mot · GX02U204 · 2009-09-22 00:00:00 — En ny svensk Afrikapolitik 4Partnerskap på lika villkor3 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att ökat politiskt och ekonomiskt självbestämmande ska vara en av de centrala utgångspunkterna för utvecklingssamarbete med . tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att ska verka för totala skuldavskrivningar för de 50 fattigaste länderna. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att återkomma till med förslag på hur diplomatiska närvaro i kan öka. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att ska erkänna Sahariska arabiska demokratiska republiken (SADR). tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att bör ta initiativ inom ramen för EU och FN för att uppmärksamma konflikten i södra . tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att i FN och EU kraftfullt måste verka för ett ingripande mot plundringen av Demokratiska republiken naturtillgångar. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att kraftfullt ska uppmärksamma de omfattande brotten mot de mänskliga rättigheterna i i sina bilaterala kontakter med regimen i såväl FN som EU. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att i alla kontakter med , bilateralt och genom multilaterala organisationer, måste kräva omedelbara frisläppande. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att i FN och i andra internationella forum måste verka för att vapenembargot mot också efterlevs i praktiken. är inte en kontinent som låter sig beskrivas i schabloner. Bakom en förenklad bild av som en kontinent av krig, aids och lejon som parar sig i solnedgången är en mångfacetterad och komplex kontinent. Här inryms några av världens blodigaste konflikter, såsom och , men här finns även de mödosamma fredsprocesserna i och samt länder som och som har åtnjutit fred. I hittar man också några av världens grymmaste diktaturer, som de i och , men här finns stabila demokratier som och . På kontinenten lever människor i djupaste fattigdom men det finns också exempel på ekonomiska framsteg. Hindren för utveckling och fattigdomsbekämpning är många och komplexa, det kommer därför aldrig att finnas några enkla lösningar för de många utmaningarna i . ser att utveckling och fattigdomsbekämpning i kräver skuldavskrivningar, ett ökat bistånd, en klimatpolitik där de rika länderna och de multinationella företagen tar sitt ansvar, ett stärkt regelverk för vapenhandel, en reformering av IMF och , tydligare globala regler för utländska investeringar och rättvisa handelsregler. I grunden krävs en ny ekonomisk ordning med en tydlig omfördelning av makt och resurser från den rika världen till . Klimatförändringarna, som redan drabbar oerhört hårt, har framförallt skapats utanför , och ansvaret vilar därför tungt på de industrialiserade staterna, inklusive . har föreslagit en satsning på 3miljarder kronor i klimatbistånd , utöver dagens enprocentsmål för utvecklingssamarbetet, som en del i det ansvar som borde ta för de klimatförändringar i som vi varit med om att skapa. Detta beskrivs vidare i motion Internationell utvecklingspolitik (2009/10:U273). Om ska kunna ta sig an sina utmaningar har man inte råd att exkludera kontinentens kvinnor från politik och ekonomi. Hög mödradödlighet, ojämlik fördelning av resurser mellan män och kvinnor, mäns våld mot kvinnor, den höga andelen flickor som utestängs från utbildning m.m. skapar avgörande hinder för all form av samhällelig utveckling i . Varje strategi för utveckling och fattigdomsbekämpning som vill vara framgångsrik måste därför inkludera ett tydligt jämställdhetsperspektiv. har en av världens mest progressiva lagstiftningar för hbt-personer, homosexuella, bisexuella och transpersoner. Men i alltför många länder, exempelvis och , hotas dessa personer av fängelsestraff, trakasserier, våld och mord. kan spela en nyckelroll i att stötta de modiga afrikanska hbt-personer som organiserar sig i många länder på kontinenten i kamp för sina intressen. Utmaningarna för och dess folk är många, men det är också möjligheterna. kan och bör på ett avgörande sätt spela en roll för att bidra till en positiv utveckling. Vår roll i kampen mot apartheid, vår alliansfrihet och vår i stora delar avsaknad av kolonial historia på kontinenten ger en möjlighet att vara en länk mellan och såväl som att vara en positiv kraft i enskilda länder. 