mot · GX02U348 · 2009-10-06 00:00:00 — Det svenska klimatarbetet har varit framgångsrikt. Det har utsläppen minskat , trots att beting tillåter högre utsläpp. är ett av ett mycket litet antal länder i världen som har nått så långt. Det ger råg i ryggen för svenska politiker och tjänstemän när de förhandlar internationellt och det ger inspiration till det stora flertal länder som har en svårare situation. Att dessutom har nått detta resultat utan att tidigare använda flexibla mekanismer eller sänkor gör inte saken sämre. Men det som har gjorts historiskt räcker inte, det behövs fler skarpa åtgärder. Regeringens klimatpolitik går dock i hög grad ut på att undvika kritik för att man inte vidtar åtgärder på hemmaplan och istället köpa utsläppsutrymme från andra länder, främst utvecklingsländer. Till skillnad från tidigare regeringar är den nuvarande en ivrig förespråkare av så kallade flexibla mekanismer, främst Clean Development Mechanism, CDM, som innebär att ett land kan köpa sig fritt från krav på utsläppsminskningar genom att investera i klimatprojekt i utvecklingsländer. Man betalar någon annan för att göra reduktionerna någon annanstans. Ett exempel på detta är att regeringen i höstbudgeten 2009 anslog för utsläppsreduktioner i utvecklingsländer genom CDM och genom att öronmärka en del av biståndet. Den del som gäller CDM uppgår till , en femfaldig ökning jämfört med förra årets budget och 15 gånger mer än den förra regeringens anslag på . I höstbudgeten 2010 fortsätter denna inriktning. Ett annat exempel är att regeringen aktivt har arbetat inom EU för att öka den mängd CDM som får användas. Regeringens insatser för internationellt klimatarbete 20092011 Till flexibla mekanismer. Anslaget kommer nästan uteslutande att användas till CDM, troligen genom investeringar i enskilda projekt och genom fonder såsom och . Genom GEF och . Enligt obekräftade uppgifter kommer att gå via CTF och genom GEF. Anslaget fördelas mellan Anpassningsfonden, , och . Hur stor andel som kanaliseras genom respektive mottagare är oklart. Till mark- och jordbruksfrågor via tre olika FN-organ: FAO, WFP och . Det är oklart hur anslagen fördelas mellan mottagarna och huruvida de gäller anpassning (troligast) eller utsläppsminskning. Till katastrofförebyggande insatser, till exempel för genomförande av Framework. Anslaget bör rimligen anses gälla anpassning av akut karaktär. Biståndsarbete med fokus på och särskilt länder med egna anpassningsplaner. Preliminära indikationer tyder på att pengarna i första hand kommer att gå till att addera en klimatkomponent till pågående projekt. Skuggade fält indikerar att stödet finansieras ur biståndsbudgeten. *I regeringens kommunikation anges 680 miljoner men i budgeten anges 788. Regeringens politik innehåller ett flertal allvarliga problem. Det mest övergripande är att på detta sätt smiter undan från att ta sitt ansvar, vilket kräver att i första hand inför åtgärder som minskar utsläppen på hemmaplan. I förlängningen går detta ut över förtroende internationellt, teknikutvecklingen och konkurrenskraft på de nya marknader som söker klimat- och energiteknik. Dessutom medför det att regeringen skjuter upp och därmed försvårar och fördyrar nödvändiga åtgärder inom exempelvis transport- och energisektorn här hemma. Ett annat övergripande problem är att merparten av satsningen sker genom öronmärkning i biståndsbudgeten. Detta strider mot UNFCCC, Kyotoprotokollet liksom uttryckliga villkor i flera av de fonder dit pengarna ska kanaliseras. Utöver detta finns uppenbara och allvarliga brister eller tveksamheter hos flera av de kanaler och mottagare som regeringen har valt. Till att börja med är det högst osannolikt att investeringar i CDM ger utsläppsreduktioner på samma nivå som de ökade utsläpp som därmed får göra. Investeringen ger ett extra utsläppsutrymme på drygt medan den förväntade minskningen i utvecklingsländerna är betydligt mindre, kanske hälften så stor, i värsta fall ännu mindre. Därmed