mot · GX02Sf211 · 2009-09-25 00:00:00 — 19§ utlänningslagen för att bringa bestämmelsen i överensstämmelse med om de mänskliga rättigheterna. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Om en gång överlämnat verkställigheten av ett utvisningsbeslut till polisen saknar denna varje möjlighet att återlämna ärendet till även om en förändrad situation skulle göra detta sakligt motiverat. Regeringen bör därför återkomma till med förslag till en sådan lagändring att möjlighet ges till polisen att återlämna ett verkställighetsärende till . Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. redovisas databas, , med landinformation om de asylsökandes hemländer på . Detta är ett stort framsteg eftersom det möjliggör en dialog mellan och den asylsökande om innehållet och tillförlitligheten i landinformationen. har dock ett nytt problem visat sig. Det förhåller sig nämligen så att bortser från innehållet i sin egen landinformation när det där finns uppgifter som talar för att den asylsökande borde beviljas uppehållstillstånd. Det föreligger ett trängande behov av att tjänstemän utbildas i hur landinformationen används i ärendena på ett opartiskt sätt. Regeringen bör ge i uppdrag att organisera sådana kurser i opartiskt användande av landinformation. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 8.12Rätten till muntlig förhandling Ett av de bärande elementen i den nya process- och instansordning i utlänningsärenden som infördes var att muntlig förhandling skulle äga rum i det absoluta flertalet asylmål. Dimensioneringen av migrationsdomstolarna gjordes efter bedömningen att muntlig förhandling skulle hållas i 85procent av asylmålen. Av slutbetänkandet från framgår att muntlig förhandling i dessa ägde rum i 34procent av dessa mål , vid länsrätt dock endast i ca 25procent av målen. Detta är mycket allvarligt och riskerar att urholka värdet av hela reformen. Det är därför nödvändigt att göra ett tillägg till bestämmelsen om muntlig förhandling i 16kap.5§utlänningslagen. Ett nytt tredje stycke bör lyda: I mål om utvisning eller avvisning skall muntlig förhandling hållas om det inte är uppenbart obehövligt. Muntlig förhandling skall alltid hållas om part begär det. Detta bör besluta. För omröstningsreglerna i migrationsdomstolarna och Migrationsöverdomstolen gäller det som är stadgat för tvistemål. Det innebär att vid lika röstetal gäller den mening ordföranden biträder. Det är en mycket olämplig ordning i denna måltyp där konsekvenserna av ett felaktigt beslut kan bli att en människa blir dödad, torterad eller olagligen frihetsberövad. Det rimliga vore att i stället tillämpa de omröstningsregler som gäller för brottmål, nämligen att vid lika röstetal den mening ska gälla som är mest förmånlig för den enskilde. Det bör införas en ny bestämmelse i utlänningslagen med denna innebörd angående omröstningsreglerna i migrationsdomstolarna. Detta bör ge regeringen till känna. 8.14Rätt att överklaga beslut om avslag på ansökan om främlingspass Det föreligger ingen rätt att överklaga beslut om avslag på ansökan om främlingspass. Denna brist medför att migrationsdomstolarna i en del fall hindras från att i sak pröva överklaganden i mål som gäller utvisning på grund av brister i en anknytnings seriositet. Om den klagande saknar giltig passhandling kan domstolen inte pröva överklagandet. Regeringen bör återkomma till med förslag till sådan ändring av utlänningslagen att rätt införs att överklaga beslut av om avslag på ansökan om främlingspass. Detta bör ge regeringen till känna. Enligt gällande utlänningslag kan ett mål bli föremål för prövning i sak endast om det föreligger ett prejudikatsintresse. Det finns i och för sig ytterligare en dispensgrund synnerliga skäl men den tillämpas i praktiken ytterst sällan. Det är mycket olyckligt att det inte finns någon möjlighet att få ett mål prövat i högre instans ens om det är uppenbart feldömt av en migrationsdomstol. Det blir också ofta omöjligt att rätta till allvarliga processuella felaktigheter i migrationsdomstolarna. Skulle en migrationsdomstol t.ex. underlåta att hålla en muntlig förhandling i ett asylmål där utgången är beroende av en trovärdighetsbedömning finns ingen möjlighet att nå rättelse i Migrationsöverdomstolen. Migrationsöverdomstolen har redan beslutat i ett prejudikatsmål att muntlig förhandling ska hållas i denna måltyp, varför det inte finns något prejudikatsintresse att bevilja prövningstillstånd på denna grund i fler mål. Ändringsdispens bör införas om det är uppenbart att målet är feldömt av migrationsdomstol. Ändringsdispens bör bara kunna beviljas på ansökan av den enskilde, inte på ansökan av . Regeringen bör återkomma till med förslag om en sådan ändring av utlänningslagen angående att ändringsdispens på ansökan av den enskilde införs hos Migrationsöverdomstolen. Detta bör ge regeringen till känna. 