4Partnerskap på lika villkor Varje land har sin egen historia och sin egen unika situation. Det finns inte bara en väg till utveckling. Därför måste besluten om ett lands utveckling tas av invånarna själva detta är grunden för demokrati. Det kanske största hindret för utveckling i är, och har varit, att saknat makt över sina egna samhällen, sina naturtillgångar och sin utveckling. har försök till fattigdomsbekämpning slagits sönder av omvärldens krav, multinationella företags plundring eller orättvisa handelsregler. Ett tydligt exempel är de omfattande krav på makroekonomiska reformer som () och ställer på , s.k. konditionalitet. Exemplen är många på hur krav på privatiseringar, avregleringar och nedskärningar i offentlig sektor från IMF och har gått stick i stäv med demokratiskt fattade beslut i och direkt motverkat utveckling och fattigdomsbekämpning. syn på detta beskrivs vidare i motionen IMF och (mot.2007/08:U226). Inom ekonomin ersattes kolonialismen av ett på många sätt nykolonialt system, där makten över naturtillgångar, företag och banker stannade i händerna på intressen från nord. befolkning måste tillåtas att formulera sina egna mål och visioner och styra sin egen utveckling. En förutsättning för en framgångsrik fattigdomsbekämpning och utveckling är att det politiska och ekonomiska självbestämmandet i ökar. Allt utvecklingssamarbete ska utgå från respektive mottagarlands egna behov. Det ska respektera dess suveränitet och inte förknippas med politiska eller ekonomiska villkor. Så är långt ifrån fallet . Att bidra till ett ökat politiskt och ekonomiskt självbestämmande ska vara en av de centrala utgångspunkterna för utvecklingssamarbete med . Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Under kolonialismen skapades handelsmönster där roll blev att producera råvaror till förädlings- och tillverkningsindustrin i . Det skapade en tydlig arbetsdelning, men även en tydlig fördelning av vinsterna från produktionen. Tillverkningsindustrin i nord kunde göra enorma vinster på billiga naturtillgångar och arbetskraft, vinster som i bästa fall i ytterst begränsad omfattning kom befolkning till del. Dessa handelsmönster och denna ekonomiska arbetsdelning har i stor utsträckning upprätthållits även efter frigörelse. Handelshinder för afrikanska produkter, i kombination med omfattande dumpning av subventionerade produkter från och , har effektivt slagit sönder varje försök till ekonomisk utveckling och uppbyggnad av förädlings- och tillverkningsindustri i . IMF:s och krav på avregleringar och privatiseringar har i många lett till en regelrätt avindustrialisering. Det som i har kallats frihandel har aldrig inneburit någon frihet för . EU förhandlar just nu om det ekonomiska partnerskapsavtalet (EPA) med bland annat merparten av de afrikanska länderna. Avtalen kommer ha långtgående konsekvenser för inte bara handeln mellan och EU, utan inkluderar även regler för offentlig upphandling, utländska investeringar m.m. Kritiken från regeringar och folkrörelser i har varit omfattande, både mot avtalens innehåll och mot det sätt som EU bedrivit förhandlingarna på. IMF och uppskattar att av statsinkomsterna i de afrikanska länderna kan komma att försvinna som en följd av EPA. Bara i riskerar 65procent av industrin och miljontals lantarbetare på landsbygden att drabbas negativt av EPA-avtalen enligt IMF och kommissionen. Vi i har utvecklat vår syn på EPA-avtalen i motionen EPA-avtalen mellan EU och AVS-länderna (mot.2007/08:U225). Dagens orättvisa handelsregler skapar inte bara ökade klyftor