mot · GX02A394 · 2009-10-06 00:00:00 — För att nå det målet krävs en rejäl höjning av den högsta dagpenningen, det s.k. taket. Den maximala ersättningen som utbetalas från arbetslöshetsförsäkringen är 680kronor per dag eller 14960kronor . Det motsvarar 80procent av en månadslön på 18700kronor. Det innebär att en industrianställd med genomsnittslön bara får ut 53procent av sin lön som arbetslös. arbetslöshetsförsäkring tillhör därmed numera en av de sämsta i , och i 19 är ersättningen för en genomsnittlig industriarbetare bättre än här. Den nuvarande borgerliga regeringen sänkte den högsta dagpenningen , men urholkningen av försäkringens värde har pågått . Eftersom den högsta dagpenningen inte har följt med löneutvecklingen har andelen löntagare som har en inkomst under taket minskat år för år . Det är ett stort hot mot försäkringens legitimitet. Om allt fler är underförsäkrade drivs de till att skaffa egna tilläggsförsäkringar enskilt eller i någon kollektiv form. riskerar en sådan utveckling att urholka betalningsviljan till den gemensamma försäkringen eftersom den inte levererar den utlovade tryggheten. För att så många löntagare som möjligt ska vara fullt försäkrade i den gemensamma arbetslöshetsförsäkringen bör den högsta dagpenningen i arbetslöshetsförsäkringen och aktivitetsstödet därför höjas. Målsättningen bör vara att åtminstone av löntagarna ska få ut i ersättning. I vår budgetmotion avsätter vi medel för en höjning av taket i ett första steg från 680kronor till 970kronor och därefter till 870kronor under resten av ersättningsperioden. Det innebär att alla löntagare med en månadslön på upp till 26500kronor får ut av sin tidigare lön vid arbetslöshet. Den högsta dagpenningen i arbetslöshetsförsäkringen bör höjas enligt ovanstående. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Nuvarande regler innebär att den högsta dagpenningen bestäms genom riksdagsbeslut. Redan utredningen allmän och sammanhållen arbetslöshetsförsäkring varnade för den urholkning av försäkringen denna ordning riskerar att leda till och förespråkade en indexering av den högsta dagpenningen i förhållande till löneutvecklingen. De senaste årens utveckling visar att utredningens farhågor besannats och att det är hög tid att ändra principerna för hur den högsta dagpenningen slås fast. Frågan om en indexering av högsta dagpenning bör behandlas i den utredning om arbetslöshetsförsäkringen som vi föreslår. 8.3Höjning av lägsta dagpenningen Marginalerna för den som har en låg inkomst är små och den inkomstsänkning arbetslöshet innebär riskerar att tippa en redan svag privatekonomi över ända. Den lägsta ersättningen från arbetslöshetsförsäkringen och aktivitetsstödet ligger på per dag eller för en månad med 22ersättningsdagar. Den lägsta dagpenningen i arbetslöshetsförsäkringen bör i ett första steg höjas till 420kronor per dag, vilket skulle öka månadsinkomsten till för en månad med . Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Också grundbeloppet i aktivitetsstödet bör höjas. Lägsta nivån i aktivitetsstödet utgår till arbetslösa som deltar i arbetsmarknadspolitiska program men som inte har uppfyllt arbetsvillkoret. ligger ersättningen på 223kronor per dag, vilket under en månad med blir 4906kronor. En höjning av grundbeloppet till 320kronor per dag skulle höja inkomsten till 7040kronor för en genomsnittsmånad. Grundbeloppet i aktivitetsstödet bör höjas till 320kronor per dag eller 7040kronor för en genomsnittsmånad. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 8.5Ingen nedtrappning av ersättningsnivån Den borgerliga regeringen har skurit ned på aktiva insatser och stöd till de arbetssökande och istället fokuserat på att skapa en hårdare ekonomisk press på arbetslösa. Tanken är att hotet om sänkt ersättning dels ska sänka den arbetssökandes löneanspråk, dels öka på sökaktiviteten, vilket antas öka chanserna att få ett nytt jobb. Det är en självklarhet att den som vill ha ett arbete också måste söka jobb, men ersättningsnivåns betydelse är kraftigt överdriven i regeringens retorik och syftar mest till att skuldbelägga arbetslösa samt individualisera det komplexa samhällsproblem arbetslösheten är. Att äldre, lågutbildade, utlandsfödda och funktionshindrade är överrepresenterade bland de långvarigt arbetslösa beror inte på en generell ovilja att arbeta i just de grupperna utan på arbetsmarknadens krav och arbetsgivarnas preferenser. Kombinationen av nedtrappad ersättningsnivå i a-kassan och kraftigt minskade resurser till aktiva utbildningsinsatser och anställningsstöd slår därmed dubbelt så hårt mot dem som redan har allra svårast att hävda sig på arbetsmarknaden, i synnerhet som nedtrappningen av ersättningsnivån i praktiken bara drabbar dem som hade en inkomst under 18700kronor , alltså upp till takbeloppet, före arbetslösheten. Den press nedåt på löneanspråk nedtrappningen innebär är därför tydligt riktad mot yrkesgrupper i låglöneyrken. Problemen med hög arbetslöshet och långvariga arbetslöshetsperioder måste lösas med helt andra medel; andra prioriteringar i den ekonomiska politiken, bättre utbildningspolitik och en aktiv arbetsmarknadspolitik. arbetar vi för att skapa ekonomiskt utrymme för en höjning av ersättningsnivån till 90procent. Det finns inga långsiktigt hållbara argument för att nivån i arbetslöshetsförsäkringen ska vara lägre än , men prioriterar vi de insatser som är mest akuta för att förstärka arbetslöshetsförsäkringens legitimitet och minska de ekonomiska orättvisor och risker regeringens försämringar skapat. Nedtrappningen av ersättningsnivån i arbetslöshetsförsäkringen och aktivitetsstödet bör slopas så att ersättningen ligger på av tidigare lön upp till taket under hela ersättningsperioden. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Arbetslöshetsförsäkringen ska vara en individuell försäkring som ger ersättning baserad på tidigare löneinkomst. Regeringens diskriminerande särregler för ungdomar, som trots samma avgift får en kortare ersättningsperiod, och de särskilda undantagen för föräldrar till barn under 18år är främmande fåglar i ett inkomsbortfallsbaserat försäkringssystem. Arbetslöshetsförsäkringen ska vara neutral i förhållande till ålder och familjesituation. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Deltidsarbetslöshet är ett strukturellt problem som den enskilde har mycket liten möjlighet att påverka. Deltidstjänster och tillfälliga anställningar i form av timvikariat är särskilt vanliga inom kvinnodominerade yrken med låg lön. Att den som kan och vill jobba heltid men endast erbjuds jobb på deltid har rätt att kvarstå som arbetssökande och få ersättning från a-kassan upp till heltid är därmed rimligt. Regeringens begränsning av rätten att deltidsstämpla till sammanlagt 75ersättningsdagar innebär en orimlig bestraffning av den enskilde, där a-kassan tidigare stått för mellanskillnaden mellan arbetsutbud och arbetad tid. Det är inte en idealisk lösning att a-kassan på detta sätt subventionerar arbetsgivares ovilja att inrätta fasta heltidstjänster. föreslår därför en lagstadgad rätt till heltid för att minimera risken för deltidsarbetslöshet, men så länge den rätten inte finns måste deltidsarbetslösa ha samma rätt som heltidsarbetslösa att få ersättning från arbetslöshetsförsäkringen för den tid de kan men inte får arbeta. Rätten till ersättning från arbetslöshetsförsäkringen för deltidsarbetslösa ska återställas till de regler som gällde fram t.o.m. den 6april2008. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Självrisken i arbetslöshetsförsäkringen är mycket hög. Ingen ersättning betalas ut , vilket medför en mycket stor inkomstförlust i ett redan utsatt läge. Givet det ekonomiska läge befinner sig i måste frågan om karensdagarnas antal vägas mot de mer akuta behoven av sänkt avgift och högre ersättningsnivåer. Antalet karensdagar i arbetslöshetsförsäkringen bör dock minskas . Frågan om karensdagar bör behandlas i den utredning om arbetslöshetsförsäkringen som vi föreslår. 