mot · GX02Ju381 · 2009-10-05 00:00:00 — Huvuduppdraget är samhällsservice åt medborgarna och den ska självklart vara jämställd. Ingen kan på allvar hävda att dagens samhällsservice gentemot medborgarna är jämställd. På varje område, det gäller hälso- och sjukvården, utbildningssektorn, kultur och fritid, omsorgen, arbetsmarknadsinsatser, teknisk försörjning, stadsplanering m.m., styrs besluten av icke könsneutrala normer. Även om det finns exempel på motsatsen så är ändå huvudfåran att kvinnor från födseln till livets slut missgynnas individuellt men framför allt som kollektiv. Principen för jämställd samhällsservice måste vara att de tjänster och den service som erbjuds medborgaren är lika tillgänglig, av lika hög kvalitet och lika anpassad till alla oavsett om den riktar sig till kvinnor eller män. Det innebär i sin tur att överallt där beslut fattas och där verksamhet utförs ska frågorna värderas jämställt. Ojämställt agerande och ojämställda beslut från enskilda tjänstemän och politiker, liksom från förvaltningar och politiska styrelser, handlar sällan om att dessa beslutsfattare medvetet vill ge kvinnor sämre service. Tvärtom, men normerna och värderingarna sitter så djupt i oss att vi inte förstår och ser att vi behandlar män och kvinnor utifrån kön. Vanans makt har blivit så stark att problemen osynliggörs. Det har blivit naturligt för oss att pojkar ska satsa på kraftsporter som hockey och boxning medan flickor ska ägna sig åt konståkning och dans. Eller att flickor sjunger i kör och sjunger visor ensamma till sin gitarr medan pojkarna startar upp rockband. Det är detta som kallas könsordning. Få tycker att det är bra att långtidssjukskrivna kvinnor erbjuds arbetsträning för att om möjligt komma tillbaka till jobbet medan män erbjuds utredning och utbildning som i högre grad leder till jobb i jämförelse med arbetsträning. Ändå fungerar det ofta på just detta sätt. Förmodligen är det lika få som tycker att det är bra att män erbjuds dyrare och kanske bättre mediciner vid sjukdom än vad kvinnor blir erbjudna. Vi tror heller inte att kultur- och fritidsnämnden i vilken svensk kommun som helst vill att flickor ska ha sämre villkor än pojkar när man tar besluten om fördelning av de kommunala aktivitetsstöden. Men det är så det blir. Pojkarna gynnas på flickornas bekostnad. Frågan är vad som kan göras åt denna situation, att det fattas ojämställda felaktiga beslut för att beslutsfattare inte vet vad beslutet i realiteten innebär. I utredningen , finns flera förslag som syftar till att ge stöd och utbildning till den offentliga sektorns verksamheter så att man klarar uppgiften jämställd samhällsservice. I slutbetänkandets bilagor finns dessutom konkreta förslag om utbildning och vilka metoder som kan användas. Enligt utredningen pekar alla erfarenheter entydigt på att jämställdhetsintegrering av offentliga verksamheter måste ges fortsatt stimulans och stöd. Risken är annars att den positiva utveckling som trots allt kan ses inom förvaltningar och myndigheter avstannar. För detta behövs att stödfunktioner inrättas såväl centralt som regionalt. Jämstöd föreslår att det inrättas ett centralt råd med uppdraget att stödja de statliga myndigheternas, och även , arbete med jämställdhetsintegrering. Önskemålet är att rådet inrättas och att det därefter omprövas. Jämstöd menar emellertid att det allra viktigaste är att sätta in de kraftfullaste åtgärderna regionalt och lokalt. Mot den bakgrunden föreslås att länsstyrelserna ska ta fram regionala strategier för hur stödinsatser för jämställdhetsintegrering ska organiseras och genomföras. Därutöver föreslås bland annat att åtta länsstyrelser ges i uppdrag att bygga regionala stödstrukturer för att stödja regionala och lokala offentliga aktörers arbete med jämställdhetsintegrering. Det finns också förslag om hur uppföljning och styrning ska gå till. Det handlar bland annat om tydlighet i regleringsbreven som innebär bättre beställningar och uppföljningar. I betänkandet föreslås