mot · GW02Fi26 · 2009-05-04 00:00:00 — Följderna av dålig ekonomi drabbar kvinnor och flickor på olika nivåer; färre flickor tillåts gå i skolan och möjligheten att få lån, så kallade mikrokrediter, minskar. Den globala krisen riskerar helt enkelt att öka klyftorna både mellan fattiga och rika samt mellan män och kvinnor om inte åtgärder vidtas. Behovet av en radikal utvecklingspolitik med ett tydligt jämställdhetsfokus är därför större än på mycket . Det internationella arbetet med att möta den finansiella krisen och arbetet inom det finansiella systemet måste inkludera ett rättvise- och jämställdhetsperspektiv om inte dagens redan djupa klyftor ska fördjupas ytterligare. Om inte de amerikanska federala myndigheterna gått in med gigantiska belopp i form av nödlån och andra typer av stöd i samband med finanskrisens akuta skede hade det amerikanska finansiella systemet mer eller mindre brakat ihop. Och eftersom det finansiella systemet är kapitalismens blodomlopp hade ett imploderat finanssystem resulterat i att den amerikanska reala ekonomin kollapsat. Om den amerikanska ekonomin hade kollapsat hade samma sak ägt rum i de flesta av världens länder. Flera av länderna utanför hade dessutom på egen hand imploderat om inte deras myndigheter gått in med omfattande stödpaket till den finansiella sektorn. Så: Fungerar kapitalismen? Svaret på denna fråga avgörs av vad man lägger i ordet fungerar. Beträffande de rika ländernas samhällsekonomiska utveckling kan man kanske säga att kapitalismen stapplar fram, likt en drucken man. Om frågan gäller situationen i utvecklingsländerna, inkomst- och förmögenhetsfördelningen på såväl global som nationell nivå, de rika ländernas klimatpåverkan osv., torde ett försiktigt svar mynna ut i att kapitalismen fungerar mycket dåligt. Men om det är för tidigt att dödförklara kapitalismen som ekonomiskt system i den rika industrialiserade världen, så borde den nuvarande ekonomiska krisen i alla fall tolkas som ett sammanbrott för det dogmatiska marknadsliberala synsättet som dominerande världsåskådning. Nyliberalismen (i betydelsen dogmatisk marknadsliberalism) fick ett politiskt genombrott på det internationella planet i skiftet mellan . De politiska förgrundsfigurerna var naturligtvis president och premiärminister . Deras makttillträde hade därtill föregåtts av ett antal mycket inflytelserika nationalekonomiska uppsatser av bl.a. ekonomerna . Förenklat kan man säga att budskapet i Phelps och Freidmans artiklar var att staten gör klokt i att inte försöka minska arbetslösheten genom att öka den samlade efterfrågan i samhället med hjälp av finanspolitiska stimulanser. När sedan konservativa politiker som och kom till makten utvecklades ett nyliberalt ekonomiskt synsätt som innebar en stark tilltro till marknadens självkorrigerande mekanismer. Fram t.o.m. hade de finansiella marknaderna i de flesta länder varit starkt reglerade. Dessa började nu avregleras i rask takt. Denna trend nådde även fram till . Att de svenska bankernas kreditreglering slopades 1985 bidrog i allra högsta grad till den kreditexpansion som sedan följde och som lade grunden till den svenska fastighets- och bankkris som sedermera utvecklades till den mycket djupa recessionen . Avregleringarna av de finansiella marknaderna har, framför allt i de , fortsatt långt in . Den nyliberala ekonomiska politiken kan emellertid inte begränsas till avreglerade finansiella marknader. Parallellt med de finansiella avregleringarna har konservativa och marknadsliberala politiker genomfört betydande skattesänkningar, inte minst i men även i många andra länder som kraftigt ökat inkomst- och förmögenhetsskillnaderna. Sociala skyddsnät i form av socialförsäkringar har rustats ned, och många tidigare offentliga verksamheter har privatiserats. En del av dessa privatiseringar har därtill underblåst de inslag av spekulativt finanskapital som utgjort finanskrisens kärna. Privatiseringar snävar in demokratins omfång, och i vissa fall har dessa