mot · GW02C9 · 2009-01-20 00:00:00 — Genom att låta registrerade partnerskap få samma rättsverkningar som äktenskap gavs dessa par också samma trygghet. En viktig del i reformen var att det allmänna erkände att även par av samma kön har ett behov av att kunna manifestera sin önskan att leva tillsammans i ett varaktigt förhållande. Bland annat framhölls att det finns samma känslor av kärlek, omtanke, ömhet, vänskap, lojalitet och omsorg i sådana förhållanden. Det ansågs inte vara samhällets uppgift att genom lagstiftningen eller på annat sätt ge uttryck för några värderingar när det gäller människors sätt att ordna sin samlevnad. Den rättsliga regleringen för par av samma kön och par av olika kön skulle därför vara likvärdig. Även om den rättsliga ställningen för par av samma kön blev jämställd med den för par av olika kön, behölls en åtskillnad mellan de två instituten. Partnerskapen var en nyhet även i ett internationellt perspektiv. Värderingarna i samhället var inte sådana att det fanns stöd för att låta institutet äktenskap omfatta även par av samma kön. Inte heller ansågs det då lämpligt att ta in de ytterligare bestämmelser som behövdes i . Vi konstaterar att det nu är mer allmänt accepterat att par av samma kön bildar familj. Kraven på full likställdhet är betydligt starkare . I likhet med vad som anförs i regeringens proposition 2008/09:80 konstaterar vi också att registrerade partners rättsliga ställning är mer lik de gifta parens. Genom lagändringar har det öppnats möjlighet för registrerade partner att adoptera barn gemensamt och att få tillgång till assisterad befruktning. De rättsliga skillnader som finns kvar mellan äktenskap och registrerade partnerskap är små. visar erfarenheterna registrerade partnerskap har funnits att de farhågor som motståndare till den reformen gav uttryck för inte har besannats. Detta bör vägas in i bedömningen när nu motsvarande argument förs fram mot könsneutrala äktenskap. Vi konstaterar att ett införande av könsneutrala äktenskap inte skulle leda till någon större saklig ändring av de berörda parens rättsliga ställning. Rättsverkningarna och förutsättningarna för ingående och upplösning skulle i princip bli desamma som enligt nu gällande regler. Vad det handlar om är i stället en ändring av den yttre formen och användningen av begreppet äktenskap. Huvudfrågan som bör övervägas är vilket symbolvärde det har att göra reglerna om äktenskap könsneutrala och hur detta genom att påverka attityderna indirekt också påverkar vårt samhälle. Ett grundläggande motiv till att genomföra utredningens förslag är att lika förhållanden bör behandlas lika i lagen. De principer för likabehandling som normalt tillämpas leder till slutsatsen att äktenskap och partnerskap bör föras samman. Den fråga som berörs mest av remissinstanserna är dock vilken inverkan en sådan ändring har på attityderna i samhället. En ofta uttryckt uppfattning är att rättsreglerna om familjebildning enbart bör lösa praktiska problem. Samhället ska inte ge uttryck för några värderingar när det gäller människors sätt att ordna sin samlevnad. Med en sådan utgångspunkt är det möjligen av underordnad betydelse vilka begrepp man använder i lagen. Finns det praktiska lösningar för de vanligaste fallen, har det viktigaste intresset tillgodosetts. Men det är också en vanlig uppfattning att det som kommer till uttryck i lag återspeglar vad som är sanktionerat av samhället i stort och är normerande för de vardagliga levnadsförhållandena. En åtskillnad mellan äktenskap och registrerade partnerskap kan då uppfattas som en signal om att det finns skäl att göra skillnad mellan sådana förhållanden. De argument som hänvisar till att begreppet äktenskap i det allmänna medvetandet har en särskild innebörd visar att just ordvalet har stor betydelse. Det finns en rad remissynpunkter som utgår från att användandet av begreppet för par av samma kön skulle ge sådana relationer ett särskilt erkännande och uppmuntran, något som de