mot · GX02A307 · 2009-10-04 00:00:00 — Socialt företagande och verksamheter drivna av idéburna organisationer är alternativ för att bland annat integrera de mest utsatta grupperna både i samhälle och i arbetsliv. De är också en viktig aktör för en fortsatt levande lands- och glesbygd där basserviceutbudet annars skulle försvinna. De skapar nya arbetstillfällen och ökar arbetskraftsutbudet. De sociala företagens affärsverksamhet är ett medel för att uppnå de sociala målen, och eventuella vinster återinvesteras i verksamheten. Samhällsvinsterna av det sociala företagandet är uppenbara och dokumenterade. fanns det ca 150 sociala företag i som vuxit fram oberoende av varandra och som är förankrade i de grupper vars behov de avser att lösa. De har ofta startat som projekt med stöd av intresseorganisationer eller kommuner och med starka inslag av eldsjälars engagemang. Intresset för socialt företagande är växande internationellt men också i . Goda erfarenheter finns i flera av EU:s medlemsstater. Trots detta är det sociala företagandet och dess förutsättningar närmast okänt hos myndigheter som Arbetsförmedlingen och och hos företagsstödjande aktörer. Det innebär stora svårigheter att bygga långsiktigt hållbara företag. Dagens regelverk är ofta inte anpassade för de sociala företagen och deras medarbetare. anser därför att det behövs insatser för information, kunskapsutveckling, samordning, kompetensutveckling och en översyn av relevanta lagar och regler. anser att regeringen bör vidta åtgärder för ökade insatser för att underlätta för socialt företagande. 9Lika rätt till arbetsmarknaden och i arbetslivet Diskriminering är ett betydande problem på arbetsmarknaden och i arbetslivet. Det som sker i arbetslivet på de enskilda arbetsplatserna speglar hur det ser ut i det övriga samhället. anser att det är särskilt viktigt med en arbetsmarknad som är fri från diskriminering. Arbetet är en mycket stor del av vårt sociala och kulturella liv där vi lägger en mycket stor del av dygnet. Arbetet är en viktig del i vår ekonomiska försörjning. De flesta av oss kan inte välja bort arbetet. För den som diskrimineras eller mobbas på arbetet kan livet bli mycket påfrestande, och det påverkar givetvis också ens liv utanför arbetet. Diskriminering och mobbning som riktas mot enskilda är förbjudet i lag och skadar och kränker den som utsätts. Alla har rätt att bli respekterad för den man är. Allt annat är oacceptabelt. Att bli utsatt för trakasserier från sin omgivning kan bli outhärdligt. anser att det finns anledning att regeringen utreder frågan om huruvida dagens påföljder och skadestånd i diskrimineringslagstiftningen är tillräckligt effektfulla. Det finns en strukturell diskriminering i arbetslivet som riktas mot vissa grupper, som till exempel gruppen med annan etnisk bakgrund än svensk, hbt-gruppen och funktionshindrade. Det finns också en strukturell diskriminering mot kvinnor där ett typiskt exempel är de generellt sett lägre lönerna för kvinnor. Hälften av den genomsnittliga löneskillnaden kan förklaras med att kvinnor får lägre lön enbart för att de är kvinnor. Det är en diskriminering som hela kvinnokollektivet får bära. Enligt svensk lag har arbetsgivarna, med vissa undantag, skyldighet att upprätta jämställdhetsplaner. Samma krav ställs inte när det gäller mångfald även om många arbetsgivare på frivillig väg upprättat en mångfaldsplan för att få en bättre sammansättning av personalen. menar att mångfaldsplaner, i likhet med jämställdhetsplaner, kommer att bidra till bättre förhållanden på arbetsplatserna och i arbetslivet eftersom mångfald på många sätt är berikande och leder till kreativitet. Med mångfaldsplaner skulle man också på ett systematiskt sätt kunna skaffa sig en bild av hur personalsammansättningen ser ut på arbetsplatsen och med den som utgångspunkt utforma strategier för förändring där så behövs. föreslår att arbetsgivare med fler än 10 anställda ska ha lagstadgad skyldighet att upprätta mångfaldsplaner. Såväl arbetsgivarna