12§ andra stycket utlänningslagen anges att en utlänning som avvisats ska lämna landet . Tvåveckorsfristen börjar löpa som ett lagakraftägande beslut fattats. kan det dröja avsevärd tid innan beslutet når den det berör. Inte sällan kan det gå innan han eller hon får kännedom om beslutet. I alla händelser är tidsfristen så kort att det är helt omöjligt också med god vilja att ordna med utresan från inom denna frist. I andra fall, t.ex. för palestinier som tidigare vistats som gästarbetare i någon av , är det omöjligt att inom denna tidrymd ordna tillstånd att resa in i det land dit avvisningen ska ske. Ofta låter det sig överhuvudtaget inte göras. Konsekvenserna av denna regel blir i nästan samtliga ärenden fullständigt orimliga. Utlänningen har ingen praktisk möjlighet att undvika att vistas illegalt i . Denna illegala vistelse kommer sedan att hållas emot henne eller honom vid varje framtida ansökan om uppehållstillstånd eller besöksvisum. Murbyggandet mot omvärlden håller successivt på att övergå till ett fullständigt utestängande av människor av annan etnicitet från . Det angivna lagrummet måste ändras så att det av lagtexten klart framgår att utlänningen alltid ska beredas skäligt rådrum för att ordna förberedelserna för sin avresa. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 8.17Bortre gräns i asylprocessen Handläggningstiderna för ärenden om uppehållstillstånd har ständigt varit ett stort problem, i varje fall . Det har gjorts återkommande lagändringar och vidtagits andra åtgärder för att försöka komma till rätta med problemen, men utan att några förbättringar åstadkommits fram till . De längsta godtagbara handläggningstider som regleringsbreven föreskriver har ingen som helst påverkan på verkligheten. Därför måste nu kraftfullare medel tillgripas. En bestämmelse bör införas i utlänningslagen om att den som ansökt om uppehållstillstånd och inte erhållit ett lagakraftägande avslagsbeslut från ansökan ska beviljas uppehållstillstånd om det inte finns särskilda skäl som talar däremot. Sådana särskilda skäl kan vara att den sökande själv väsentligt bidragit till tidsutdräkten eller har gjort sig skyldig till allvarlig brottslighet. Regeringen bör återkomma med förslag om införande av sådan bortre gräns i asylprocessen. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Den praxis som tillämpar beträffande besöksvisum innebär en betydligt restriktivare hållning mot sökande från länder, från vilka det tidigare varit vanligt med s.k. avhopp. Det är dock orimligt att straffa helt andra människor på grund av att landsmän, som beviljats besöksvisum, utnyttjat sin mänskliga rättighet att söka asyl. Det är i själva verket ett indirekt angrepp på asylrätten. Det bidrar dessutom till att ge dåligt rykte internationellt när internationella gäster hindras från att delta i vetenskapliga eller andra sammankomster som arrangeras i . I förlängningen kan komma att få svårigheter att få stå som värd för den typen av arrangemang. har uttalat sig för en öppnare praxis, dock utan någon effekt. Regeringen bör utfärda tydliga riktlinjer för handläggning av ärenden som gäller besöksvisum för att den ska genomsyras av en inställning som grundas på icke-diskriminering och humanitet. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. På ett område inom flyktingpolitiken har skaffat sig ett gott internationellt anseende, nämligen genom den årliga flyktingkvot som används för att i samarbete med erbjuda skydd genom vidarebosättning till personer som befinner sig i ett tredjeland och inte har tillgång till någon långsiktig lösning. Traditionellt har erbjudit sig att genom kvoten ta emot flyktingar som varit särskilt utsatta, bl.a. sjuka och handikappade flyktingar, och där flyktingkommissarien haft svårt att få fram erbjudanden om vidarebosättning. har sju kriterier för vidarebosättning för flyktingar som befinner sig i ett tredjeland: flyktingbarn och -ungdomar flyktingar utan förutsättningar att integreras lokalt. satsar bara på att ta ut flyktingar ur den första kategorin och med beaktande av deras integrationspotential. Detta har lett till att har lämnat avslag på många fall som presenterats av flyktingkommissariatet. bör i fortsättningen utnyttja hela den flyktingkvot som fastställt och därvid ta ut särskilt utsatta flyktingar eller flyktingar till vilka flyktingkommissarien haft svårt att få fram erbjudanden om vidarebosättning. Hänsynstaganden till flyktingarnas integrationspotential bör utmönstras som kriterium för uttagning på kvoten. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Ytterligare försämringar har genomförts beträffande uttagningen av familjemedlemmar till en kvotflykting. kräver man att dessa ska besöka en svensk ambassad för att ansöka om familjeåterförening även om det inte finns någon svensk ambassad i hemlandet och det är stora praktiska svårigheter och hinder att ta sig till en svensk ambassad. har kravet på att en ansökan måste inges till en svensk ambassad eftergivits i sådana situationer. Regeringen bör i kommande regleringsbrev till uppdra åt verket att återgå till tidigare praxis vad gäller krav på att ansökan om familjeåterförening måste inges via svensk beskickning. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. En annan mycket allvarlig försämring som genomförts är att det numera enbart tas hänsyn till rena skyddsbehov vid uttagningar på flyktingkvoten. Detta leder i vissa fall till djupt stötande konsekvenser. Det kan exempelvis gälla en dotter i en familj som fyllt och därför blir lämnad ensam kvar i ett hemland där unga ensamstående kvinnor har en mycket svår och utsatt position. Regeringen bör ta initiativ för att ska beredas möjlighet att ta nödvändiga mänskliga hänsyn vid uttagning av familjemedlemmar på kvoten även om de fyllt . Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Det orsakar allvarliga problem att budgetåret utgör strikt gräns för genomförande av kvotuttagningarna. Ofta kan det vara omöjligt att hinna genomföra det fysiska överförandet av kvotflyktingen till under budgetåret. Då blir konsekvensen att platsen på det årets kvot går förlorad. skulle föredra treåriga planeringsperioder för utnyttjande av flyktingkvoten så att ej utnyttjade platser kan överföras till nästkommande år. Regeringen bör ta initiativ till att det införs treåriga planeringsperioder för uttagningarna på flyktingkvoten. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. EU-ländernas regeringar har under både unilateralt och inom ramen för EU-samarbetet strävat efter att konstruera mekanismer för att utestänga asylsökande från EU-territoriet. Resultatet har blivit att det är i det närmaste omöjligt att ta sig till EU för att söka asyl för den som inte har möjlighet att få fram betydande penningsummor till människosmugglare. Därför har allt fler börjat diskutera möjligheten att beskickningar får utfärda visum till skyddsbehövande antingen när dessa befinner sig i hemlandet eller i tredjeland. Flera stater, både EU-medlemmar och andra, har redan infört olika varianter av denna möjlighet. , professor i folkrätt vid , har tillsammans med vid Danska centret för mänskliga rättigheter gjort en studie i detta ämne för som publicerades . De menar att de sex EU-länder som redan tillämpar systemet bör utveckla det ytterligare och delge övriga medlemsstater och forskare information om hur det fungerar. De föreslår också att de övriga medlemsstaterna inför liknande system, som dock endast kan och får utgöra ett komplement till det traditionella sättet att söka asyl. Det finns flera svåra praktiska problem med asylvisum. Några sådana problem är följande: avsaknad av en svensk ambassad i flyktingens hemland, risker för den asylsökande att besöka ambassaden som ofta kan stå under bevakning, problem med sekretessen gentemot lokalanställd personal vid ambassaden, rädsla att berätta om sina asylskäl medan man finns kvar i sitt hemland, svårigheter att skaffa medicinsk bevisning om eventuella tortyrskador, frånvaro av möjlighet till advokathjälp. anser att utfärdande av asylvisum, som komplement till det traditionella sättet att söka asyl, bör ses som en viktig möjlighet att skapa lagliga vägar att söka skydd undan förföljelse. Hur proceduren för dessa viseringar bör utformas för att undanröja de risker och problem som ovan angivits bör ses över. Regeringen bör därför med hänvisning till ovanstående tillsätta en utredning med uppgift att lägga fram förslag om en procedur för utfärdande av asylvisum. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Att beröva en människa friheten är en från integritetssynpunkt oerhört ingripande åtgärd som alltid måste vara grundad på preciserade och väl avgränsade förutsättningar och vara den absolut sista utvägen. Frihetsberövandet blir givetvis ännu mer traumatiskt för den som flytt från sitt land för att söka en i ett främmande land. Utifrån dessa utgångspunkter kan inte den nuvarande regleringen i utlänningslagen av förutsättningarna för förvar godtas. De är nämligen mycket vaga och ger stort utrymme för godtycke från tillämpande myndigheter. Det kan heller inte vara acceptabelt att det inte finns någon tidsbegränsning av förvar om det föreligger synnerliga skäl. Regeringen bör därför tillsätta en utredning med uppgift att se över utlänningslagens bestämmelser om förvar i 10kap. utlänningslagen utifrån de tidigare angivna utgångspunkterna. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 8.22Förordnande av offentliga biträden i utlänningsärenden Migrationsöverdomstolen har i ett praxisbildande beslut fastslagit att det saknas rättsligt utrymme att förordna offentligt biträde i ärenden enligt Dublinförordningen. Mot bakgrund av att det finns medlemsstater i EU som inte tillämpar flyktingkonventionen och den även i övrigt starkt divergerande tillämpningen av asylreglerna mellan olika EU-länder, finns inte sällan ett stort behov av rättsligt biträde i s.k. Dublinärenden. Det är därför nödvändigt att regeringen lägger fram förslag om sådan ändring i utlänningslagen att det blir möjligt att förordna offentligt biträde även i ärenden som handläggs enligt Dublinförordningen. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. saknas möjligheter att förordna offentligt biträde när ansökan om uppehållstillstånd görs via en svensk ambassad. Detta är otillfredsställande eftersom det i vissa av dessa ärenden föreligger ett starkt behov av rättsligt biträde. Det bör därför införas en ny bestämmelse i utlänningslagen som möjliggör att det vid förekomsten av särskilda skäl blir möjligt att förordna offentligt biträde i ärenden där ansökan om uppehållstillstånd görs via svensk ambassad. Detta bör ge regeringen till känna. är det som förordnar offentligt biträde i utlänningsärenden. Det har riktats stark kritik mot hur hanterar den uppgiften från bl.a. och från Advokater utan gränser. har systematiskt försökt undvika att förordna offentliga biträden som varit kända för att vara kunniga, skickliga och engagerade. Den asylsökande har fått ett offentligt biträde som inte tillvaratagit sin klients intressen. Den nyanlände flyktingen har i realiteten små möjligheter att välja en jurist som är kunnig och engagerad inom detta rättsområde. Och i de få fall där den asylsökande hunnit få fram ett namnförslag har det i några fall gått så långt att nekat att förordna advokater som gjort sig kända för att bjuda hårt motstånd. Den asylsökande befinner sig i ett sådant underläge att han eller hon tvingas acceptera också undermåliga insatser. Advokater står under disciplinära tillsyn. Någon sådan kontroll finns inte beträffande de juristfirmor som tycks anlita i ökande grad. Det är mot denna bakgrund oerhört allvarligt att det, i motsats till vad som är fallet i brottmål, i princip är omöjligt att få byta biträde på grund av ombudets oskicklighet eller bristande samarbete. Ändå kan resultatet av en dålig insats från ombudet få minst lika allvarliga konsekvenser i asylärenden som i brottmål. När nu även formellt är motpart till den asylsökande i migrationsdomstolen framstår det ännu tydligare hur orimligt det är att det är som ska ha rätten att utse sin egen motpart. Det är jämförbart med om åklagaren skulle utse försvararen i brottmål. Regeringen bör därför lägga fram förslag om återgång till den tidigare ordningen att , alternativt länsrätten, bör förordna offentliga biträden i utlänningsärenden. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 8.23Utbildning av nämndledamöter och offentliga biträden I utlänningsärenden förekommer både komplicerade rättsliga frågor och svårbedömda faktiska förhållanden. Det finns ett behov av förstärkta utbildningsinsatser både av personal, migrationsdomstolarnas nämndledamöter och offentliga biträden. Regeringen bör ge ett uppdrag till att lämna förslag på hur utbildning för de kategorier som ovan angivits kan organiseras, samt förslag på vem eller vilka som bör vara huvudmän för en sådan utbildning. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 8.24Inrättande av en professur i migrationsrätt Det skulle innebära ett viktigt bidrag för att stärka utlänningsrättens ställning att inrätta en professur i migrationsrätt. En sådan professur skulle vara ett viktigt stöd för genomförande av högkvalitativ utbildning inom migrationsrätten, bl.a. genom den satsning på forskning inom området som härigenom skulle främjas. Regeringen bör därför inrätta en professur i migrationsrätt vid lämpligt universitet. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna.