ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GX02Ju394 · 2009-09-21 00:00:00 — Statens betalningsansvar för placering på behandlingshem tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om hur staten kan ta över betalningsansvaret för placeringen av villkorligt frigivna missbrukare på behandlingshem. Personer dömda till fängelse som har en missbruksproblematik kan mot slutet av fängelsestraffet få avtjäna detta på ett behandlingshem, så kallad vårdvistelse, 56 § KvaL, tidigare benämnd § 34-placering. Där kan den intagne få vård och behandling. krävs en betydligt längre behandlingsperiod än tiden fram till villkorlig frigivning. Genom en ansvarsförbindelse kan vederbörandes hemkommun ta över betalningsansvaret för vårdvistelsen för tiden efter villkorlig frigivning. Med anledning av att många kommuner inte anser sig kunna prioritera missbrukarvården har det skett en minskning av antalet ansvarsförbindelser som kommunerna skriver med Kriminalvården, och därmed även en minskning av förekomsten av vårdvistelser. Det finns exempel på kommuner som vägrar skriva under dessa ansvarsförbindelser eller enbart betalar . Detta trots att det ofta krävs för att behandlingen skall vara meningsfull. Därmed blir det inte behovet utan vilken kommun vederbörande är skriven i, som avgör om vårdvistelsen kommer till stånd. Med ambitionen att få till stånd ett bättre fungerande system för behandlingsplacering föreslog fängelseutredningen i sitt betänkande Kriminalvård i anstalt (SOU 1993:76) ett statligt övertagande av betalningsansvaret för vårdvistelsen, även efter villkorlig frigivning fram till prövotidens slut. Med anledning av att många kommuner motsatte sig denna förändring skrevs ingen proposition i ärendet. uttalade Kommuner och Landsting, SKL, i ett yttrande över Framtidens kriminalvård (SOU 2005:54) som sin mening att staten skall ta det ekonomiska ansvaret för § 34-placering på behandlingshem även efter villkorlig frigivning fram till prövotidens slut, samt att kommunerna därefter tar över ansvaret för missbrukarvården. Med anledning av detta bör regeringen överväga hur staten kan ta över betalningsansvaret för placeringar på behandlingshem även efter villkorlig frigivning. Detta bör ges regeringen till känna.
mot · GX02Ju395 · 2009-09-29 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att införa minimistraff. När lagstiftaren beslutar om straffskärpning för vissa brottstyper väljer man ofta att skärpa maxstraffet för brottet. Enligt domstolarnas påföljdspraxis blir det ofta svårt att se något motsvarande genomslag i domar som meddelas. En av förklaringarna till detta är att svenska domstolar av tradition följer en så kallad försiktighetsprincip i den dömande funktionen. Två av grundpelarna för en rättsstat är likhet inför lagen och förutsägbarhet. Oavsett social bakgrund, kön, ålder med mera ska man bli dömd lika i domstolen. Man ska också kunna förutse vilket straff man kan få om man begår en viss typ av brott. I 30 kap. 4 § första stycket följer att rätten vid val av påföljd skall fästa särskilt avseende vid omständigheter som talar för en lindrigare påföljd än fängelse. Därvid skall rätten beakta sådana omständigheter som anges i 29 kap. 5 § (= förmildrande omständigheter). När lagstiftaren inför nya maxstraff för att man därmed vill införa en strängare syn på vissa typer av brott lämnas tyvärr ofta fältet fritt för godtycke i domstolarna. Det riskerar att medföra olika resultat i domstolarnas straffmätning. I praktiken kan domstolen hänvisa till ovan nämnda lagrum och motivera ett lägre straff än vad som förespråkas i en välmotiverad proposition från . Ett sätt att undvika problemet med att domstolarna inte följer lagstiftarens vilja i propositioner är istället att införa minimistraff för de brott som lagstiftaren vill införa en strängare syn på med höjda straff. I praktiken skulle det därigenom bli betydligt svårare för domstolarna att gå under minimistraffet vid straffmätningen. Rättsstatsprinciperna om likhet inför lagen och förutsebarhet skulle också kunna uppfyllas betydligt bättre än .
