mot · GX02So463 · 2009-10-05 00:00:00 — Systemet skapar alltså en direkt drivkraft att behandla nästan friska personer istället för sjuka. Personal på sådana mottagningar har berättat om hur personer med enkla besvär när de ringer för rådgivning uppmanas att komma på ett besök trots att det egentliga behovet är mycket litet. Vinstintresset leder här till att vården inte lever upp till hälso- och sjukvårdslagens portalparagraf om att den som har det största behovet skall ges företräde till vården. Med en sådan ersättningsmodell fördelas inte bara vården på ett felaktigt sätt, även varje enskild vårdinsats riskerar att få sämre kvalitet. Ett uppmärksammat sätt för företag att få maximalt antal besök är att införa bonussystem för personalen. Detta görs för att personalen ska lägga större vikt vid tempot och antalet patienter. Att ett system konstruerat för att sjuksköterskor och läkare oftare ska snegla på klockan riskerar att leda till sänkt vårdkvaliteten är ingenting märkligt. Ett vanligt argument för privatiseringar och vinstdriven vård är att det skulle vara mer kostnadseffektivt. Detta var t.ex. ett av huvudskälen som regeringen anförde för avskaffandet av regleringen av vinst inom sjukhusvården. Om man ser till hur det ser ut i olika länder visar det sig snarare vara tvärtom. I har man en stor andel privata vinstgivande sjukhus. sjukvård är mer än dubbelt så dyr som den svenska (se t.ex. WHO:s World Health Report 2005) som kvalitén generellt sett inte är bättre. Om man studerar tydliga indikatorer på folkhälsan som livslängd och barnadödlighet ser man tvärtom att ligger före. En del av den sämre kostnadseffektiviteten i system med vinstdriven vård beror på byråkratin som följer av ökad konkurrens och privatisering. Det är också uppenbart att kostnadseffektivitet i ett kommersiellt vårdbolag ofta innebär mindre personal och stressigare arbetstempo. En vård som drivs för att ge vinst kommer att sträva efter att öka efterfrågan. Så fungerar alla företag på en marknad och vårdföretag är inget undantag. Pengar som skulle kunna ha gått till vård går till marknadsföring i stället. Marknadsmekanismerna innebär även att företagen ökar efterfrågan och vinsten genom att få människor att se på allt fler fenomen som sjukdomar i behov av behandling. Precis som schamporeklamen lovar ständigt bättre hårvårdsteknologier, kan vi vänta oss att företagen på en utvecklad vårdmarknad har ett intresse av att erbjuda nya läkemedel och nya behandlingar även när de inte gör oss nämnvärt mycket friskare sett till vad det kostar. Slutligen måste ett vinstdrivet vårdsystem naturligtvis även ge utdelning till ägarna. Den privat drivna vården och omsorgen i domineras nästan helt av fem stora koncerner varav fyra ägs av riskkapitalbolag. Dessa gjorde 2008 en rörelsevinst på hela . Det är en vinst som nästan uteslutande kommer från offentliga medel. Genom komplicerade bolagsstrukturer slussas en stor del av vinsten ut ur landet och hamnar i skatteparadis i och på (, ). Privatiseringarna av vården innebär ett ansvarslöst slöseri med allmänna medel. 3miljarder kronor räcker till upp mot eller till att öka antalet vårdplatser inom svensk specialiserad psykiatrisk vård med 35procent. fanns det i en allmän uppslutning kring idén om en sjukvård i offentlig regi, styrd av patienternas behov. anser att konkurrensutsättningen av vård och omsorg som följt har varit problematisk ur ett ideologiskt hänseende, men även konsekvenserna för själva verksamheterna har varit bekymmersamma. Därför bör konsekvenserna av den genomförda konkurrensutsättningen utvärderas ur ett ekonomiskt och kvalitativt perspektiv. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Den borgerliga regeringen har avskaffat regleringen av vinst i sjukhusvården, detta eftersom man säger sig eftersträva mångfald i vården. Det var emellertid redan med den tidigare regeringen fullt möjligt för ideella organisationer att driva sjukhus utan vinstintresse. Det som regeringen vurmar för är i stället rent och skärt vinstintresse i sjukvården. Den vill genom lagändringen släppa fram multinationella vårdbolag som inte driver sjukvård av omsorg av patienterna utan av omsorg om aktieägarnas plånböcker. Men sjukvård är inte som vilken näring som helst på en fri marknad. Patienter beter sig inte som andra konsumenter som väljer och jämför mellan olika varor och tjänster. När vi är patienter är vi helt beroende av hur sjukvården bedömer våra vårdbehov. , rektor vid och , prorektor vid konstaterar i en debattartikel i att privata vårdgivare vare sig är intresserade av att ta emot studenter eller delta i forskningsprojekt genom att samla in data och prover från patienter. Regeringens agerande kan därför hota både forskning och utbildning inom hälso- och sjukvårdens område. Lagen om offentlig upphandling innebär som bekant att den vård som lagts ut på entreprenad måste upphandlas med jämna mellanrum. Det är ingen självklarhet att en entreprenör får fortsätta att utföra vården. Kommersiella vårdbolag kan därmed hota de ideella vårdgivare vars drivkrafter ofta står i motsättning till ekonomisk och marknadskrafter. Regleringen av vinst i vården är därför ett försvar av de ideella vårdgivarna som riskerar att förlora budgivningarna och ätas upp av de stora vårdbolagen. Högerregeringen har även möjliggjort för vårdgivare att erbjuda s.k. gräddfiler. Det innebär att vi nu går i en riktning mot att försäkringspatienter får stora fördelar både gällande kvalitet och väntetid, jämfört med patienter som inte har råd att skaffa sig privata försäkringar. anser att vård ska fördelas efter behov och att gräddfiler som släpper förbi de med tjockare plånbok aldrig kan accepteras. Mot bakgrund av detta bör lagen om driftsformer i sjukhusvården återinföras. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. vill även gå vidare med en mer omfattande lag mot vinst i sjukvården. De större enheterna inom primärvården, vårdcentraler och närsjukhus, bör kunna omfattas av en sådan reglering. En ny reglering i hälso- och sjukvårdslagen bör införas så att större enheter inom primärvården skyddas från vinstintresse. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Ett allt vanligare alternativ till att upphandla hela verksamheter är de kundvalsmodeller som regleras av lagen om valfrihetssystem (LOV). Regeringen har infört en obligatorisk kundvalsmodell för primärvården i hela landet som vi skriver mer om i kapitlet om primärvård. Kundvalsmodeller skapar incitament för de kommersiella vårdbolagen att specialisera sig på de åkommor som har bäst marginaler. Man plockar russinen ur kakan och resultatet blir att landstingsvården och de ideella vårdgivarna får ta hand om de patienter som kostar mest. I värsta fall tvingar konkurrensen från de kommersiella vårdbolagen även de ideella företagen och landstingen att börja agera på ett liknande sätt för att klara den egna ekonomin. är också kritiskt till att LOV ger privata utförare möjlighet att införa tilläggstjänster, något som inte offentliga utförare får möjlighet till. När ett företag erbjuder tilläggstjänster utöver den offentligt finansierade verksamhet de bedriver, innebär det att det offentliga står för grunden i verksamheten men att endast den som har råd att betala extra får tillgång till hela utbudet av tjänster. Mot bakgrund av detta bör lagen om valfrihetssystem avskaffas. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 6Demokratisk och jämlik sjukvård Sjukvården ska vara demokratiskt styrd. De medicinska behoven är i princip oändliga, men resurserna är det inte. Därför är det viktigt att prioriteringar mellan olika slags sjukvård görs av demokratiskt valda företrädare. Frågor om vårdens övergripande organisation och finansiering ska liksom beslutas på regional nivå. Det obligatoriska vårdvalssystem som regeringen har tvingat landstingen till bryter mot detta och är något motsätter sig. Det ska inte gå att smita förbi den demokratiska prioriteringen genom att köpa sig vård som andra av ekonomiska