mot · GX02N388 · 2009-10-05 00:00:00 — 3.2Definition, bakgrund och nuläge5 3.3Administrativ hemvist, inflytande och beskattningsfrågor7 3.4Kultur, utbildning och turism9 3.5Gröna jobb, småföretagande och integration11 3.6Klimat samt bränsle- och energiproduktion14 3.7Social och lokal ekonomi16 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att lokalbefolkningen bör ges ökat inflytande i planeringsfrågor.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att skapa infrastrukturella satsningar utifrån ett tänkande som gynnar hela landet.2 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om en storsatsning på gröna jobb i hela landet som inkluderar klimatsmarta, jobbskapande och utvecklingsbefrämjande miljöåtgärder. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om landsbygdsprogrammet.3 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om sociala och kooperativa företag. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om inrättande av lågstrålande zoner.4 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om inrättande av bullerfria zoner.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om EU:s jordbrukspolitik.3 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att ett branschprogram för miljöteknik bör inrättas. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att ta till vara invandrares entreprenörskap på landsbygden. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om ett inrättande av en riskkapitalfond genom utdelning från Vattenfall.5 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om försök med kommunala obligationer. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om bo- och brukarplikt på jordbruksfastigheter utanför tätorterna.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om främjande av lokalt baserad eko-, rovdjurs-, upplevelse-, kunskaps- och kulturturism. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om en nationell storsatsning på biogasproduktion. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om satsningar på utvinning av fordonsbränsle från skogsråvara och biogas. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om en utredning om skatteförändringar för landsbygdsboende.6 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om lokal offentlig upphandling.5 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om behovet av utbyggnad av tågtrafiken över hela landet och om att i övrigt gynna kollektiva och koldioxidneutrala färdmedel.2 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att stödja den lokala ekonomins intressenter via byalag, intresseföreningar och kooperativ, vilka arbetar med by- och landsbygdsutveckling, genom ett vidgat entreprenörskapsbegrepp och genom det småskaliga lantbruket. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att begränsa externa köpcentrum.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om utveckling av servicen från apotek, brandförsvar, polisservice, åklagare och domstolar över hela landet. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att det nationella entreprenörskapsprogrammet bör permanentas. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att garantera det kommunala vetot mot uranutvinning. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om minerallagen. 1 Yrkandena 1, 7, 13 och 21 hänvisade till CU. 2 Yrkandena 2 och 19 hänvisade till TU. 3 Yrkandena 4 och 8 hänvisade till MJU. 4 Yrkande 6 hänvisat till FöU. 5 Yrkandena 11 och 18 hänvisade till FiU. 6 Yrkande 17 hänvisat till SkU. de gröna har länge och på nära håll följt landsbygdsutvecklingsfrågorna. har vi fört fram alternativa förslag till den gradvisa utarmning som sker socialt, ekonomiskt och miljömässigt. Den första insikten är att denna process och denna marginalisering är till förfång för hela landet och inte ett separat problem för lands- och glesbygden. Ett centrum- och periferitänkande speglar en gammaldags tillgänglighetsmodell, som är hållbar. Även en befolkningsmässigt obetydlig plats kan vara helt strategisk för kommunen, länet eller till och med för landet . Vad vore exempelvis och utan ett Siljan som går att komma till, som är odlat, vackert och kultiverat, som har utbildade och motiverade innevånare, som vill och kan ta emot besök, driva sina företag på ett uthålligt sätt, som håller sams med omvärlden, bevarar värdefulla traditioner och tar in viktiga innovationer? Vi skulle bli en fattigare, mer utslätad och ointressantare del av världen. Varje bebodd plats ger sitt bidrag till helheten i landet på olika sätt och är värd omgivningens erkännande och åtminstone moraliska