mot · GX02Kr308 · 2009-10-01 00:00:00 — Statistiken visar att avskaffandet av reformen innebar att antalet besökare har minskat på de museer som omfattades av reformen. Det brukarperspektiv som vill anlägga på kulturen handlar om bred tillgänglighet av just detta slag och beklagar därför avskaffandet av den fria entrén. Vår vision är att tröskeln in till alla museer blir låg och möjlig att passera för alla i hela landet. Tillgången till och utnyttjandet av den kultur som finns är mycket ojämn. Vi vill inte medverka till att det blir ännu mer ojämnt. Det är också samhällsekonomiskt bättre att de resurser som finns används av fler. För att finansiera fri entré för statliga museer anslår vi . Kulturen måste inte bara bevaras och utvecklas, den måste också ständigt återerövras av nya generationer. Kulturintresset kan grundläggas i mycket ung ålder. Redan under förskolan bör barnen få uppleva kultur i olika former, samt få uppmuntran för sitt kreativa skapande. Kultur och estetiska uttryck betyder mycket för att stärka barns personliga utveckling. Ord, rörelse, form och musik är verktyg för barns utveckling. Vi ser att det finns behov av att stärka barnens medverkan och deltagande även i produktionen av kultur. Barn ska inte bara vara passiva mottagare utan aktivt medverka i att skapa kultur. ska alla barn och ungdomar erbjudas estetisk verksamhet under skoltid. Det är viktigt att barn tidigt får pröva på olika kulturformer och under årens gång tillåts utveckla sina estetiska talanger fritt. Barns behov av att möta levande kultur måste förstärkas, därför är samverkan mellan skola, kulturinstitutioner, fria kulturutövare och andra kulturaktörer inom kulturen viktig. Aktörerna måste i nära samarbete med förskolor och skolor utveckla metoder och former för kreativ verksamhet av olika slag. Barns och ungdomars behov av skapande och möte med kulturen måste präglas av långsiktighet och skapas i ett naturligt sammanhang i vardagen. Vi avsätter 180miljoner kronor under 20102012 för barns och ungdomars kulturverksamhet. anser att barns kulturaktivitet inte bara ska begränsas inom skolans värld utan de bör också kunna få ett rikt kulturliv på sin fritid. Därför måste möjligheten att utöva kultur i sin närmiljö förstärkas. Förutsättningarna för detta måste förbättras. Det finns stora skillnader mellan olika kommuner vad gäller utbud av kulturaktiviteter, innehållet i verksamheten och konstområden. Avgifterna och tillgängligheten för olika grupper är också olika över landet. är många barns och ungdomars väg in i en skapande verksamhet, en första arena att få uttrycka sig och medverka i gemenskap med andra barn och ungdomar. Vi vill att ska byggas ut, hitta nya former för att nå fler barn och ungdomar och hålla en hög kvalitet. Det är även viktigt att hålla taxorna låga, så att tröskeln för deltagandet minimeras. Blir en plånboksfråga missunnar samhället en potentiell kreatör hans eller hennes kreativa utveckling. föreslår att staten inför ett stöd till kommunerna för att stärka utvecklingen inom barn och ungdomars kultur- och skapandeverksamhet. Kultursektorn är inte förskonad från de strukturer och könsbarriärer som råder i samhället i stort. Detta gäller både de kvinnliga kulturarbetarnas situation och de värderingar och erfarenheter som kommer till uttryck och får utrymme i de kulturella verken och verksamheterna. Kvinnliga konstnärer har ofta svårare att klara sig ekonomiskt än vad manliga har på grund av en strukturell snedfördelning till förmån för manliga normer och värderingar. Genustänkandets frånvaro visar sig bland annat i de olika kulturella beslutsfunktionerna, inköpta verk och prissättningar. Det kan gälla sådant som att myndigheter har ett otydligt uppdrag för inköpande av konst till allmänna lokaler vilka konstnärer som får de offentliga uppdragen eller vilken typ av konst köps