mot · GX02Ju343 · 2009-10-05 00:00:00 — Sekretessbelagd identitet vid vittnesmål i domstol tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om möjligheten att vittna under sekretessbelagd identitet för att allmänhetens vittnesbenägenhet ska upprätthållas på en hög nivå. Rättstryggheten kräver att vi kan lita på våra domstolar och att rättvisa domar avkunnas. Ett måls avgörande beror i hög grad på goda vittnesmål. Det förutsätter att folk vågar ställa upp och vittna i en rättegång. har rädslan för att vittna ökat. Till stor del beror det på den allt grövre organiserade brottslighetens framväxt. De flesta som vet något om de kriminella gängens verksamhet tiger, övertygade om att de så måste för att överleva. Det finns exempel på personer som golat, skvallrat, och fått betala med sina liv. För varje gång som gängens brottsliga verksamhet förblir ostraffad av samhället, stärks deras makt över dem som skulle kunna ändra på det. De kriminella gängens regim är nästan som en oordningsmakt. Alla, från kriminella internationella motorcykelorganisationer till det lilla lokala grabbgänget i förorten, har en tydlig struktur, helt vid sidan av resten av samhället, och där styr de. Där är det de som skyddar, som straffar och som regerar. Dessa gäng begår brott, ofta grova och uppenbara brott, men de som lever nära dem vittnar inte mot dem, av lojalitet, eller av rädsla för konsekvenserna. Ofta hinner ryktet om gängets makt före själva maktutövningen, varför hoten är underförstådda. Men blir allt fler hot uttalade och kända. Det framgår tydligt av brottsstatistiken när det gäller brottet övergrepp i rättssak, vilket den gör sig skyldig till som med våld eller hot angriper någon för att denne gjort en polisanmälan eller vittnat om något, eller om någon som tänkt vittna angrips (17:10). Antalet dömda för övergrepp i rättssak har stadigt ökat, dramatiskt. Kurvan steg mera måttligt fram för att då stiga tvärt. Det visas tydligt av att antalet fällande domar för övergrepp 2000 var 65. uppgick antalet till 388. Det betyder en ökning , vilket är anmärkningsvärt (statistik från ). Att antalet anmälningar om övergrepp i rättssak ökar kan med stor sannolikhet sättas i samband med att de tungt kriminella gängen i har ökat åttafaldigt, från 6 till 46. Enligt en kartläggning redovisad i fanns gängen på 23 orter över hela södra halvan av landet, medan det endast var , och som var hemvist för gängen 1995. SVT:s Rapport redovisade att de kriminella gängen ökar i antal och att polisen har identifierat ett 20-tal brottsaktiva grupper bara i . Två gäng, med bas i respektive , pekas ut som de farligaste. De ligger bakom bankrån, utpressning, vapen- och narkotikahandel. En annan konsekvens av gängens framfart är att flera grova våldsbrott förblir ostraffade, trots att polis och åklagare anser sig veta vem den skyldige är. Länskriminalpolisen i , och kan omgående räkna upp ett tiotal olösta mord eller försvinnanden med kopplingar till gängkriminalitet. Det är ouppklarade ärenden i lagens mening, men inte alltid i moralisk. Polisen tror sig veta vem som begått brottet, eller i vart fall veta vem som känner till vem som gjorde det. Men eftersom alla tiger går inget att bevisa. Gängens interna spelregler sprider sig dessvärre till allmänheten. Några mycket tydliga exempel på det går att hitta i Stockholmsförorten . sköts en väktare i benet inne på inför 25 vittnen. Alla som visste något om motivet teg. Året efter knivhöggs en man till döds på en gångväg. 70 personer fanns på plats när polisen anlände. Ingen ville vittna. Sommarens händelser i där grov organiserad brottslighet och gängbildning ökar, har man också svårt att komma tillrätta med på grund av rädslan för repressalier för den som vittnar. Senast sköts en 23-årig man identifierad som en av ledarfigurerna i det gängkrig som pågått i . Mitt på öppen gata sker våldsamheter, till och med mord, och det är oerhört viktigt att vittnen till dessa händelser vågar träda fram. I har vi börjat anpassa domstolarnas lokaler på ett sådant sätt att vittnen och brottsoffer ej skall behöva konfronteras med gärningsmannen. Brottsofferjourerna m.fl. gör en fantastisk insats vad gäller vittnesstöd. Allt detta är naturligtvis