mot · GX02C390 · 2009-09-17 00:00:00 — Vi anser att det bör vara möjligt att utöka de områden av nationellt intresse för strandskydd där dispenser från grundregeln över huvud taget inte ska vara möjligt att bevilja. Detta föreslår vi i motionens tjugoförsta hemställanspunkt. Utöver att människor vill ha tillgång till vatten nära sin bostad vill många ha tillgång till grönområden. Det finns många goda exempel på hur man i både större och mindre tätorter får in gröna områden som ett positivt och naturligt inslag. I omedelbar närhet till bostäder, busshållplatser, cykelvägar och dylikt bör grönstrukturen vara planerad för att skapa trygghet. Ett dåligt skött promenadstråk med höga buskar som ger dålig sikt upplevs av många båda som otryggt och otrevligt. Inom promenadavstånd behöver även finnas naturmark som är oplanerad, exempelvis skogspartier och bergknallar som påminner om platsens ursprungliga topografi. Ny exploatering bör i första hand ske på redan exploaterade områden, exempelvis parkeringsplatser som kan byggas om till garage för att frigöra mer yta åt bostäder, men även för nya grönområden. I hemställanspunkt tjugotvå ställer vi krav på att naturmark ska finnas inom rimligt gångavstånd från bostadsområden. Byggande med ekonomisk hänsyn All forskning om planering av bostadsområden pekar på att blandad bebyggelse är ett viktigt inslag för att skapa levande och trygga områden med bra integration. Detta gör att olika typer av människor har möjlighet att mötas i sin vardag, få sina fördomar om varandra raserade och inte minst undvika uppkomsten av områden med låg socioekonomisk status. Det är inte bara samhällskostnaderna som sjunker om man lyckas med integration, även förvaltningskostnaderna för byggnaderna torde bli lägre med boende som är stolta över sitt närområde och trivs med sin situation. Vi menar att begreppet blandad bebyggelse ibland används på ett felaktigt sätt. Det är vanligt att man anser sig ha blandad bebyggelse när grupper av bostäder med olika upplåtelseformer i själva verket är avskilda från varandra genom olika typer av barriärer, exempelvis en väg. menar att för att uppnå integration på riktigt måste olika typer av bostäder blandas fullt ut. Med begreppet blandad bebyggelse inbegriper vi även en variation av lägenhetsstorlek, kostnadsnivå, utformning och byggnadsteknik, inte enbart upplåtelseformer. Det är självklart inte realistiskt att alla bostadsområden ska kunna erbjuda hela den paletten av variationer, men målet bör vara att nå dit. Vid planering av nya bostadsområden ska det självklart vara ett krav att verkligen skapa blandad bebyggelse, och vid nyproduktion och förtätning i befintliga bostadsområden bör man i första hand bygga de typer av bostäder som det är störst brist på i området. Det är inte bara de socioekonomiskt svaga områdena som är segregerade. I till exempel har det varit svårt att rekrytera personal till den kommunala servicen på grund av brist på hyresrätter efter att kommunen sålde ut det kommunala bostadsbolaget. Vi vill inte att fler kommuner eller regioner får samma problem som . Det måste därför byggas flerfamiljshus, i synnerhet hyresrätter, i områden med i huvudsak villor och radhus. Det finns goda exempel på småhusområden där det har byggts flerbostadshus på tre våningar, utan att det nämnvärt förändrat den visuella bilden av området. Den nya bebyggelsen i dessa områden bidrar till bättre underlag för exempelvis kollektivtrafik, vilket ger ungdomar en ökad egen rörelsefrihet. Många väljer att byta boendeformer under livets olika skeden. När par flyttar ihop och bildar familj eller äldre flyttar från villan till lägenheten finns ofta en vilja att göra detta utan att behöva flytta till ett helt nytt område, och detta möjliggörs när områden planeras med blandad bebyggelse i verklig mening. Det ligger i hela samhällets intresse att på allvar uppnå målet om blandad bebyggelse i alla områden för att bryta utanförskap och bli av med de fördomar som ofta föreligger