mot · GX02C390 · 2009-09-17 00:00:00 — I många större kommuner har man aktivt verkat för att ombildning till bostadsrätter ska ske i högt tempo i socioekonomiskt svaga områden. Inget av ovanstående projekt har lyckats särskilt väl. Intresset för att äga sin bostad i berörda områden har varit svalt. När billiga hyresrätter försvinner och omvandlas till bostadsrätter behöver det byggas nya billiga hyresrätter på platser där sådana saknas för att uppnå den blandning av olika upplåtelseformer i alla områden som vi vill se. För det behövs billiga hyresrätter i alla storlekar. anser att det är viktigt att ingen stadsdel och inget bostadsområde blir de övergivnas område. Samhället måste vidta åtgärder som innebär att alla områden har en attraktivitet som gör att människor väljer att stanna i området även när de får ekonomiska möjligheter att lämna det. Inget område ska vara så oattraktivt att alla som får möjlighet väljer att lämna det. Metoderna kan vara olika men vi anser att de alla har en sak gemensamt och det är mångfald. Verksamheter av olika slag innebär mångfald i ett område där det enbart finns boende. Ombyggnad kan skapa mångfald. Det flyktbeteende vi beskriver ovan riskerar även att leda till utarmning och likriktning på många andra plan än det ekonomiska. Vi anser att det är av stor vikt att områden inte blir ekonomiskt, socialt, etniskt, kulturellt eller språkligt allt för avskilda från samhället i övrigt. Det krävs att regeringen tar ett ansvar för att motverka den utvecklingen. Även här anser vi att ett aktivt mångfaldsarbete är en framgångsväg. Att lyfta fram varje individs erfarenheter och kunskaper och bygga på de lokala resurser som alltid finns ger framtidstro. Motionens hemställanspunkt trettioåtta kräver att regeringen aktivt arbetar för att sådan utarmning inte sker. Om betydelsen av blandad bebyggelse I många storstäder försämras balansen mellan upplåtelseformerna, och andelen billiga hyresrätter minskar på bekostnad av bostadsrätter och villor, i nästan alla områden, som behovet av billiga bostäder är som störst. De ekonomiskt svaga grupperna förväntas lämna plats åt de rika. Det omvända problemet finns i många områden med mycket hög koncentration av höginkomsttagare. Det är inte enbart de socioekonomiskt svaga områdena som är segregerade, det vill säga att området har en ensidig befolkningssammansättning, beträffande exempelvis inkomstgrupper. Områden med hög koncentration av höginkomsttagare och villor kan också betraktas som segregerade. Ett villaområde med en gles bebyggelse får ett sämre underlag för offentlig och privat service, exempelvis närhet till mataffär och kollektivtrafik, vilket leder till ökat bilberoende. Utöver de miljökonsekvenser som det ökade bilresandet innebär finns det risk för att kvinnor i glest bebyggda områden får sämre rörlighet trots att kvinnor generellt sett tar ett större ansvar för transporter till affären, barnens fritidsaktiviteter och dylikt. Vi ser också med oro på att många kommuner främst planerar för de rika. När allt för många kommuner i samma arbetsmarknadsregion driver en sådan politik finns risken att låginkomsttagare inte har möjlighet att hitta bostad i regionen, vilket i förlängningen innebär att regionen kan få brist på arbetskraft inom exempelvis servicenäringen och delar av den kommunala sektorn. En åtgärd för att motverka uppkomsten av områden med allt för hög koncentration av kapitalstarka grupper är att möjliggöra blockering av ombildning av hyresrätter till bostadsrätter i områden där det finns allt för få hyresrätter. För att vi ska få god integration krävs att så många bostadsområden som möjligt har en blandad bebyggelse, som vi tidigare påpekat i motionen. Det innebär att en variation av olika upplåtelseformer, prisklasser, storlekar och byggstilar ska finnas med stor närhet, men också att områdena innehåller olika typer av verksamheter såsom arbetsplatser och olika serviceställen. På vissa platser har man avskilt exempelvis radhusområden från