mot · GX02Ju401 · 2009-09-30 00:00:00 — Samordningen av miljödomstolarna och fastighetsdomstolarna tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att domkretsarna för de sammanslagna miljö- och fastighetsdomstolarna bör vara sju till antalet och att en bör omfatta och . har bland annat föreslagit en samordning av miljödomstolar och fastighetsdomstolar. Undertecknade är i princip positiva till en sådan samordning men hyser tveksamheter till föreslaget antal domkretsar fem stycken och indirekt därmed också till föreslagna lokaliseringar av domstolarna. För del skulle föreslagen domkretsindelning innebära att länet delas på tre olika domstolar och att till och med vissa av länets kommuner kommer att tillhöra flera domkretsar. En utgångspunkt för denna indelning är att förslaget bygger på att man fortsatt ska följa en ålderdomlig och inte ändamålsenlig struktur, nämligen vattenavrinningsområden från de tidigare vattendomstolarna. Ett motiv för detta som angivits är att man annars skulle få problem med att föra miljöboken vilket med den nya digitala varianten som beräknas bli klar torde vara ett problem klart på upphällningen. En domkretsindelning som bygger på vattenavrinning kan därför inte längre motiveras av några rationella skäl. En domkretsindelning bör bestämmas av flera faktorer där närhetskravet är en viktig sådan. I exempelvis fastighetsmål finns ofta behov av att besöka den aktuella fastigheten på samma gång som många av målen för den nya domstolen kommer att kräva viss lokalkännedom. En mycket stor andel av de frågor som de nya miljödomstolarna kommer att hantera berör mindre verksamheter och enskilda personers rättigheter, vilket gör att kraven på närhet får en särskild betydelse inte minst ur ett medborgarperspektiv. En annan faktor borde vara att man i princip ska låta länen vara byggstenar för domkretsarna så att länen inte splittras på två olika kretsar eller som i fall på tre. I stället för fem nya domstolar vill vi föreslå sju kretsar. Det skulle då i den övre halvan av ge utrymme för en domstol som omfattar och , en för och samt en för och . Denna lösning skulle mycket bättre kunna stödja ett närhetskrav som länen, även i detta avseende, hålls samman. Det bör ges regeringen till känna.
mot · GX02Ju407 · 2009-09-30 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om en översyn av lagstiftningen om rån samt hur unga butiksrånare kan stoppas . Antalet rån mot butiker ökar. Dessutom sker det en produktutveckling på området där såväl metoderna som våldsgraden blir mer sofistikerade. I takt med att butikers kassahantering säkras flyttas även förövarnas fokus över till arenor utanför detaljhandeln. Personliga hot, utpressning och även övergrepp i personalens hem förekommer. Butiksrånen blir bara fler och grövre. begås tre butiksrån och gärningsmännens ålder sjunker dessutom. begicks 1009 butiksrån, vilket motsvarar i genomsnitt tre rån . I jämförelse med 2007 är det en ökning . Rån som begås med skjutvapen står för den största ökningen. Nästan hälften av rånen begås av personer , och majoriteten av dessa är bara . anmäldes 144 butiksrån där skjutvapen använts. Det är en ökning jämfört med . gör domstolar skillnad på rånens grovhetsgrad utifrån vapnens och tillhyggenas art. Ett skjutvapen klassas som grovt tillhygge medan ett basebollträ inte gör det. Båda redskapen uppfattas vid gärningstillfället ofta som lika hotfulla av brottsoffret och kan vid användande leda till livshotande konsekvenser. Därför bör begreppet grovt rån vidgas till att omfatta en större flora av tillhyggen. Återfallsförbrytaren med ett antal rån bakom sig bestraffas för lindrigt. Serierånare borde få högre straff där påföljden bör bedömas för varje enskilt rån. Utvecklingen är skrämmande, inte minst eftersom den skett då handeln satsat rekordstora resurser på säkerhetsåtgärder. Brott mot handeln är inte bara ett handelsproblem utan i högsta grad ett samhällsproblem. Handeln satsar avsevärda resurser på att förebygga säkerheten men ändå räcker det tydligen inte. måste samhället ta sitt ansvar. Det är läge att se över lagstiftningen och se till möjligheten att alla väpnade rån ska klassas som grova och att kunna bestraffa serierånare hårdare samt hur unga butiksrånare kan stoppas .