mellan olika grupper i samhället. Huvudansvaret för denna utveckling ligger på kommunerna, men det är viktigt att staten skickar en signal om vikten av att uppnå den blandade bebyggelsen i hela landet. Vi ser också ett värde i att förstärka kommunernas verktygslåda för att upprätthålla sitt planmonopol, som ofta utmanas av marknadens krav på en ökad andel av självägande hushåll. Kraven på blandade upplåtelseformer i alla bostadsområden behöver bli tydligare i . Det bör av lagen framgå att ett allt för stort område inte ska kunna bebyggas med samma upplåtelseform eller endast ett smalt urval av upplåtelseformer. För att vi ska få ett väl integrerat samhälle krävs det att alla kommuner är med och bidrar genom att planera för blandad bebyggelse. Genom en statlig lagstiftning som påbjuder blandade upplåtelseformer undviker vi exempelvis den konkurrenssituation där kommunerna tävlar mot varandra genom att främst planera för de rika. Vi anser att regeringen ska utreda frågan och återkomma med ett förslag på hur kravet om blandade upplåtelseformer kan förtydligas i samt föreslå lämpliga verktyg för genomförande, enligt vad som anförs i motionens tjugotredje hemställanspunkt. Planera större marginaler för ett nytt klimat Ökad variation i nederbördsmängd kan få förödande konsekvenser både för byggnader och för den mark de står på. Det finns exempel, senast under denna sommar, på hustak i vårt land som har rasat in för att avvattningssystemen inte kunnat hantera de extrema mängder nederbörd som hade behövts tas om hand. Det är inte bara fastigheter som hotas vid översvämningar utan även möjligheten till kommunikation och offentlig service. Enligt Klimat- och sårbarhetsutredningen kommer vattennivåerna i att stiga som flera av kommunerna runt sjön planerar för ny bebyggelse nära sjön. När vattnet stiger riskerar vi en situation där post, ambulans och de boende själva får svårt att ta sig till och från sina bostäder. Det är inte ovanligt att fastighetsägare i sådana lägen riktar krav på kommunerna om ekonomisk kompensation för skadorna trots att kommunerna i många fall försökt bromsa byggande i dessa utsatta lägen. Det är svårt för kommuner att hålla emot när de är ensamma om att tänka långsiktigt. Riksdag och regering borde vara tydliga med att byggande ska ske med större marginaler till förändrade hydrologiska villkor. En takpanna som lossnar från ett hustak vid kraftig vind är ett dödligt hot för en fotgängare. Att tak- och fasadmaterial blåser loss händer tyvärr ibland och kan bli vanligare om vi inte ser över säkerhetsmarginalerna i våra konstruktioner. Ökade vindhastigheter i vindbyar är att räkna med. bör ta beslut som innebär ökade krav på all byggnation med anledning av vad ökade vindhastigheter kan kräva. När de första initiativen till offentlig stadsplanering togs var skydd mot brand en av de viktigaste anledningarna till att man ville ha en offentlig planering av bebyggelse. Klimatförändringarna kommer att innebära att vi får perioder med högre temperatur än vad vi är vana vid. Detta medför ökade risker för brand, vilket gör det angeläget att brandsäkerheten sätts högre vid planering av nya bostäder. Vi har ovan valt tre exempel, ökad nederbörd, kraftigare vindbyar samt torrare värme, för att motivera att vi skyndsamt måste påbörja en omställning av vårt sätt att bygga bostäder och utforma vår byggda miljö. menar att man tyvärr bygger ett mycket sårbart samhälle, och det vill vi inte medverka till. Mot bakgrund av detta menar vi att bör ställa sig bakom motionens tjugofjärde hemställanspunkt. Ökad välfärd har bland annat inneburit ökad vistelsetid inomhus. Den genomsnittlige medborgaren anses tillbringa av dygnets tid i inomhusmiljö. Förhoppningsvis kan en förändring av livsstilsvärden påverka denna utveckling åt andra hållet, men kraven på en sund inomhusmiljö bör inte lämnas åt sidan på grund av sådana förhoppningar. Ohälsa kopplat till nya byggmaterial och fuktskador upplevs av allt fler som ett växande problem. Ofta