att Statskontoret eller annan lämplig stabsmyndighet ges i uppdrag att utvärdera arbetet med jämställdhetsintegrering. stödjer i allt väsentligt Jämstöds förslag även om enskildheter kan diskuteras, som till exempel om det ska vara åtta regionala stödcentra eller om det bör finnas sådana stödcentra i varje län. Men den typen av frågeställningar löses bäst i dialog med den regionala och lokala nivån. vill liksom (SOU 2005:66) att en särskild lagstiftning om jämställdhetsintegrering instiftas. Sammanfattningsvis, all erfarenhet visar att det för att klara kraven på jämställd samhällsservice krävs stöd och utbildningsinsatser till dem som har att hantera dessa frågor. Det krävs grundläggande kunskaper om svensk jämställdhetspolitik, om genusteori och om jämställdhetsintegrering som strategi. Därefter krävs det analys och val av metod för att säkerställa att besluten lever upp till det som borde vara självklart, att den offentliga sektorns verksamheter bedrivs så att de tjänster som erbjuds medborgarna är lika tillgängliga och anpassade för alla, oavsett kön. Regeringen bör ta till sig intentionerna i slutbetänkandet från Jämstöd och skyndsamt inrätta de stödfunktioner som behövs för att den offentliga sektorns verksamheter ska klara uppgiften jämställd samhällsservice. Mycket har hänt gällande jämställdheten inom högskoleväsendet. Från att ha varit en nästan exklusivt manlig miljö har högskolevärlden successivt erövrats av kvinnorna, som utgör en majoritet av studenterna på grundutbildningen. Även andelen doktorander har ökat stadigt. Men på de högre nivåerna inom akademin är kvinnorna fortfarande få. Andelen kvinnor bland forskarstudenter, forskarassistenter, lektorer och andra meriterade forskartjänster måste öka. Det är högskolans och dess institutioners uppgift att vidta åtgärder för att ta bort de strukturella hinder som skapar denna snedrekrytering. söker sig alltså fler kvinnor än män vidare till högskolan för fortsatta studier. Andelen kvinnor har ökat så väl inom de mansdominerade examenskategorierna som inom många kvinnodominerade. Men det finns fortfarande en könssegregering inom utbildningsvalen som behöver brytas. Alldeles för få kvinnor finns inom de typiskt manliga utbildningarna och likadant för männen, alldeles för få män inom de typiskt kvinnliga utbildningarna. Endast inom ett fåtal utbildningar har andelen män ökat och då rör det sig enbart om ett fåtal procentenheter . Det rör sig om utbildningar som till exempel sjuksköterska och arbetsterapeut. Nästa steg måste vara att försöka bryta könssegregeringen inom högskoleutbildningen. Det handlar framför allt om att få fler män att söka sig till kvinnodominerade utbildningar. Detta gäller särskilt för lärar- och förskollärarutbildningarna då lärare kan antas fungera som förebilder för nya generationer. Andelen män som tagit förskollärarexamen har glädjande nog ökat . En sådan utveckling är önskvärd och måste fortsatt främjas. vill därför att ger regeringen tillkänna behovet av åtgärder för att öka andelen män på kvinnodominerade utbildningar. För att ett jämställt utbildningsväsende ska bli verklighet krävs att kvinnor på allvar får tillträde till högre tjänster inom högskoleväsendet. Översynen av antagningsprocessen till forskarutbildningen är ett steg för att skapa en rättvis antagning baserad på meriter, inte personliga kontakter. vill se en ökad fokusering på faktiska meriter även vad gäller rekrytering till högre tjänster inom högskolan. Detta skulle gynna jämställdheten och förbättra könsfördelningen avsevärt. 