mot · GX02Ju408 · 2009-09-23 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om en översyn av fotoförbudet i rättssalar. Grundläggande i ett demokratiskt samhälle är medborgarnas rätt till insyn. Detta ska inte bara gälla insynen i hur lagarna stiftas, utan självklart också domstolarnas maktutövande. är rättegångar i grunden offentliga, men tillgängligheten är begränsad till dem som har möjlighet att personligen närvara i rättegångssalen. ska domstolarna göra bild- och ljudupptagningar. Att filma rättegångar sker alltså redan. Om rättegångar skulle sändas i tv och rätten anser att det utgör ett hot mot rättssäkerheten finns alltid möjligheten att besluta om att rättegången skall ske bakom stängda dörrar. Mot bakgrund av detta är det rimligt att genomföra en översyn av fotoförbudet i våra rättegångssalar.
mot · GX02Ju417 · 2009-09-30 00:00:00 — Handläggningstider för anmälda brott tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att korta polisens och åklagarnas handläggningstider samt att utse handläggare för anmälda brott inom stipulerad tid. genomförde () en omfattande inspektion av hur polisen i hanterar bedrägerier. Av JO:s protokoll framgår att av 1 168 granskade ärenden hade endast 33, eller , handlagts inom skälig tid. För övriga ärenden var handläggningstiden försenad. Av dessa ärenden hade 401 stycken varit vilande eller längre. JO fann dessutom att i flera ärenden hade anmälda brott preskriberats på grund av långsam handläggning. Bland de oavslutade ärendena fanns sådana som enligt lagstiftning skall prioriteras, exempelvis bidragsbrott. I de fall enskilda personer inte uppfyller exempelvis ekonomiska åtaganden involveras, utan undantag, kronofogden, med betalningsanmärkning och utmätning som följd. Liknande förfarande väntar de företag som bryter avtal eller förbiser gällande lagar och regler. Det borde vara självklart i en rättsstat att samma åliggande som gäller för enskilda och företag också skall gälla för myndigheter. Tyvärr har situationen pågått under en lång följd av år enligt JO. har JO meddelat ungefär 400 beslut kring polis och åklagare, varav har rört långsam handläggning. JO har under ett flertal år påtalat brister i polis och åklagares hantering av såväl så kallade vardagsbrott som mål där ungdomar var inblandade. Enligt JO beror bristerna på att utredningar inte drivs framåt trots identifierad gärningsman. Vidare var det vanligt att påstådda brott preskriberades utan utredning. I en rapport sammanfattar JO läget genom att konstatera att dessa allvarliga brister i den brottsutredande verksamheten tycks bestå. Från min horisont tycker jag mig inte kunna skönja några tecken på att läget är på väg att förbättras. Även efter JO:s rapport drabbas enskilda individer genom att anmälningar blir liggande obehandlade utan att handläggare är utsedd hos polisen. avslutas förundersökningar på grund preskription. För att öka rättstryggheten och förtroendet för polis och åklagare bör regeringen vidta åtgärder så dessa båda myndigheter kortar sina handläggningstider i ärenden som rör brott mot enskilda individer så att preskribering kan undvikas, samt att alla anmälda brott skall ha en utsedd handläggare .
