mot · GX02N490 · 2009-09-25 00:00:00 — Den har bl.a. i sin Afrikaskrivelse hävdat att EPA-avtalen är baserade på ömsesidig respekt och inte minst tillvaratar afrikanska utvecklingsintressen. menar att detta inte stämmer. Den massiva kritik som framförts från de afrikanska staterna tyder på att man inte heller från det hållet har upplevt den ömsesidiga respekt som talar om. Istället menar man att EU på olika sätt försökt påtvinga ett handelsavtal man aldrig velat ha. Om de ekonomiskt svaga AVS-länderna tvingas att handla med länderna inom EU på samma villkor som alla andra länder innebär det ett kraftigt inkomstbortfall för dem. Den inkomstförlust som de afrikanska AVS-länderna kommer att drabbas av om man förlorar sina tidigare handelsfördelar kommer att innebära ett allvarligt hot mot flera av länderna. För del skulle ett sådant inkomstbortfall på uteblivna handelsfördelar motsvara hela EU-biståndet till . anser att inom EU istället ska verka för att i större utsträckning lyssnar på de afrikanska staternas synpunkter i förhandlingarna om handelsavtal. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. I motion 2007/08:U225 EPA-avtalen mellan EU och AVS-länderna har vi utvecklat vår syn på EPA-avtalen ytterligare. Associeringsavtal är de mest långtgående avtal som EU sluter med länder eller grupper av länder. förhandlar EU om associeringsavtal dels med Andinska gemenskapen (, , och ), dels med (, , , , ). I driver Latinamerikagrupperna och Fian mjöl, där man bl.a. kräver att förhandlingarna ska öppnas för folkrörelser i och , att avtalen ska främja utveckling, fattigdomsbekämpning och mänskliga rättigheter såsom rätten till mat. Detta är krav som stödjer. Associeringsavtalen har fått hård kritik av enskilda regeringar, men framför allt från sociala rörelser och det civila samhället i både och . Tanken är att avtalen ska vila på tre ben: politisk dialog, utvecklingssamarbete och handel. Tyvärr har det dock visat sig att EU:s nya handelsstrategi, Global Europe: competing in the world, har fått större inflytande på förhandlingarna än vad EU:s samstämmighetspolicy har fått. Handelsstrategin slår bl.a. fast att handelspolitiken ska underlätta för europeiska företag att konkurrera på världsmarknaden och säkra tillgången till råvaror. Således tar EU i förhandlingarna mycket liten, eller ingen, hänsyn till fattiga människors behov. Istället ligger tyngdpunkten på att stärka europeiska storföretags intressen på bekostnad av länders handlingsutrymme att välja sin egen politik för att bekämpa hunger och fattigdom. Som en protest mot EU:s sätt att driva på förhandlingarna mot ett rent frihandelsavtal, hoppade av förhandlingarna med EU . Detta efter att man vid ett flertal tillfällen lagt förslag som innefattade även de andra två benen. har förhandlingarna i tillfälligt avstannat, som en följd av händelserna i . I stort anser att vad i första hand behöver är en handelspolitik som motverkar dagens ojämlika förhållanden. När det gäller de avtal som EU förhandlar är risken istället överhängande att avtalen kommer att få långtgående negativa effekter på stora delar av industrin och jordbruket i berörda länder. Konkurrensen mellan latinamerikanska småbönder och det hårt subventionerade europeiska industrijordbruket är på intet sätt fri och det sker inte på några som helst jämlika villkor. Det är inte svårt att räkna ut vem som kommer att gå segrande ur denna konkurrens på lika villkor. anser därför att ska verka inom EU för att associeringsavtalen med och Andinska gemenskapen ska främja utveckling och fattigdomsbekämpning. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Se vidare motion 2008/09:U257 EU:s associeringsavtal med och Andinska gemenskapen. Associeringsavtalen med behandlas även i motion 2009/10:U202, . är en del av den Andinska gemenskapen och således ett av de länder som EU förhandlar med om framtida associeringsavtal. anser att EU ska använda sig av denna möjlighet att sätta press på den colombianska regeringen för att förmå den att vidta åtgärder så att de mänskliga rättigheterna i landet ska respekteras. Se vidare motion 2009/10:U202, . EU är viktigaste exportmarknad. Handeln mellan och EU uppgick bara till . Inom EU:s associeringsavtal med ryms ett förmånligt handelsavtal som bl.a. ger tullfrihet på en mängd varor. Avtalet ger den israeliska industrin stora ekonomiska fördelar och på så vis bidrar EU till att stärka den ekonomiska basen för ockupationspolitik gentemot . uppgick handeln mellan och EU till , vilket gör EU till viktigaste exportmarknad. Men EU:s avtal är villkorade, i kapitel 2 i avtalet med det tydligt att de mänskliga rättigheterna måste respekteras. Liknande avtal med andra stater har hävts efter rapporter om övergrepp på de mänskliga rättigheterna. Mot bakgrund av ständiga övergrepp mot de mänskliga rättigheterna, folkrätten och det palestinska folket anser att ska motsätta sig att EU fördjupar sitt samarbete med på något område. Så länge landet inte avvecklar bosättningar och vägspärrar på ockuperat område, avbryter blockaden av och upphör med byggandet av