inom och mellan länder, de skapar också klyftor mellan män och kvinnor. Kvinnor och män arbetar och får sina inkomster från olika sektorer av ekonomin. Kvinnor får ofta sin försörjning från de sektorer som drabbas hårdast av dumpning och avreglerad handel. Inom jordbruk dominerar t.ex. kvinnor den småskaliga produktionen för den lokala marknaden som ofta hotas av dumpade jordbruksprodukter från EU; återfinns männen oftare i den mer storskaliga produktionen av exportgrödor, s.k. cash crops. Undersökningar från visar dessutom att handelsliberaliseringar hade betydligt mer negativa effekter för företag ägda av kvinnor än företag ägda av män p.g.a. att de kvinnliga företagarna hade sämre tillgångar till kapital och krediter. har utvecklat sin syn på handel och jämställdhet i motionen En handelspolitik för jämställdhet (mot.2008/09:N210). När många stater i tar steg mot demokrati och utveckling gör de det tyngda av skulder som ofta befolkningen eller de nuvarande ledarna inte beslutat om. Kostnaderna för räntor och amorteringar tar viktiga resurser från välfärds- och infrastruktursatsningar. innebär skuldsättningen en maktförskjutning från det skuldsatta landet till långivarna, något som inte minst IMF och har använt sig av för att påtvinga många en ekonomisk politik de inte velat genomföra. Många av de afrikanska ländernas skulder är att betraktas som illegitima. Lånen gavs till icke-demokratiska regimer trots att långivarna var fullt medvetna om att lånen aldrig skulle komma befolkningen till del. Efter apartheids fall var den nya sydafrikanska demokratiska regeringen under tvungen att betala den gamla regimens skulder. Den nya ledningen i DRK, , som 2006 valdes i landets första flerpartival, tvingas nu betala räntor och amorteringar som uppstod under diktatorn . anser att illegitima skulder villkorslöst ska avskrivas, att en skuldtribunal ska tillsättas i FN:s regi och att , på samma sätt som , ska erkänna sitt medansvar för de illegitima skuldernas uppkomst, vilket vi utvecklat i motionen Skuldkrisen i Syd (mot.2007/08:U220). Ska nödvändiga satsningar kunna genomföras i på infrastruktur och välfärd måste omfattande skuldavskrivningar genomföras. Skulderna är dessutom i många fall redan återbetalda om, men de afrikanska länderna har fastnat i en negativ utveckling där de tvingas betala räntor på räntor utan att skulderna minskar. För är det avgörande att dessa skuldavskrivningar är ovillkorade och att de inte belastar biståndsbudgeten. ska verka för att världens 50 fattigaste länder får totala och ovillkorade skuldavskrivningar. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. utgångspunkt är den internationella solidariteten. Vår kamp för rättvisa och jämställdhet varken börjar eller slutar vid gränser. Därför arbetar vi för ett högt bistånd av hög kvalitet till . Vi vill att utvecklingssamarbetet ska utgå från mottagarnas prioriteringar, inte från våra egenintressen i nord eller som ett maktmedel mot mottagarna. Allt utvecklingsbistånd ska utgå från respektive mottagarlands egna behov. Det ska respektera dess suveränitet och inte förknippas med politiska eller ekonomiska villkor. Ägandeskap är en fråga om demokrati men också om effektivitet. Ska biståndsmedlen leda till långsiktiga förändringar krävs att mottagaren äger sin egen utveckling. är utan tvekan den kontinent som står inför störst utmaningar när det kommer till ekonomisk utveckling, fattigdom, jämställdhet, demokrati, fred och mänskliga rättigheter. Den borgerliga regeringen säger sig prioritera inom utvecklingssamarbetet, men om så verkligen skett är fortfarande inte klart. anser att , utifrån kontinentens många och svåra utmaningar, måste prioriteras i det svenska utvecklingssamarbetet. Genom de många invandrade svenskarna med rötter i , de gångna årtiondenas folkliga solidaritetsarbete med och utvecklingssamarbete har omfattande kontakter och relationer mellan och byggts upp. har i flera ett gott anseende som byggts upp genom