hyreshusområden genom att planera in barriärer såsom skogspartier eller vägar. I den mån det är möjligt bör dessa barriärer byggas bort och marken istället användas till att bygga den typ av bostäder eller andra verksamheter som det är brist på i området. Nyproducerade bostäder är förhållandevis dyra. Även när man bygger nya områden med avsikt att attrahera olika inkomstgrupper genom att blanda olika upplåtelseformer lyckas man sällan. De nyproducerade hyresrätterna blir för dyra och bebos främst av dem med hög inkomst som snabbt kan få ett förstahandskontrakt. Begreppet blandad bebyggelse måste innefatta mer än att det ska finnas olika typer av upplåtelseformer, standard, funktion, och så vidare. kan genom stöd till motionens hemställanspunkt nummer trettionio kräva att regeringen utvecklar metoder för verklig mångfald i alla dess former i alla bostadsområden och stadsdelar. I detta kan mycket väl metoder för att blockera ombildning av hyresrätter till ägda bostäder ingå som en metod när mångfalden hotas. Motionens hemställanspunkt fyrtio avser särskilt betydelsen av funktionell mångfald i ett område för att stödja integration och utveckling. Vi vill på detta sätt understryka att blandad bebyggelse måste vara mer än bara en fråga om fysiska och tekniska lösningar. En blandad bebyggelse måste också innebära en verksamhetsmässig mångfald. anser att etablering av arbetsplatser i områden med låg socioekonomisk status kan öka möjligheterna för dessa områden att bryta utanförskap. finns många typer av arbeten som mycket väl kan integreras i bostadshus. Den största bristen i de expansiva regionerna är billiga bostäder. Det finns många ekonomiskt svaga grupper i samhället som är beroende av dessa billiga bostäder för att klara sin vardag. Brist på billiga bostäder leder till trångboddhet. Den som äger sitt boende själv kan tillgodogöra sig ränteavdrag. En liknande form av subvention skulle kunna användas för hyresrätter. De tidigare räntesubventionerna för byggande av hyresrätter ansågs delvis kompensera för denna orättvisa. anser att den nuvarande orättvisa beskattningen av skilda upplåtelseformer inte kan fortgå. Neutralitet ur ett skatteperspektiv bör vara ett utgångsläge, och alla avvikelser därifrån ska ha tydliga samhälleliga mål eller vinster som motiv. Ett motiv till att subventionera visst boende är självklart att nå det bostadspolitiska målet, att alla ska ha möjlighet till en rimlig bostad. Självklart är det också ett samhällsintresse att boendekostnaderna inte skenar iväg och blir orimligt höga. Olika metoder behöver användas för att hålla nere kostnader såsom effektiva byggmetoder och annorlunda standard för den som vill bo billigt och inte anser sig behöva alla moderniteter i sin bostad. Dock ska inte detta ske på bekostnad av att man väljer byggmetoder som är sämre ur miljösynpunkt eller som gör att byggnadernas hållbarhet försämras. Det som efterfrågas är välplanerade lägenheter med flexibla lösningar och låga kostnader. Vi anser att byggnormerna innebär ett hinder för att bygga billiga bostäder. Även om många av normerna är viktiga för säkerhet och hälsa behöver det göras en översyn så att inte byggnormerna utgör ett hinder för byggande av billiga bostäder. Regeringen bör återkomma till med förslag på hur fler billiga bostäder kan tillförs marknaden såsom föreslås i hemställanspunkt fyrtioett. Planering som motverkar segregering Det ligger i hela samhällets intresse att bryta segregationen. Det är därför särskilt angeläget att stöd riktas till områden som har låg socioekonomisk status, så att den negativa spiralen kan brytas. Det finns ibland en uppfattning att man ska kunna lösa segregationsproblemen i förorterna genom att plantera in de rådande idealen som man bygger efter i innerstaden. De idéer som är framgångsrika i en ekonomiskt stark del av en stad är dock inte alltid lika framgångsrika i en förort med sociala problem. Istället behöver utvecklingen i dessa områden utgå från de lokala förutsättningar och behov