in men också fördelningen av anslag som bör ha ett tydligt könsperspektiv. Vi vill ge kvinnor samma möjligheter som män att besluta om, gestalta och producera kultur inom ramen för våra kulturinstitutioner som fler män ska lockas att ta del av kulturella upplevelser. Det rådande mönstret där män dominerar den konstnärliga ledningen och gestaltningen och kvinnor utgör majoriteten av publiken måste brytas. Det är lika viktigt ur genusperspektiv som för demokratiutvecklingen. Av dessa skäl är det viktigt att jämställdhetsperspektivet även fortsättningsvis bibehålls och utvecklas inom alla kultursektorns områden. Vi vill i detta sammanhang specifikt uppmärksamma den debatt om behovet av ett kvinnohistoriskt centrum som har pågått . Den typen av institutioner finns i andra länder och erfarenheterna därifrån är goda. Två kvinnomuseer med kulturhistorisk utgångspunkt finns i och Kongsvinger. I , och verkar tre konstmuseer med kvinnoprofilering. Vi tror att ett kvinnohistoriskt centrum skulle kunna stimulera ett ökat intresse för och kunskapsspridning om kvinno- och genusfrågor vid andra museer. Vi avsätter under 20102012 för detta ändamål. 14Kultur i det offentliga rummet Det offentliga rummet är i fara, när mötesplatser förskjuts till köpcentrum i allt större grad. I dessa privatägda offentliga platser har vi inte tillåtelse att vistas hur som helst, vi är där på nåder av ägarna. Sålunda har vi exempelvis ingen demonstrationsrätt på dessa platser. Det vill vi ändra på. Privatägda offentliga platser, likt inomhusköpcentrum, bör öppnas upp så att de i så stor utsträckning som möjligt likställs med vanliga gator och torg. Vår gemensamma offentliga miljö är en central del av vår kultur. Arkitektur, stadsbyggnad och infrastruktur speglar alla vår samtid och blir en del av vårt kulturella arv. I samhällsplaneringsprocessen vill vi att kulturella och estetiska aspekter ska ha en naturlig plats och stöttas av lokal och regional kompetens. I planeringen ska hänsyn tas befintliga kulturmiljöer viktiga för vårt kulturarv, som nya inslag bör integreras på ett ansvarsfullt sätt, med en vision om att skapande miljöer skapar ett kulturarv för vår framtid. Det är i det offentliga rummet människor möts och frågan om hur vi skapar rum där många olika människor vill vistas av många olika anledningar är en fråga vi vill ge större tyngd i stadsbyggnadsprocessen. skapas dessa rum i större utsträckning efter principer om vad människor på platsen förväntas konsumera. Caféer, butiker och andra näringsidkare har sin naturliga plats överallt där människor ska röra sig, men det är också viktigt att skapa platser där människor njuter av att vistas i sin egen rätt. Alla typer av gemensamma miljöer, platser och utrymmen där människor rör sig bör i stor utsträckning smyckas med olika konstverk. är ett utmärkt exempel på detta, när nästan varje station har någon typ av konst integrerat som en del av stationen. På samma sätt kan varje husfasad bli ett konstverk, varje öppen plats ett tillfälle för en installation och varje gatuhörn en scen för konstnärlig framställning. Dessa konstprojekt bör så långt som möjligt integreras med befintlig miljö och folkliv. I bästa fall inkluderas lokalsamhället i smyckningen, vilket normalt minskar vandalism. Få är beredda att vandalisera något de själva varit med och tagit fram. Att i efterhand smycka en färdigställd byggnad är en möjlighet att skapa ett kulturellt spännande rum där ett sådant inte planerats i förväg. Det är dock viktigt att understryka att dessa tankar ska vara med i planeringsprocessen från steg ett. Vissa byggnader är sig själva nog, och ett rätt planerat rum behöver inte vidare smyckning. Det offentliga rummet bör i hög utsträckning vara smyckat av konst, och också ge många möjligheter till spontana kulturyttringar från dess medborgare. Här är scener att ta i