remissinstanserna inte önskar. Men även de remissinstanser som är positiva betonar den signal ändringen skulle ge. Många remissynpunkter går ut på att äktenskapet som begrepp har ett särskilt värde och att det skulle förminskas eller rentav urvattnas om utredningens förslag genomförs. De synpunkterna kan uppfattas som ett önskemål om att det i lag ska vara markerat att heterosexuella parbildningar har ett högre värde. Enligt vår mening är det svårt att ställa sig bakom ett sådant synsätt. Om det finns ett särskilt värde i begreppet äktenskap, talar det närmast för att det i lag ska omfatta även par av samma kön. Andra remissynpunkter utgår från att äktenskap och registrerade partnerskap har lika värde och behandlas lika. Det är lättare att instämma i detta. Men det innebär inte att det skulle saknas skäl att ändra lagen. Även om det är så att begreppen har lika värde, behöver de ändras om det finns en risk att de ger ett annat intryck. Det finns, som teologiska fakultetsnämnden vid uttrycker det, goda skäl att hävda att par av samma kön har rätt att få stöd i lag för sin samlevnad på ett sätt som inte framstår som mindre värdefullt än heterosexuella pars samlevnad. En samordning demonstrerar också det lika värdet på ett klart sätt. Det kan motverka diskriminering om samhället tydligt markerar att man inte gör någon skillnad mellan homosexuella och heterosexuella i juridisk mening. Vissa menar att äktenskap och registrerade partnerskap fortfarande bör hållas isär på grund av de faktiska, könsrelaterade skillnader som finns. Vi anser dock att dessa skillnader inte bör avgöra hur lagen ska vara utformad. Det väsentliga är om de frågor som uppstår under en samlevnad i den ena typen av förhållanden är lika de frågor som uppstår i den andra typen av förhållanden. Det är behovet av att lösa de frågorna som lagen ska tillgodose. Eftersom likheterna av detta slag ju är mycket stora, finns det skäl att låta samma regler gälla för alla par. Omvänt främjar det också en insikt om att de likheter som finns är mer betydelsefulla än de skillnader som finns. Sammantaget är det alltså inte tillräckligt att stanna vid den rättsliga likhet som finns , om målet är likabehandling. För detta krävs i stället en samordning av de två instituten och begreppen. Det finns, som utredningen konstaterar, inte något internationellt åtagande som förpliktar eller hindrar att ge par av samma kön samma möjlighet att ingå äktenskap som par av olika kön. Vid en internationell utblick kan det också noteras att det är strävanden efter likabehandling som har drivit utvecklingen i de länder som har infört könsneutrala äktenskap. Reformerna i dessa länder får anses ha påverkat opinionen på det internationella planet i riktning mot ökad tolerans för homosexuella. Det ligger i intresse att bidra till en sådan utveckling. En annan viktig del är hur frågan kan ses ur barnperspektivet. En förutsättning för lagändringarna är givetvis att de är förenliga med barnens bästa. Flera remissinstanser uttrycker oro i detta avseende. En viktig utgångspunkt för dem är barnets rätt att, så långt det går, få vetskap om och bli omvårdat av sina föräldrar. Att genomföra utredningens förslag skulle inte innebära någon saklig ändring av reglerna för föräldraskap och skulle alltså inte påverka frågorna om vem som anses vara förälder eller vem som blir vårdnadshavare till ett barn. Som utredningen påpekar är dock de ändringar som gjorts beträffande homosexuella pars möjlighet att bli föräldrar av betydelse i sammanhanget. Genom adoption eller assisterad befruktning kan homosexuella numera på samma sätt som heterosexuella bilda en kärnfamilj med föräldrar och barn. Samhället har därmed också ställt sig bakom att barn på lika goda villkor kan växa upp och fostras i homosexuella parförhållanden. Detta ställningstagande har inte ansetts strida mot föreskrift om att barnet så långt som möjligt ska få omvårdnad av sina föräldrar. En viktig aspekt som utredningen berör är hur införandet av könsneutrala äktenskap kan påverka attityderna till familjer där de vuxna är ett par av samma kön. För ett barn är det en större trygghet att leva i en socialt accepterad familjeform. Om lagändringen kan ge samkönade förhållanden mer legitimitet, har den alltså ett värde för de barn som lever i sådana familjer. Det kan också vara viktigt för barnen själva att de ser att samhället jämställer deras föräldrar med andras. Situationen för barn som lever i familjer där föräldrarna är heterosexuella kan knappast påverkas av att begreppet äktenskap används även för par av samma kön. Innebörden av äktenskapet mellan föräldrarna eller stabiliteten i dessa förhållanden blir inte en annan på grund av det. Det är inte heller sannolikt att heterosexuella par skulle avstå från äktenskap om begreppet vidgas. Äktenskapet är en samlevnadsform särskilt lämpad för barnens trygghet och uppväxt och detta gäller även för registrerade partnerskap. Intresset av barnens bästa tillgodoses enligt samma regler om de två instituten sammanförs. Om ändringen har en attitydpåverkan i samhället, är den enligt vår mening snarare till fördel för barnen än till deras nackdel. Ett argument som anförs mot könsneutrala äktenskap är att det strider mot traditionen. Det finns en mycket lång vana av att begreppet äktenskap betecknar ett förhållande mellan kvinna och man. Om just den innebörden av begreppet är så grundmurad att lagändringen riskerar att inte få genomslag i det vardagliga samhällslivet, skulle det kunna vara ett skäl att avstå. Enligt vår bedömning talar dock mycket för att så inte är fallet. Registrerad partner är ett begrepp som inte är praktiskt eller tilltalande för gemene man. kan man i vardagligt tal höra begrepp som gifta eller man respektive fru om par som är registrerade partner. Att ett begrepp har haft en viss innebörd i något avseende är i sig inte ett skäl att behålla det. Lagens regler om innebörden och förutsättningarna för ett äktenskap har ändrats väsentligt . Att nu göra en ändring som innebär att lagen bättre svarar mot de levnadsvanor och värderingar som finns i samhället är inget brott i den traditionen. Traditioner kan ha olika funktioner. En viktig sådan är att stärka sammanhållningen i olika grupper och i samhället. Vigseln och de traditionella inslag som är knutna till den är för många förknippade med samhörighet, inte bara mellan det par som gifter sig utan också inom familj, vänkrets och det övriga samhället. Att inte använda de med denna högtid förknippade begreppen för par av samma kön kan uppfattas som en form av utestängande. Vill vi att traditionerna ska vara inkluderande, finns det alltså skäl att vidga äktenskapsbegreppet. En allvarlig invändning mot förslaget är att det kommer i konflikt med trosuppfattningar hos stora grupper i samhället. En rad trossamfund gör liten eller ingen skillnad mellan äktenskapet enligt lag och det begrepp som används i ett teologiskt perspektiv. Inom den kristna tron finns t.ex. en betydelsefull koppling till skapelseberättelsen, där vikt läggs vid mannens och kvinnans förening som en förutsättning för släktets fortbestånd. Äktenskapet ses som en struktur i skapelsen som upprätthåller livet. Denna uppfattning kan vara svår att förena med tanken på könsneutrala äktenskap. Vissa av samfunden är visserligen öppna för en ändring, men det stora flertalet menar att en ändring med nödvändighet leder till en skillnad mellan det religiösa äktenskapsbegreppet och , något som man menar är till men för samhället i stort. Mot detta kan anföras att det finns betydelsefulla skillnader mellan vad som i juridisk mening avses med äktenskap och vad olika trossamfund betraktar som äktenskap, t.ex. i synen på äktenskapsskillnad och omgifte. Motiven för den äktenskapsrättsliga regleringen är fristående från religiösa värderingar. Trots detta finns det enligt vår uppfattning anledning att så långt möjligt inrätta reglerna så att de inte kommer i konflikt med trossamfundens