våra relationer, svenska folkets stöd till antiapartheidrörelsen, vår alliansfrihet och vår i stora delar avsaknad av kolonial historia. har i vissa fall kunnat spela en viktig roll i arbete för demokrati och självständighet, t.ex. i arbetet mot apartheidregimen i . skulle även kunna spela en positiv roll; skulle kunna dra nytta av de erfarenheter och den kunskap som finns i . Tyvärr ser vi att utvecklingen på flera punkter gått i motsatt riktning. De svenska frivilligorganisationer som verkar i har mötts av misstänkliggörande och svenska ambassader i bl.a. , och har lagts ner. Detta är en utveckling som starkt motsätter sig. vill istället se ett utökat samarbete och utbyte mellan och , både när det kommer till kontakterna mellan stater och när det kommer till utbyte mellan folkrörelser och enskilda människor. Ett exempel på behovet av utökade diplomatiska förbindelser är . Trots att den borgerliga regeringen beslutat att ska bedriva långsiktigt utvecklingssamarbete i , och , sker de diplomatiska förbindelserna med dessa länder från ambassaden i eller i fall genom ambassadör placerad i . Att inte har någon diplomatisk närvaro mellan i och i är inte förenligt med retoriken om att prioritera kontakterna med . anser att regeringen ska återkomma till med förslag på hur diplomatiska närvaro i kan öka. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. samtliga 54 länder låter sig inte beskrivas vart och ett inom ramen för en riksdagsmotion. I denna motion har vi därför valt att lyfta fram en handfull länder, väl medvetna om att mycket finns att säga om utvecklingen i de länder som inte nämns i motionen. är sista koloni. Sen 1975 ockuperas merparten av landet av . Befrielserörelsen har kämpat för självständighet för . bedrev man en väpnad kamp. Detta år ingicks efter FN:s medling en överenskommelse om vapenstillestånd med , i vilken en fredsplan och en överenskommelse om framtid ingick. Haagdomstolen har slagit fast att folk har rätt att självt avgöra om det vill bli självständigt. Polisario har i enlighet med detta krävt att en folkomröstning hålls i där ett av alternativen är självständighet. Det är ett krav som delar: Vi menar att som enskilt land och i FN och EU måste verka för att västsahariernas rätt till självbestämmande respekteras. skulle kunna agera betydligt mer kraftfullt än vad man gör för att protestera mot de omfattande brotten mot de mänskliga rättigheterna i det ockuperade , för att stoppa plundringen av råvaror, förbättra den humanitära situationen i flyktinglägren i och garantera västsahariernas rätt till självbestämmande, vilket bl.a. beskrivit i motionen (mot.2006/07:U201). En konkret åtgärd som kan vidta för att ge vårt stöd till befrielse är att, liksom ett flertal länder i , och , erkänna Sahariska arabiska demokratiska republiken (SADR). SADR kontrollerar de facto en tredjedel av västsahariskt territorium. menar att ska erkänna Sahariska arabiska demokratiska republiken (SADR). Detta vill vi att ska ge regeringen till känna. är en av de politiskt och ekonomiskt viktigaste länderna i . Demokratiska framsteg har skett, men är behoven stora av en mer rättvis fördelning av landets resurser och en ökad respekt för de mänskliga rättigheterna. är också skådeplatsen för en av längsta, men kanske mest bortglömda, konflikter. har i landets södra provinser, Casamanceområdet, rests krav på ökat självstyre. 1990 tog delar av självständighetsrörelsen till vapen. Den Genèvebaserade organisationen uppger att stridigheterna gjort fler än 64000 personer till internflyktingar. Främst , men även , har dragits in i konflikten som därigenom påverkat hela regionen negativt. Åtskilliga fredsavtal har undertecknats, men den pågående fredsprocessen är ytterst bräcklig och rapporterna om stridigheter och brutna löften är många. Världssamfundet bör engagera sig för att stärka fredsprocessen och förhindra att konflikten blossar upp igen. bör därför ta initiativ inom ramen för EU och FN för att uppmärksamma konflikten i södra . Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. skulle kunna vara ett mycket rikt land. Landets enorma oljetillgångar skulle ha kunnat användas till att radikalt minska landets fattigdom och ligga till grund för ekonomisk utveckling. Landet var 2004 världens åttonde största exportör av olja. Oljan står för 20procent av BNP och 95procent av exportinkomsterna. Men istället har oljeintäkterna finansierat några av kontinentens grymmaste diktaturer och skapat enorma vinster för de multinationella företag som är verksamma i landet. 1999 ersattes den dåvarande militärdiktaturen av civilt styre, men inte heller detta har förmått omsätta oljeintäkterna till fattigdomsbekämpning, och respekten för de mänskliga rättigheterna har inte ökat i någon större utsträckning. I , där huvuddelen av oljeutvinningen sker, lever 70procent på mindre än per dag. För stora delar av befolkningen är endast förorenade vattendrag och åkermarken det enda synliga resultatet av den enorma oljeutvinningen. Vid flera fall har lokala protester slagits ned med brutalitet. anser att de multinationella företagen måste ta sitt ansvar för att en större del av oljeintäkterna kommer nigerianerna till del, att den omfattande miljöförstöringen upphör och den omfattande korruptionen upphör. I få länder har plundringen och den ekonomiska exploateringen tagit sig så blodiga uttryck som i , DRK. Utländska makters och multinationella företags kamp om landets naturresurser har varit en röd tråd genom DRK:s historia. syn på utvecklingen i landet har uttryckts mer utförligt i motionen (mot.2008/09:U208). Det blodigaste kriget i världen efter slut ägde rum i DRK och kostade tre till fem miljoner människor livet. Kvinnor drabbades särskilt hårt, våldtäkter systematiserades och användes som ett medel i krigföringen som mödradödligheten nådde fruktansvärda nivåer i de krigshärjade områdena. En bräcklig fred framförhandlades mellan rebelledaren , ett tjugotal rebellgrupper och DRK:s president . Men inte heller detta avtal har hållit särskilt bra. pågår det stridigheter i landet, framförallt i de östra delarna. Kampen om mineralerna är fortfarande en av de avgörande faktorer som driver stridigheterna vidare. Ansvaret för våldet och kriget i DRK vilar tungt på de multinationella företag som är verksamma i landet och de länder som backar upp dem. I många fall har utländska företag beväpnat och finansierat lokala rebellgrupper och miliser samt spelat ut dem mot varandra för att garantera sin egen verksamhet. menar att de företag som importerar naturresurser bör se till att framställningen sker under förhållanden där rätten till liv kan skyddas och där andra mänskliga rättigheter inte kränks. Varje långsiktig lösning på konflikten måste garantera detta. Vi anser att i FN och inte minst i EU kraftfullt måste verka för ett ingripande mot plundringen av Demokratiska republiken naturtillgångar. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Fred i DRK förutsätter att plundringen av landets naturtillgångar upphör, att vinsterna från landets gruvor kommer befolkningen till del och att de illegitima skulder som uppstod under diktatorn dagar skrivs av. Praktiskt taget från det att blev en självständig stat 1956 har landet plågats av krig och konflikter. Det längsta kriget fördes mellan SPLA (Sudanese Peoples Liberation ) och centralregeringen i . Kriget pågick och avslutades . Men året innan hade stridigheter istället blossat upp i andra delar av landet. Olika rebellrörelser hade då vuxit fram i och i östra . Regeringen i försökte att slå ned upproren i med stor brutalitet, vilket skapade en konflikt som kostade hundratusentals människor livet och drev miljoner på flykt. Regeringen har till följd av detta anklagats för folkmord och president begärdes 2009 häktad av , anklagad för krigsförbrytelser och brott mot mänskligheten. Konflikten i södra såväl som den i har sin upprinnelse i de stora sociala klyftor som finns i