privatiseringar därmed också undergrävt de folkvaldas möjligheter till kontroll och övervakning av de finansiella marknaderna. Om flera av orsakerna till den nuvarande ekonomiska krisen kan härledas till den nyliberala ideologin, kan knappast detsamma sägas om de åtgärder som föreslås av de flesta regeringar för att motverka det ekonomiska fallet. Det handlar t.ex. om de akuta åtgärderna i form av massiva nödlån och andra stöd till finansiella institutioner och bilföretag, men också om insikten att om staten inte går in med kraftfulla finanspolitiska efterfrågestimulanser blir krisen än mer utdragen och kostsam. Ett annat bärande inslag i den ekonomiska nyliberalismen var och är den s.k. normpolitiken. Denna innebär att man slår fast olika ramverk som begränsar de folkvalda politikernas handlingsfrihet beträffande finans- och penningpolitiken. Många länder har anammat denna ideologi. (som bl.a. föreskriver gränser för offentliga underskott och skuldkvoter) är ett utslag av denna uppfattning. hör till de länder som i allra högsta grad har omfattat detta synsätt. I själva verket hör den svenska finans- och penningpolitiken till de mest normstyrda i hela världen. Två omständigheter av den pågående krisen beträffande normpolitiken kan noteras. hör till de länder där finans- och penningpolitiken är minst normstyrd. President tog över ett underskott i de offentliga finanserna på av BNP. Vid sidan av de omfattande åtgärder som de amerikanska federala myndigheterna vidtagit för att stabilisera den finansiella sektorn (och bilindustrin) har Obama-administrationen dessutom lagt ett kraftfullt finanspolitiskt stimulanspaket som motsvarar av BNP utslaget . uppgår den finanspolitiska stimulansen till av BNP, vilket på kort sikt driver upp underskottet till av BNP.6 Anledningen till stimulanspaketet är självklar, vilket vi nämnt ovan; den amerikanska ekonomin har, liksom övriga länder, drabbats av ett stort efterfrågebortfall och i dess kölvatten en kraftigt stigande arbetslöshet. (I stort sett samtliga respekterade ekonomer är ense om att den amerikanska ekonomin, och för all del de flesta andra länders ekonomier, är i behov av kraftfulla insatser för att öka efterfrågan i syfte att förhindra att lågkonjunkturen blir mer långvarig och djupare än nödvändigt.) Oberoende bedömare som t.ex. den amerikanska kongressens budgetkontor (CBO) beräknar att stimulanspaketet påtagligt kommer att mildra fallet avseende sysselsättning och BNP.7 Den ekonomisk-politiska poängen här är att om den amerikanska kongressen hade begränsats av samma budgetregler som vi har i hade ett sådant stimulanspaket i det närmaste varit omöjligt. På samma sätt har ett antal medlemsländer i EU lagt betydande finanspolitiska stimulanspaket som innebär att de bryter mot . Den , som efter krisens akuta utbrott , inte lagt några betydande finanspolitiska förslag över huvud taget, gör tvärtom. I stället för att överväga att göra ett av världens mest stelbenta finanspolitiska ramverk mer flexibelt, föreslår i en ny promemoria8 att systemet med utgiftstaken ska göras än mer rigitt. Ett av argumenten för de stränga ramverken för finans- och penningpolitiken har varit att dessa gör mindre sårbart för yttre ekonomiska störningar av det slag vi nu bevittnar. Men det visar sig nu som vi påpekade ovan att snarare tillhör de länder där tillväxten faller mest och arbetslösheten växer snabbast. Skulden för detta vilar hårt på den som vägrar att bedriva en seriös finanspolitik i syfte att stärka den samlade efterfrågan i samhället. Regeringen, med finansminister i spetsen, är verkligen i detta avseende västvärldens sista nyliberaler och notan för denna icke-politik betalas av det svenska folkhushållet i allmänhet och de arbetslösa i synnerhet. När finanskrisen bröt ut och sedermera resulterade i en global recession menade många att tillhörde de länder som borde klara sig relativt billigt undan. Ett antal förhållanden pekade på detta. hade (och har alltjämt) mycket starka offentliga