mäts skrämmande höga värden upp av olika giftiga ämnen i lägenheter där drabbade bott. Trots det är bevisfrågan svårhanterad för den enskilde och ansvarsfrågan för skadorna otydlig. Det drabbade är också ofta både ekonomiskt och fysiskt svagt rustade på grund av kraftigt nedsatt eller obefintlig arbetsförmåga. Samhället måste ta ansvar för de drabbade men måste även se till att sambanden mellan ohälsa och innemiljö får en förklaring. Naturligtvis krävs det forskning. I väntan på ytterligare kunskap anser vi dock att försiktighetsprincipen ska tillämpas. Garantitid på byggande för hälsan Mot bakgrund av den kunskap vi har borde det vara möjligt att utforma en lagstiftning som innebär att den ansvarige för byggandet åläggs ett minst tioårigt hälsoansvar. Det skulle innebära att en nybyggnation ska åtföljas av en minst tioårig garanti på att byggnaden inte skadar människors hälsa. Självklart måste lagstiftningen definiera hälsoansvaret på ett sätt som gör det funktionellt i en domstol. Mot bakgrund av studier kring sjuka hus borde det vara ett prioriterat arbete för regeringen att enligt förslaget i motionens tjugofemte hemställanspunkt lägga fram förslag till om en hälsogaranti för byggd miljö. När det gäller det redan existerande beståndet av bostäder, skolor, arbetsplatser och andra byggnader kan konstateras att en stor del är i mycket dåligt skick. Det skiljer mellan olika konstruktioner och förmodligen mellan olika tidsepoker enligt de studier som finns. anser att det är allvarligt att så många människor bor, studerar eller arbetar i byggnader som är undermåliga ur ett hälsoperspektiv. drabbas människor av allvarliga hälsoproblem i den byggda miljön. I en undersökning från och (STIL 2) hade av de undersökta skolorna fukt i konstruktionen eller en ren fuktskada. Samhällskostnaden för detta är förmodligen mycket stor. I vattenskadeundersökningen uppskattades exempelvis den årliga kostnaden för åtgärder till . Enstegstätning av fasader är det senaste exemplet i en lång rad av dåliga byggnadstekniska lösningar. Det är inte rimligt att den enskilde ska lämnas helt utan skydd av samhället i situationer som dessa. är många utförsäkrade från alla trygghetssystem, får ingen rehabilitering eller annan hjälp, och är ovanpå detta ofta tungt skuldsatta. föreslår att regeringen inrättar en med uppgift att granska alla fall av SBS (sjuka hus-syndromet, sick syndrome) i landet och föreslå lösningar både för de drabbade personerna och för de byggnadstekniska problemen. En sådan kommission måste ha en bred kompetens för att kunna hantera både hälsoproblematiken och byggtekniken. De människor som drabbas far mycket illa, och anser att det är angeläget att åtgärder vidtas . bör sända en tydlig signal till regeringen enligt förslaget i motionens tjugosjätte hemställanspunkt att det är hög tid att inrätta en med de uppdrag som föreslås ovan. Barn och ungdomar far illa i undermåliga skolmiljöer på grund av dåligt byggda och underhållna lokaler. Det är ansvarslöst att utsätta barn för en miljö som gör att de inte har möjligheter att tillgodogöra sig utbildningen på rätt sätt. Problemet finns även i förskolor, fritidsgårdar och många andra lokaler för idrott och föreningsverksamhet. anser att våra barns framtid är för viktig för att vi ska kunna ta de risker det innebär att utsätta dem för undermåliga inomhusmiljöer när de är på jobbet. Vi föreslår därför i vår tjugosjunde hemställanspunkt att regeringen utreder hur ett riktat stöd för sanering av i första hand skolor och förskolor med skadlig inomhusmiljö skulle kunna utformas. har efter många års påtryckningar äntligen uppmärksammat hälsokonsekvenserna av fuktskador och avser att utbilda de kommunala hälsoskyddsinspektörerna för att öka tillsynen av inomhusmiljön, vilket är mycket bra. Det är dock orimligt att det vid nybyggnation och renoveringar fortsätter att byggas ohälsosamma miljöer. är det en god affär för byggbolagen att först bygga och sedan bygga om och få betalt båda