mot · GX02MJ471 · 2009-10-06 00:00:00 — För att få till stånd ett miljöanpassat transportsystem i städerna krävs ett målmedvetet och systematiskt arbete. I finns en särskild lagstiftning (Plan de Déplacements ) som innebär att tätorter över 100 000 invånare gör en plan för hur stadens transportbehov ska tillgodoses på ett miljöanpassat sätt. Lagtexten slår bland annat fast målsättningar om att begränsa biltrafiken, att utveckla kollektivtrafik och gång-, cykeltrafik och att effektivisera varudistributionen i städerna. Lagstiftningen fastslår ett tvingande krav att myndigheterna på lokal nivå ska ta fram en mer genomarbetad och integrerad planering för att aktivt motverka de negativa effekterna av den ökande biltrafiken. Målvariabeln, en viss färdmedelsfördelning, är förhållandevis enkel att beskriva, kommunicera och följa upp. Planerna och lagstiftningen ger invånarna goda möjligheter att på ett systematiskt sätt ta ställning till hur stadens trafiksystem bör utformas på strategisk nivå, vilket är starkt normerande för hur det politiska systemet kan agera. I måste 70 städer upprätta sådana planer, och ytterligare 20 upprättar sådana planer trots att de inte är tillräckligt stora för att omfattas av lagen. De flesta större städer har investerat i spårvagnsnät som en del i att utveckla kollektivtrafiken och stadsmiljön, som ytan för biltrafiken begränsas. I kommer närmare två tredjedelar av den totala investeringsramen att användas för att förbättra kollektivtrafiken. Planerna resulterar inte bara i bättre miljö. Vinnare är även de som bor och vistas i staden mer friytor, mindre buller och avgaser, säkrare, mer hållbar stadsmiljö, högre livskvalitet och ökade förutsättningar för stadsutveckling. bör förändras så att stadsmiljöplaner för minskad biltrafik, i likhet med den franska utformningen, ska lagstadgas för större kommuner. Det kan med fördel användas i planeringen för utbyggnad av spårvagnsnät och utveckling av stadsmiljön. Planen bör vara en del av en samlad klimat- och sårbarhetsplan. har föreslagit att plan för urban mobilitet bör bli obligatorisk för alla kommuner. begär att regeringen lägger fram förslag till ändring av så att berörda kommuner måste upprätta en plan för urban mobilitet med en successiv nedtrappning av antalet bilar i tätort. Omställning av EU från kol- och stålunion till klimatunion EU startade som en kol- och stålunion och har utvecklats till den blandning av bidragsorganisation för jordbruket och frihandelsområde som det är . Vad EU skulle behöva är en total make-over för omvandlas till en klimat- och miljöunion. Vägen dit är emellertid mycket lång. Det finns förvisso i EU positiva inslag, exempelvis bindande miljökvalitetsnormer och en jämfört med andra globala maktkonstellationer högre klimatambition samt försök att fördela minskning av växthusgaserna mellan länderna. Men det behövs oerhört mycket mer för att genomföra den klimatomställning som är nödvändig. Åtgärder för att minska utsläppen hjälper inte om det sker andra åtgärder som har motsatt effekt. EU:s nuvarande kärnverksamhet är befrämjande av varors fria rörlighet inom unionen. Ökad handel medför större transportvolym. EU pratar om klimatåtgärder, men planerar också för ökad flygplatskapacitet som ska klara av en dubblering av flygtrafiken . I ljuset av klimatkrisen diskuteras ekonomiska styrmedel för att minska vägtrafikens klimatpåverkan, men det anslås medel till vägbyggen som bjuder in till mer trafik. Inom ramen för har bl.a. fått i bidrag till ett av motorvägsbyggena i . EU är inriktat på att öka handeln inom unionen samt mellan unionen och övriga världen. Det är i denna handel EU ser sitt eget existensberättigande. Medlemsländerna lyder under bindande direktiv med utgångspunkt i att främja varors fria rörlighet. Däremot finns det inga bindande krav på att belägga fossilbränslen med skatt eller avgifter som motsvarar den kostnad användning av dem ger upphov till. Detta missförhållande leder till ständigt ökade transporter och motorvägsbyggen. Underprissättningen leder till mängder av tokiga transporter. 2008 exporterades återvunnet papper från till som av samma produkt transporterades den motsatta vägen. Livsmedel körs kors och tvärs över hela . I praktiken ligger varulagren på motorvägarna. sker av varutransporterna inom EU med lastbilar, medan den mer klimatsmarta järnvägen bara står för . Användning av kol subventioneras fortfarande i EU. Störst subventioner får brytning av kol, särskilt i och . De positiva delarna av EU:s lagstiftning bör utvecklas och överordnas i det ekonomiska regelverket för handel m.m. En skarp miljölagstiftning bör vara styrande för EU:s budget. Miljökvalitetsnormer är exempel på hur det kan fungera men det bör omfatta flerområden och förses med tuffare sanktioner och ett effektivt uppföljningssystem. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att bör verka för att stärka EU:s rättsliga system bland annat genom direktiv som leder till att de naturvetenskapliga kriterierna för hållbar utveckling överordnas andra aspekter av hållbar utveckling. För att en utveckling ska vara hållbar krävs att den inte på ett ohållbart sätt, eller i ohållbar omfattning, degraderar resurser som är av betydelse för utveckling även långt in . Det krävs ett paradigmskifte för de ekonomiska vetenskaperna. En konsekvent miljölagstiftning bygger på att om lösningar inriktade på fri konkurrens och avreglering inte klarar hållbarhetskraven, så ska alltid miljöaspekterna vara överordnade. Den dag ett land på allvar går in för hållbar utveckling så blir det en politisk förändring av ett dramatiskt format. Detta är inte primärt en konfrontation mellan höger och vänster. Ekonomers tillväxttänkande är inriktat på tillväxt av omsättning och inte tillväxt av realförmögenhet relaterat till förutsättningarna för hållbarhet. Det är inte tillväxt av de resurser som är basen för levandets kvalitet som kalkyleras, utan omsättning av resurserna där förädling oftast innebär degradering av naturresurser och biotoper. En tillväxtekonomi där alla icke-ekonomer förundrade kan åse hur resurserna blir mindre och mindre som ekonomerna fröjdar sig hävdande att något växer (och då menar de inte avfallsströmmarna). Icke-ekonomer kan också förundras över att kommun efter kommun knaprar på sina mark- och naturtillgångar (exempelvis i strandnära lägen) med motiveringar om att de (kommunerna alltså) annars skulle gå bakåt. Att säga nej till fortsatt exploatering som inte uppfyller hållbarhetskraven i grundlag och miljöbalk och i stället kräva hushållning med utvecklingsutrymmet innebär en gigantisk omvälvning av samhället. Om inte revolutionsbegreppet vore så belastat skulle det kunna kallas en grön revolution.