värderingar. Exempelvis har vigselförrättarna inom trossamfunden en viktig roll som företrädare för det allmänna i vigselverksamheten. Det är av stor betydelse att detta uppdrag och uppdraget i övrigt inom samfundet kan förenas. Trosuppfattningarna kan dock inte vara avgörande för lagens utformning. finns, som anförts ovan, t.ex. betydande skillnader i fråga om de äktenskapshinder som finns i och de som tillämpas inom en del samfund. Detta innebär inget hinder för trosutövandet och är inte till men för samhället i övrigt. Ett tänkbart alternativ till att vidga lagens äktenskapsbegrepp är att ersätta det med ett nytt, könsneutralt begrepp. Flera remissinstanser föreslår att döps om till samlevnadsbalken. , och liberalerna anser dock att det riskerar att uppfattas som en tom gest att flytta bestämmelserna om registrerat partnerskap till balken och ändra rubriken. Resultatet skulle då fortfarande vara en tydlig åtskillnad i lag mellan äktenskap och partnerskap. En ändring av namnet på balken vore meningsfull endast om instituten sammanfördes och ordet äktenskap ersattes av ett nytt ord i alla de lagregler där det förekommer. Frågan är om det finns något egentligt stöd för den lösningen. En så omfattande ändring möter betydande praktiska hinder. Det är också tveksamt om det vore försvarbart att göra ett så radikalt ingrepp av direkt betydelse för flera miljoner människors privata förhållanden. Det kan därför inte räknas som ett realistiskt alternativ. I utredningen framhålls att äktenskapet i under tidig medeltid var en privat angelägenhet som ägde rum utan inblandning av det allmänna eller kyrkan. Regleringar av äktenskapets ingående fördes tidigt in i landslagarna. Dagens kyrkliga vigsel blev social norm först efter reformationen . Det var först i och med lag och dess giftermålsbalk som en kyrklig vigsel blev obligatorisk för äktenskapets ingående med full rättsverkan. Vår slutsats är att det bästa sättet att främja likabehandling är att nu ge par av samma kön möjlighet att ingå äktenskap och göra reglerna om äktenskap könsneutrala. I behövs endast mindre ändringar för att ge uttryck åt detta. T.ex. är begreppet make i balken redan neutralt i förhållande till makens kön. Den huvudsakliga ändring som behövs är att den bestämmelse i balkens inledning som anger att äktenskap får ingås endast mellan personer av olika kön tas bort (jfr motiven till att bestämmelsen infördes, prop. 1986/87:1 s. 112). , och liberalerna anser att det inte är behövligt eller lämpligt att särskilt markera i lagen att makarna kan vara en kvinna och en man, två kvinnor eller två män. Att avstå från det stämmer bättre med ställningstagandet att könstillhörigheten ska sakna betydelse för möjligheten att ingå äktenskap. 5.1Formerna för ingående av äktenskap Regeringens förslag: Regeringen väljer att inte lägga fram något förslag vad avser nuvarande system med valfrihet mellan vigsel inom trossamfund och borgerlig vigsel. Vår bedömning: Nuvarande system med valfrihet mellan vigsel inom trossamfund och borgerlig vigsel bör behållas. Utredningens bedömning överensstämmer med vår. Skälen för vår bedömning Äktenskapet konstitueras genom själva vigselceremonin. Detta gäller oavsett om ceremonin genomförs hos ett trossamfund eller i borgerlig ordning. Utredningen har övervägt om vigselceremonin bör ersättas med ett registrerings- eller anmälningsförfarande men har inte föreslagit någon ändring. Även , och liberalerna anser att det saknas skäl att ändra nuvarande ordning. Människor i allmänhet fäster stor vikt vid de förhållanden under vilka äktenskapet ingås, och vigselceremonin är väl förankrad hos allmänheten. Även i fortsättningen bör alltså äktenskap ingås genom vigsel. I regeringens proposition anförs att nuvarande ordning med valfrihet mellan vigsel inom trossamfund och borgerlig vigsel har funnits i (). Båda vigselformerna är vanligt förekommande, även om antalet äktenskap som ingås genom vigsel inom trossamfund är högre än antalet som