som finns på orten. Fina gallerior där många av förortens invånare inte har råd att handla är ofta inte lösningen på förorternas problem. Det är viktigt att utvecklingen i alla områden sker i samverkan med dem som bor och verkar på platsen, att samhället verkar för att etablera den typ av verksamheter som stärker de lokala behoven. Platser som för en utomstående kan uppfattas som identitetslösa och utan värden, kan för många av de boende ha starka positiva värden som måste bejakas när områdena utvecklas. Vi är övertygade om att enskilda bostadsbolag vill vara med och arbeta för bättre integration och utveckling i sina bostadsområden, men tror att det kan vara svårt att som enskild entreprenör hantera frågorna själva. Det finns en rädsla för att agera ifall man inte vet att man har fler aktörer med sig i arbetet. Många bostadsbolag väljer att frivilligt arbeta med social utveckling i sina områden, men när de ser att allmännyttiga bostadsbolag inte tar sitt sociala ansvar är det lätt för de privata att ställa sig frågan varför de ska ta sitt ansvar. Erfarenheten visar att arbete med integration och social utveckling är svårt. Kommuner, frivilligorganisationer och andra aktörer har genomfört olika projekt runt den sociala situationen i olika områden. Samordningen mellan alla aktörer behöver förbättras, ett ökat erfarenhetsutbyte behöver ske, och inte minst måste tillgången till spetskompetens säkras. En enskild kommun kan inte ensam möta utmaningar som faktiskt berör olika ansvarsområden. Små kommuner kan inte heller ha alla nödvändiga resurser och i storstadsområden kan kommungränserna ibland gå rakt igenom ett problemområde som gör ansvaret svårt att fördela. Samordningen är viktig av flera skäl. En anledning kan vara barn som har mer än ett hem och det faktum att många har skolgången eller arbetet i en kommun, fritidsaktiviteterna i en annan och boendet kanske i en tredje. Staten måste ta sitt ansvar än när det är dags att göra akuta polisingripanden. Självklart har stora kommuner mer resurser än små kommuner, men ingen kommun kan som vi påpekat ovan på egen hand klara att vända utvecklingen i bostadsområden där de som bor där gör det i huvudsak därför att de inte har andra alternativ. Nationell spetskompetens och lokal samordning av insatser inte bara från kommunalt håll utan även från frivilligsektorn och näringslivet är nödvändigt för att nå framgång. Ingen annan part än staten kan ge den stimulans som krävs för att få alla med på tåget så att säga. Det handlar både om legitimitet och om projektstöd. Med motionens fyrtioandra hemställanspunkt är vår avsikt att ska ge regeringen ett tydligt uppdrag att axla den ledarroll som krävs för att, tillsammans med kommuner, byggbolag och andra aktörer, öka tempot i arbetet med att motverka segregation i de mest utsatta områdena i landet och utveckla dem såsom beskrivs ovan. Stoppa utarmningen av stadskärnor och förortscentrum I många kommuner pågår en snabb etablering av externa köpcentrum. Istället för satsningar på kommunens befintliga centrum tillåter kommunerna att privata aktörer anlägger storskaliga butikskomplex utanför tätorterna där kostnaderna är lägre och tillgängligheten sämre. Ofta är det nödvändigt med tillgång till bil för att kunna besöka dessa köpcentrum, och detta slår extra hårt mot unga, gamla och ekonomiskt svaga grupper som inte har tillgång till bil. Etableringen av externhandel urholkar butiker och annan service som är belägen nära bostäder och arbetsplatser. Det blir allt svårare att upprätthålla en godtagbar service för dem som inte kan ta sig till externa köpcentrum, och därmed hänvisas de till det lokala centrum som får ett allt mindre underlag för sin verksamhet. De redan utsatta straffas dubbelt. Områden vars närservice försvagas upplevs som mindre attraktiva att bo i. Att stärka den lokala servicen är därför mycket angeläget för att utveckla alla bostadsområden. I synnerhet är det viktigt för äldre och rörelsehindrade att enkelt kunna ta del av