gångerna. Det saknas incitament att göra rätt från början och det är ett unikt förhållande som enbart gäller för byggsektorn. Därför finns ett stort behov av att lagstifta om regler för ansvar när fel uppstår. De frivilliga etiska regler som tagits fram och de försäkringar som finns ger inte fastighetsägaren ett rimligt stöd för att utkräva rättelser när byggfel uppstår. En sådan form av lagstiftade regler måste omfatta felaktigheter på alla nivåer i byggprocessen för att ansvar i praktiken ska kunna utkrävas. Regler måste därför finnas som synliggör ansvaret från projektering, markarbeten, uppförande och alla typer av installationer. Detta bör ges regeringen till känna enligt förslaget i motionens tjugoåttonde hemställanspunkt. pågående uppdrag från regeringen att kartlägga inomhusmiljön i landet, , ska enligt planeringen redovisas . Det är av yttersta vikt att denna redovisning följs upp och fördjupas samt att åtgärder vidtas så att vi får en förbättring av innemiljön. Inledningsvis krävs enbart för själva uppföljningen 2010, 2011 och 2012. anser att det arbetet måste prioriteras och anslår pengar till detta i vår budgetmotion inom ram. De som drabbas av sjukdom på grund av ohälsosam inomhusmiljö, oavsett om det handlar om bostaden, arbetsplatsen eller andra lokaler, har mycket små möjligheter att få rimlig hjälp. Eftersom arbetsförmågan ofta blir kraftigt nedsatt har drabbade också små egna resurser. De behov som finns handlar både om stöd för att återfå hälsan och om att utreda orsaken och åtgärda den. Det sistnämnda är självklart viktigt även för att undvika att fler personer drabbas av den osunda inomhusmiljön. Det är vår uppfattning att samhället måste ta ett aktivt ansvar för att drabbade får stöd och hjälp med att tillfriskna och åtgärda den miljö som skadat dem. Märkligt nog finns det fortfarande stora brister när det gäller kunskap kring hur byggmaterial särskilt under inverkan av fukt påverkar inomhusmiljön och vilka hälsoeffekter det ger. Även när man mäter upp halter av lösningsmedel i bostäder som inom industrin anses otillåtna i arbetsmiljön ifrågasätts det om det kan vara skadligt att bo i dem. Toxiska ämnen som både är vävnadsnedbrytande, påverkar immunförsvaret och är cancerogena i mycket låga halter är inte ovanliga i fuktskadade rum. Tyvärr har forskning på detta område mycket låg prioritet. Det är därför nödvändigt att staten styr forskningsmedel för att öka kunskaperna om vår kanske största ohälsokälla. Inför de förestående renoveringarna av miljonprogrammen är det avgörande att kunskapen ökas så att vi inte drabbas av nya hälsoskandaler. bör ställa sig bakom motionens tjugonionde hemställanspunkt och ge regeringen tydliga signaler om att detta område bör ges hög prioritet. En metod för att stödja dem som drabbas av ohälsa på grund av skadliga inomhusmiljöer är att skapa fonder för att finansiera nödvändiga åtgärder. Finansieringen av en sådan fond skulle exempelvis kunna ske genom en avgift vid nybyggnation och större renoveringar. Även skattemedel skulle kunna användas. bör genom att ställa sig bakom motionens trettionde hemställanspunkt ge regeringen uppdraget att utreda olika möjligheter att finansiera åtgärder för drabbade. En sådan utredning bör även ta i beaktande i vilken utsträckning formen för finansiering av en sådan fond kan utformas så att den bidrar till att öka motiveringen för byggindustrin att från början bygga och renovera så att hälsoproblemen minimeras. Detta förslag återfinns i den trettioförsta hemställanspunkten. Forskningen har visat att negativa hälsoeffekten av buller i bostaden är större än man trott. Buller, även vid frekvenser som inte uppfattas som störande, kan vara ett stort problem. uppfattning är att bekämpandet av buller i boendemiljöer måste ges en högre prioritering . Bullerfrågorna är en av de viktigaste hälsofrågorna i stadsmiljön. En möjlighet är att finansiera ett särskilt , exempelvis på lämpligt universitet. Vi anslår i vår budgetmotion till