skapar investeringen ökade globala utsläpp jämfört med om åtgärder hade vidtagits i . Regeringens femtonfaldigande av statens investeringar i CDM är också behäftad med andra problem: vilka fonder som kommer att används är oklart, men de som har använts () och () har oklara och delvis undermåliga kriterier för investeringarna. Risken är stor att investeringarna inte får positiva effekter för hållbar utveckling i syd. Även den andra delen av satsningen på utsläppsreduktion i utvecklingsländer biståndsdelen på innehåller allvarliga brister och problem. Framför allt gäller det de som regeringen tänker kanalisera via den nystartade CTF som administreras av . Kritiken gäller dels som aktör. Den uppfattas som en sluten och odemokratisk organisation som styrs av givarnas och ägarnas intressen, det vill säga G8-länderna och en handfull andra rika länder. Utvecklingsländerna G77 har uttryckt att de inte accepterar banken som finansieringsaktör och kan komma att vägra att räkna stöd som kommer denna väg som en del av givarländernas uppfyllelse av sina åtaganden enligt Kyotoprotokollet och det nya avtal som förhoppningsvis kommer till stånd i . Men det finns mer specifik kritik av fonden som sådan. Då den skapades på initiativ av 2007 ansågs den av många utgöra ett direkt angrepp på ansträngningarna att skapa demokratiskt förankrade finansieringsmekanismer under FN-systemet. Denna kritik består. Genom att låta det utlovade stödet gå via CTF skapar de rika länderna däribland en egen kanal som styrs av deras egen agenda och intressen och där mottagarländernas inflytande är begränsat. Fonden kan också ställa krav på mottagarländerna som går långt utanför klimatpolitiken, till exempel vad gäller statsförvaltning och ekonomisk politik. Ett annat problem med att använda denna fond är att miljökriterierna för att få stödet är låga. CTF medger stöd till alla möjliga sorters energiprojekt, så länge det finns ett sämre alternativ. Man kan till exempel tänka sig att stödja nya kolkraftverk om de är billigare än andra alternativ. Ytterligare ett problem är att stödet från fonden sker åtminstone delvis i form av lån. Detta kommer att leda många av mottagarländerna längre in i skuldfällan, vilket förstärks av att regeringen i strid med , Kyotoprotokollet, krav och uttryckliga villkor i fondens kriterier tar detta anslag från den ordinarie biståndsbudgeten för fattigdomsbekämpning. Något tillspetsat blir resultatet att vi i de rika länderna lånar ut pengar till projekt som vi beslutar om, med teknik som vi äger, under villkor som vi dikterar som vi minskar fattigdomsbekämpningen. I höstbudgeten 2009 satsar regeringen även på bistånd för anpassning till klimatförändring i utvecklingsländer. Detta ligger utanför ramarna för denna kartläggning och många detaljer saknas, men en del observationer är ändå på sin plats. Den goda nyheten är att satsningen finns och att den är förhållandevis stor även om mer skulle behövas. Den dåliga nyheten är egentligen tre: De kanaler som används för stödet är i vissa fall tveksamma, framför allt de som är knutna till . Dessutom kommer åtminstone en del av stödet att betalas ut i form av lån och slutligen har regeringen även i detta fall använt pengar från det ordinarie biståndet för fattigdomsbekämpning. 3Sverige och de internationella klimatförhandlingarna9 4Regeringens klimatsatsning i höstbudgeten10 4.1Överblick: internationella klimatinsatser11 4.2Anslag till klimatinvesteringar i andra länder (BP anslag 3.9.13)13 4.3Insatser inom ramen för utvecklingssamarbetet24 5.1.3Utsläppsreduktion genom Clean Technology Fund37 5.2.4Anpassning genom katastrofförebyggande åtgärder39 5.2.5Anpassning genom FAO, WFP och IFAD39 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att målet för klimatpolitik är tredelat.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att och EU:s ansvar i detta sammanhang bör beräknas enligt den modell som presenteras i Greenhouse Development Rights.