privat och offentlig service i sitt närområde, men också för barnfamiljer vars vardag ofta består av ett komplext logistiskt pussel. Att slippa en lång resväg för att ta del av service underlättar människors vardag och är en nödvändig förändring om vi ska klara klimatmålet. Att äldre människor ges möjlighet att handla mat lokalt är samhällsekonomiskt lönsamt eftersom kommunen slipper ordna med transporter av varor till dem som bor långt från en mataffär. Tyvärr finns det tendenser till att samhällets kostnader för sådana transporter ökar avsevärt på platser där närservicen har konkurrerats ut av externhandeln. För många äldre är besöken i den lokala matbutiken en viktig del i den sociala tillvaron. Slutligen vill vi påminna om att det är klimatsmart om varudistributörerna står för merparten av transportarbetet i stället för att det överlåts till konsumenterna. Näringslivet och inte minst de stora märkeskedjorna är den starka parten och kommunerna den svaga när det gäller att planlägga handel och service. Tyvärr faller kommunerna ofta för näringslivets kortsiktiga ekonomiska glädjekalkyler. Problemet är inte bara en fråga om makt över planprocessen utan även en fråga om att våga låta de övergripande målen få genomslag i den vardagliga planeringen. Det kan även vara konkurrens mellan kommuner som gör att de tillåter sådant som egentligen inte är förenligt med exempelvis klimatmålet för att inte tappa investeringen till grannkommunen. Staten måste göra de övergripande målen om långsiktig hållbarhet i samhällsbygget mer konkret och tydligt samt via den förlängda armen, länsstyrelserna, mer aktivt hävda dessa mål för att stötta kommunerna att upprätthålla omställningsarbetet. Staten måste bygga ut sin kapacitet och kompetens för att kunna agera när så behövs för att inte byggande som strider mot omställningsarbetet ska hinna startas. Miljörörelsen kan här troligen vara en kompetent samarbetspartner. Motionens fyrtiotredje hemställanspunkt ger regeringen till känna att verka för närsamhället mot det storskaliga tänkandet vad gäller handel och service. Det hävdas ofta att etablering av externa köpcentrum skapar nya arbetstillfällen i kommunen. Vi vet att så inte är fallet. I kommuner där externa köpcentrum har etablerats har man sett att för varje arbetstillfälle som skapas försvinner minst ett arbetstillfälle i någon annan butik. Detta innebär att även personalen får en längre väg till arbetet, vilket slår hårt mot den stora grupp ungdomar som arbetar i butiken men inte har tillgång till bil. anser inte att kommunala och statliga resurser ska gå till att anlägga vägar som behövs för att etablera nya externa köpcentrum. Det offentliga ska inte betala för att invånarna ska få en sämre tillgång till service. Den nya infrastrukturen som behövs innebär också i sig en onödig ökning av miljöbelastningen. vill att etablering av externa köpcentrum ska föregås av en miljökonsekvensbeskrivning där man utreder alla konsekvenser av etablering, från markutnyttjande till ökade transporter och socialt utanförskap samt att etablering ska kräva en särskild tillståndsprövning utifrån miljökonsekvensbeskrivningen såsom föreslås i hemställanspunkt fyrtiofyra. Problemet med externa köpcentrum är interkommunalt. När en kommun etablerar ett externt köpcentrum ger det negativa konsekvenser även för angränsande kommuner vars centrum får färre besökare och blir mindre attraktivt. I värsta fall uppstår en situation där kommunerna konkurrerar mot varandra genom att etablera den ena lågprisbutiken efter den andra i svårtillgängliga lägen. Även en onödig kamp om arbetstillfällen i kommunerna kan uppstå, på bekostnad av invånarnas tillgång på god service. Därav är det extra viktigt att staten vidtar åtgärder mot etablering av externhandel och att ett tillfälligt stopp för etablering av externa köpcentrum, såsom föreslås i hemställanspunkt fyrtiofem, införs i väntan på förslag till hur etablering av externhandel mer permanent kan stoppas. En viktig förutsättning