som facken kan göra mycket mer för att prioritera arbetet för lika rättigheter och mot trakasserierna på arbetsplatserna. Det gäller särskilt inom offentliga sektorn som med utgångspunkten att den är demokratiskt styrd borde vara ett föredöme för hela arbetsmarknaden. Här skulle kunna spela en mycket viktig och positiv roll liksom de lokala antidiskrimineringsbyråerna. Forskning visar att av alla hbt-personer (homosexuella, bisexuella och transpersoner) väljer att gå till jobbet utan att helt kunna visa vilka de är och hur deras liv är. I fikarummet vill de inte berätta vad de gjort på semestern eftersom det då kan avslöjas att de älskar och lever tillsammans med en person av samma kön. av hbt-personer upplever att deras arbetskamrater har fördomar om homosexuella. Den tidigare homoombudsmannen (HomO) har bland annat granskat kollektivavtalen inom offentliga sektorn. Det visade sig att samtliga avtal innehöll bestämmelser som diskriminerade hbt-personer. Enligt LO har en del av detta nu rättats till. Det är enligt uppfattning mycket bra. Det måste bli lika naturligt för fackligt förtroendevalda att ta strid för medlemmar som blivit diskriminerade för sin sexuella läggning eller könsöverskridande identitet eller uttryck, som någon annan orsak. Mot bakgrund av resultaten vid granskningen av offentliga sektorns kollektivavtal finns det anledning att gå vidare och även granska de övriga avtalen på arbetsmarknaden. anser att regeringen bör ge i uppdrag att i samverkan med arbetsmarknadens parter genomföra en sådan granskning. Att personer med annan etnisk bakgrund än svensk diskrimineras i arbetslivet blir vi påminda om . En mycket stor del av denna grupp diskrimineras genom att de helt enkelt utestängs från arbetslivet. De får inga jobb på grund av sin etniska bakgrund. På en del av arbetsmarknaden används så kallade avidentifierade jobbansökningshandlingar för att motverka att personer med annan etnisk bakgrund än svensk inte avförs på grund av sin bakgrund. Syftet är förstås gott, men en SOU-utredning har dess värre visat att det inte leder till att fler i denna grupp får jobb. Däremot visar samma utredning att fler kvinnor får jobb med avidentifierade ansökningshandlingar. Mot den bakgrunden ser vi trots allt fler fördelar än nackdelar med avidentifierade ansökningshandlingar och anser att avidentifierade jobbansökningshandlingar ska vara regel på svensk arbetsmarknad. En mycket utsatt grupp är de så kallade papperslösa som tvingas arbeta under näst intill slavliknande villkor. Papperslösas, asylsökandes, och även de med tillfälligt uppehållstillstånd, ställning måste därför stärkas, till exempel bör alla papperslösa avkriminaliseras. Gruppen som helhet är dessutom hänvisad till de sämst avlönade jobben och är överrepresenterad i gruppen med otrygga anställningsförhållanden. Diskrimineringen av personer med funktionsnedsättning liknar den som bygger på etnicitet. Skillnaden är att medan papperslösa invandrare i hög grad utnyttjas av skrupelfria privata arbetsgivare hänvisas många med funktionsnedsättning till så kallat skyddat arbete av olika slag. Med det påstår vi inte att skyddat arbete är dåligt, vilket bland annat verksamhet är ett bevis för. Tvärtom är det många som behöver den typen av arbete av sitt arbetsliv. Problemet är att många hamnar där för gott trots att meningen är att det skyddade arbetet ska leda till att många ska kunna slussas ut på den öppna reguljära arbetsmarknaden. Det finns flera orsaker till att det inte blir så. Men det finns utan tvekan också en strukturell diskriminering som innebär att personer med funktionsnedsättning i hög grad utestängs från den ordinarie arbetsmarknaden. Det är förstås positivt att verksamhet leder till att många människor kan ta steget ut på den öppna arbetsmarknaden. Men får det aldrig innebära att de som har det allra svårast utestängs från på grund av att det finns små möjligheter för dem att nå ut till den reguljära arbetsmarknaden. tar avstånd från regeringens