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att bistånd som ges för att uppfylla åtagande enligt klimatkonventionen och Kyotoprotokollet ska vara additionella utöver biståndets enprocentsmål och måste utgå från de fattiga ländernas intressen och hållbar utveckling. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att och EU:s stöd i största möjliga mån ska kanaliseras genom organisationer som har ett brett förtroende och stor acceptans i utvecklingsländerna. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att satsningar genom Clean Development Mechanism, CDM, ska uppfylla mycket höga krav, minst s.k. Gold Standard.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att investeringar i CDM inte får vara förenade med att eller EU ökar sina egna utsläpp i förhållande till våra åtaganden och att de utsläppskrediter som erhålls ska annulleras.1 1 Yrkandena 1, 2, 5 och 6 hänvisade till MJU. har varit en ledande internationell kraft i kampen mot klimatförändring. Genom agerande i EU, FN och andra internationella organ har varit ett av den handfull länder som har skapat underlag för internationella överenskommelser om utsläppsreduktioner. Ett viktigt inslag i arbetet har varit ett starkt agerande på hemmaplan för att minska utsläppen. Motiven har varit flera: Det är endast den som själv gör något som med trovärdighet kan be andra att agera; det är vår skyldighet att minska våra höga utsläpp per capita; det är endast i rika länder som som ny teknik kan växa fram och då behövs incitament för näringslivet; att visa omvärlden att det går att kombinera minskade utsläpp med ekonomisk utveckling är ett starkt argument. Internationellt klimatarbete börjar hemma. Regeringen har i detta avseende visat en påfallande brist på handling. De åtgärder som vidtas är kortsiktiga och ineffektiva. av en positiv svensk utveckling där utsläppen har minskat mer än vårt åtagande i Kyotoprotokollet och EU:s bördefördelning, kan vi nu se att kurvan håller på att vända. I den senaste prognosen för utsläpp framgår att den fallande kurvan har brutits och att klimatpåverkan väntas öka.1 Frånvaron av handling sätter spår. När regeringen konfronteras med sin passivitet tar ansvariga ministrar genast fram det internationella kortet ur rockärmen. Pedagogiskt förklarar men hur litet är och hur små de svenska utsläppen är jämfört med utsläppen i eller . Det är där utsläppen måste minska. De svenska utsläppen utmålas som en ovidkommande bagatell. Istället för att göra mer här hemma vill regeringen skicka pengar delvis från biståndet för att minska utsläppen i andra länder, där de anser att det är mer effektivt att vidta åtgärder. Regeringen visar därmed en fullständig brist på insikt. sammantagna utsläpp är förhållandevis små av ett enda skäl: vi är så få medborgare. Vilken grupp människor som helst har små sammantagna utsläpp när de avgränsas till en mindre grupp till exempel invånare i som släpper ut lika lite som vi svenskar gör. Resonemanget kan drivas hur långt som helst, man kan på detta sätt visa att inga utsläpp är viktiga och att ingen behöver göra något. Men svenskarnas utsläpp är viktiga, per person tillhör de högsta i världen. De är över per invånare och år, mer än högre än den nivå som EU nu utgår från som mål och sex till sju gånger högre än vad som anses hållbart. De blir ännu högre om man räknar in de utsläpp som sker i och andra länder för att tillverka de saker vi konsumerar. En del av utsläpp är de facto våra. En del av regeringens argumentation bygger också på att det är billigare att minska utsläppen i andra länder, framför allt utvecklingsländer. I samband med att regeringen anslog för minskade utsläpp i andra länder genom CDM sade till exempel miljöminister (): Internationella klimatinvesteringar ger stora utsläppsminskningar för pengarna. De 670 miljoner som avsätts motsvarar satsningar på utsläppsminskningar på i Sverige.2 En förfrågan hos visar att man saknar konkret underlag för uttalandet. Tjänstemän refererar till att