skäl blir utan. En demokratisk prioritering är vida överlägsen varje marknadsorienterat system där efterfrågan och plånbokens tjocklek tillåts styra. kan vi konstatera att många anställda, men också patienter, upplever att de saknar inflytande över vården och dess organisation. När vi talar om framtidens sjukvård måste vi därför diskutera hur vi ökar inflytandet för personalen och patienterna. Hur kan vi samverka över regioner och gränser som vi säkrar demokrati och inflytande? För att kunna utveckla sjukvården utifrån befolkningens behov behövs det nya fora för fördjupat inflytande hos personal, patienter och befolkningen i övrigt. Människorna i närområdet kring en primärvårdscentral bör kunna utöva ett aktivt inflytande över denna, så att vården kan anpassas till de lokala behoven. Det innebär att politiker på regional nivå har ett ansvar att organisera återkommande möten eller tillsätta rådgivande organ som består av patienter och andra medborgare i närområdet. Hur det lokala inflytandet ska organiseras kan variera från region till region. Ett viktigt inslag i det här arbetet är att vården strävar efter att vara transparent. En av de viktigaste frågorna i hälso- och sjukvården är patientens rätt till delaktighet. Patienten ska alltid ha rätt till information och begripliga besked om sitt hälsotillstånd och om de undersökningar och behandlingar som står till buds. Patienten ska på ett enkelt sätt ha tillgång till sin egen patientjournal. Arbetet med att ge patienter möjlighet att elektroniskt ta del av sin journal bör därför skyndas på. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Informationen till patienten ska alltid vara individuellt anpassad också när det gäller information till människor med annat modersmål och till personer med funktionsnedsättning. Hälso- och sjukvården bör därför omfattas av minoritetsspråkslagarna på samma sätt som barn- och äldreomsorgen. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Frågan om vilken bakgrund vi har handlar inte bara om vilka språk sjukvården finns tillgänglig på. Vi vet att samhällets orättvisor påverkar alla områden, även hälso- och sjukvården. bör därför ges i uppdrag att undersöka skillnader i hälso- och sjukvårdens tillgänglighet och kvalitet för invandrade och de nationella minoriteterna och lämna förslag på åtgärder för att garantera en jämlik vård även för dessa grupper. Att vården ska styras demokratiskt innebär bl.a. att när svåra prioriteringar måste göras ska detta ske utifrån prioriteringsordning för hälso- och sjukvården. Prioriteringsordningens behovs- och solidaritetsprincip innebär att när prioriteringar måste ske ska vårdens resurser ges till de med det största behovet av vård. Prioriteringscentrum har emellertid på uppdrag från tagit fram ett förslag till reviderad prioriteringsordning. Denna lyfter upp principen om att kostnadseffektiva åtgärder och verksamheter bör prioriteras, till samma nivå som principen om att vård ska ges till de med störst behov av vård. Vidare ska enligt förslaget en ny ansvarsprincip införas på samma nivå, som stipulerar att vård av patienter som har tagit onödiga risker ska ges lägre prioritet än vård åt andra. Detta skulle innebära en värdeförskjutning som avvisar. Även (Smer) ger en skarp kritik av Prioriteringscentrums förslag, bland annat eftersom det saknas en analys av vad en förändrad värdegrund skulle kunna få för konsekvenser för hälso- och sjukvården. Det är inte etiskt försvarbart att inom vården ställa människor mot varandra utifrån ytterst svåra gränsdragningar för vilket ansvar en människa bär för sitt hälsotillstånd. Vidare skulle en starkare kostnadseffektivitetsprincip i praktiken riskera leda till att behovs- och solidaritetsprincipen tonas ned. Kostnadseffektivitetsperspektivet riskerar ta överhanden eftersom kostnader är så pass mycket lättare att mäta än behov. Vi anser att nuvarande värdegrund för prioriteringsbeslut bör fortsätta att gälla och att arbete bör läggas på att aktivera plattformen, inte förändra den. Det är viktigt att finna former för ökad medvetenhet om den etiska plattformen och att verka för öppna prioriteringar. bör ges i uppdrag att ta fram en strategi för hur tillämpningen av prioriteringsordning kan implementeras på politisk, administrativ och klinisk nivå. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Varje patient ska ha rätt att få en medicinsk bedömning av sitt hälsotillstånd. Varje fall är unikt och ska bedömas utifrån den enskilde patientens behov. Prioriteringar av enskilda patienter ska därför aldrig ske enligt i förväg fastställda mallar och kriterier. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Vi vet för lite om kvinnors hälsa eftersom mannen varit, och är, den rådande inom läkarvetenskapen. För inte så länge sedan sågs t.ex. fibromyalgi som en trivial åkomma eller till och med en kvinnlig egenskap, snarare än ett symptom på ohälsa. Först började man diskutera avsaknaden av ett jämställdhetsperspektiv inom vård och behandling och kräva könsuppdelad statistik. finns stora kunskapsluckor när det gäller kvinnors hälsa. Förutom kunskapsskillnader finns det även skillnader mellan könen när det gäller hur man behandlas inom vården. Fler kvinnor än män upplever att de inte blir trodda, att de blir missförstådda och får vänta på utredningar för diagnos, framför allt inom primärvården och psykiatrin. Kvinnor och män bemöts också olika inom akutsjukvården. Det gäller såväl behandling som diagnostisering. Vid ambulansutryckningar får män oftare än kvinnor bedömningen högsta prioritet enligt en kartläggning av ambulanssjukvården i , och . publicerade 2008 en rapport om könsperspektivet på hälso- och sjukvård Mot en mer jämställd sjukvård och socialtjänst. Fler kvinnor än män i samtliga åldersgrupper upplever oro och ångest, det är särskilt oroande att den psykiska ohälsan bland unga kvinnor fortsätter att öka. Många grupper av läkemedel förskrivs i högre grad till kvinnor än till män. De mest markanta skillnaderna gäller läkemedel mot depression och annan psykisk ohälsa. Kvinnor gör fler besök i öppen psykiatrisk vård än män. Självmord är däremot betydligt vanligare bland män än kvinnor medan självmordsförsök är vanligare bland kvinnor. Enligt saknas det klinisk forskning och kunskap om könsspecifika faktorer inom psykiatrin. Det finns ett stort behov av en mer systematisk könsuppdelad statistik för att synliggöra könsrelaterade problem inom vården. Det behövs metodutveckling för att kartlägga könsskillnader vad gäller vårdresurser och resultat. Ett genusperspektiv borde integreras i all forskning, utbildning och utveckling, och det borde forskas mer om kvinnors sjukdomar och villkor i vården. En nationell handlingsplan för jämställdhet i vård och omsorg bör därför tas fram där dessa frågor behandlas. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Behovet av kunskap och statistik är stort, men finns också ett behov av att verkställa de förslag som ändå kommit på området. har t.ex. tagit fram ett antal rapporter med förslag som skulle kunna leda jämställdhetsarbetet vidare. Därför föreslår vi att det införs en jämställdhetsenhet på . Enheten ska arbeta med uppföljning av tillgänglighetsfrågor och prioriteringsfrågor och särskilt se till att dessa områden har könsuppdelad statistik. Enheten ska också analysera statistiken och lämna förslag på åtgärder. För detta ändamål bör tillföras vilket vi föreslår i motion 2009/10:So511 för utgiftsområde 9 Hälsovård, sjukvård och social omsorg. Vi vet genom bl.a. genusanalys av hälso- och sjukvården att kvinnor inte får samma vård och behandling som män trots likartade medicinska faktorer. I ett flertal fall missgynnar detta kvinnorna. Det finns all anledning att tro att motsvarande struktur återfinns när det gäller tillämpningen och utformningen av patienträttigheterna. Vi menar därför att bör få i uppdrag att analysera tillämpning och tolkning av patienträttighetslagstiftningen ur ett genusperspektiv. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Hälso- och sjukvården ska säkerställa rätten till likabehandling utan åtskillnad på grund av sexuell läggning eller könsidentitet. Därför behövs en medveten strategi för att kvalitetssäkra vården för homosexuella, bisexuella och transpersoner. Undersökningar av unga hbt-personers livssituation har visat att det inom dessa grupper finns en överrepresentation av psykosocial ohälsa. Många har övervägt att begå självmord. Det finns en stor risk att unga människor inte söker hjälp om de upplever att hälso- och sjukvården inte respekterar dem. Motsvarande situation torde även gälla för vuxna. Transpersoners situation har knappt synliggjorts över huvud taget. Det finns en brist på kunskap om hbt-personers situation inom psykiatrin, bland psykoterapeuter och inom den övriga hälso- och sjukvården, vilket är en stor brist ur ett likabehandlingsperspektiv. Det finns enligt vår mening stor risk att homosexuella, bisexuella och transpersoner får en sämre hälso- och sjukvård på grund av brister i bemötandet och brist på hbt-kompetens. bör därför ges i uppdrag att se över vilka åtgärder som krävs för att höja hbt-kompetensen inom hälso- och sjukvårdsområdet. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Av en rapport från (2005:19) framgår att hbt-personer har en betydligt sämre psykisk hälsa än den övriga befolkningen. Den största skillnaden när det gäller hälsotillståndet finns bland homo- eller bisexuella kvinnor jämfört med heterosexuella kvinnor. Transpersoner mår generellt psykiskt sämre än gruppen homo- eller bisexuella. Vi menar att i högre grad borde uppmärksamma hbt-personers livsvillkor. Regeringen bör därför återkomma med förslag på hur hbt-perspektivet kan stärkas i folkhälsomålen. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. visar att självmordsförsök är dubbelt så vanliga bland homo- och bisexuella personer jämfört med den övriga befolkningen. Särskilt vanligt är detta bland hbt-ungdomar. Så många som hälften av de tillfrågade transpersonerna uppgav att de övervägt att ta sina liv. I och Statens folkhälsoinstituts förslag till ett nationellt program för att förebygga självmord som presenterades 2006 uppmärksammades trots detta inte hbt-personers speciella utsatthet. I regeringens proposition En förnyad folkhälsopolitik (prop. 2007/08:110) nämns inte heller gruppen hbt-personer särskilt. I tre nya regeringsuppdrag för att förhindra självmord till bland annat och lyser också hbt-perspektivet med sin frånvaro. Regeringen bör därför ge och i uppdrag att utreda hur samhällets fördomar och heteronormativiteten påverkar självmordfrekvensen för hbt-personer samt komma med förslag på verktyg för att förebygga självmord inom denna grupp. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Det finns kvarlevor inom den psykiatriska och psykologiska kunskapssynen som innebär att avvikelser från heteronormativiteten är ett symtom på ohälsa eller en avvikelse från det normala. Internationellt finns det exempelvis psykoanalytiska föreningar som inte tillåter homosexuella att bli analytiker. Det är en allvarlig situation utifrån den kunskap vi har om unga homo-, bi- och transsexuellas behov av psykologiskt stöd på grund av det omgivande samhällets fördomar och förtryck. Dessa uppgifter och påpekanden har gjorts gång efter annan, men även här kan vi konstatera att lite har skett i konkret mening. Det behövs en analys av psykiatrin ur ett hbt-perspektiv som innefattar både konkreta insatser och värdegrund. Därför anser att bör ges i uppdrag att utvärdera den psykiatriska vården utifrån hbt-perspektiv. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 10Rätt till vård för alla regleras landstingens skyldighet att erbjuda hälso- och sjukvård samt tandvård till asylsökande m.fl. i en särskild lagstiftning. Denna lag innebär att endast asylsökande barn har rätt till full sjukvård. Sjukvård för asylsökande vuxna ges endast för så kallat akuta sjukdomstillstånd. Papperslösa vuxna och barn omfattas inte alls utan enbart av bestämmelserna om akutvård enligt 4 § hälso- och sjukvårdslagen. Den medicinska etikens mest grundläggande princip är alla människors rätt till vård efter behov. Ekonomisk, social eller juridisk ställning, politisk eller religiös tillhörighet, etnisk bakgrund, kön och liknande faktorer får inte påverka den medicinska professionens handlande. Trots det utesluter svensk lagstiftning alltså asylsökande och papperslösa grupper som ofta har särskilt stora behov av exempelvis primärvård och psykiatrisk vård från rätten till vård på lika villkor i . Detta innebär en särbehandling av vissa patientgrupper och har befäst ställning som ett av de mest restriktiva länderna i EU vad gäller tillgång till vård för papperslösa personer. FN:s särskilda rapportör för rätten till hälsa, , har riktat allvarlig kritik mot gällande framför allt detta faktum att asylsökande och papperslösa inte har samma tillgång till vård som alla andra som är bosatta i . Enligt den kartläggning som organisationen i världen presenterat i en rapport hamnar längst ner av alla länder när det gäller situationen för papperslösa. Hos flera landsting har man mer eller mindre uttryckligt antagit riktlinjer om att papperslösa ska erbjudas samma subventionerade vård som gäller för asylsökande. Detta för att inte personalen ska bryta mot lagen när de ger vård efter behov. För att ska leva upp till sina internationella åtaganden och för att respektera den medicinska etikens grundläggande principer måste asylsökande och papperslösa ges rätt till full sjukvård på samma villkor som alla andra i , det vill säga rätt till behandling även för icke akuta sjukdomstillstånd. Vi avsätter särskilda medel för genomförandet av denna reform i vårt budgetalternativ och utvecklar ytterligare förslag för att stärka situationen för asylsökande och papperslösa i i andra motioner. Mot bakgrund av ovanstående bör regeringen återkomma med förslag om att asylsökande, personer som undanhåller sig avvisningsbeslut samt papperslösa som befinner sig varaktigt i ska erhålla full hälso- och sjukvård och tandvård inom ramen för befintligt hälso- och sjukvårdssystem och tandvårdssystem och på samma villkor som övriga bosatta i . Detta bör begära. 11Äldre i hälso- och sjukvården Dagens utveckling med allt fler privatiseringar innebär en fragmentarisering av den svenska hälso- och sjukvården. Äldre personer drabbas särskilt av detta eftersom de ofta har en komplex sjukdomsbild. För att multisjuka äldre ska få den vård de behöver krävs ett nära samarbete mellan olika specialiteter och mellan olika delar av vårdorganisationen. Att själv hitta rätt mellan alla olika aktörer på vårdmarknaden är inte rimligt för äldre multisjuka. Äldre kvinnor och män som vårdas inom akutsjukvården har sedan ädelreformens genomförande allt kortare vårdtider, trots att behoven av vård ofta är fortsatt stora. De äldre bedöms allt snabbare vara s.k. utskrivningsklara, varefter kommun och primärvård övertar ansvaret. Som en direkt följd av detta har kommunala korttidsboenden utvecklats till avdelningar med avancerad sjukvård. För många äldre blir den snabba utskrivningen orsak till ett nytt akutbesök. I proposition 2002/03:20 om samverkan mellan kommuner och landsting inom vård- och omsorgsområdet beslutades det bl.a. om att ersätta begreppet medicinskt färdigbehandlad samt stärka ansvarsfördelningen när det gäller äldre med behov av insatser från båda huvudmännen. Trots att syftet med propositionen var att förbättra kvaliteten i omhändertagandet och vårdplaneringen för äldre tycks det fortfarande råda stora brister i omhändertagandet av de äldre i akutsjukvården. Studier visar att många äldre avlider efter att de har skrivits ut från sjukhuset, och inte sällan har den äldre varit i behov av ytterligare inläggning på sjukhuset i den ändå så korta mellanperioden mellan utskrivning och livets slut. bör därför ges i uppdrag att särskilt analysera akutsjukvården och den nationella vårdgarantins påverkan när det gäller patienter .