mot · GW02So19 · 2009-05-11 00:00:00 — med anledning av prop. 2008/09:190 Handel med vissa receptfria läkemedel avslår proposition 2008/09:190 Handel med vissa receptfria läkemedel. Regeringen föreslår i propositionen att detaljhandel med vissa receptfria läkemedel ska få bedrivas även på andra platser än öppenvårdsapotek. För att läkemedel ska få säljas på annan plats än apotek ska vissa kriterier vara uppfyllda. Läkemedlet ska vara lämpligt för egenvård, allvarliga biverkningar ska vara sällsynta och försäljningen ska vara lämplig med hänsyn till patientsäkerheten och skyddet för folkhälsan. Näringsidkaren bestämmer själv priset. Försäljningen får endast ske till personer som har fyllt , medan någon sådan gräns inte heller i fortsättningen finns på apoteken. Det finns inga krav på ett bassortiment och inte heller något hinder för försäljaren att själv ge farmaceutisk rådgivning oavsett utbildning och kompetens. Läkemedel är inte vilken vara som helst. De utgör en grundläggande del av vården men är de i vissa fall förknippade med stora risker. När regeringen nu avreglerar apoteksmarknaden öppnar de upp för att privata företag utifrån sina vinstintressen kommer att påverka vår läkemedelsanvändning. Regeringens förslag till förändring av det svenska apotekssystemet, där detaljhandelsmonopolet tas bort och ett stort antal apotek säljs ut, är rent ideologiskt driven och bygger på den felaktiga utgångspunkten att läkemedel i huvudsak är en detaljhandelsfråga och inte en del av en väl fungerande hälso- och sjukvård. Vi har röstat emot detta förslag i och anser tvärtom att läkemedelshanteringen i första hand måste ses som en del av hälso- och sjukvården. Vi vill behålla och utveckla dagens effektiva prissättningssystem och apoteksreglering när det gäller receptbelagda läkemedel och ge en utvecklad roll när det gäller insatser mot felaktig läkemedelsanvändning. Vi har utvecklat och redovisat vår politik när det gäller apoteksmarknaden i motion 2008/09:So15. De risker som måste hanteras gäller inte bara receptbelagda läkemedel, utan gäller även många av de läkemedel som med regeringens förslag kommer att säljas i handeln. Det handlar om missbruk, farliga läkemedelskombinationer och överdosering. Missbruk av receptfria läkemedel är vanligt förekommande bland både ungdomar och äldre. Inte minst är det flickor och kvinnor som hamnar i sådant missbruk. genomförde läkemedel och hälsa (Kilen) en undersökning bland 4500 svenska tonåringar som visade att missbruk är mycket vanligt förekommande. Efter denna undersökning har larmrapporterna duggat tätt, och inte minst skolläkare och skolsköterskor har uttryckt sin oro. Kunskapen om problemen är utbredd. Giftinformationscentralen fick in 5 000 frågor om smärtstillande läkemedel. Denna läkemedelsgrupp utgjorde den vanligaste orsaken till förgiftning eller tillbud på grund av läkemedel bland barn och ungdomar, speciellt i åldersgruppen , där andelen var . Detta är naturligtvis oacceptabelt. De läkemedel som i första hand missbrukas är smärtstillande preparat. av de tillfrågade åt värktabletter , och av dessa uppgav att de tog tabletterna mot stress. Många liknar tablettkonsumtionen vid att tröstäta. Några av konsekvenserna har redovisats ovan. Vanliga receptfria värktabletter används också av ungdomar för att öka effekten av alkohol. Om det fungerar är tveksamt, men att blanda t.ex. paracetamol med alkohol är livsfarligt. Andra biverkningar av för stort intag av paracetamol är skador på lever och njurar. Detta gäller i synnerhet om man blandar alkohol och paracetamol. Även intag av preparat som innehåller acetylsalicylsyra är förknippat med stora risker. Acetylsalicylsyra i kombination med alkohol ökar t.ex. risken för livshotande magblödningar. Allt talar för att missbruket och överdoseringen av smärtstillande läkemedel skulle öka om det gick att köpa dessa i handeln. Detta har flera skäl. För det första kommer vi i mycket högre grad att mötas av erbjudanden om att köpa smärtstillande. Om försäljning av sådana läkemedel sker överallt där vi handlar mat, tankar bilen eller köper godis riskerar missbruket att öka kraftigt. Näringsidkarna har naturligtvis som mål att maximera vinsten och kommer att använda de medel de får för att öka försäljningen. Vi kan vänta oss extraerbjudanden och rea på smärtstillande läkemedel och en kraftigt ökad reklam. är läkemedelsreklamen ofta aggressiv och syftar till att få människor att konsumera mer läkemedel. Detta står i direkt konflikt med folkhälsan. Att regeringen föreslår en åldersgräns för inköp av läkemedel i dagligvaruhandeln är välkommet, men vi vet av erfarenhet från försäljning av folköl och tobak att detta inte alltid får tillräcklig effekt. Det är troligt att tillgängligheten kommer att öka även för ungdomar trots åldersgräns om försäljning av receptfria smärtstillande läkemedel tillåts i t.ex. livsmedelsbutiker, jourbutiker och bensinmackar. Därmed kan vi även vänta oss ett ökat läkemedelsmissbruk bland ungdomar. Vidare sänder själva försäljningsplatsen viktiga signaler om vad det är för något man köper. Att gå in på ett apotek och köpa t.ex. smärtstillande tabletter är förknippat med känslan av att man köper just ett läkemedel. Var och hur försäljningen går till är viktigt för vår syn på ett läkemedel, vilket i sin tur påverkar vår konsumtion och användning. Försäljning av läkemedel i