mot · GX02Ju430 · 2009-09-23 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om samordnad utbildning för kriminalvårdare och skötare inom rättspsykiatrin. öppnades ett nytt fängelse i , Salbergaanstalen, och kommer en ny rättspsykiatrisk institution stå klar i i regi. Både och Kriminalvården har uttalat sig positivt till att de två inrättningarna finns nära varandra. har debatten till stor del handlat om huruvida människor ska dömas till fängelse eller till vård inom rättpsykiatrin. Vi har kunnat se i medierna att tingsrätter och hovrätter kommit fram till olika beslut utifrån samma underlag. Även om det är skilda lagstiftningar som styr verksamheternas inriktning inom kriminalvården respektive rättspsykiatrin visar erfarenheten att personalens förhållningssätt är mycket likartat. Ett problem är dock att den grundläggande utbildningen inte är tillräcklig, utan en särskild internutbildning behövs innan personalen kan utföra ett fullgott arbete. När Kriminalvården och behöver nyanställa många människor i Sala uppstår möjligheten att hitta en ny form av utbildning som kan bli vägledande för hela landet. Ständig fortbildning och kompetensutveckling måste alltid finnas, men en gemensam basutbildning skulle kunna lägga en bättre grund för arbete både inom och inom rättspsykiatrin. Det finns också goda möjligheter att anordna distansundervisning för polisstuderande genom samarbete med någon av polishögskolorna. Behovet av fler utbildade poliser är stort och i Sala finns lämpliga lokaler där det också finns utrymmen som är passande som övningslokaler. Sala har ett ypperligt geografiskt läge med goda kollektiva trafikförbindelser, vilket skulle innebära att upptagningsområdet för blivande kriminalvårdare, skötare inom rättspsykiatrin och poliser skulle fungera utmärkt. Genom samverkan mellan Kriminalvården, i och Sala kommun skulle en verksamhet som vänder sig till personer som är intresserade av både kriminalvård och rättspsykiatri kunna förläggas till Sala. Utbildningen kan också samordnas med polisutbildningen.
mot · GX02K201 · 2009-09-16 00:00:00 — Riksdagsledamöters arvoden och extra ersättningar tillkännager för riksdagsstyrelsen som sin mening vad som anförs i motionen om att genomföra en översyn av riksdagsledamöternas arvoden och tillkommande arvoden för riksdagsinterna uppdrag. Riksdagsledamöter har ett arvode för sitt uppdrag. Utöver detta tillkommer extra arvoden för uppdrag utöver det ordinarie riksdagsuppdraget. Frågan är dock vad som ingår i begreppet utöver det ordinarie riksdagsuppdraget? Motiv för tillkommande arvoden sägs vara betydande merarbete i fråga om ansvar, inläsningsarbete och tidsåtgång. Andra skäl sägs vara att en ledamot som innehaft uppdraget länge ska se något av en löneutveckling genom tillkommande arvoden. Då uppdraget som riksdagsledamot varierar och kan sägas ha 349 olika utformningar och arbetsinsatser är det i det närmaste omöjligt att ge arvode efter samma mall som förekommer i arbetslivet i övrigt. Arvodet för riksdagsledamöter bör därför utformas som rimliga och innefatta, i stort sett, allt arbete inom ram. De tilläggsuppdrag som är knutna till en organisation eller myndighet utanför bör ersättas i vanlig ordning. Vissa ersättningar bör bestå men ses över. Det är uppdrag inom riksdagsstyrelsen som , i realiteten, framstår som ett gruppledararvode vilket bör omformas till ett sådant och i likhet med arvodena för ordförande och vice ordförande i utskotten ses över avseende nivåer. Arvode för deltagande i , en överklagandenämnd, valprövningsnämnd, eller utrikesnämnd och liknande riksdagsinterna uppdrag bör ingå i det ordinarie riksdagsarvodet. I kommuner och landsting sker en kontinuerlig och kritisk kontroll av arvoden och nivåer på dessa. I är inte frågan lika kontroversiell, kanske beroende på att frågan inte lyfts fram på ett tydligt sätt. Detta innebär att översyn och kontroll av arvodesfrågan blir än mer viktig. Därför är det rimligt att en genomgripande genomlysning sker av arvodesbestämmelser inför kommande mandatperiod. Detta bör ges regeringen till känna.