muren på bör inga förhandlingar om fördjupat samarbete på något område mellan och genomföras och det nuvarande avtalet bör frysas. EU är en av världens mest ihärdiga och pådrivande aktörer inom det handelspolitiska området. Målet med unionens handelspolitik är enligt artikel 131 en harmonisk utveckling av världshandeln, gradvis avveckling av restriktioner i världshandeln och en sänkning av tullmurarna. Centralt för EU:s handelspolitik är även frihandelsstrategin Global Europe, som presenterades 2006. Denna strategi följer på Lissabonstrategin () och handlar om att skapa öppna marknader globalt för produkter och tjänster från de europeiska företagen samt säkra tillgången på råvaror i tredjeland. Syftet är att EU ska öka sin konkurrenskraft. En konsekvens av Global Europe är att EU nu för fram mycket långtgående krav i förhandlingar med utvalda nyckelländer i världen, vilket t.ex. omfattar högst kontroversiella frågor om investeringar och konkurrenspolitik som redan avlägsnats från WTO:s agenda på grund av omfattande motstånd. Den nuvarande förhandlingsrundan i WTO påbörjades mycket på grund av EU:s engagemang, trots att många fattiga länder uttryckt oro och istället betonat att löften från tidigare överenskommelser måste uppfyllas. EU har bortsett från detta och konsekvent fört fram sina intressen i förhandlingarna. Det omfattar inte minst de övergripande förhandlingsfrågorna om ökat marknadstillträde för såväl jordbruk som industriprodukter samt liberalisering av tjänstehandeln. De tullmurar som EU satt upp mot utvecklingsländerna och framför allt den dumpning som genomförs, kostar dessa länder mer än vad de får i bistånd. För fattigdomsbekämpning har således en rättvis handel kommit att bli viktigare än bistånd. anser dock att ska verka för att EU tar bort kvarvarande tullmurar mot fattiga länder samt att importrestriktioner för fattiga länder avskaffas. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. bör även verka för att EU ska avskaffa stöd till inhemska jordbrukare som leder till dumpning av överskott i fattiga länder. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Enligt planen skulle förhandlingsrundan från ha avslutats . Detta har emellertid inte skett och flera ministerkonferenser har slutat i fiasko. Meningsskiljaktigheterna har varit för betydande, i synnerhet mellan de rika industrialiserade länderna och en mångfald av allianser av fattiga länder som slutit sig samman för att försvara sina (defensiva) positioner. De fattiga ländernas växande motstånd och kritik av förhandlingarna i WTO samt de rika ländernas maktspel utgör troligen den tydligaste förändringen i modern tid inom det handelspolitiska området. I förhandlingarna om inhemska stöd (av typen jordbruksstöd) finns det i WTO ett speciellt boxsystem, där färgen på olika boxar klassificerar olika typer av stöd eller subventioner. Det är i synnerhet rika länder, såsom EU och , som haft förmåga att bygga upp omfattande system för stöd och ersättningar till de inhemska jordbrukarna. En kritik som ofta framförts är att löften om sänkningar av dessa stöd visat sig vara manipulationer eller omklassificering. På så sätt har förekommande stöd hamnat under den gröna boxen som tillåter stöd. Under har svårigheter präglat samtliga förhandlingsfrågor, stora som små. Inom jordbruksområdet tog det för EU att ens acceptera ett sista slutdatum för avveckling av exportstöden. har en gradvis utfasning villkorats och använts som ett sätt att pressa fram ytterligare eftergifter bland fattiga länder. När EU förhandlar associeringsavtal med bl.a. och Andinska gemenskapen inkluderar man de s.k. Singaporefrågorna*3. Dessa har redan diskuterats inom WTO men ströks från dagordningen efter omfattande protester från många utvecklingsländer. Trots detta går alltså EU vidare och försöker inkludera frågorna i sina regionala associeringsavtal. anser att makt behöver flyttas från företagens stängda styrelserum till demokratiska arenor. Singaporefrågorna innebär en utveckling i motsatt riktning. bör därför inom EU verka för att Singaporefrågorna exkluderas från alla handelsavtal som EU knyter med länder och regioner i världen. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. *Proposition 2002/03:122 Gemensamt ansvar: politik för global utveckling (PGU) togs gemensamt av alla partier 2003. Den utgör grunden i svensk utvecklingspolitik och styr även biståndspolitiken. Enligt PGU politik för global utveckling vara att bidra till en rättvis och hållbar global utveckling. *I handelsavtal betyder icke-diskriminerande att utländska och inhemska företag och varor ska behandlas likadant, vilket i princip betyder att ett land inte får gynna det egna näringslivet eller den egna befolkningen när det gäller stöd, tillträde till naturresurser etc. * Singaporefrågorna rör bl.a. regler för konkurrens, investeringar och offentlig upphandling. I praktiken begränsas möjligheterna för stater att ställa krav på utländska investerare, vilket innebär att ländernas möjlighet att styra investeringarna så att de på bästa sätt gynnar landets utveckling inskränks.