det är allmänt känt och hänvisar sedan till ekonomer på som i sin tur hänvisar till egen forskning.3 Uppenbart finns det studier som visar en sådan kostnadsskillnad i teorin, men verkligheten visar något helt annat. investeringar i klimatprojekt utomlands sköts av . Enligt deras årsredovisning4 var kostnaden för ett tons utsläppsreduktion genom de svenska investeringarna mellan 5 och 11 US $, ungefär . Som jämförelse är marknadspriset för en utsläppsrätt ett ton CO2 , alltså bara 1,5 till 4 gånger mer än investeringar i utvecklingsländer. En annan bild av verkligheten är att , som presenterades , anser att det finns mycket stor potential för effektiviseringar som är direkt lönsamma för industrin. En utredning5 genomförd på regeringens uppdrag av , , visar att det i huvudsak är en myt att utsläppsminskningar är billigare att göra i andra länder än i . På mycket kort sikt på marginalen finns det fall där det stämmer, men det beror på att man väljer mycket enkla och billiga åtgärder, så kallade lågt hängande frukter som kommer att ta slut väldigt fort. Problemet är att dessa åtgärder då görs istället för de helt nödvändiga åtgärder som krävs i transport- och energisystemet på hemmaplan. Man skjuter upp nödvändiga åtgärder, vilket blir samhällsekonomiskt dyrare. För de delar av regeringens investeringar som görs multilateralt genom fonder är kostnadseffektiviteten än mer tveksam. Många av de projekt som har genomförts globalt har haft en katastrofalt låg kostnadseffektivitet, och har genom varit delaktigt i de värsta de skandalomsusade investeringarna i insamling och destruktion av , en biprodukt från kemiindustrin vid tillverkning av gaser för kylskåp.6,7 Dessa projekt utgör en mycket stor andel av de globala CDM-investeringarna, av alla investeringar sker i destruktion av HFC-23, främst i och . Upp emot hade investerats i sådana projekt . Oberoende studier visar dock att kostnaden för destruktionen i själva verket hade varit 50 gånger lägre, , om den hade genomförts utanför CDM.8 Dessutom skapar mekanismen ett incitament att inte införa lagstiftning eller andra regleringar av tillverkningen, vilket vore mycket mer effektivt. Kemiindustrin tjänar dubbelt så mycket på att destruera HFC-23 som på tillverkning av den gas som är dess upphov, och det finns en oro för att fabrikerna ökar sin produktion i det enda syftet att tjäna mer på destruktionen.9 Därtill tjänar den kinesiska staten enorma belopp på projekten eftersom av investeringarna tas ut i skatt. Vad som kanske är ännu värre är att regeringen missar en stor del av poängen med att minska de svenska utsläppen, att vara det kanske enda goda exemplet i en värld av tvivlare. När statsminister () eller miljöminister () agerar internationellt åtnjuter de stort internationellt förtroende. Inte för vad de själva gör, utan för vad tidigare regeringar har gjort. De snyltar på historiska framgångar utan att själva tillföra något. När den nuvarande moderatledda regeringen inte gör något för att minska utsläppen, hur ska en svensk minister kunna agera med trovärdighet på den internationella arenan? Vad ska driva företagen i att utveckla ny teknik? Varför ska någon tro att det går att kombinera minskad klimatpåverkan med ekonomisk utveckling när inte ens klarar det? 3Sverige och de internationella klimatförhandlingarna Inom de internationella klimatförhandlingarna under UNFCCC är EU den drivande aktören och har ansetts vara en av de medlemsstater som i sin tur driver EU inom detta område. har haft en tradition av att vara pådrivande i sammanhanget. Just nu pågår slutförhandlingarna inför of the Parties (COP 15) som ska äga rum i , då ett nytt globalt klimatavtal är tänkt att etableras. I egenskap av ordförandeland inom EU kommer att kunna spela en central roll för vid COP 15. har det svenska ledarskapet inte levt upp till de förväntningar som ställs på regeringen. Utvecklingsländernas anpassning till klimatförändring och tillgång till resurser för att bygga hållbar utveckling är två av de stora frågor som behöver lösas globalt. De diskuteras på många nivåer och i särskilda arbetsgrupper under UNFCCC. har undvikit att agera i frågan. Allvarligast är kanske att inte föregår med gott exempel självt. G77-gruppen kräver att utvecklade länder gör åtaganden om att minska sina egna utsläpp på hemmaplan innan de vill diskutera ett nytt avtal. I det avseendet är långt ifrån ett föredöme regeringens mål innebär en minskning med på hemmaplan, varav det mesta redan har gjorts av tidigare regeringar. de gröna anser att klimatmål bör vara tredelat. Ett mål för den inhemska reduktionen, ett andra mål för hur på ett långsiktigt och strukturellt sätt ska bidra ekonomiskt och praktiskt till klimatsmart utveckling i syd samt ett tredje mål som anger stöd till anpassning i utvecklingsländer. Detta bör ge regeringen tillkänna som sin mening. Dessa mål bör formuleras så att de inhemska utsläppen ska minska med jämfört med nivå, att ansvar för utsläppsreduktioner i utvecklingsländer är minst lika stort samt att ska ta sitt ansvar för att finansiera anpassningsåtgärder i syd i enlighet med belopp som senare kommer att fastställas. och EU:s ansvar i detta sammanhang bör beräknas enligt den modell som presenteras i Greenhouse Development Rights. Detta bör ge regeringen tillkänna som sin mening. 4Regeringens klimatsatsning i höstbudgeten har studerat regeringens förslag i höstbudgeten , och i stora drag sker inga förändringar jämfört med förra årets budget. Vår avsikt har varit att så detaljerat som möjligt kartlägga effekterna av regeringens förslag till internationellt klimatarbete i höstbudgeten. Tyvärr finns inte information på en sådan detaljnivå höstbudgeten anger endast grova ramar för insatserna. Av de ramar som anges i höstbudgeten, uttalanden av politiker och tjänstemän, tillgängliga dokument och historiska anslag, kan man ändå få en ungefärlig uppfattning om hur anslaget kommer att användas. Beskrivningen sker utifrån den struktur som regeringen använder i sin promemoria10 om höstbudgeten 2009 (se 4.1 nedan). 4.1Överblick: internationella klimatinsatser presenterade en promemoria som redogör för de övergripande delarna av regeringens klimatsatsningar i förra årets höstbudget. I denna beskrivs satsningen på så kallat klimatbistånd uppgå till (20092011). Till detta kommer investeringar på genom flexibla mekanismer. I regeringens kommunikation anges denna satsning uppgå till , men budgeten anger . I promemorian beskrivs det som två huvudinriktningar: Miljöteknikinvesteringar i utvecklingsländer (CDM och andra flexibla mekanismer) utökas till 670 (788) . Insatser inom ramen för utvecklingssamarbetet, , varav större delen ska gå via internationella organ och fonder medan fördelas inom ramen för det bilaterala biståndet. Mer detaljerade beskrivningar av dessa anslag finns i budgetpropositionen. Vad gäller miljöteknikinvesteringarna beskrivs dessa under utgiftsområde 20, sidan 54. Insatser inom utvecklingssamarbetet finns beskrivna under utgiftsområde 7, men inte på ett detaljerat, samlat och överskådligt sätt. Därför har kartläggning i denna motion utgått från uppgifter från den ovan nämnda promemorian och samtal med tjänstemän på , , m.fl. I det följande kommer båda ovanstående delar (a och b) att ingå i beskrivningen. Redovisningen sker enligt den ordning som satsningarna specificeras i regeringens pm. Nedan återges relevanta delar av regeringens pm. Kraftigt ökad satsning på klimatinvesteringar i andra länder För att begränsa effekterna av klimatförändringarna behövs både åtgärder för kraftigt minskade utsläpp i industriländerna och stöd till utvecklingsländer. ska fullt ut använda möjligheterna att, inom ramen för Kyotoprotokollets åtaganden, stödja miljöteknikinvesteringar i utvecklingsländer. Det är både ett moraliskt och ekonomiskt ansvar att göra insatser där de är kostnadseffektiva och gör mest nytta. Genom detta kan vi också stärka den internationella klimathandeln inför