13.1Bättre studieresultat för pojkar En likvärdig skola, där alla får en möjlighet till kunskap och framsteg är en viktig ambition. Men det har allt tydligare framkommit att många pojkar överlag gör sämre resultat i skolan än flickor. Trots det visar studier att det är pojkar som dominerar i klassrummen och som får mest uppmärksamhet av lärarna. I många fall är goda studieresultat inte förenligt med för hur pojkar ska bete sig. På samma sätt är det inte acceptabelt att som flicka kräva uppmärksamhet, ta plats eller bråka. Föreställningar om kön varierar dock, och det är viktigt att påpeka att det i skolor med barn som till stor del kommer från akademiska hem ingår i både för pojke och flicka att leverera goda studieresultat. Därmed kan vi konstatera att klass också är en viktig faktor att ta hänsyn till. Det är inte acceptabelt att utbildning och studieresultat är beroende av vilket kön man tillhör, eller vilken familj man föds in i. Detta är i allra högsta grad en jämställdhetsfråga. har tidigare, bland annat i motion 2005/06:Ub500, pekat ut detta problemområde som angeläget att komma till rätta med. Det gäller behovet av fördjupad kunskap, åtgärder för att komma till rätta med de strukturella olikheter i praktik som finns mellan könen i det svenska utbildningsväsendet och behovet av en översyn av de nationella styrdokumenten för att bättre utmana traditionella könsnormer. föreslår att en utredning tillsätts om detta. anser att det är viktigt att arbetet i för- och ska genomsyras av en genuspedagogik. Att från tidig ålder bryta föreställningar om kön bär med sig samhällsvinster på alla nivåer. Således är det grundläggande att alla lärare genomgår en genusutbildning för att barn från tidig ålder ska mötas av en könsneutral pedagogik. Det är dessutom viktigt att fler män tar arbete på förskolor och att om typiskt kvinnliga arbeten bryts. För att genomföra detta föreslår vi positiv särbehandling vid intagningen till utbildningar för lärare på förskolor. 14.1Bedömning av lärosätenas jämställdhetsarbete anser att bör ges i uppdrag att ta fram jämställdhetsindikatorer, för att göra det möjligt att följa och jämföra lärosätenas arbete med jämställdhetsfrågorna. I tillägg till detta bör vid tillsyn granska lärosätena ur jämställdhetssynpunkt. Då ska en samlad bedömning av lärosätenas jämställdhetsarbete göras. För att vi ska ha ett samhälle som konsekvent arbetar mot mäns våld mot kvinnor på alla nivåer krävs det omfattande fortbildningar och förändringar av högskole- och universitetsutbildningar om just mäns våld. I Kvinnofridspropositionen föreslogs att examensordningen i högskoleförordningen skulle kompletteras för vissa yrkesexamina i syfte att säkerställa jämställdhetsfrågor och frågor om våld mot kvinnor blir belysta i relevanta yrkesutbildningar. Denna komplettering saknas fortfarande för de flesta. I en formell mening har examensordningarna jurist kandidat och teologie kandidat genusperspektiv och mäns våld med i utbildningarna, dock endast på ett generellt och ytligt sätt. Betänkandet Slag i luften (SOU 2004:121) konstaterar att utbildningar som tar upp frågor om mäns våld mot kvinnor nödvändigtvis inte gör detta på ett grundligt sätt eller i någon större omfattning. Det handlar om att våldsteorier används i liten utsträckning, att litteraturen är undermålig och att lärarnas kompetens inte är tillräcklig. föreslog 2004 regeringen att införa krav på kunskap om mäns våld mot kvinnor i examensordningens skrivningar för de utbildningar som leder till examen som barnmorska, läkare, lärare, psykolog, psykoterapeut, sjuksköterska, socionom, tandläkare, röntgensjuksköterska, sjukgymnast, specialistsjuksköterska eller specialpedagog samt inom social omsorgsutbildning. Ytterligare förslag från var att ge Nationellt centrum för kunskap om mäns våld mot kvinnor (NCK; dåvarande Rikskvinnocentrum) uppdraget att höja lärares kompetens och se över behovet av fortbildningar i frågor om mäns våld mot kvinnor för lärare i relevanta utbildningar. vill se att staten satsar och ytterligare utvecklar och utnyttjar den kompetens om mäns våld mot kvinnor som myndigheten besitter. I syfte att utbilda och höja kunskapsnivån hos anställda i offentlig sektor bör NCK vara den myndighet som primärt får uppdraget. Det finns ett stort behov av såväl fortbildning av yrkesverksamma som utökad våldskunskap i grundutbildningar. NCK fyller här en mycket viktig roll. 14.2Ökat tryck i arbetet