8.9Rätten att begränsa sitt sökande De flesta människor vill i första hand hitta ett nytt jobb på sin hemort eller inom pendlingsavstånd och inom det yrke de har utbildning för eller erfarenhet av. Det är också samhällsekonomiskt rationellt att ta till vara människors kompetens och utbildning som det är slöseri med både Arbetsförmedlingens och arbetsgivares tid att människor med helt fel kompetens anvisas till lediga jobb. Möjligheten att begränsa sitt sökområde geografiskt är viktig framför allt för individen men också för orter på landsbyggden som redan är drabbade av utflyttning. Att från dag ett av arbetslöshet tvingas vara beredd att flytta oavsett livssituation är ovärdigt. Att tvingas slita upp sin familj och lämna sin sociala gemenskap eller bli långpendlare med allt vad det innebär är oerhört socialt och psykiskt pressande. I synnerhet för familjer med två arbetande vuxna och barn är ett sådant beslut mycket komplicerat och omfattar stora ekonomiska risker och svåra prioriteringar. Det är därför fullt rimligt att den som drabbats av arbetslöshet i första hand ska kunna koncentrera sig på att åter etablera sig på den lokala arbetsmarknaden. Principen om begränsat sökområde geografiskt och yrkesmässigt av arbetslöshet var praxis på många arbetsförmedlingar , men tillämpningen såg olika ut i olika delar av landet. För att öka rättssäkerheten skrevs därför rätten att begränsa sökområdet in 2001. Lagen skrotades av regeringen , vilket öppnat för godtycke och oförutsägbarhet i vilka krav som gäller. Det är nu den enskilde arbetsförmedlaren som från dag ett ska avgöra om särskilda skäl talar för att en arbetssökande ska tillåtas begränsa sitt sökande. Vi menar att det är mer rationellt, rättssäkert och humant att ha en tydlig tidsgräns som gäller lika för alla. Frågan om rätten att begränsa sitt sökande geografiskt och yrkesmässigt av arbetslöshet bör hanteras av den utredning vi föreslår. 8.10Möjligheten till en ytterligare ersättningsperiod saknas möjligheten att få ersättningsperioden förlängd efter 300dagar. Det finns dock situationer då en förlängning är det mest rationella. En arbetslös (person A) kan börja sin arbetslöshetsperiod med att söka jobb som är lämpliga. beslutar A tillsammans med sin förmedlare om yrkesbyte. Efter genomgången utbildning är A kvalificerad att söka ett betydligt större antal jobb. tar perioden slut. A ska då skrivas in i jobb- och utvecklingsgarantin (JUG) istället för att koncentrera sig på att söka jobb inom sitt nya yrke. Det vore då bättre att A får en ny a-kasseperiod och kanske får tag i ett nytt ledigt jobb. Att överbelasta JUG med personer som fått en utbildning är inte rationellt. För person B kan det handla om att det vid ersättningsperiodens slut framgår att nya lämpliga jobb kommer att kunna sökas: ett nytt företag ska öppnas, kommunen beslutar om nyanställningar, ökad efterfrågan bäddar för nyanställningar i ett lokalt företag osv. Även för person B är det då mer rationellt med förlängd ersättningstid än att bli anvisad till JUG. Det är väsentligt att reglerna i arbetslöshetsförsäkringen är utformade så att de inte i praktiken sätter upp hinder för den enskilde att få en varaktig anställning efter arbetslösheten. Möjligheten till förlängning av ersättningsperioden bör därför behandlas av den utredning om arbetslöshetsförsäkringen som vi föreslår. 