uppmuntran. Den andra insikten är att det förvisso också finns ett renodlat rättvisekrav i landsbygdspolitik. En rättvis nationell fördelning av gemensamma medel måste även se till geografiska aspekter. Läget blir stadigt sämre för boende, kommunikationer, service och företagande utanför många av de större tätorterna i vårt land. Förlusten av bärande samhällsstrukturer och kompetens fördelad över hela landets yta är till stor nackdel för den omställning till hållbarhet som med nödvändighet behöver ske. Vid sidan om rena infrastrukturella satsningar för hela landets sammanhållning och klimatanpassning, bör statens samlade landsbygdsstrategi därför täcka områdena lärande, livsvillkor, landsbygdsföretagande, landskapsvård och lokalt inflytande. En tredje insikt för en grön landsbygdspolitik, är att den måste vara grundad på det socialt, det ekologiskt och det ekonomiskt hållbara samt vara del i den gigantiska energiomställning som världen nu står inför. Till skillnad från många andra partier som också använder dessa begrepp, är den ideologi som vägleder en genomtänkt syntes av dessa värden. Vi ser vinsterna med att väga samman det som anses vara motstående intressen. Vi menar till exempel att jobbtillfällen inte alls måste innebära försämrad miljöhänsyn, att effektivt strandskydd inte måste stå i motsats till lokal ekonomisk utveckling, att biobränsleproduktion inte måste konkurrera med matframställning eller att klimatarbetet inte behöver ske på bekostnad av satsningar på biologisk mångfald. Tvärtom, ur det allt överskuggande klimathotets perspektiv är det nu och genom sammanvägningen av dessa tre dimensioner ekologiskt, socialt och ekonomiskt vi har chansen att bygga det verkligt hållbara och människovänliga samhället som är varsamt mot människor, miljö, natur och klimat. Den omställningen och den syntesen kommer att ha sin huvudsakliga materiella fysiska arena där kretsloppen sluts och där råvarorna för livet finns: i naturen, det vill säga på landsbygden. För ligger här den överordnade inriktning vi har på den svenska landsbygdens framtid. Vidare menar att det egentligen inte föreligger något motsatsförhållande mellan stad och land. Befolkningen på jorden bor nu till den övervägande delen inte längre på landsbygden, som tidigare i historien. Staden är en viktig tillgång också för landsbygdens människor genom sitt kulturutbud, sin stimulans och sociala dynamik. Men är det på landet som den historiska energi- och resursomställningen sker och som berör alla och livets alla delar. Här växer biomassan och skogen, här sluts kretsloppen, här sker mat- och energiproduktion, här filtreras grundvattnet, här blåser vindarna som driver vindsnurrorna och strömmarna som laddar elgeneratorerna, här simmar havens och sjöarnas matfisk och här ligger lagerresurserna i form av mineraler och fossil. Finns det inte reella möjligheter att bo och verka där kan dessa processer inte heller tjäna samhället. Även städerna står inför omställningen mot hållbarhet och måste anpassas och minska sin energiförbrukning och sluta sina kretslopp. Då kommer också en betydande del av stadsytorna behöva bli grönare, fler vattenspeglar införas och materialutbytet stad/land intensifieras så att olika kretslopp blir mer integrerade inne i asfaltlandskapet. Människor bör tillförsäkras friheten att med lätthet flytta runt och kunna bo, verka och välja mellan olika tillgängliga produktiva och intressanta livsformer. Sammanfattningsvis ser att det vid sidan om stora infrastrukturella satsningar som gynnar hela landet med IT, tågtrafik och kollektiva miljöanpassade färdmedel, är lärande, livsvillkor, landsbygdsföretagande, landskapsvård och lokalt inflytande som är strategiskt viktiga underområden för en integrering av hela . I denna motion behandlas inte specifikt vare sig jordbruk, biotopskydd, naturvård eller renodlande miljö- och resursfrågor, trots att dessa värden är helt vitala för ett levande land och en levande landsbygd. Landskapets planerings- och markanvändningsfrågor har däremot direkt bäring på de demokratiska och sociala värden som denna motion vill spegla. Den inriktning som här förordar vill således ta ett samlat grepp över utveckling, utjämning, uppvärdering och omställning för landsbygd och glesbygd i ljuset av hela landets behov samt utifrån en grundlig, nödvändig och akut förestående klimatomställning. 3.2Definition, bakgrund och nuläge En av alla aktörer omfattad och allomfattande definition över begreppet landsbygd har länge efterlysts. Flera försök har gjorts, till exempel av SCB, EU, , och förutvarande . En rimlig bild ges av Småkom, de minsta kommunernas samverkansorgan, som i runda tal räknar med att en tredjedel av befolkning kan sägas bo på landet. Med EU:s mått mätt, är dock hela en enda glesbygd. menar att det rent praktiskt handlar om att skilja obygd från glesbygd och landsbygd och att göra det dels utifrån ett utvecklingsbehov som utgår från ortens egna förutsättningar, dels utifrån hela landets behov, enligt tankarna i föregående kapitel. Obygd får då stå för områden där väldigt få människor bor och som inte rimligen kan vara i behov av service och infrastruktur för annat än rena produktionsändamål. Tvärtom kan just det orörda utgöra kapitalet här, som i exempelvis fjällvärlden. Glesbygd är områden utanför tätorter med ett uttalat förflyttningsbehov för att tillgodose vardaglig service, medan landsbygd huvudsakligen är odlad och bebodd mark utanför städer och tätorter. För företagsmässigt och politiskt beslutsfattande är definitionerna viktiga, men också för föreställningen om vad som lönar sig att satsa på. Tanken att lönsamhet bara kan räknas i strikt ekonomistiskatermer, kan inte längre vara vägledande för var man satsar kraft och investerar skattemedel. Den kalkylen saknar för många parametrar och har visat sig vara ofruktsam. Både det sociala och naturmässiga kapitalet på en plats behöver identifieras och kan sedan med riktade åtgärder ge stor återbäring för alla. Vad har till exempel inte buddisttemplet i lilla betytt för hela attraktivitet? Många statliga verksamheter och kommuner har dock fastnat i centraliseringsfällan och släpper servicen i sina glesbygder: skolor läggs ner, badstränder, simskolor, äldreboenden och allmän service likaså. Även trenden för den rent kommersiella servicen över landet, i form av små matvaruaffärer och bensinmackar, är väl känd: de blir stadigt färre och knutpunkterna allt glesare. Denna avtappning av kompetens och tillgänglighet tillåts ske utan statsmakternas eller den lokala offentlighetens ingripande, trots att samlade befolkning växer. Annan statistik pekar på en växande längtan till lugnet på landet, som många tyvärr inte tror går att förena med en vettig försörjning, bra skola och spännande kulturutbud utanför städernas hank och stör. finns det de facto väldigt mycket mer av goda initiativ, blomstring, sammanhållning, kreativitet, ekonomiskt bärkraftigt företagande och sysselsättningsmöjligheter, även karriärmöjligheter, utanför städerna, än vad många inser. Sådana mentala hinder i form av skeva eller schabloniserade föreställningar gynnar inga parter. Rätt eller fel alltför ensidiga och okunniga mentala bilder av armod och utarmning behöver ändå adresseras för att korrigeras. Tror omvärlden och beslutsfattare inte att det är lönt att satsa, bo och investera på landsbygden, så satsas, bebos och investeras heller ingenting. Den parlamentariska utredningen landsbygden, SOU 2006:101, ville samla det offentliga ansvaret för landsbygdsfrågorna i och ge strategiska verktyg till län, landsting och kommuner att även där ta ett samlat och riktat ansvar. Dess förslag har under den nuvarande regeringen inte ens blivit till en proposition. Däremot skrev regeringen en tunn och till intet förpliktigande skrivelse 2008 och den lade ner . Myndigheten var en betydande kunskapsgenerator i samhällskroppen, men dess kunskapsbank har tyvärr inte fått någon ny administrativ hemvist. Landsbygdspolitiken behöver således uppvärderas utifrån insikten om vad hela landet har att vinna och därför kvarstår utmaningen för vilken regering som helst att göda den kraft som kloka och aktiva människor, byalag, lokala företag och insiktsfulla byråkrater redan kämpar för att sprida. Så kan vi bygga ett befolkat, hållbart, levbart och klimatsmart land och ta ett samlat grepp över detta. 3.3Administrativ hemvist, inflytande och beskattningsfrågor I grunden för all politik ligger makt- och inflytandefrågorna. Det är viktigare att säkra möjligheterna att kontinuerligt påverka och förändra, än att få igenom enskilda tidsbundna punktreformer. För medborgarnas inflytande över utvecklingen på en liten ort är det egentligen bara den kommunala arenan som ligger inom räckhåll. Den är begränsad i sin räckvidd, men framför allt finns ingen garanti för att det är just där de verkligt avgörande besluten tas. Om exempelvis ett stort oljebolag skall provborra för gasutvinning i , har redan den statliga myndigheten sagt ja till provborrning innan frågan hamnar hos kommunen. Vinsterna kommer inte att tillfalla de borrtornsperforerade skånska kommunerna, utan i sin helhet hamna hos oljebolaget, som med säkerhet har sin hemvist i något annat land, eller kanske till och med en annan kontinent. är överprövande myndighet för det fall som den kommunala miljöprövningen ger godkänt. Medborgarna står maktlösa och det kommunala vetot mot intrång hänger löst. Hos regeringen ligger statens exekutiva makt som regionalt tillsvidare uttrycks i länsstyrelsernas reglementen. Deras uppdrag är i sin tur i princip begränsat till tillsyn och viss planering. Den regionala nivån har oftast ett utvecklingsansvar för länet/regionen, men lider inte sällan av kontaktbrist gentemot de mindre orterna. På regionnivå bör landbygdsfrågorna samlas i en samordnande enhet som bevakar utvecklingen i regionen och följer det som sker med landsbygdsglasögonen på. De regionala trafikplanerna och de regionala utvecklingsplanerna skall byggas upp med tydligt hörande underifrån. Det som behövs är ett medvetet utformat och institutionaliserat plansamråd i enskilda och övergripande frågor om exploatering, restaurering, nyetablering av mark, väg, infrastruktur och vatten, som bygger in rösten från den så kallade fjärde nivån, det vill säga lokalbefolkningen. Partiväsendet är inte tillräckligt finmaskigt för att var helt representativt i dessa frågor. Hearings för byalag och intressegrupper, medborgarpaneler, regelbundna avstämningar i planfrågor och resursfördelning inom kommunerna och i regioner/län är rimliga och lätta att ordna, för att ge garantier för att den fjärde nivån skall inkluderas i all planering. menar också att det skall finnas en ansvarig instans inom för samordning och initiativ av all landsbygdsutveckling och göra konsekvensanalyser för vad olika åtgärder får för verkan på landsbygden. För offentlig styrning kan skatter användas som både piska och morot. En utredning bör tillsättas för att utreda det faktum att alltfler människor bor på två ställen som fritidsboende i en kommun och med vardagsbostad i en annan vilket kunde användas för att skapa vissa skatteintäkter även i fritidskommunen. Kommuner som är attraktiva en kort säsong (ofta sommar eller vinter) men mindre intressanta , upplever att kraven på service i alltför stor utsträckning behöver anpassas för den intensiva och korta högsäsongen. Allt från avloppsreningsverk, vägar och hemtjänst ska bara fungera, men inte betalas för. Potentialen för att räta upp detta är stor: om de som delårsbor på mindre orter också skulle skriva sig där, skulle det ge en nettoinflyttning för 189 av våra 288 kommuner med motsvarande skatteintäkter. Former för att aktivera denna potentiella skattebas behöver utredas vidare. De elproducerande kommunerna har krävt en skatteretur för de värden de levererat till nationalhushållet och taxerat sina egna älvar på. , till exempel, levererar el från sin reglerade älv till hela landet men vinsten plockas till största delen ut någon annanstans. Det kommunala skatteutjämningssystemets grundtanke utgår från en rimlig föreställning om regional solidaritet mellan landets kommuner. står bakom det som helhet, men ser att det i sin komplexitet regelbundet kan behöva ses över, framför allt ur ett klimatanpassningsperspektiv. Ett skatteutjämningssystem som är individknutet kan vara en intressant tanke. Ser man människorna som resurser, som humant kapital, så subventionerar ofta landsbygdskommuner städerna med grundutbildad arbetskraft. har en kommun utgifter för sina invånare under hela deras uppväxt för att sedan ofta tvingas se dem flytta till en stad och där generera skatteintäkter som produktiv vuxen. i livet kanske de kommer tillbaka för att leva sina sista år i sin hembygd och riskerar då att igen mest kosta skattemedel. På landsbygden måste man ofta kombinera olika arbeten, säsongsföretagande, vanliga småföretag och olika anställningar för att skapa sig sin försörjning. Ett gammalt krav är att införa en kvittningsrätt mellan olika inkomster. Den som startar företag får redan nu kvitta underskott av näringsverksamhet mot inkomst av tjänst, men ett permanent system kan hjälpa till att överbrygga ojämnheten i inkomstflödena. Det här är några förslag som bör studeras vidare av en utredning om skatteförändringar för landsbygdsboende som bör tillsättas av regeringen. 