finanser och stora och löpande överskott i bytesbalansen. Vi har ingen kraftigt skuldsatt hushållssektor. Fastighetsmarknaden var, och är, förhållandevis stabil, i alla fall i jämförelse med de gigantiska fastighetsbubblor som sprack i ett antal länder. Till skillnad från 1990-talskrisen stod också de stora svenska affärsbankerna på en relativt solid grund även om framför allt och har drabbats av betydande kreditförluster i bl.a. . Dessa prognoser har helt kommit på skam. I själva verket har den svenska ekonomin drabbats hårdare jämfört med de flesta övriga europeiska länder. utfall för visade en negativ BNP-utveckling på . För de flesta stora västeuropeiska länderna stannade BNP-minskningen på . Flera faktorer bidrar till att har drabbats särskilt hårt av lågkonjunkturen. är ett litet land som är extremt beroende av handeln med omvärlden. Vår export motsvarar av vår samlade BNP. Den globala lågkonjunkturen har resulterat i ett dramatiskt efterfrågebortfall för de svenska exportföretagens varor och tjänster. Från att exporten växte kunde 2007, väntas den falla med hela 8,under innevarande år. Den globala krisen för bilbranschen. Fordonsindustrin stod tidigare för av totala exportvärde. När bilindustrin nu går igenom sin värsta kris slår det extra hårt mot , speciellt som både och har akuta ägarproblem. Regeringens skandalösa passivitet och dåliga hantering av krisen. Detta gäller såväl de otillräckliga och valhänta försöken att stabilisera finansmarknaderna och kapitalförsörjningen som den närapå totala frånvaron av finanspolitiska stimulansförslag. Att den svenska ekonomin befinner sig i en djup recession behöver knappast påpekas. Regeringen bedömer att BNP kommer att falla med och att den samlade svenska produktionen 20092012 kommer att understiga sin potential med . Enbart väntas ett produktions- och efterfrågebortfall . Den ekonomiska krisen slår på bred front, men är framför allt en mycket allvarlig industrikris. Industriproduktionen beräknas falla med . Tydligast är nedgången inom motorfordonsindustrin, vars produktion minskade . Andra industrisektorer som har drabbats eller väntas drabbas särskilt hårt är skogs-, trä-, metall- och maskinvaruindustrin. Ett fåtal branscher räknar med ökad eller oförändrad produktionsvolym . Till dessa hör bl.a. livsmedelsindustrin och den kemiska industrin. Byggsektorn har också drabbats hårt av krisen. Framför allt är det marknaden för nybyggnation av bostäder som har kollapsat fullständigt. minskade investeringarna i nybyggnation , och väntas de falla med ! Situationen inom den privata tjänstenäringen är också dyster. Produktionen bedöms där falla . Produktion i näringslivet, procentuell volymförändring Källa: , Konjunkturläget . Regeringen hade inte kunnat förhindra nedgången i ekonomin, men man hade kunnat lindra fallet väsentligt genom rejäla finanspolitiska stimulanser. Professor efterfrågade i en artikel på DN-debatt9, som vi ska återkomma till senare, ett tvåårigt stimulanspaket på som han menade kunde halvera bortfallet i produktionen och sysselsättningen. Han föreslog bl.a. finanspolitiska insatser på utöver vad som redan var beslutat. Sedan artikeln skrevs, , har konjunkturutsikterna förvärrats dramatiskt och därmed också behovet av finanspolitiska stimulanser. Dessvärre har vi kunnat konstatera att regeringen och fram till den innehållslösa vårpropositionen endast föreslagit finanspolitiska insatser på i storleksordningen . Beskrivningen ovan om utvecklingen av den svenska produktionen avspeglas naturligtvis i utvecklingen på arbetsmarknaden. Utifrån nationalräkenskaperna bedömer () att antalet sysselsatta kommer att minska med hela 255000 personer 20082010.10 Sysselsättningen inom industrin beräknas minska med 117000 personer, och antalet sysselsatta inom tjänstesektorn bedöms minska med 113000 personer. Om tidshorisonten utvidgas med , dvs. till 2011, beräknas antalet sysselsatta sammantaget minska med ca 320000 personer enligt egna prognoser. KI beräknar