krav som innebär att tvingas avvisa människor som har små möjligheter till anställning på den öppna arbetsmarknaden. Vi anser tvärtom att verksamhet måste utformas så att det finns plats även för dem som står längst från arbetsmarknaden. Det sociala företagandet och de sociala arbetskooperativen är mycket viktiga komplement till verksamheter. Det samma gäller det ideellt inriktade föreningslivet som verkar bland människor som av olika anledningar har svårt att göra sig gällande på arbetsmarknaden. Fördelen med dessa verksamheter är att de i jämförelse med kan arbeta mer oreglerat och med fler målgrupper. anser att regeringen bör underlätta för det sociala företagandets, de sociala arbetskooperativens och det ideella föreningslivets möjligheter att bidra till jobbverksamhet bland funktionsnedsatta och andra grupper som står långt från arbetsmarknaden. har det stått allt mer klart att långtidsarbetslösa systematiskt utestängs från arbetsmarknaden. På samma sätt är det med människor som varit långvarigt sjuka. Med det har vi fått en situation som innebär att långvarig arbetslöshet och sjukdom i sig blir ett argument för att bli bortvald vid anställningstillfällen. Det är inte bristande kvalifikationer som är det avgörande skälet till att väljas bort utan det faktum att man på grund av ofrivillig arbetslöshet eller sjukdom stått utanför arbetsmarknaden. Mot den bakgrunden vågar vi påstå att det finns en strukturell diskriminering som drabbar gruppen långtidsarbetslösa och långtidssjuka. anser att det krävs särskilda insatser för att motverka denna utveckling och föreslår att gruppen långtidsarbetslösa prioriteras när det gäller samhälleliga jobbskapande insatser. 10Arbetstid heltid och deltid Många lönearbetar mer än de önskar medan andra ofrivilligt inte får tillträde till arbetsmarknaden. Många är också de som har svårt att få ihop livspusslet och känner en otrolig stress över att inte hinna med. Sänkt arbetstid är därför en reform för ökad livskvalitet och välbefinnande för den enskilde. är övertygat om att med dagens och framtidens produktionsmetoder och produktivitetsutveckling finns ett utrymme för en sammantaget kortare och mer flexibel arbetstid. Inriktningsmålet är 35 timmars arbetsvecka. Vår uppfattning är att arbetstiden ska vara flexibel under livscykeln. är livssituationen sådan att man kan och vill arbeta mindre än normalarbetstiden medan man under andra perioder kan och vill arbeta mer. Mot den bakgrunden vill att den samhälleliga arbetstidsdebatten mer ska inriktas på livsarbetstid än och veckor i närtid. Med det lyfter vi upp frågan till en nivå av helhet och långsiktig hållbarhet. Med ett sådant synsätt är det närmast självklart att i ett första steg prioriterar frågan om möjlighet till kortare arbetstid för småbarnsföräldrar med barn . Det är en bra reform som ger barnen möjlighet till både förskola och mer tid med sina föräldrar. På motsvarande sätt får föräldrarna möjligheten att både jobba och ha mer tid barnen. vill också se ett mycket flexiblare system för att kunna utbilda sig under arbetslivets gång. På samma sätt är det viktigt att högskolestuderande ges möjlighet att under utbildningens gång stärka sambanden till arbetslivet. Det ska vara lätt att genom jobb eller praktik skaffa sig kunskap om arbets- och näringslivet liksom att söka nätverk och kontakter som underlättar att hitta rätt på arbetsmarknaden. De övertidsregler som finns ser vi som väl avvägda, framför allt för att värna arbetstagares rätt till vila och motverka oseriösa arbetsgivare att utnyttja arbetstagare. Vi vill vidare ge äldre möjligheten att om de vill delta i arbetslivet längre än till den gällande pensionsåldern . Men då krävs det också att det går att kombinera pension med deltidsarbete. Där utöver bör det också underlättas för dem som närmar sig pensionsålder att gå ned på deltid. 