de kommande förhandlingarna om en internationell klimatöverenskommelse. Regeringen föreslår därför i budgetpropositionen ytterligare satsningar, utöver de som redan vidtagits, för projekt i utvecklingsländer som bidrar till minskade klimatutsläpp och hållbar utveckling. Regeringen föreslår därmed att anvisas för perioden 20092011. Insatser inom ramen för utvecklingssamarbetet Regeringen gör under 20092011 en särskild klimatsatsning om totalt inom utvecklingssamarbetet. Miljöpåverkan och klimatförändringar påverkar utvecklingen i fattiga länder och drabbar de fattigaste människorna hårdast. Förutsättningar för fattiga kvinnor och män att förbättra sina levnadsvillkor försämras och möjligheterna att uppnå FN:s millenniemål försvåras. Utvecklingsansträngningar som görs riskerar att undergrävas. I förlängningen kan miljö- och klimatrelaterade problem öka ofrivilliga och svårhanterliga flyktingströmmar, politisk instabilitet och svåra hälsoproblem. Målet för satsningen är främst att på ett effektivt sätt bidra till långsiktiga insatser för anpassning till klimatförändringarna i de fattigaste länderna, men också att bidra till utvecklingsländernas åtgärder för att begränsa halten av växthusgaser, bl.a. genom ökad energieffektivisering, ökad tillgång till bättre teknik och alternativa energikällor samt återbeskogningsprojekt. Den av regeringen tillsatta kommissionen för klimatförändring och utveckling ska också verka för att skapa strukturer och riktlinjer för ett svenskt, men även internationellt, utvecklingssamarbete som tar hänsyn till klimatförändringarna. Främst ska bidrag ske genom befintliga multilaterala initiativ men även i det bilaterala samarbetet, där står i fokus. Totalt avsätter regeringen under 20092011 för stöd till anpassning genom anpassningsfonden under Kyotoprotokollet, klimatkonventionens biståndsfinansierade fonder för anpassning, samt extra stöd till () för att stödja IDA:s klimatsatsning som är inriktad på anpassningsåtgärder, men också ren energi och energieffektivisering. Regeringen avsätter under 20092011 till klimatkonventionens finansiella mekanism Global Environment Facility (GEF) och till () inom , med fokus främst på utsläppsbegränsningar. Regeringen avsätter 20092011 för mark- och jordbruksfrågor till organisationerna , FAO och WFP. Medel avsätts för extra bidrag inom det katastrofförebyggande området, t ex stöd för genomförande av Framework for Action, med . Inom ramen för det bilaterala utvecklingssamarbetet kanaliseras ytterligare genom Sida under 20092011 för anpassningsåtgärder i vissa samarbetsländer, särskilt i . I de fall samarbetsländerna har utformat nationella anpassningsprogram () under klimatkonventionen bör dessa komma ifråga för finansiering. Regeringens insatser för internationellt klimatarbete 20092011 Till flexibla mekanismer. Anslaget kommer nästan uteslutande att användas till CDM, troligen genom investeringar i enskilda projekt och genom fonder såsom och . Genom GEF och . Enligt obekräftade uppgifter kommer att gå via CTF och genom GEF. Anslaget fördelas mellan Anpassningsfonden, , och . Hur stor andel som kanaliseras genom respektive mottagare är oklart. Till mark- och jordbruksfrågor via tre olika FN-organ: FAO, WFP och . Det är oklart hur anslagen fördelas mellan mottagarna och huruvida de gäller anpassning (troligast) eller utsläppsminskning. Till katastrofförebyggande insatser, till exempel för genomförande av Framework. Anslaget bör rimligen anses gälla anpassning av akut karaktär. Biståndsarbete med fokus på och särskilt länder med egna anpassningsplaner. Preliminära indikationer tyder på att pengarna i första hand kommer att gå till att addera en klimatkomponent till pågående projekt. 4.2Anslag till klimatinvesteringar i andra länder (BP anslag 3.9.13) Under UNFCCC:s Kyotoprotokoll finns möjlighet för länder med reduktionsåtaganden att använda så kallade flexibla mekanismer, främst Clean Development Mechanism (CDM), och Joint Implementation (JI).