mot sexuella trakasserier Det är extremt viktigt att lärosätena efterföljer lagen som föreskriver att de är skyldiga att förebygga och förhindra sexuella trakasserier. Trots detta visar undersökningar att av kvinnorna som studerar på grundutbildning och av de kvinnliga doktoranderna har blivit utsatta för sexuella trakasserier. Detta är naturligtvis oacceptabelt. Det är enormt viktigt att högskolorna tar detta problem på allvar och arbetar aktivt för att motverka dessa destruktiva strukturer inom akademin. Som en del i detta arbete anser att bör få i uppdrag att kartlägga sexuella trakasserier på universitet och högskolor. Att män och kvinnor ska ha tillgång till samma vård borde vara en självklarhet, men så är det inte. är kvinnor till viss del underrepresenterade i forskningen kring vård och behandling samt nya läkemedel. Könsspecifik granskning och information saknas ofta, vilket får allvarliga konsekvenser. Ett exempel är hjärt- och kärlsjukdomar, som fortfarande allmänt ses som en manssjukdom trots att det är den vanligaste dödsorsaken även bland kvinnor. En studie av SOS-samtalen i visade att männen oftare än kvinnorna bedömdes vara i livshotande tillstånd, vilket gjorde att kvinnorna fick vänta på ambulans. I genomsnitt tog det innan en hjärtsjuk kvinna kom till sjukhus än en man. Att kvinnor kan uppvisa andra symtom är till viss del okänt och misstolkas . Kommuner och Landsting kom med en rapport (O)jämställdhet i hälsa och vård där de konstaterar allvarliga brister inom vården, när det gäller jämställdheten. Omedvetna könsfördomar kan drabba både kvinnliga och manliga patienter, vilket kan leda till felbehandlingar. Ojämställd vård på detta sätt är inte acceptabelt. ser det som självklart att genusperspektivet ska genomsyra all vård och omsorg. har pekat på att det saknas könskonsekvensanalyser av reformer som vårdgarantin, läkemedelsreformen och arbetet med att ta fram prioriteringslistor. Enligt årsredovisning 2006 innehåller en majoritet av de analyserande nationella årsrapporterna könsuppdelad statistik om den registrerade patientgruppen eller åtminstone könsfördelning bland de registrerade personerna. Enbart ett fåtal, vart femte, presenterade närmare statistiska analyser av könsskillnader. Generellt sett konstaterades att tolkningen av könsskillnaderna är knapphändig och sällan sträcker sig utanför rent biologiska förklaringsmodeller. Därmed finns det en stor oanvänd potential i användningen av kvalitetsregistren i jämställdhetsarbetet. anser här att forskningen måste förbättras på områden där kvinnor är underrepresenterade, dessutom bör fortbildningen av chefer och vårdpersonal om genusfrågor fortsätta. Frågan om utbildning och konkreta insatser krävs för att kunna ge män och kvinnor tillgång till samma vård. årsredovisning visar på att det fortfarande krävs insatser för ökad kunskap bland vård- och omsorgspersonal för att förbättra kunskapen om ojämställd behandling av kvinnor inom vården. Det räcker inte med att upprätta statistik efter kön eller senare analysera situationen. Landstingen måste komma med handfasta förslag för att öka kunskapen om kvinnors situation inom vården för att förhindra att de utsätts för bristfällig vård. vill att regeringen upprättar en nationell handlingsplan för att komma åt problemet med ojämställd vård och omsorg samt att man utefter den ger i uppdrag att genomföra konkreta insatser. Kultur- och fritidsaktiviteter är viktiga komponenter för alla människor för att skapa sociala relationer, personligt välbefinnande och identitetsutveckling. Problem som har uppmärksammats är snedfördelningen av resurser på flickor och pojkar i landets kommuner. Det är svårt att få en övergripande bild över läget i eftersom det hitintills inte finns någon nationell rapport på detta tema. Kommuner och Landsting (SKL) arbetar just nu på en rapport där en majoritet av kommuner har svarat på hur de arbetar med jämställdhet och utbudet av kultur- och fritidsaktiviteter. Denna rapport måste läsas