att sysselsättningen inom kommunsektorn faller med 7000 personer . Denna beräkning bygger dels på en betydligt mer expansiv finanspolitik i generell bemärkelse jämfört med regeringens, dels att regeringen tillför kommunerna en nivåförstärkning av de generella statsbidragen på . På tvärs mot i princip alla ekonomers råd visar det sig nu att regeringen inte tillför kommunsektorn några ytterligare medel över huvud taget och endast ett tillfälligt stöd på . prognos beträffande sysselsättningsutvecklingen kan därför visa sig vara i betydande grad för optimistisk. Genom att inte tillföra kommunsektorn mer resurser bidrar därmed regeringen även på detta område till att förvärra lågkonjunkturen. Det är svårt att finna någon ekonomisk logik bakom regeringens agerande. Vi utvecklar vår kritik mot regeringens politik avseende kommunerna i avsnitt 8.3 senare i motionen. Men låt oss redan här instämma i vad Kommuner och Landstings (SKL) chefekonom konstaterade vid en utfrågning av finansutskottet : Det [tillskottet av resurser till kommunsektorn] är ett mycket billigt och effektivt sätt att undvika en ytterligare nedgång om man jämför med andra sysselsättningsåtgärder.11 analys bekräftas av en promemoria från , som räknat på den statsfinansiella effekten av att upprätthålla sysselsättningen i kommuner och landsting. Utredningstjänstens PM visar att nettokostnaden för staten för att förhindra uppsägningar i kommunsektorn på t.ex. 10000 personer uppgår till endast 2 miljarder kronor.12 Detta kan ställas mot regeringens politik för ökad sysselsättning, där det bärande inslaget är det jobbskatteavdrag som kostat och vars sysselsättningseffekter i bästa fall får klassas som mycket osäkra. Regeringens egna prognoser över arbetslöshetens utveckling är mardrömslika. beräknas antalet öppet arbetslösa till av arbetskraften. Och sedan blir det värre: räknar regeringen med en arbetslöshet på ! Källa: VP 09. De främsta orsakerna till den skenande arbetslösheten är den internationella lågkonjunkturen, regeringens avsaknad av finanspolitiska stimulanser för att öka efterfrågan samt regeringens valhänta hantering av företagens kapitalförsörjning i spåren av finanskrisen. Men även en rad andra faktorer bidrar till att fallet i produktion och sysselsättning blir större än vad som är motiverat av den internationella lågkonjunkturen. När högerregeringen tog över makten efter valet hade de, som affärspressen utryckte det, ett verkligt guldläge. av en i huvudsak produktivitetsdriven tillväxt började arbetsmarknaden äntligen att lossna. ökade antalet sysselsatta med ca 260000 personer. Detta skapade enorma resurser för regeringen i och med att skatteinkomsterna ökade och utgifterna för arbetslösheten minskade. Dessa resurser hade regeringen kunnat använda för att göra stora investeringar i syfte att stärka välstånd och långsiktiga tillväxtförutsättningar. Regeringen hade kunnat gör stora investeringar i framtidens transport- och energisystem, man hade kunnat föra en strategisk näringspolitik och satsat på forskning och utveckling i framtidsbranscher som biomedicin och miljöteknik. Regeringen hade kunnat börja rusta upp miljonprogrammets alla lägenheter, och man hade kunnat fortsätta på den gamla riksdagsmajoritetens linje att höja kunskapsnivån generellt bland dagens studenter för att möta framtidens arbetsmarknad. Och, inte minst, regeringen hade kunnat satsa rejält på kommunerna och landstingen för att höja kvaliteten inom sjukvården, skolan och barn- och äldreomsorgen. Kort sagt: hade kunnat stå mycket väl rustat när lågkonjunkturen bröt ut. I stället påbörjade regeringen direkt efter makttillträdet en snabb neddragning av antalet platser på högskolor och universitet. Regeringen skar också ned rejält på arbetsmarknadspolitiken. De erkänt effektiva anställningsstöden och arbetsmarknadsutbildningarna ersattes till stora delar av billigare och betydligt mindre effektiva åtgärder som nystartsjobben och aktiviteterna inom utvecklingsgarantin. Sammantaget