tycks skapa kortsiktiga positiva sysselsättningseffekter. Det finns dock inga belägg för att insatserna skulle påverka den långsiktiga tillväxten i regioner och företag, vilket är bekymrande.11 Vi menar att måste få bättre utväxling av de resurser som kanaliseras via EU-programmen. Det behövs en tydligare fokus på hållbar ekonomisk tillväxt i den meningen att kortsiktiga resultat också ska leda till långsiktiga effekter. De projekt som bedrivs inom ramen för programmen måste i större utsträckning syfta till att varaktigt påverka de grundläggande förutsättningarna för tillväxt, det vill säga insatserna bör i större utsträckning ha karaktären av investeringar. Det är i längden orimligt att EU-medel med samma ändamål fördelas av ett flertal olika kanaler och olika kriterier. Vi vill därför se över hur , och arbete med regional konkurrenskraft, entreprenörskap och sysselsättning kan effektiviseras.