med stor noggrannhet för att riksdag och regering ska kunna ta strategiska steg för att förbättra tjejers och kvinnors deltagande i kultur- och fritidsutbudet. uppmärksammades av regeringen de ojämställda satsningarna på fritids- och kulturutbud i landets kommuner. Flickors villkor i föreningslivet och annan ungdomsverksamhet uppmärksammades och ledde till flera utbildningssatsningar som hållits av t.ex. SKL. I till regeringen, i Fokus 06, redovisas att det är en stor skillnad mellan flickors och pojkars deltagande i kultur- och fritidsutbudet. Faktorer som spelar in i detta är t.ex. vilken typ av fritidsanläggningar som kommuner väljer att satsa på, är det aktiviteter som lockar både flickor och pojkar att aktivera sig, utöver detta spelar det stor roll i vilken kommun man bor i beroende på hur stora satsningar kommunen gör på jämställt kultur- och fritidsutbud. I kommuner där invånarantalet understiger 12 500 anger av tjejerna på gymnasiet att de inte har mycket att göra, i storstäder ligger samma siffra på . Kommunernas satsningar gynnar således pojkar och män mer än flickor och kvinnor. En annan slutsats som drar är att andelen kvinnor i kommunstyrelsen påverkar tjejers uppgifter om de har ett rikt kultur- och fritidsutbud. En skillnad på har visats med mer nöjda tjejer i de kommuner där den kvinnliga representationen i de folkvalda forumen är bättre. ser här att det finns ett stort behov av satsningar till kommuner och landsting för att fortsätta ett medvetet och konkret arbete för att jämställa tjejer och killars deltagande i fritids- och kulturlivet. Det krävs genusutbildad personal i kommunen som kan utveckla fritids- och kulturverksamheten. Dessutom visar till regeringen att partiernas ansvar för att ha jämställd representation av folkvalda i kommuner är en viktig faktor för att tjejer ska kunna få delta i fritids- och kulturlivet på lika villkor. Med anledning av det anförda anser att det är viktigt att fortsätta satsningarna på jämställd fritid och kultur i landet. 17Sexualiseringen av det offentliga rummet Genom medier, reklam, filmer och dataspel når oss en flod av föreställningar om könen. Inte sällan talar de samma språk som pornografin. Kvinnor och flickor objektifieras och sexualiseras. Deras kroppar används för att marknadsföra varor och tjänster. Också män och pojkar exponeras på ett fördomsfullt sätt. Det ständiga budskapet är att manlighet står för makt och aktivitet och kvinnlighet för underordning och passivitet. Vi måste börja agera mot sexualiseringen av det offentliga rummet. I en förstudie från konstateras att medborgare av båda könen, men särskilt flickor och kvinnor, har mycket små möjligheter att påverka de fördomsfulla budskap om deras natur som sprids i det offentliga rummet. Reklam och tidningar talar om kvinnor, men inte med dem. Kvinnor får i betydligt mindre utsträckning än män definiera den mediala dagordningen. Frågan om hur sexualiseringen av det offentliga rummet påverkar folkhälsan är kartlagt av dem som arbetar med frågan , psykiatrin och (Barnens rätt i samhället). , forskare i historia och könsstudier vid Universitetscenter och , skriver: Människors livspraxis tar form i de bilder som masskulturen producerar. Därför är bilderna inte bara en avspegling av verkligheten, de är också medskapare i den. larmar återigen i sin rapport om deras ökade kontakt med självmord/självmordstankar och självskadebeteende bland tonårsflickor. Nio av tio fall som ringer är flickor som lider av psykisk ohälsa. har sett en markant ökning av flickor som skär sig och ungdomar som uttrycker att de inte vill fortsätta leva. konstaterar att den psykiska ohälsan ökar på grund av olika sorters krav som press i skolan, skönhetsideal, svåra familjeförhållanden osv. , socionom och forskare inom psykiatrin, menar att bakom den psykiska ohälsan för tjejer ligger objektifieringen av flickor. Hon säger: Vuxenvärlden pratar sig varm för jämställdhet, som unga tjejer på olika sätt uppmanas att visa upp sig i ett