mot · GX02K202 · 2009-09-22 00:00:00 — Sanktioner för kommuner som bryter mot lagen tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att införa sanktioner mot kommuner som bryter mot lagen. Det finns allt för många exempel på kommuner i som bryter mot olika lagar. Detta har ofta handlat om att man gynnar ett enskilt företag men också om att man struntar i balanskravet. Det finns också kommuner som struntat i att betala de sanktionsavgifter som utdömts när man inte verkställt beslut inom socialområdet . Ett tungt vägande skäl till detta felaktiga beteende är att när en kommun inte följer lagen och domstolsbeslut så får det inga konsekvenser. Detta sätter rättssäkerheten i gungning och urholkar förtroendet för lagen samt även därmed förtroendet för politiker. Kommuner som har byggt och betalat lokaler åt ett enskilt företag och som sedan dömts i domstol har kunnat göra detta utan större risk. Ett exempel är kommun, som bidrog med till ett hotellbygge i . Trots att länsrätten ville upphäva kommunens beslut bestämde sig kommunledningen för att ingå ett avtal med ett börsnoterat bolag. Även kammarrätten kom fram till samma sak; en kommun får inte gynna en enskild näringsidkare med ett individuellt riktat stöd. Regeringsrätten har ännu inte uttalat sig om prövningstillstånd. Alla måste vara lika inför lagen, och det måste få konsekvenser om man bryter mot lagen, annars har vi en tandlös rättskipning som inte tjänar sitt syfte. Detta har också fått till följd att företag kan idka en form av utpressning mot särskilt mindre kommuner. Man hotar med att flytta till en annan kommun om stöd inte ges, och för att inte riskera att arbetstillfällen försvinner så går kommunen med på kraven. På så sätt fortsätter utpressningen, vilket är ett direkt hot mot sund konkurrens. Det kan inte heller vara rimligt att vi ställer högre krav på medborgare och företag i än vad vi gör på politiskt styrda församlingar, men det gör vi så länge det inte finns några sanktioner mot kommuner som inte följer lagen enligt domstol. Därför menar jag att man bör se över möjligheterna till sanktioner mot kommuner som bryter mot lagen och domstolsbeslut.
mot · GX02K204 · 2009-09-22 00:00:00 — tillkännager för riksdagsstyrelsen som sin mening vad som anförs i motionen om att tillsätta en utredning med uppdrag att utreda förslag till ett tydligt regelverk för riksdagsledamöters bisysslor. Regler för riksdagsledamöternas bisysslor Genom fria val tillsätter medborgarna i vårt land kvinnor och män som de tror och hoppas ska kunna representera deras åsikter och intressen. anser att det är ett förtroende som ska brukas på det mest ansvarsfulla sätt. De flesta riksdagsledamöter uppfattar säkert sitt uppdrag som just så viktigt och ansvarsfullt som vi i anser det vara. Dock har det visat sig att en del riksdagsledamöter, som de accepterat uppdraget att tjänstgöra som ledamot i , förvärvsarbetar i stor omfattning. Åter andra har påtagit sig tidskrävande kommunala, ideella eller andra uppdrag. anser att det inte är möjligt att utföra sitt uppdrag som riksdagsledamot på ett tillfredsställande sätt om man är förvärvsarbetande i stor omfattning, är starkt engagerad inom föreningslivet eller innehar tunga politiska poster på nivå eller landstingsnivå. saknas ett tydligt regelverk i frågan, vilket tillåter varje parti att utforma sina egna regler för riksdagsledamöternas bisysslor. Vi vill därför tillsätta en utredning med uppdrag att återkomma till med förslag på ett tydligt regelverk för ledamöters möjlighet att acceptera bisysslor de är ledamöter av riksdag. Detta bör tillkännage för regeringen som sin mening.