detta. Regeringen har naturligtvis möjlighet att genom en utredning belysa frågan och föreslå andra lösningar. I motionens trettioandra hemställanspunkt föreslås en första satsning. anser att alla människor har ett intresse av och mår bra av att kunna påverka sin närmiljö. Vi är övertygade om att det är de närmast berörda som har bäst kunskap om hur ett område behöver förändras och utvecklas. Den som äger sin egen bostad har generellt sett större möjligheter att påverka sin närmiljö. Närmiljön är större än den egna fastigheten och boende bör därför ges ökade möjligheter att påverka, i synnerhet inför att området ska förändras. I samband med förslag på nya byggprojekt uppträder ofta NIMBY-syndromet (Not In My ), vilket innebär att man gärna ser att nya byggnader tillkommer, men inte i ens egna omedelbara närhet. Att förändra i befintliga boendemiljöer är alltid problematiskt eftersom det uppfattas som ett intrång i områdets befintliga kvaliteter. En viktig orsak till NIMBY-syndromet är att nya byggprojekt därutöver ofta upplevs som oförankrade lokalt, man upplever att det är något som dom på kommunen har kommit på utan att fråga oss. Genom att i ett tidigt skede hålla möten med de boende nära ett planerat byggprojekt kan man tidigt få in goda idéer, se vilka förslag som är gångbara samt få de boende mer intresserade av områdets utveckling. Utöver att det stärker den lokala demokratin kan lokala möten på ett tidigt stadium innebära att färre beslut överklagas och därmed kan planeringsprocessen gå fortare. Genom förändrade regler för det obligatoriska samrådsförfarandet kan inflytandet stärkas för de boende vid planering av exempelvis ny bebyggelse i ett område. kan genom att ställa sig bakom motionens trettiotredje hemställanspunkt stödja förslaget. Stopp för allt otillgängligt byggande ser det som självklart att bostaden alltid ska vara anpassad efter behoven som de som lever eller ofta vistas i bostaden har. För att en person med funktionsnedsättning ska ha full rörelsefrihet så måste även platser utanför bostaden vara tillgängliga, i synnerhet närmiljön. För den med nedsatt funktionsförmåga innebär en tillgänglighetsanpassad närmiljö bättre förutsättningar för en god integration i samhället och därmed chanser till en egen försörjning. Det pågår ett viktigt men mödosamt arbete med att tillgänglighetsanpassa bebyggelse som inte varit tillgänglig. För att vi ska slippa att i efterhand tillgänglighetsanpassa måste all nybyggnation för alla ändamål från början planeras och uppföras för tillgänglighet. Att inte tillgänglighetsanpassa områden från början innebär i längden ökade kostnader, både för samhället och för fastighetsägare och därmed de boende, detta utöver de sociala kostnader det innebär med ett samhälle som inte är tillgängligt för alla. Det är så självklart att det nästan är genant att det ska vara nödvändigt att formulera ett krav på riksdagsbeslut om detta. bör alltså ställa sig bakom motionens hemställanspunkt trettiofyra. All samhällsplanering måste bedrivas utifrån perspektivet att hela samhället ska vara tillgängligt för alla. Vår tro är att de som allra bäst kan lyfta in tillgänglighetsperspektiven i samhällsplaneringen är handikapporganisationerna. Flera handikapporganisationer bedriver ett aktivt arbete för att politiker och tjänstemän ska se och beakta deras frågor. Ofta kommer handikapp- och tillgänglighetsfrågorna för sent in i planeringsprocessen. Särskilt mindre handikappgruppers intressen tenderar att glömmas bort. Att låta handikapporganisationer på ett tidigt stadium ta del i planprocessen och bidra med sina kunskaper och idéer är därför angeläget. Inte minst oron för höga kostnader torde kunna minimeras om de funktionshindrade deltar från början. Att ge handikapporganisationerna samma möjlighet som miljöorganisationerna har att överklaga beslut inom sina specialområden är också något som vi menar bör övervägas. bör genom stöd till motionens trettiofemte hemställanspunkt stödja ett ökat inflytande