anspråk ett exempel, en vägg redo att fyllas av en för stunden inspirerad konstnär är ett annat alternativ. Människan är inte enbart en biologisk maskin, hur hon mår fysiskt hänger intimt samman med hur hon mår själsligt. Stress, oro och ångest kan skapa ohälsa liksom glädje, inspiration och självförtroende kan skapa hälsa. Kulturen har därför en viktig roll att spela som en hälsofrämjande kraft. Hälsofrämjande kultur är viktig. prioriterar tyvärr många kommuner och landsting bort kulturen. Det bedrivs i vissa landsting och kommuner ett omfattande arbete med att samordna, finansiera och medverka till musik, sång, dans, teater och högläsning vid vårdinstitutioner och boenden. Verksamheten vänder sig i huvudsak till personer som vistas på vårdinstitutioner samt till barn, ungdom och inom äldrevården. Vi anser att det är viktigt att det inom vård och omsorg finns stöd och stimulans för ett rikt och mångsidigt kulturutbud även för dem som vistas på vårdinstitutioner . beror det i hög grad på vilket landsting en människa tillhör om hon i vård och omsorg får tillgång till kultur. Här finns större regionala skillnader än inom kultursektorn i övrigt. Vi ser att en statlig insats kan medverka till att stärka arbetsmarknaden för kulturutövare och öka samhällets nyttjandegrad av professionella skådespelare, dansare, musiker med flera yrkeskategorier. Genom förslagen om regionala kulturcentrum och dito kulturfonder får landstingen och regionerna en naturlig mötesplats för dessa typer av projekt. Eftersom kultur har hälsobringande effekter liknande dem man får av fysisk aktivitet borde möjligheten för läkare att ordinera kulturell aktivitet på liknande sätt som fysisk aktivitet ordineras vara värt att undersöka, det som i debatten brukar kallas kultur på recept. Hälsofrämjande kultur utgår från en helhetssyn på människan och hennes miljö. Det behövs större forskningsinsatser inom detta område generellt, men vi vill i detta sammanhang också framhålla vikten av att sprida kunskap om de forskningsresultat som finns gällande hälsofrämjande kultur. Över landet finns en mängd platser som bär historiskt och kulturella värden, delar av vårt kulturarv. Det kan vara allt från konstnärshem som , fornlämningar eller gamla kyrkor. Det är viktigt att det finns ett fungerande samlat ansvar på riksnivå för detta arv som de regionala och lokala institutionerna behöver stöd i sitt arbete. För att säkerställa att vårt fysiska kulturarv inte försummas vill vi att återfår sin samlade roll som övervakare, kunskapsbank och inte minst vårdare av vårt riksintressanta kulturarv. Det immateriella kulturarvet förs från generation till generation och blir, genom att vara grunden för en tidsbunden gemenskap, en tydlig väg till vårt förflutna. Bevarandet av de immateriella kulturarven är alltså ett sätt att bevara den historia som inte kan sättas på piedestal i en museimonter. bör också formalisera sitt arbete med det immateriella kulturarv som inte är kopplat till individer. En nationell variant av immateriella världsarvslista ska upprättas, med de kulturarv vi anser vara av riksintresse. En arbetsgrupp arbetar på uppdrag av regeringen med att utreda hur konvention om immateriella kulturarv och ska redovisa sitt arbete . Vi vill att regeringen därefter återkommer till med förslag på en statlig politik för de immateriella kulturarven. En av de lackmustest som visar styrkan hos en demokrati är vilka villkor som möter de nationella minoriteterna. För är mångfald och kulturell frihet en viktig och prioriterad fråga, och de juridiska och ekonomiska och institutionella villkor de nationella minoriteterna och deras kultur och språk lever under är därför viktigt att följa och uppmärksamma. ratificerade ramkonventionen om skydd för nationella minoriteter och den europeiska stadgan om landsdels- och minoritetsspråk. Det var ett