mot · GX02K205 · 2009-09-22 00:00:00 — beslutar om ändring av vallagen så att rösträtten till följer samma system som rösträtten i kommunalvalen, när det gäller den s.k. treårsregeln. beslutar om ändring av vallagen så att rösträtten gäller fr.o.m. det år man fyller . Rösträtt för utländska medborgare finns det många kvinnor och män som är permanent bosatta i men som inte har möjlighet att påverka sin vardag genom demokratiska val annat än i begränsad omfattning. De kvinnor och män som nekas att utöva en demokratisk påverkan via valsedeln är de som t.ex. kommit till som flyktingar, som är makar till svenska medborgare och andra som invandrat till av andra skäl såsom för studier eller för att arbeta. anser att de nya invånarna i vårt land som ännu inte blivit svenska medborgare ska ha samma möjligheter att avlägga sina röster i folkomröstningar, EU-parlamentsval och riksdagsval som de har i kommunal- och landstingsval. Vi är övertygade om att det skulle innebära en större känsla av delaktighet och samhörighet, en ökad självkänsla och ett ökat valdeltagande bland dessa kvinnor och män i kommunal- och landstingsval, om de kände att de fick fullt förtroende att kunna påverka sin egen vardag genom att tillsätta eller avsätta representanter även på riksplanet. Regeringen bör därför återkomma till med förslag till ändringar i vallagen så att rösträtt till följer samma system som rösträtt i kommunalvalen gällande den så kallade treårsregeln. Åldern för rösträtt sammanfaller enligt nuvarande ordning med myndighetsåldern. Det innebär att pojkar och flickor som tillhör samma årskull inte alltid får rösta i samma val. De som fyller efter valdagen har inte rösträtt i valet utan måste vänta till nästa ordinarie val. anser att denna ordning är olycklig. Valdeltagandet är lågt och sjunkande bland förstagångsväljare. Den politiska information som kan ges till gymnasieskolans elever under valrörelsen av ungdomsförbund och partier är därför särskilt värdefull. Den mobiliserande effekten av detta arbete försvagas dock av att en stor del av de elever som i klassrummen uppmanas att gå och rösta inte har rösträtt. Dessa pojkar och flickor måste vänta längre än sina klasskamrater innan de kan delta i ett allmänt val. Därför anser att vallagen bör ändras så att rösträtten gäller från och med det år som man fyller . Regeringen bör återkomma till med förslag om ändring i vallagen i enlighet med motionens innebörd.
mot · GX02K206 · 2009-09-23 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att tjänstemän som utför myndighetsutövning ska ha rätt utbildning och om att ett kompetensbevis och utbildningsbevis bör införas som visar att dessa tjänstemän kan förvaltningslagen. Många kommuner och myndigheter har svårt att rekrytera kompetent personal till sina arbetsuppgifter. Det gör att man ibland måste anställa icke fullt utbildade personer. Att det anställs personal som inte har tillräcklig utbildning visas tydligt i RUT:s utredning om hur anställningen har gått till sedan länsstyrelserna tog över djurskyddet. har anställt okvalificerad personal. Detta fungerar säkert i många fall ändå tillfredsställande, men när det gäller myndighetsutövning är det oerhört viktigt att personalen är kunnig och utbildad och dessutom kan förvaltningslagen. En felaktig och bristfällig hantering och handläggning kan orsaka personer och företag stor skada. Att det finns stora brister i kunskapen om hur förvaltningslagen fungerar och hur den ska följas vittnar de otaliga JO-anmälningar om som görs. Många av dessa JO-anmälningar kunde säkert ha undvikits om man följt förvaltningslagen och haft större kunskap om dess innebörd. För att säkra myndighetsutövningen och minska belastningen på JO borde man införa någon form av bevis eller kunskapsprov om tillräckliga kunskaper i förvaltningslagen. Ingen skulle få bedriva myndighetsutövning innan man kan visa upp ett godkänt kunskapsprov som tydligt visar att man kan förvaltningslagen och hur den ska tillämpas.