ingås i borgerlig ordning. Två argument som förs fram för att trossamfunden inte bör har kvar sin vigselrätt är att numera har skilts från staten och att staten bör vara neutral i religiösa frågor. Det hävdas också att för det fall ett system med endast borgerlig vigsel införs skulle det på ett klarare sätt komma till uttryck att äktenskapet utgör ett rent civilrättsligt förhållande. Det finns flera europeiska länder vars lagstiftning endast tillåter att äktenskap ingås genom borgerlig vigsel. , och liberalerna konstaterar emellertid i likhet med regeringen att det finns flera skäl som talar mot en ordning med enbart borgerlig vigsel. För det första finns det ju inte några egentliga nackdelar med nuvarande system. För det andra skulle den nordiska rättslikheten brytas, eftersom i så fall skulle skilja sig från övriga nordiska länder där det finns valfrihet mellan vigsel inom trossamfund och borgerlig vigsel. Det viktigaste skälet är dock att det nuvarande systemet med valfrihet mellan vigsel inom trossamfund och borgerlig vigsel, som har funnits , har en stark folklig förankring. Det framgår inte minst av att flertalet par väljer att ingå äktenskap genom vigsel i kyrkan. Även en undersökning som utredningen låtit genomföra visar att en majoritet vill behålla det nuvarande systemet. Det kan också framhållas att frågan huruvida giftermål inför borgerlig myndighet borde göras obligatorisk har varit föremål för diskussion , avhandlats i ett flertal utredningar och varje gång avfärdats. Redan i förarbetena till lag om äktenskapets ingående som tillät den borgerliga ordningen för äktenskaps ingående, för svenska medborgare, togs frågan upp. , och liberalerna delar den bedömning som utredningen gör att skälen emot har sådan tyngd att man bör avstå från att införa en ordning med enbart borgerlig vigsel. Möjligheten att välja mellan vigsel inom trossamfund och borgerlig vigsel bör alltså behållas. , och liberalerna instämmer i regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1993:305) om rätt att förrätta vigsel inom andra trossamfund än . Vi delar också regeringens bedömning att den nu gällande ordningen att trossamfundens vigselförrättare inte är skyldiga att förrätta vigsel bör klargöras i lag. Våra förslag i denna motion innebär ingen förändring i förhållande till regeringens proposition i detta avseende. Vi delar regeringens bedömning såsom den uttrycks i avsnitt 6.3 i proposition 2008/09:80. Med ett genomförande av våra förslag ska dock texterna i dessa avsnitt enbart omfatta vigsel men inte registrering av partnerskap då vi föreslår ett upphävande av lagen (1994:1117) om registrerat partnerskap. Vi delar regeringens bedömning såsom den uttrycks i avsnitt 6.4 i proposition 2008/09:80. Med ett genomförande av våra förslag ska dock texterna i dessa avsnitt enbart omfatta vigsel men inte registrering av partnerskap då vi föreslår ett upphävande av lagen (1994:1117) om registrerat partnerskap. 6Situationer med internationell anknytning Vårt förslag: Det ska finnas en möjlighet för svenska domstolar att i undantagsfall pröva en ansökan om skilsmässa även om anknytningen till är svag. Det ska klargöras i lag att bestämmelserna nordiska äktenskapskonvention inte tillämpas i fråga om makar av samma kön. Vår bedömning: Det bör inte införas något krav på viss anknytning till för att få ingå äktenskap inför en svensk vigselförrättare. De svenska internationella privat- och processrättsliga bestämmelser som inte grundar sig på någon internationell överenskommelse kan tillämpas oavsett om makarna är av samma kön eller inte. Ett äktenskap mellan makar av samma kön kommer att få rättsverkningar i vissa länder men inte i andra. Utredningens förslag och bedömning överensstämmer delvis med vårt förslag och vår bedömning. Utredningen föreslår en särskild bestämmelse om hur svensk lag ska tillämpas i fråga om en i annat land författningsreglerad samlevnadsform som i huvudsak har samma rättsverkningar som ett äktenskap. Skälen