för att vi i liksom i övriga världen ska kunna ha en god levnadsstandard som vi lever på ett långsiktigt hållbart sätt, är att vi utvecklar nya tekniker som på ett effektivt sätt sparar på naturens resurser och ersätter fossila bränslen med förnybara. En social bostadspolitik som inte inkluderar solidariska teknikval är enligt vår uppfattning inte heller socialt hållbar. finns en mängd tekniska lösningar som är hållbara, men de används fortfarande i allt för liten omfattning och vi anser att regeringen inte ger tillräckligt tydliga signaler och den stimulans som behövs för att klimatsmarta tekniska lösningar ska växa tillräckligt snabbt. Regeringen har istället signalerat att man vill utveckla kärnkraften som den primära energikällan i landet. Risken är stor att sådana signaler skapar oro och försenar den nödvändiga introduktionen och utvecklingen av ny klimatsmart teknik. Parallellt med introduktion av förnybar energi är effektivisering och minskning av energianvändningen väldigt viktigt. har tillsammans med Socialdemokraterna och föreslagit ett omfattande energieffektiviseringsprogram för flerfamiljshus i form av ett ROT-avdrag (läs mer om detta i budgetmotion). Vi har också själva presenterat förslag på ett permanent, teknikneutralt investeringsstöd för energieffektivisering av bostäder som vi anser ska fasas in i samband med att ROT-avdraget fasas ut (läs mer om detta stöd i budgetmotion). Enligt ett förslag till EU-direktiv ska all nybyggnation utgöra så kallade nollenergihus eller passivhus , och anser att bör gå före. I denna motion tar vi enbart upp ett exempel bland alla de förslag arbetat fram på området. Frågor om energiförsörjning är viktiga för och behandlas i många motioner inom flera politikområden, främst på det näringspolitiska området. Solenergi integrerat i bostäderna Bebyggelse och boende svarar för av totala energianvändning. Direktverkande el och fossila bränslen värmer än alltför många bostäder. Att minska energianvändningen genom bättre isolering och att använda en allt större andel förnybara energikällor är ett viktigt steg för ett långsiktigt hållbart boende. vill ge fortsatt stöd till utvecklingen av förnybara energikällor, t.ex. solvärme, solceller, biobränslen, vindkraft, vågenergi och andra tekniker som underlättar en effektiv energianvändning. Potentialen för användning av solenergi är stor även i , och energibehovet i moderna hus är i huvudsak kopplat till användningen av varmt vatten som ofta är större än . Behovet av värme är marginellt större än behovet av energi för kyla i ett modernt hus . Att använda hustak som energiaktiva ytor för att minimera behovet av utifrån tillförd energi är därför en självklar långsiktig lösning. Trots att inga regler har föreskrivit det är ändå en stor andel av våra hustak vända i för solenergi lämpligt solläge. För att nå det mål de gröna har satt upp, nämligen att vart fjärde tak ska var klätt med solfångare eller solceller, krävs inte bara morötter utan även styrande regler. En modern bygglagstiftning bör innehålla regler inte bara om energisnåla lösningar och hållbara materialval utan även om att yttre ytmaterial på nya byggnader så långt som möjligt ska ta till vara på den energi som faller på byggnaden. Ett sätt att styra i den riktningen är att bygglagstiftningen innehåller regler om nybyggnation som ställer krav på energiaktiva ytmaterial för tak. Samma krav borde kunna ställas när det är dags att byta tak på miljonprogrammets alla byggnader och andra stora renoveringsobjekt. och har infört en lagstiftning om solfångare för nybyggnation och renoveringar som borde kunna ligga till grund för initiativ i . Hemställanspunkt fyrtiosex tar upp frågan om ett regelverk som ställer krav på energiaktiva tak på byggnader för att minska behovet av extern energitillförsel till byggnader. I hemställanspunkt fyrtiosju föreslås även att ska anta mål om att vart fjärde tak ska vara försett med solfångare . Med några få undantag har inflyttning till städer varit en