3.4Kultur, utbildning och turism Många exempel finns på hur kulturfestivaler och arrangemang långt från de stora scenerna och konserthallarna har lyft entusiasm och självkänsla för en hel bygd, och emellanåt också medfört positiva ekonomiska netton till små orter. Men insikten om kulturen som ekonomiskt givande, till och med som nationell exportindustri, och inte bara som en kostnadspost, växer tyvärr alltför sakta i den offentliga budgethanteringen. Även det mer vardagliga musicerandet, teater- och revyspelandet, idrotten, konstrundor, kursverksamhet, fredagsdanser, föredragsföreningar, bokcirklar med mera är helt fundamentalt för ett socialt liv. Vad många stadsbor än tror, frodas mycket sådant på landet och ger en stark sammanhållning. Om kommuner och regioner kunde se kulturaktiviteter som attraktivitetshöjande och därmed lönande investeringar, skulle de säkra medel för det liksom för folkbildning. På samma sätt har turismen länge setts över axeln som enbart en komplementär näring. är den helt avgörande för många landsändar. I till exempel är ekoturism en växande näring . Fokus ligger ofta på kulturmiljöer och kulturarv mer lik den upplevelseturism som vi talar om i . Ungdomarna vill klättra i berg och vara med om andra äventyrligheter. I det perspektivet har många möjligheter att erbjuda med våra relativt orörda fjäll och skogar. Vi har en ökande mängd turister i från södra som också värdesätter att äta bra och njuta av bra matråvaror. Vill vårt land locka både inhemska och internationella besökare måste främst samarbetet inom turistbranschen öka och övernattning och genuin mathållning främjas. Många små turistföretagare på en ort bör se sig själva som draghjälp åt varandra, inte som konkurrenter. Det synsättet har betytt mycket för till exempel lilla , vars många hotell och pensionat i samverkan blivit säte för en av de mest prestigefyllda miljökonferenserna i världen. I har en mer sammanhållen satsning på Järnriket, med alla dess gamla bruksorter, sakta börjat slå igenom, istället för att orterna ska konkurrera med varandra. En ansats som betyder allt mer i många länder är . Den idén går ut på att orter med färre än 30 000 innevånare samlas omkring det som är unikt i den lokala kulturen och naturen och bevarar och utvecklar dem på ett varsamt och hållbart men systematiskt sätt. Sedan inbjuder man omvärlden att ta del av detta, men utan att tunna ut eller anpassa sitt område till kommersiella och uniformerande stilgrepp. Det unika och det lokala sitter i högsätet, liksom det miljö- och människovänliga. En ska vara lika angenäm att leva och bo i som att besöka. Andra utvecklingsbara former för turism är kunskapsturism eller med etnisk mångfald som resurs. Vi föreslår en målmedveten satsning på det senare, där invandrares kompetens om andra länder och kulturer används i en marknadsföringsoffensiv av som turistland, med särskilt fokus på vad som erbjuds på den svenska landsbygden. Slutligen är den seriösa rovdjursturismen också intressant, eftersom den är väldigt lite utvecklad i . Naturens bästa-konceptet, där just obygdens rovdjur är resurs för naturguider, hundspann och annat upplevelsebaserat, kan göra att av de pengar turisten spenderar stannar lokalt på platsen och således ökar förädlingsgraden. Att på plats visa på och förklara hur ekosystemen är uppbyggda och öka förståelsen mellan djurs och människors samspel är verksamheter ännu i sin linda. Ställen som i är ett exempel på hur snabbt detta intresse växer fram hos allmänheten och skapar framgångsrika företag. Ett annat exempel är björnskådningen i Hälsingeskogarna som lockar alltfler utländska besökare. Utbildning på landsbygd måste nämnas särskilt i detta sammanhang. Att öka sin anställningsbarhet med utbildning är allmänt den gyllene vägen framåt i arbetslöshetstider, och utbildning med sikte på eget företagande är till och med en kungsväg för anställningslösa landsbygdsbor. Decentraliserad högre utbildning och lärcentrum med modern informations- och kommunikationsteknik måste säkerställas inom rimliga avstånd, och alla försök att minska antalet högskolor och universitet skrinläggas utifrån insikten att de är kontraproduktiva. Det är ofta kvinnor som i högre utsträckning vill skaffa sig mer kunskaper och som vill vidareutbilda sig, men det är också kvinnorna som i störst utsträckning väljer att lämna landsbygden. Därför är det av stor vikt att vi riktar utbildningsinsatser till lågutbildade män på landsbygden och låter de regionala högskolorna behålla sin status. Tillgången till grundskola för barnen är en helt avgörande faktor för yngre familjers vilja och förmåga att flytta till eller bo kvar på landet. Regeln tänk tvärtom och bussa övertaliga stadsbarn ut till landsbygdsskolan har fortfarande inte nått sin fulla potential. Ofta är det friskolor med ideella engagerade föräldrar och en medveten pedagogik som överlever bäst på de minsta orterna. Gröna jobb är den verkliga öppningen av landsbygden som resurs och utvecklas mer i nästa kapitel.