bra, men det vore något aningslöst att tro att detta räcker för att hålla uppe vittnesbenägenheten. Även de nya bestämmelserna i det av antagna betänkandet Personsäkerhet 2005/06:JuU36 är lovvärda. Där införs en bestämmelse i polislagen som säger att särskilt personsäkerhetsarbete får bedrivas beträffande vittnen och andra hotade personer. Men det är tveksamt om dessa förslag mer än marginellt kan höja vittnesbenägenheten. Den som allvarligt blivit skrämd och hotad känner sig nog inte speciellt lugnad av att polisen kan bedriva personsäkerhetsarbete i hans eller hennes fall. Att allmänhetens förtroende för polisen dessutom har sjunkit gör inte saken bättre. Den förra regeringen insåg att det finns problem runt personsäkerhetsarbetet och skrev i proposition 2005/06:138 som resulterade i justitieutskottets betänkande: Uppgifter om verksamheten i ett särskilt personsäkerhetsarbete kan som huvudregel hållas hemliga för den misstänkte och dennes försvarare fram t o m förundersökningen. Under den följande rättegången ställer sig saken i viss mån annorlunda. De uppgifter som framkommer under ett förhör utgör praktiskt taget alltid processmaterial och kan då inte hemlighållas för den tilltalade och hans eller hennes försvarare. Hur ska man kunna få en ändring till stånd när det gäller benägenheten att vittna i t ex ovan nämnda fall från ? En idé som förts fram är att nyckelvittnen skulle få vara anonyma att den som utpekas aldrig ska få veta vem som pekade. Det går inte i . Ett samhällsprogram i belyste den här problematiken. Man ringde bl.a. upp alla chefsåklagarna i våra tre största städer , och för att utröna hur de såg på möjligheten att vittna anonymt, alltså att avlägga vittnesmål under sekretessbelagd identitet. Vittnet skulle inte vara anonymt för domstolen utan endast för den eller de som begått den brottsliga gärningen. Chefsåklagarna var långt ifrån främmande för tanken. Bara var fjärde sade nej. Av sammanlagt 26 chefsåklagare i de tre städerna gick tre inte att nå. Av de 23 som svarade sade fem att de absolut vill införa möjligheten att vittna anonymt i , elva tvekade, men lutade åt att idén borde prövas. Sex åklagare svarade nej, medan en inte ville ta ställning. Intressant är att den för svensk rättskultur helt främmande tanken på anonyma vittnen har ett överraskande starkt fäste bland åklagarna. I praktiken finns faktiskt systemet redan i våra grannländer. I ändrades straffeprosessloven för att tillåta vittnesmål utan att identiteten röjdes. I ändrades retsplejeloven 2002 på samma sätt. Också i och i finns möjligheten. I förarbetena till de nya bestämmelserna om anonyma vittnesmål i den norska lagen redogörs för så väl den faktiska som den rättsliga bakgrunden till införandet av de nya reglerna. Sammantaget ansåg man kriminellas allt grövre hot om repressalier vara ett allvarligt hot mot rättssamhället, och man var bekymrad över vad för slags konsekvenser denna typ av våld och hot skulle få för straffrättsapparatens effektivitet. Det uppfattades som särskilt negativt att ju mer hänsynslös en person var, desto svårare var det att få honom fälld. I norsk rätt fanns det före lagändringen inga möjligheter att hemlighålla vare sig polisers eller andra vittnens identiteter i brottmål. Det blev uttryckligen fastslaget av Höyesterett att man inte hade stöd i lagen för sådana vittnesmål. Rätten fann det ohållbart att basera sig på inskränkande tolkningar av andra bestämmelser i en sådan viktig fråga som denna, bland annat på grund av de krav som följer av konventionen om mänskliga rättigheter. Man gjorde klart att det var nödvändigt med en lagändring för att anonyma vittnesmål skulle kunna genomföras. På grund av detta önskade regeringen införa ett regelverk som dels skulle göra det enklare att åtala kriminella, dels skulle ta hänsyn till vittnen och andra aktörer i straffprocessen på ett mer tillfredsställande sätt. Det blev preciserat att villkoren skulle vara stränga och att det var avsett för allvarliga tillfällen. Systematiskt är reglerna om anonymt vittnesmål att anse som undantag från huvudregeln i straffeprosesslovens § 130. Bestämmelser slår fast att det är en plikt för vittnen att uppge namn, födelsedatum, civilstånd, hemvist