väldigt avklätt tjejmode. Men det gäller också att inte vara slampa eller hora. I den balansgången är det lätt att känna sig vilsen och värdelös, vilket jag tror är grunden för psykisk ohälsa. Det som krävs nu är politiker som tar ett ansvar för det offentliga rummet och den kommersiella sexualiserade exploateringen som pågår där. De budskap som skickas till ungdomar är att man bara duger om man är på ett visst sätt. De ödesdigra konsekvenserna för folkhälsan av detta visar rapporterna från . Detta problem utmynnade under förra mandatperioden till en utredning, SOU 2008:5 Könsdiskriminerande reklam kränkande utformning av kommersiella meddelanden, tillsatt av den dåvarande regeringen i samarbete med och . Frågan som skulle utredas var möjligheterna att förbjuda könsdiskriminerande reklam. Utredningen presenterade sitt förslag , med ett skarpt lagförslag som möjliggjorde ett förbud mot könsdiskriminerande reklam. Kort därpå förklarade den nuvarande regeringen att den säger absolut nej till förslaget. anser att lagförslaget mot könsdiskriminerande reklam bör tas i sin helhet för att samhället effektivt ska kunna bekämpa könsdiskriminering i det offentliga rummet. Ett av delmålen för svensk jämställdhetspolitik är att kvinnor och män ska ha samma möjligheter till ekonomiskt oberoende. I jämställdhetssammanhang åsyftas då att kvinnor ska samma möjligheter som män att försörja sig själva och sina eventuella barn utan att vara beroende av en man. Kvinnor och män ska således ha samma möjligheter att vara ekonomiskt självständiga. Dess värre vet vi att det är en lång väg att vandra för att nå målet. All statistik visar att det finns stora skillnader mellan kvinnors och mäns inkomster. Den grundläggande orsaken till detta är de ojämställda lönerna. Medellönen för kvinnor är lägre än medellönen för män. Om statistiken rensas från deltidsarbete, befattningsansvar, utbildningsnivå med mera så återstår ändå som bara kan förklaras av könsrelaterad diskriminering. Ett stort problem är att de ojämställda lönerna leder till ytterligare ojämställda förhållanden. Nivån på sjukförsäkring, föräldrapenning och a-kassa är ju inkomstrelaterad, vilket betyder att låg lön också ger låga ersättningar i socialförsäkringssystemet. Därutöver får det också betydelse när kvinnors arbetsliv övergår till pensionärslivet. Det går dessutom åt fel håll. Statistik från SCB visar att inkomstskillnaderna mellan kvinnor och män ökar när inte bara lönen, utan den totala förvärvsinkomsten, undersöks. I förvärvsinkomsten ingår förutom lön bland annat ersättning från a-kassan och , pension och inkomst av näringsverksamhet. Medelinkomsten för kvinnor var 2005, vilket var en ökning med jämfört med . ökade mäns inkomst med 4700 till . Inkomstökningen var större för män både i procentuell utveckling och i kronor räknat. Det handlar inte om marginella skillnader. Inkomstskillnaden är eller . Med den borgerliga regeringens tillkomst ha det blivit värre. Med det så kallade jobbskatteavdraget gynnas höginkomsttagare på bekostnad av arbetslösa och låginkomsttagare. Utgår vi från ovan nämnda genomsnittslöner får männen en nettoinkomstökning på medan kvinnorna får . Men detta gäller endast för dem som har jobb. De som förlorar allra mest är pensionerade kvinnor. I SCB:s statistik över pensionsutbetalningar ser vi att för pensionerade kvinnor är det än värre. Medelvärdet på utbetalningen till kvinnor var . För män var motsvarande belopp . Skillnaden är således . Det betyder, procentuellt att den ekonomiska ojämställdheten mer än fördubblas om vi jämför löner och pensionsutbetalningarna. Och skillnaden finns i hela systemet. Män kvitterar ut mer ålderspension, avtalspension och frivillig pension. Det är bara den delen av ålderspensionen som utgör garantipension som gynnar kvinnor. Det är inte konstigt då ju garantipensionen är till för att i någon mån skydda dem som har det allra sämst. Det finns en del utjämnande system som motverkar pensionsutbetalningarnas bruttoeffekter.