10.2En paus i arbetslivet Frågan om en paus i arbetslivet, till exempel genom vårt förslag om friår, passar bra in i ovan beskrivna synsätt . Intresset för det nu avskaffade friåret överträffade alla förväntningar. Det visar att det var en bra och efterlängtad reform. Många ville ta chansen att pröva något nytt . Det finns som väntat en stor variation i vad friårstagarna gjorde under sin paus från sitt vanliga arbete. Många valde att satsa på alternativen att starta eget företag eller vara hemma med barn eller barnbarn. En annan stor grupp valde att studera, antingen för att höja sin kompetens eller för att ta chansen att studera något man annars aldrig skulle få möjlighet till i sin yrkesroll. Även för de personer som vikarierade för friårstagarna gjordes en välfärdsvinst genom att en i vissa fall långvarig arbetslöshet kunde brytas. utvärdering av friåret visar att reformen lett till ökad rörlighet på arbetsplatser och arbetsmarknaden. () visar att tiden i arbetslöshet för friårsvikarierna minskat efter vikariatet. Friåret har således varit positivt för både vikarier och friårstagare. På kort sikt leder friåret naturligtvis till en minskning av arbetslösheten. Varje friårstagare ersätts av någon arbetslös, varför antalet registrerade arbetssökande minskar. De personer som går in som vikarier för friårstagarna tillägnar sig också en värdefull arbetslivserfarenhet. Den generella utbildningsnivån hos de arbetssökande höjs, liksom utbildningsnivån på företagens anställda. Detsamma gäller också den positiva effekt som uppnås av att flera under friåret väljer att starta eget, vilket ger en ny grund för fler livskraftiga småföretag. anser att det ska finnas möjligheter till en paus i arbetslivet, till exempel genom ett friår. Detta bör ges regeringen till känna. 10.3Inflytande över den egna arbetstiden En rad olika undersökningar, däribland och Arbetsmiljöundersökningen 2007, visar att en stor majoritet vill ha inflytande över arbetstidens förläggning och arbetets innehåll. Enligt vår mening är det en av de allra viktigaste frågorna att lösa. Gedigen forskning visar att brist på inflytande över hur den egna arbetstiden disponeras är en vanlig orsak till utbrändhet. Det gäller särskilt ur ett jämställdhetsperspektiv eftersom kvinnors arbetssituation, mer än männens, är sådan att de är mer knutna till den fysiska arbetsplatsen. I Arbetsmiljöundersökningen 2007 ställs en rad frågor om hur arbetskraften uppfattar sin situation utifrån tidsaspekter. Dessvärre går utvecklingen åt fel håll. Allt fler anser sig ha alldeles för mycket att göra, kan inte själv bestämma arbetstakten, är tvungen att dra in på luncher, arbeta över eller ta med arbete hem och har svårt att sova på grund av tankar på jobbet. anser att det är viktigt att denna utveckling bryts. Det måste helt enkelt bli enklare att man som arbetstagare själv kan styra över sin arbetstid. Vi tror att det både kan minska de stressrelaterade sjukdomarna och bidra till ökad jämställdhet. anser därför att det behövs förändringar i arbetstidslagstiftningen som syftar till att öka de anställdas möjligheter att påverka den egna arbetstiden. vill också uppmuntra till att avtalsvägen hitta bra och flexibla arbetstidslösningar. Inom många branscher har man redan genomfört lösningar som innebär att man tar ut en del av produktivitetsökningarna i kortare arbetstid istället för högre lön. Den möjligheten finns inom fler branscher, företag och arbetsplatser. Också de anställda inom den kvinnodominerade offentliga sektorn bör ha samma rätt till del av produktionsresultatet som de anställda inom den privata sektorn tar sig. Det gäller särskilt grupper med hårt och slitsamt arbete. 