tydlig trend i och övriga världen . ser det inte som ett politiskt självändamål att alla ska bosätta sig i städer, men vi tycker det är viktigt att alla ska kunna bosätta sig där man vill. Därför måste vi skapa lösningar som också göra det möjligt för alla som vill att flytta till städerna. Det pågår en livlig debatt i fråga om på vilket sätt städer kan växa hållbart. Städernas ekologiska fotavtryck är ca 500 till 1000 gånger större än stadens egen yta, vilket gör att städer måste utvecklas mot en högre grad av självförsörjning. vill att städerna ska kunna fortsätta att växa utan att viktiga grönområden som används av stadsbefolkningen går förlorade. Vi ser ett behov av fortsatt utveckling av städernas centrala delar, men tycker att fokus i större utsträckning behöver flyttas till förorter. Många av de socioekonomiskt svaga förorterna har centrum som håller på att tyna bort. När befolkningsunderlaget är svagt och konkurrensen från externa köpcentrum är hård har lokala centrum med både offentlig och kommersiell service svårt att klara sig, vilket hotar hela den sociala strukturen i området. Att förtäta i de glest bebyggda förorterna ökar underlaget för att bedriva service och handel, som en ofta likriktad bebyggelse- och befolkningsstruktur kan brytas upp genom att de nya bostäder som byggs är av annan typ, och med andra upplåtelseformer, än det som dominerar i området. anser att det är möjligt att utveckla äldre förortsområden bland annat genom att knyta ihop dem och förtäta i dem utan att bryta upp de viktiga gröna kilarna som många kommuner förtjänstfullt värnar. Staten bör genom riktade projektstöd, genom att lyfta fram goda exempel men även genom att ställa krav på adekvat kunskapsuppbyggnad inom utbildningsväsendet stödja en sådan utveckling. Detta bör ge regeringen till känna genom ett bifall till hemställanspunkt fyrtioåtta. Låt inte bilismen styra planeringen Ett problem som håller tillbaka nyproduktionen i städerna är att bilen får en så central roll vid nyproduktion. Bilismens ytanspråk utgör en tredjedel av den totala andelen hårdgjorda ytan i våra tätorter. Det ställs i många kommuner krav på att det ska anläggas en viss andel parkeringsplatser för varje ny lägenhet. Detta innebär ibland att byggherrar väljer att bygga färre lägenheter än man från början hade tänkt, för att man har svårt att hitta en bra lösning för parkeringsplatser. Att bygga garaget i marken är dyrt, och det kan leda till att mark som skulle kunna användas till bostäder istället blir uppställningsplats för bilar när byggherrarna inte anser sig ha råd att bygga garage. Regeringen bör utreda möjligheterna att genom lagstiftning förhindra eller begränsa möjligheterna att kräva anläggande av parkeringsplatser i stor utsträckning i samband med nyproduktion. Ett annat alternativ är att ställa krav på att nybyggda parkeringsplatser anläggs på ett sådant sätt att de inte tar upp mark som kan användas till bostäder, rekreation eller annan verksamhet på de orter där det råder brist på mark för dessa ändamål. Detta innebär att bilparkering främst hänvisas till parkeringsgarage, och vi anser det skäligt att kostnaden för detta läggs på dem som vill parkera sin bil. bör med stöd till hemställanspunkt fyrtionio ställa sig bakom ett aktivt arbete för att minska bilismens ytanspråk i den byggda miljön. Statlig styrning och stödformer Bekämpa fusket med andrahandskontrakt I storstäderna är det vanligt att det bedrivs handel med lägenhetskontrakt på hyresrätter. Istället för att lägenhetskontrakten fördelas enligt en rättvis princip tillfaller kontraktet någon som betalar tillräckligt mycket pengar. Detta ger en enorm obalans och orättvisa på hyresmarknaden och är ett slag i ansiktet mot dem som följer reglerna och förgäves använder de legitima kanalerna för förmedling av lägenhetskontrakt. Det krävs en stärkt lagstiftning som stoppar det utbredda fusket och handeln med hyreskontrakt. Regeringen bör återkomma till med förslag enligt hemställanspunkt femtio.