för vårt förslag och vår bedömning Som utredningen konstaterar bör det inte införas några särskilda krav på att de som vill vigas av en svensk vigselförrättare ska ha viss anknytning till . Motivet till de anknytningsvillkor som gäller enligt lagen om registrerat partnerskap var att man bör undvika att medverka till en registrering om den inte får någon rättslig verkan i ett land som paret har stark anknytning till. Det finns inte behov av liknande krav för dem som vill ingå äktenskap. Vid hindersprövningen tillämpas alltid svensk lag. Om ingen av parterna har anknytning till genom medborgarskap eller hemvist här, gäller dock att rätten att ingå äktenskap dessutom ska prövas enligt lagen i medborgarskapsstaten eller hemviststaten (1 kap. 1 § lagen [1904:26 s.1] om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap). Dessa regler bör inte ändras i sak. Det innebär t.ex. att två utländska medborgare som är av samma kön och har hemvist i det land där de är medborgare inte kan gifta sig i så länge det finns hinder för par av samma kön att gifta sig enligt det landets lag. För de flesta fall där anknytningen till är liten eller ingen innebär reglerna om tillämplig lag vid hindersprövningen att svenska vigselförrättare inte medverkar till uppkomsten av rättsförhållanden som redan från början är haltande. Till de mindre vanliga fallen kan räknas det att en svensk medborgare och en utländsk medborgare har hemvist i ett land där äktenskap mellan personer av samma kön inte erkänns, men gifter sig i . Då sker hindersprövningen med tillämpning av enbart svensk lag. Frågan i dessa fall ställer sig dock i princip inte annorlunda än då ett svenskt par av samma kön gifter sig här inför en flyttning till ett land som inte erkänner äktenskap mellan personer av samma kön. Det får antas att dessa personer är väl medvetna om de nackdelar som kan finnas och hur de kan motverkas, t.ex. genom avtal och testamente. Hänsynen till dem gör inte att de bör hindras att ingå äktenskap i . Det vore också, bl.a. med tanke på att äktenskap mellan personer av samma kön efter hand kan väntas erkännas i allt fler länder, en överdriven hänsyn till andra rättsordningar att i sådana fall hindra äktenskap när det finns en reell anknytning till . Svenska äktenskap i utlandet Vilka rättsverkningar som ett inför svensk vigselförrättare ingånget äktenskap mellan personer av samma kön kommer att få i ett annat land är beroende av de rättsregler som gäller där. Det går inte med säkerhet att förutse i vilken utsträckning äktenskapet erkänns. Det får antas att de länder som genomfört en motsvarande lagändring kommer att respektera ett äktenskap ingånget i . Länder med en lag som motsvarar svensk lag om registrerat partnerskap kan komma att tillämpa de lagreglerna i de frågor som uppstår. Andra länder kan ta avstånd från äktenskap mellan personer av samma kön i större eller mindre utsträckning. Den mest extrema varianten kan vara att man i vissa länder helt tar avstånd från sådana äktenskap och behandlar makarna som ogifta. En annan variant kan vara att man beaktar äktenskapet som ett hinder för ett nytt giftermål men vägrar att medverka till att rättsverkningarna av äktenskapet kan realiseras eller att ställa landets domstolar till förfogande för upplösning av äktenskapet. Det kommer att tillhöra undantagen att har överenskommelser med andra länder om vad som ska gälla i frågor som rör sådana förhållanden. Även i fortsättningen kommer det att vara en uppgift för att i internationella förhandlingar verka för en reglering på internationell nivå som möter de behov av rättssäkerhet som finns för par av samma kön och som jämställer dem med par av olika kön. Inom det EG-rättsliga regelverket är situationen ännu inte sådan att man kan räkna med att de regler som gäller makar kan tillämpas i fråga om par av samma kön, om det inte framgår uttryckligen. En kompromisslösning som förekommer är att det lämnas åt respektive medlemsstat att avgöra frågan.