landet. Konkurrensen om resurser har dessutom skärpts i takt med att klimatförändringarna minskat tillgången till odlingsbar mark och vatten. Landet har även stora fyndigheter av både gas och olja. Den ojämlika fördelning av vinsterna från dessa naturtillgångar har skapat starka inre motsättningar, som olika stormakter såsom och inte dragit sig för att utnyttja för sina egna intressen. har blivit till en arena för en kamp mellan stormakter. Även om det finns en bräcklig fred mellan regeringen och SPLA och våldet i avtagit så är ett land fyllt av motsättningar som lätt kan blossa upp och omvandlas till väpnade konflikter och krig om inte man kommer tillrätta med landets grundläggande problem, den ojämlika fördelningen av resurser och omvärldens försök att kontrollera landets naturtillgångar. 1991 störtades diktatorn av en brokig allians av regionala och etniskt baserade grupper. Delar av denna allians bildade det nu styrande under ledning av landets premiärminister, . De förhoppningar som fanns om tydliga demokratiska framsteg och ökad respekt för de mänskliga rättigheterna vid fall har långt ifrån infriats. Under Zenawis styre har brotten mot de mänskliga rättigheterna varit omfattande, bl.a. har möjligheten för frivilligorganisationer och utländska NGO:er att verka i landet kraftigt begränsats. Förbindelserna till har kraftigt försämrats, vilket resulterade i krig 1998 till 2000. invaderade , vilket resulterade i en humanitär katastrof. Även konflikterna inom har ökat, genom regimens övergrepp mot bl.a. Oromofolket och befolkningen i landets östra delar, i . Bland annat Human Rights Watch anklagar för omfattande krigsförbrytelser i . Det senaste nationella valet i hölls 2005. När röstsammanräkningen visade på framgångar för de två oppositionspartierna valde regimen att avbryta röstsammanräkningen, oppositionens protester slogs ner brutalt och flera oppositionsledare fängslades. I lokalvalen förhindrade repressionen i stort sett oppositionen att delta, 99procent av de parlamentariska platserna vanns av EPRDF. Trots att är en starkt auktoritär stat som bidrar till att destabilisera har kritiken mot landets brott mot de mänskliga rättigheterna varit begränsade från världssamfundet. Vilket får betraktas som en konsekvens av att lyckats etablera sig som en regional allierad till flera stormakter. ger militärt bistånd och länderna samarbetar djupt inom ramen för det s.k. kriget mot terrorismen. ger omfattande budgetbistånd och har dramatiskt ökat sina investeringar i landet. Behovet av länder som uppmärksammar situationen i är stort. anser att måste kraftfullt uppmärksamma de omfattande brotten mot de mänskliga rättigheterna i såväl i sina bilaterala kontakter med regimen som i FN och EU. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Efter att först ha varit en italiensk koloni och efter brittiskt protektorat, tvingades 1952 in i en federation med . 1962 införlivades i , vilket ledde till ett trettioårigt krig mellan den eritreanska nationella befrielserörelsen och . Under detta krig störtades i först monarkin under och sen diktaturen under . I den kamp och det krig som fördes mot kämpade flera etiopiska regimfientliga rörelser på samma sida som de eritreanska befrielserörelserna och . Efter fall genomfördes en folkomröstning i och 1991 kunde förklara sig som självständig stat. Sen 1991 styrs interimistiskt av EPLF, som bytt namn till PFDJ. Ledaren för EPLF/PFDJ, , har av sin organisation president, och har sen utsett regering och styrt landet med dekret. Situationen för de mänskliga rättigheterna har successivt kraftigt försämrats och har utvecklats till en av mest hårdföra diktaturer. Ett avgörande steg i denna utveckling togs 2001 då regimen stängde åtta tidningar och arresterade15journalister. är ett av de få länder som saknar oberoende tidningar. En av de arresterade journalisterna var en svensk medborgare, . har olika svenska regeringar försökt få frisläppt genom s.k. tyst diplomati.