minskar detta rörligheten på arbetsmarknaden och får nu allvarliga konsekvenser när arbetslösheten snabbt stiger. Regeringen gick också till en mycket målmedveten attack mot a-kassan, övriga socialförsäkringar och fackföreningsrörelsen. Genom att man chockhöjde avgifterna till a-kassan och slopade skattereduktionen för avgifterna till såväl a-kassan som fackförbunden har cirka 500000 personer netto lämnat a-kassan sedan regeringen tillträdde. Många av dessa har blivit arbetslösa och blir hänvisade till försörjningsstöd inom . Och genom att man sänkte ersättningsnivåerna och taken inom a-kassan får en normalinkomsttagare nu ut endast cirka hälften av sin lön när hon eller han blir uppsagd. Nedskärningarna i a-kassan innebär naturligtvis stora ekonomiska påfrestningar för de individer som förlorar jobben. Men försämringarna av a-kassan är också till men för samhällsekonomin genom att det undandrar köpkraft för just de grupper som har minst utrymme till eget sparande, vilket ytterligare sänker den samlade efterfrågan i ekonomin och därmed förvärrar lågkonjunkturen. Vad har då regeringen gjort med alla de pengar som strömmade in till statskassan som ett resultat av sysselsättningsuppgången 20052008? Svaret är enkelt: man har sänkt skatterna och det med mycket. Regeringen har sedan de kom till makten sänkt skatterna med . Som vi nämnde ovan har enbart jobbskatteavdraget kostat ca . Detta har varit regeringens enda s.k. jobbpolitik. En mer kostsam och ineffektiv sysselsättningspolitik torde vara svår att finna i svensk modern politisk historia. 5.3Den finansiella sektorn och kapitalförsörjningen Som vi nämnt tidigare i motionen trodde de flesta bedömare att den svenska finansiella sektorn stod väl när den internationella finanskrisen bröt ut. De flesta stora svenska affärsbankerna har också klarat sig förhållandevis väl, och har tämligen starka balansräkningar, även om framför allt och har drabbats av betydande kreditförluster, bl.a. från deras verksamhet i de baltiska länderna. Den förtroendekris som präglat och alltjämt präglar de internationella finansiella marknaderna påverkar dock alla svenska banker. Ett vanligt mått på den finansiella krisens effekter i banksystemet är den s.k. basis-spreaden, vilket är skillnaden mellan den ränta som bankerna betalar för lån sinsemellan (interbankräntan) och den förväntade styrräntan från . Från att ha legat på historiskt låga nivåer på 5 punkter 20032006, steg den till närmare 50punkter och ökade till hela 150 punkter som mest . Under årets första månader har basis-spreaden sjunkit tillbaka och ligger nu omkring 50-strecket. Så trots att sänkt styrräntan i flera steg är bankernas och andra kreditinstituts finansieringskostnader alltjämt höga till följd av en hög riskpremie, vilket i sin tur påverkar företagens finansieringsvillkor i form av högre upplåningskostnader och hårdare kreditprövning eller högre krav på säkerhet. Skillnaden mellan interbankräntor och förväntade styrräntor, räntepunkter Källa: , Penningpolitisk rapport (). Den fortsatt höga riskpremien beror delvis på faktorer som är direkt kopplade till det finansiella systemet. präglas de finansiella marknaderna av osäkerhet beträffande hur stora de dåliga lånen är och var i det finansiella systemet dessa finns. Riskpremien drivs naturligtvis också upp av lågkonjunkturen i sig dvs. att osäkerheten om vilka företag som överlever de dåliga tiderna är stor. Det är svårt att finna något stöd i den officiella statistiken för att en faktisk kreditåtstramning ägt rum på de svenska finansiella marknaderna. Vissa uppgifter gör gällande att svenska storföretags upplåning på de utländska värdepappersmarknaderna har begränsats till följd av den finansiella oron och att storföretagen därför i högre utsträckning än tidigare vänt sig till de svenska bankerna för sin finansiering och på så sätt trängt ut de mindre företagens upplåning. Men inte heller detta kan spåras i den officiella statistiken. Statistiken är dock