för handikapporganisationerna i planeringsprocessen. Studenter är en utsatt grupp på bostadsmarknaden eftersom de oftast har svag ekonomi och ofta inte hunnit etablera sig på bostadsmarknaden. Studenten med nedsatt funktionsförmåga har ofta extra svårigheter att hitta bostad. Det är ovanligt att studentbostäder är tillgängliga. Ofta har fastighetsägarna valt att prioritera låga kostnader framför genomtänkta planlösningar, vilket är rimligt vid byggande av studentbostäder. Istället behöver tillgängligheten garanteras genom bidrag för bostadsanpassning. Studenter med nedsatt funktionsförmåga upplever ofta när de kommer till den nya studieorten att de blir mer hindrade och får ett större handikapp än de räknat med. Vardagen kan för denna grupp bli både tyngre och kostsammare än för andra studenter. Även studenter som har barn med funktionsnedsättningar får ofta problem att hitta bra bostadslösningar. anser att detta inte är acceptabelt. Studenter är mer tillfälliga hyresgäster än många andra grupper, och vi förstår därför de bakomliggande orsakerna till att studenter är en mindre intressant grupp för fastighetsägare att satsa på. Vi anser därför att samhället bör ta ett ökat ansvar för att denna grupp får bättre möjligheter till bra och praktiska bostadslösningar. Möjligheten att få hjälp till bostadsanpassning är inte en rättighet utan något som prövas av den aktuella kommunen. Studenten som ofta är en tillfällig gäst i universitets- eller högskolekommunen uppfattar vi inte blir behandlad som en prioriterad medborgare i dessa sammanhang. Vårt förslag är därför att ändra lagen så att studenter får en verklig rätt till bostadsanpassning som finansieras av kommunen, vilket vi föreslår i motionens trettiosjätte hemställanspunkt. Med en åldrande befolkning blir flerbostadshus utan hiss ett växande problem. Många som bor i villa eller radhus vill gärna när de blir äldre flytta till ett mindre ansvarstungt boende, bland annat för att slippa det arbete som exempelvis en villaträdgård kräver. Men utan hiss är lägenheter i flerbostadshus inget realistiskt alternativ. Att äldre väljer att flytta från sina villor och radhus har den positiva bieffekten att utbudet av begagnade hus ökar för alla de barnfamiljer som söker efter sådant och inte har möjlighet att bygga nytt. Det är därför önskvärt att samhället stödjer möjligheten för äldre att hitta lämpliga nya bostäder. hävdas att äldres behov av lägenheter kan lösas genom att de flyttar in enbart på markplanet i flerbostadshusen och att andra som klarar av trappor får befolka resten av huset. Får oss miljöpartister är det ett diskriminerande synsätt som vi inte tror gynnar de flyttkedjor som vi gärna skulle vilja se. Vår befolkning blir ständigt äldre och tillgången på särskilda boenden ökar inte utan i stället förväntas allt fler kunna bo hemma allt längre upp . Att tillgängliggöra lägenheter måste i detta perspektiv vara en prioriterad fråga. Att villkora hiss, eller annan tillgänglighetslösning, vid stöd för energieffektivisering, miljonprogramsrenovering m.m. skulle kunna vara ett sätt bland många att baka in dessa nödvändiga tillgänglighetsfrågor i ett bredare program. I motionens trettiosjunde hemställanspunkt anser vi att bör ge regeringen till känna att i utvecklad form införa ett hissbidrag. Bostadspolitik för integration och utveckling Segregation har blivit ett allt tydligare problem i , inte minst i storstadsområdena där de socioekonomiska skillnaderna är stora. En ofta skev mediebild bidrar till att förstärka och överdriva rykten om de sämst ställda områdena, vilket leder till att den som har möjlighet väljer att flytta. Kvar blir de med en svag ekonomi. Det blir då främst den socioekonomiska statusen som förenar de boende i området. I och i nordvästra har försök gjorts med att bygga radhus inne i områdena för att på så vis skapa möjligheter för den som vill skaffa ett annat boende att göra det utan att behöva flytta från en stadsdel där man trivs och har sina vänner.