10.4Heltidsanställning ska vara norm anser att heltidsanställning ska vara norm på den svenska arbetsmarknaden. vill vi stärka den enskildes möjlighet till deltid, till exempel genom så kallad önskad sysselsättningsgrad. Modellen innebär att den anställde har en heltidsanställning i botten men har möjlighet att genom överenskommelse med arbetsgivaren skapa en önskad tjänstgöringsgrad. Denna modell prövas nu som projekt i till exempel i län. Deltidsarbetet i är omfattande. Bland de deltidsarbetande är det många som gått ned av egen vilja, men det finns också en stor grupp som arbetar deltid trots att de vill arbeta heltid. är det cirka 1 miljon personer som arbetar deltid och av dem är cirka 200000 dokumenterat deltidsarbetslösa. Det är påfallande att deltidsanställningar är mer vanliga bland kvinnor och i kvinnodominerade branscher. av de deltidsarbetande är kvinnor. För kvinnor utan barn jobbar deltid medan samma siffra för män bara är . För kvinnor med barn jobbar deltid medan motsvarande siffra för män är . Deltidsarbetet är vanligast i tre kvinnodominerade sektorer, handeln, vård och omsorg samt hotell och restaurang. Heltidsanställning som norm på arbetsmarknaden betyder inte förbud mot deltidsarbete eftersom det finns företag och arbetsplatser där det är svårt att erbjuda alla heltidsarbete. Däremot är det svårt att se sådana effekter i verksamheter med många anställda. Mot den bakgrunden är det rimligt att ställa olika krav beroende på verksamheternas omfattning och inriktning. Exempelvis är deltidanställningar vanliga i de delar av kommunernas verksamheter där kvinnor utgör en stor majoritet av de anställda, vilket då särskilt gäller i den lågavlönade och kvinnodominerade omsorgsverksamheten. Vi kan inte se andra motiv för det än att det är verksamheter där arbetskraften av tradition just utgörs av kvinnor. Det är oacceptabelt, och mot den bakgrunden menar att det är dags att ställa särskilda krav på offentlig sektor när det gäller rätt till heltid. Politiskt finns alla möjligheter att driva frågan om rätt till heltid i alla kommuner och landsting. Samma krav ska förstås ställas på privata företag med många anställda. Vi vill också stärka den enskildes rätt att förhandla om möjlighet till deltid. Men om krav om att småbarnsföräldrar med barn yngre än får rätt till en möjlighet till kortare arbetstid med ekonomiskt kompensation för inkomstbortfallet genomförs löses förmodligen en del av problematiken. av arbetande kvinnor med barn arbetar deltid. Motsvarande siffra för männen är . När denna stora grupp får möjlighet till laglig rätt att gå ned måste också alla arbetsgivare anpassa sig därtill. är tveksamt till att lagstiftningsinstrumentet är det mest effektiva verktyget för att åstadkomma fler heltidsanställningar. Arbetsmarknaden ser så olika ut, och inom många mindre företag och verksamheter måste man också ha möjlighet att använda sig av deltidsanställningar. Vi vill hellre se ett huvudavtal för hela arbetsmarknaden där parterna, arbetsgivarna och facken, ingår överenskommelse där det fastställs att heltidsanställning är norm på den svenska arbetsmarknaden. I klartext betyder det att arbetsgivarna tar på sig ansvaret att göra allt som är möjligt för att erbjuda heltidsanställningar. vill ha en arbetslivstrygghet som innebär att sjukförsäkring och arbetslöshetsförsäkring slås ihop till ett nytt trygghetssystem. Den sammanslagna försäkringen ska gälla både anställda och företagare, vara skattefinansierad och nivåerna i det som är sjuk- och arbetslöshetsförsäkringen ska jämställas. Därmed blir två myndigheter, och Arbetsförmedlingen, en myndighet och därutöver förstatligas försörjningsstödet som kommunerna ansvarar för. Tillkommer gör ett förändrat arbetssätt som ska präglas av både helhetssyn, effektivitet och individfokus. Enskilda människor ska veta vad som gäller och vart man ska vända sig den dag man blivit arbetslös, sjuk, eller tillfälligt har för låg inkomst för att klara sig. Byråkrati och administration ska vara minimal genom att myndigheterna är organiserade så att de kan agera optimalt och utifrån en helhetssyn. Dagens trygghetssystem ser ut som motsatsen till detta. Det är ett lapptäcke av olika regler, ersättningar och bidrag. Det är svårt att veta vad som gäller, och många har svårt att få ersättning. Det finns människor som visserligen har rätt till ersättning men inte förstått att söka på rätt sätt, medan andra är i stort behov av ersättning men inte har