viktigt steg på vägen för att garantera att minoritetsspråken värnas. De nationella minoriteterna har olika historia och möter delvis olika problem och svårigheter och det är viktigt att de alla får samma möjligheter till kulturell frihet och mångfald och till att värna sina kulturella särarter och sina språk. Det sydsamiska kulturcentrumet Gaaltije har länge levt en osäker existens genom temporära finansiärer. Eftersom Gaaltije fyller en viktig funktion är det angeläget att centret får en stabil finansiering. Tillsammans med , och andra relevanta parter bör staten ta initiativ till ett arbete i avsikt att säkra att detta sker. Kulturstödet till de fem nationella minoriteternas språk och kultur som fördelas av är mot bakgrund av detta väldigt viktigt. fick i uppdrag av regeringen att starta ett sysselsättningsprojekt inom kulturområdet med namnet Access. Syftet var att digitalisera och tillgängliggöra stora delar av vårt kulturarv. Museer, bibliotek och arkiv kunde ansöka om bidrag för att täcka lönekostnader för nyanställda som utförde dessa uppgifter. Den borgerliga regeringen har fasat ut verksamheten. Digitaliseringen av kulturarvet är av stor vikt för tillgängligheten, både för samtiden och för framtida generationer. Genom att viktiga kulturskatter digitaliseras kan alla uppleva dem, när som helst och varsomhelst ifrån. säkerställer vi att de alltid kommer att kunna finnas kvar för att kunna upplevas även , oavsett vad som händer med det fysiska exemplaret. Vi vill fortsätta , med ett nytt uppdrag att digitaliseringen ska ske med öppna standarder. Kulturens kostnader bärs till största delen av dess utövare och konsumenter. Det är omöjligt att beräkna värdet av ideella insatser, men i pengar räknat lade hushållen ner ca på kultur 2005. Kulturinsatserna från stat, landsting/regioner och kommuner uppgick till . Av detta var ungefär hälften statliga pengar. Sponsring har än så länge en ganska blygsam del av finansieringen av kultursektorn. Detta beror till viss del på att det skattemässigt är svårt för företag att hävda en direkt nytta av de sponsorpengar man lägger på kultur, varför dessa pengar ofta beskattas fullt ut. Vi vill förändra dessa regler så att företags sponsring av kulturella aktiviteter inte missgynnas i förhållande till liknande sponsring av idrott. Utöver detta vill vi ha en översyn med inriktningen att andra regler gällande skatter inte missgynnar kulturen i jämförelse med andra näringar gällande den professionella kulturen eller med andra ideella verksamheter gällande amatörkulturen. En del i en sådan utredning vore en granskning över en momsbefrielse för ideella föreningarnas kulturverksamhet. En annan del vore att se över en utvidgning av idrottsrörelsens lättnader för arbetsgivaravgift och särskild löneskatt till att även gälla kulturlivet. Vi är i grunden positiva till sponsring, vi tror det är en positiv möjlighet till samverkan mellan näringsliv och kultur. Däremot är det viktigt att offentlig finansiering aldrig kräver sponsring som delfinansiering, eller gör så via omvägar, exempelvis egenfinansiering. Den offentliga finansieringen ska stå fri och oberoende av andra källor. Med nuvarande utformning innebär reklamskatten en snedvridning mot skattefria medier (radio, tv, Internet och direktreklam). Vi vill därför undersöka möjligheterna att utveckla reklamskatten till att omfatta även tv, radio, Internet och direktreklam. utredningar har inte lyckats presentera någon lämplig lösning för radio och tv, men då både och har reklamskatt på radio och tv tycker vi att frågan bör kunna prövas tillsammans med möjligheterna att beskatta även Internetreklam och direktreklam. Det är rimligt att det finns en likformighet i skattesystemet i detta avseende. Vi är medvetna om de tillämpningsproblem detta kan medföra, men vill ändå markera att frågan borde få en lösning.