svårbedömd och har sina brister. Ett antal enkätundersökningar visar tvärtom att många företag upplever finansieringen som ett problem. publikation Konjunkturbarometern har utvidgat sina enkätundersökningar med ett antal frågor beträffande företagens finansieringssituation. I den senaste barometern () uppgav av de tillfrågade företagen att de upplever det som svårare än normalt att finansiera sin verksamhet. Den bransch som har störst finansieringsproblem är byggindustrin, där av företagen upplever det som svårare än normalt avseende finansieringen. Andra enkätstudier bekräftar bilden av att många företag de facto upplever större svårigheter än normalt vad gäller finansiering, däribland enkäter av och . I motsats till regeringens vägran att föreslå rejäla finanspolitiska stimulanser har regeringen vidtagit en rad åtgärder i syfte att stabilisera de finansiella marknaderna. har stött merparten av förslagen, även om vi har haft vissa invändningar vad gäller delar av utformningen av förslagen. Vi har pekat på att man borde se över bankernas ensidiga rätt att säga upp krediter, vilket även organisationen påpekat. I vår finanspolitiska stimulansmotion (2008/09:v026) lade vi också ett förslag om att bilda en riskkapitalfond genom en extrautdelning från det vinstrika på 5miljarder kronor. Vi har också pekat på behovet av statligt ägande inom den finansiella sektorn. I denna motion utvecklar vi vår syn på statens roll i banksektorn i avsnitt 13.2, och vi presenterar ytterligare ett antal förslag för att underlätta företagens finansieringssituation dessa redogörs för i avsnitt 13.1. 5.4Kvinnor största förlorarna på regeringens politik En generell välfärd och en väl fungerande offentlig sektor är grundläggande för jämställdheten mellan män och kvinnor. Regeringen har sedan valet genomfört stora försämringar av arbetslöshetsförsäkringen, sjukförsäkringen och föräldraförsäkringen. har regeringen sänkt skatten för dem som har arbete och avskaffat förmögenhetsskatten. Nedskärningarna i socialförsäkringssystemet har slagit särskilt hårt mot gruppen kvinnor som oftare än gruppen män är visstidsanställda, deltidsarbetslösa, föräldralediga, ensamstående med barn eller långtidssjukskrivna. ökade gapet mellan kvinnors och mäns genomsnittsinkomster . Det innebär en inkomstskillnad på (, dnr 2008:1320). En fördelningsanalys av skatte- och utgiftsförändringarnas effekter visar tydligt att högavlönade män i storstadsområden är vinnare på regeringens politik medan lågavlönade kvinnor i glesbygd är de stora förlorarna (, dnr 2008:1318). av regeringens samlade reformer som påverkar individers inkomster tillfaller män som grupp. Topp där två av tre personer är män har gynnats mest. De ökade ekonomiska skillnaderna mellan män och kvinnor strider inte bara mot jämställdhetspolitiska mål med regeringens ansvarslösa och könsblinda politik riskerar klyftorna mellan kvinnor och män att fördjupas ytterligare i den pågående lågkonjunkturen. Begränsningen av rätten att deltidsstämpla är bara ett av många exempel på att regeringens politik slår hårdast mot kvinnor. Regeringen anser att möjligheten till deltidsersättning från arbetslöshetsförsäkringen medför svaga ekonomiska drivkrafter att söka ett annat arbete (prop. 2008/09:1 bilaga 5). De flesta deltidsarbetslösa är kvinnor i låglöneyrken. Regeringen lägger på så sätt hela ansvaret för den ojämställda arbetsmarknaden på kvinnorna själva i stället för på arbetsgivarna som inte erbjuder heltidstjänster. Regeringen har trots massiv kritik från tunga remissinstanser genomfört historiska försämringar av sjukförsäkringen. Någon analys av de nya reglerna ur jämställdhetssynpunkt har inte gjorts trots att av alla med sjukpenning eller sjuk- och aktivitetsersättning är kvinnor. Regeringen har tillfört kommunerna ett tillfälligt stöd på . I sin marsprognos hade () räknat med en höjning på . Även utifrån det antagandet bedömde KI att antalet sysselsatta i kommunsektorn skulle minska med 7000 personer 20082010.