möjlighet att få det på grund av att de inte känt till alla detaljerade regler. Det gäller i synnerhet sedan den borgerliga regeringen kraftigt förändrat och försämrat trygghetssystemen i vårt land. Dessutom hamnar människor ofta mellan stolarna och känner sig djupt frustrerade och felaktigt behandlade på grund av hur regelverket ser ut. Vi vill förändra detta. Med den borgerliga regeringens politik har framför allt arbetslöshetsförsäkringen förändras så att solidariteten i systemet försvagats än mer. Allt fler, i synnerhet deltidsanställda, har hamnat utanför möjligheten till a-kassa då arbetsvillkoret skärpts. Avgiften till arbetslöshetsförsäkringen har höjts kraftigt och konstruerats så att de som tillhör grupper med risk för hög arbetslöshet får högre avgift än de som har låg risk att hamna i arbetslöshet. På grund av bland annat dessa förändringar har drygt en halv miljon personer lämnat a-kassan , och med det står cirka 1,2 miljoner personer utan arbetslöshetsförsäkring. Detta är särskilt allvarligt när vi som hamnat i en lågkonjunktur med ökad arbetslöshet som följd. Gruppen med sjukersättning, de så kallade förtidspensionärerna, drabbas hårt av regeringens politik eftersom fått direktiv som innebär att sjukersättningen dras tillbaka för alla dem som anses ha någon form av arbetsförmåga. Det är förödande eftersom det stora flertalet i denna grupp har en mycket begränsad arbetsförmåga och arbetsgivarna inte betraktar dem som anställningsbara. och a-kassorna i hög grad delar arbetsgivarnas bedömning innebär det också att de inte blir berättigade till ersättning från arbetslöshetsförsäkringen. De anses helt enkelt inte stå till arbetsmarknadens förfogande. Hur denna grupp drabbas är ett tydligt exempel på hur enskilda människor ramlar mellan systemens olika stolar. När de en gång fick sjukersättning betraktades det, om än outtalat, som en förtidspensionering. Inblandade myndigheter och den enskilde var överens om det var den enda rimliga lösningen. Med det hade ingåtts ett så kallat socialt kontrakt som bryts på grund av regeringens politik. hänvisas många av dessa människor till kommunernas försörjningsstöd, vilket bland annat innebär lägre inkomster för den enskilde. förslag om nytt trygghetssystem, så kallad arbetslivstrygghet, går i huvudsak ut på att människor ska kunna vända sig till ett och samma ställe oavsett vilket problem man har. Människor som inte kan försörja sig för att de är arbetslösa, sjuka eller både-och ska inte behöva fundera på hur stor ersättningen kommer att vara, den ska ligga på samma nivå. Det ska bli mindre viktigt för myndigheter att försöka dela in människor i fack huruvida det är sjukdom eller arbetslöshet som är huvudproblemet. Det centrala är att den som står utan inkomst och är tillfälligt i behov av ersättning och engagerat stöd ska få det utifrån sin specifika situation. Är man i behov av försörjningsstöd, så kallat socialbidrag, ska det kunna sökas på samma ställe. anser mot bakgrund av ovanstående att det bör tillsättas en parlamentarisk utredning för att utreda på vilket sätt och med vilken tidsplan förslaget om arbetslivstrygghet kan genomföras. 11.2Höjt tak i a-kassan Finanskrisen och den djupa lågkonjunkturen, med start , har lett till en kraftigt ökad arbetslöshet. Vad värre är att de som drabbas av arbetslösheten dessutom fått det svårare än vad som varit fallet i tidigare arbetslöshetskriser på grund av att den borgerliga regeringen sänkt ersättningen från a-kassan. Det största problemet med a-kassan såsom den är utformad , förutom att över en halv miljon människor lämnat försäkringen bland annat på grund av för hög avgift, är att det så kallade taket för ersättningsnivån är för lågt. Det innebär att för många handlar det inte om en omställnings- och inkomstförsäkring värd namnet. Det är bara av de arbetslösa med rätt till a-kassa som får av sin tidigare inkomst. För många av dem som tvingas lämna sina jobb halveras inkomsten på grund av den låga ersättningen från a-kassan.