9.1Aktiv arbetsmarknadspolitik lika viktigt som regler och kontroll För att upprätthålla legitimiteten i arbetslöshetsförsäkringen krävs regler och möjligheter till kontroll och sanktioner. För att systemet inte ska bli ensidigt repressivt måste reglerna vara rimliga i relation till rådande arbetsmarknadsläge, och det måste finnas utrymme för hänsyn till lokala och individuella förutsättningar. Dessutom måste Arbetsförmedlingen kunna erbjuda de arbetssökande insatser som verkligen ökar möjligheten att få ett jobb. Att enbart förändra regelverk och ersättningsnivåer i arbetslöshetsförsäkringen utan att också förändra och förbättra Arbetsförmedlingens arbetssätt och utbudet av effektiva arbetsmarknadspolitiska åtgärder är därför knappast meningsfullt. Det är självklart att en arbetssökande aktivt måste söka jobb för att vara berättigad till a-kassa. Men lika viktigt som att vara aktiv och ansöka om jobb är ju att söka sådana jobb som man faktiskt har möjlighet att få. Ensidigt fokus på antal sökta jobb är därför meningslöst och rent av kontraproduktivt om syftet är att förbättra matchningen mellan arbetssökande och lediga tjänster. LO har med hjälp av arbetskraftsundersökningarna () visat en bild av arbetsmarknaden som ett slags kö, vilket ger en mer realistisk bild av den faktiska sökprocessen (Vem ansvarar för arbetslösheten, LO 2005). fanns i snitt 44000 jobb att söka. Man kan dela upp dem som sökte dessa jobb i tre grupper. Först de som hade jobb, men sökte andra. Dessa är de som är mest attraktiva för arbetsgivarna och utgjorde 5,2 sökande per ledigt arbetstillfälle. Iandra ledet de öppet arbetslösa som utgjorde 4,9 sökande per ledigt arbetstillfälle. I tredje ledet exempelvis studerande som står utanför arbetsmarknaden men vill ha jobb om fler blir lediga. I snitt fanns alltså 13 arbetssökande per ledigt arbetstillfälle . Bakom den kön kommer de som varit sjuka mer än 90dagar. man att en ökad sökaktivitet gör att alla arbetssökande söker tio jobb kommer varje arbetsgivare att få 130 ansökningar per jobb. Arbetsgivarna kommer att få över 5miljoner ansökningshandlingar. Det är inget som arbetsgivare med vakanser är intresserade av. Tvärtom riskerar de arbetsgivare som dränks i ansökningar från personer som uppenbart sökt lediga tjänster endast för att uppfylla kraven på sökaktivitet att välja bort Arbetsförmedlingens tjänster och istället söka efter personal på andra vägar. Det i sin tur minskar chanserna för arbetssökande med dåliga informella kontaktnät, t.ex. unga utan arbetslivserfarenhet och invandrade, att få jobb. Kraven på hög sökaktivitet utan seriös matchning är också demoraliserande för de arbetssökande. Personer som söker hundratals jobb utan att ens få komma på en enda intervju får knappast ökad motivation i sitt arbetssökande. Det är dessutom de som står längst ifrån arbetsmarknaden som missgynnas om sökintensiteten, utan genomtänkt matchning, ökar i alla grupper. Som LO konstaterar i sin rapport: Det elaka i denna process är att ju bättre de attraktiva arbetssökande är på att söka arbete, desto mer minskar sannolikheten för dem som har liten eller medelstor möjlighet att få arbete. Om chansen för den enskilde att snabbt hitta ett nytt jobb ska öka måste i stället kvaliteten i sökprocessen höjas. Sökprocessen måste vara inriktad på att de arbetssökande ska söka rätt jobb, på rätt sätt och i rätt tid. Här kan Arbetsförmedlingens personal innebära ett viktigt stöd om de får rätt uppdrag med tillräckliga resurser. Den individuella handlingsplanen är ett viktigt instrument. En sådan plan ska upprättas så snabbt som möjligt efter inskrivningen och innehålla den sökandes förutsättningar, målsättning och vilka insatser som behövs för att de ska kunna nås. Insatser som praktik, utbildning och andra former av stöd ska kunna sättas in tidigt och i tillräcklig omfattning om det snabbt framkommer att det är en förutsättning för att den sökande ska kunna hitta ett jobb. Man ska inte behöva vara långtidsinskriven för att få en insats om det är uppenbart att den behövs. Personer som inte följer handlingsplanen på grund av bristande motivation måste erbjudas adekvat stöd för att orka och kunna aktivera sig. Här finns stora behov av att utveckla bättre metoder och åtgärder. Det kan inte vara ett mål i sig att fler ska stängas av från a-kassan. Tvärtom bör målet vara att färre ska lämna arbetslöshetsförsäkringen för att de blir utförsäkrade och fler därför att de får ett varaktigt arbete med hjälp av de insatser från Arbetsförmedlingen de behöver.