vanliga affärer skulle signalera att det inte är något särskilt med dessa produkter och riskera att öka överkonsumtionen och missbruket. Ett tungt skäl för att försäljning av läkemedel bör ske på apotek för att hålla ned missbruket är att det där finns kunnig och ansvarstagande personal. Personalen på apotek har möjligheten att reagera när en person verkar överkonsumera ett läkemedel. Det handlar inte om att hindra någon från att köpa läkemedlet, utan om att informera om risker med överkonsumtion och ge råd om alternativ. Denna möjlighet till stöd kommer helt att saknas om läkemedel säljs i dagligvaruhandeln. Bristen på kunnig personal riskerar inte bara att öka missbruket av läkemedel, utan innebär även risker i form av felaktig dosering och farliga läkemedelskombinationer. På apoteken finns farmaceuter som man kan ställa frågor till om man inte förstår anvisningarna eller diskutera med om vilka andra mediciner man använder. Personalen som säljer läkemedel i handeln däremot kommer, vilket är en uppfattning regeringen delar, i allmänhet att sakna farmaceutisk utbildning och kompetens. Någon möjlighet att få kvalificerad rådgivning kommer vanligen alltså inte att finnas, vilket är en hälsorisk. Men problemen gäller inte bara avsaknaden av korrekt rådgivning; det finns även en risk för direkt felaktig rådgivning. Enligt förslaget ska näringsidkaren upplysa om var patienten kan få farmaceutisk rådgivning och även få förmedla till patienten vad som står på bipacksedeln. Något hinder för en försäljare att ge ytterligare farmaceutisk rådgivning utöver det finns emellertid inte. Regeringen menar i propositionen att det torde vara självklart för den utan farmaceutiska kunskaper att inte ge farmaceutisk rådgivning, men väljer att inte reglera det utifrån att det skulle vara en inskränkning i yttrandefriheten. Vi bedömer dock att det tvärtom finns en mycket stor risk att ett butiksbiträde anser sig ha kunskaper om t.ex. olika smärtstillande medels effekt och att hon eller han utifrån det ger råd till patienten. I arbetet som serviceinriktad försäljare eller butiksbiträde ingår naturligtvis att i så stor utsträckning som möjligt försöka ge svar när en kund ställer frågor. Problemet förtydligas av att man ofta inte vet vad man saknar kunskap om, något som även gäller läkemedelsmissbruk och medicinska effekter. Ännu värre blir det av att samma personal naturligtvis även har i uppdrag att försöka öka försäljningen. Detta skapar uppenbara hälsorisker. Problemen med felaktig dosering riskerar att förvärras eftersom det i regeringens förslag inte finns något krav på ett bassortiment för att få sälja läkemedel i handeln, t.ex. att man måste ha doser för både vuxna och barn när det är aktuellt. Vi delar farhågor att avsaknaden av ett bassortiment riskerar att sätta människor i en situation där de försöker anpassa ett läkemedel doserat för en vuxen till att passa ett barn, något som inte riskfritt låter sig göras utan farmaceutisk kompetens. Regeringen diskuterar möjligheten att ställa krav på handlaren att ge patienten möjlighet att läsa läkemedlens bipacksedlar före ett inköp. Detta menar man dock skulle riskera att kräva alltför mycket jobb från handlarens sida med att uppdatera bipacksedlarna. En lösning vore att installera terminaler där patienten får tillgång till t.ex. . Detta avvisar dock regeringen utifrån att det skulle höja inträdeströskeln till marknaden. Det är en prioritering som tydligt visar hur regeringen i apoteksfrågan sätter företagens intressen före patienternas hälsa. Regeringen föreslår inte i propositionen att detaljhandel med receptfria läkemedel ska vara tillståndspliktig verksamhet. I stället föreslår regeringen ett system med anmälningsplikt. Flera viktiga remissinstanser som , , och föreslår i stället en tillståndsplikt. En fördel med ett krav på tillstånd vore att tillsynsmyndigheten redan innan försäljningen påbörjas ges tillfälle att göra en bedömning av näringsidkarens lämplighet att sälja läkemedel. Vidare skulle det bli lättare att ingripa mot den som inte följer reglerna, medan något tillstånd att återkalla vid misskötsamhet inte finns i ett anmälningssystem. I propositionen föreslås att den som ska sälja vissa receptfria läkemedel ska anmäla detta till som i sin tur ska underrätta berörd kommun. Kommuner och landsting ska inte få sälja receptfria läkemedel, men i övrigt finns inga begränsningar avseende vilka som får sälja receptfria läkemedel. Vi anser att läkemedel enbart bör säljas på apotek, men om man nu ändrar på detta bör kommuner och landsting ges samma möjligheter att sälja receptfritt som privata näringsidkare. Anledningen är inte att vi på något sätt ser det som en prioriterad uppgift för kommuner och landsting att börja sälja receptfria läkemedel. Men begränsningen för kommuner och landsting medför att privata vårdgivare kan sälja receptfria läkemedel till sina patienter eller boende, medan de landstingsdrivna vårdinrättningarna och de kommundrivna särskilda boendena inte får göra det. Vidare skulle en privat entreprenör som driver kioskverksamhet på en idrottsanläggning eller vårdinrättning kunna sälja receptfria läkemedel som samma sak skulle vara förbjuden om kiosken drevs i kommunens eller egen regi. Det ger en orimlig situation där privata utförare ges fördelar jämfört med kommun- eller landstingsdriven verksamhet. Amineh Kakabaveh (v)