och förhållande till misstänkt och målsägande. Reglerna om anonyma vittnesmål finns nu i ett tillägg till straffeprosessloven. Fyra materiella huvudvillkor samt ett processuellt villkor måste vara uppfyllda för att rätten ska kunna bestämma om anonyma vittnesmål. Villkoren redogörs kortfattat för nedan. Reglerna kan användas både på utredningsstadiet och under huvudförhandlingen i rätten. Möjligheterna att besluta om anonyma vittnesmål begränsas av vad för slags omständigheter i målet man har med att göra. Det är bara i vissa brottmål knutna till överträdelser av bestämda och positivt angivna straffbestämmelser det över huvud taget finns anledning för rätten att besluta om anonyma vittnesmål. De aktuella bestämmelserna räknas upp i straffeprosessloven. Samtliga av dessa brott finns i straffeloven. Av bestämmelsen framgår även att villkoret om måltyp är uppfyllt även vid försök till angivna brott. För att kunna besluta om anonymt vittnesmål ska det vidare föreligga vad man kort sagt kan kalla en farosituation. Villkoret är uppfyllt i fall där det kan vara risk för allvarlig brottslighet som kränker liv, hälsa eller frihet för vittnet eller någon närstående, om vittnets identitet röjs. Allvarlig brottslighet kan exempelvis vara dråp, grov misshandel, sexualbrott, frihetsberövanden och mordbrand. Vidare föreligger ett krav på att anonymt vittnesmål bara kan beslutas när det är strikt nödvändigt. Villkoret innebär att anonymt vittnesmål inte kan beslutas i fall där det finns andra, mindre ingripande sätt att tillvarata de ovan nämnda skälen på, exempelvis vid praktiska skyddsåtgärder. Hänsyn till tilltalads försvar Enligt tillägget i lagen finns också ett krav på att anonyma vittnesmål inte får medföra väsentliga betänkligheter vad gäller den tilltalades försvar. I detta krav ligger att man ska se till i hur stor utsträckning den tilltalades rätt till ifrågasättande av vittnes trovärdighet begränsas vid anonyma vittnesmål. Det centrala i sammanhanget blir hur viktigt det är för den tilltalade att känna till vittnets identitet för att kunna försvara sig. För att anonymt vittnesmål ska kunna beslutas, krävs det att statsadvokaten ger in en begäran om det. I finns det tio statsadvokater. Dessa finns på nivån under riksadvokaten, vilken kan jämföras med riksåklagaren i . I de fall rätten finner att samtliga villkor är uppfyllda, kan rätten besluta om anonymt vittnesmål. Rätten måste inte besluta om detta bara för att villkoren är uppfyllda. Rätten får företa en värdering av om det i det konkreta fallet är ändamålsenligt att tillåta att vittnets identitet hålls dold i större eller mindre grad. Om rätten beslutar om anonymt vittnesmål, så kan detta genomföras på flera olika sätt. Det kan innebära att vittnets namn inte röjs, att det inte ges andra upplysningar som kan leda till att vittnets identitet blir känd, eller att fysiska eller tekniska åtgärder kan sättas i verket för att hålla vittnets identitet hemlig. Dessa åtgärder kan utnyttjas var för sig eller i kombination. De i och införda bestämmelserna om rätten att höra ett vittne som inte vill få sin identitet röjd har ännu inte utvärderats. Dock tillsattes i en kommitté (Metodekontrollutvalget) med uppdrag att bl.a. utvärdera reglerna om anonyma vittnen. Kommittén ska lämna sitt betänkande till det norska Justis- og Politidepartementet . blev betänkandet NOU 2009:15 färdigt och överlämnades till det norska Justis- og Politidepartementet. I betänkandet kommer kommittén fram till att bestämmelsen fungerat bra, att anonyma vittnesmål inte blivit föremål för överanvändning och att rättsinstitutet bör få fortsätta finnas med några mindre modifieringar. Även i måste vi fundera på om detta kan vara en bland flera möjligheter för att upprätthålla vittnesbenägenheten på en hög nivå för att rättvisa domar ska avkunnas och brottslingar få rättmätiga straff. Ingen vill ha ett gangstervälde, där våld bestämmer och där ingen vågar göra sin samhälleliga plikt och vittna om brottsliga gärningar. Å andra sidan vill heller ingen ha ett Kafkasamhälle, där du kan anklagas utan att få veta av vem. Kanske skulle vittnesmål under sekretessbelagd identitet vara tänkbara i vissa fall. Detta bör noggrant utredas.