mot · GW02Fi26 · 2009-05-04 00:00:00 — I handlar det om inköp för , företrädesvis hos mindre och medelstora företag. Historiskt har också den offentliga sektorn fyllt en viktig funktion som risktagare i blivande framtidsbranscher. Detta har man gjort dels i rollen som kvalificerad beställare, dels i form av teknikutvecklare via myndigheter och statliga företag. Exempel på denna samverkan är och , SJ:s betydelse för Asea samt den roll som har haft för den tekniska och industriella utvecklingen i en rad företag. Sysselsättning och skattekvot, 2006 Sysselsättningsgrad, , skattekvot, % av BNP 27,4** 30,9** 36,2** * Personer som är 1664 år ** Avser . 8.2Stoppa uppsägningarna i kommunerna! har ett stort antal människor förlorat sina jobb i välfärdssektorn. I många fall har det handlat om tidsbegränsade anställningar som upphört, i andra om direkta uppsägningar. varslades ca 2500 personer i kommunerna, och det har snabbt blivit värre: kommun har tvingats låna pengar till löner, varslar anställda i vården, i varslas lärare och i skjuts investeringar . Sparpaket läggs i , , och . Stora personalneddragningar planeras inom sjukvården på och Akademiska sjukhusen. konstaterar att 2010 kommer att bli ett nattsvart år för skolorna: två tredjedelar av kommunerna skär ned på skolornas verksamhet 2009, och 1 300 lärarvarsel är redan lagda eller planerade. Intresset har varit lågt från regeringen att göra något åt situationen. Trots att uppskattar att det skulle krävas i tillskott för att inte antalet arbetade timmar 2010 ska ligga års nivå, väljer regeringen att bara skjuta till och detta enbart som ett tillfälligt stöd. Det sker också : SKL har begärt besked om statsbidragen 2009 och 2010, för att kommunerna ska kunna planera sin verksamhet, men inte fått något svar. De som fattas motsvarar över 10 000 heltidsjobb i välfärden. Det betyder att mängder av arbetstimmar som hade investerats i samhällsekonomin nu går förlorade. Det betyder också att ytterligare över 10 000 människor behöver a-kasseersättning eller annat ekonomiskt stöd. Enligt beräkningar är nettobesparingen av att en kommunalanställd med genomsnittlig lön sägs upp och i stället får a-kassa bara omkring 200 000 kr.25 Utöver det förlorar det offentliga inkomster för både arbetsgivaravgifter och inkomstskatter. Få besparingar gör så stor skada per indragen krona som uppsägningar i välfärden. Denna utveckling ska ses mot bakgrund av att regeringen har sänkt skatterna med , varav över 20 miljarder så sent som . Regeringens totala skattesänkningar motsvarar dessutom tämligen exakt det samlade underskottet i den offentliga sektorns finanser. Regeringen lånar med andra ord för att sänka skatten, varav 2/3 av det s.k. jobbskatteavdraget på går till den tredjedel av löntagarna som har de högsta inkomsterna. Den sortens reformer ger betydligt svagare effekt på konjunkturutvecklingen än om samma summa läggs på direkta jobb i kommunsektorn för att bibehålla och stärka välfärden. Politiken på det här området säger också ganska mycket om regeringens prioriteringar. Vi vet också att den prioriteringen har ett mycket svagt stöd utanför en liten, rik minoritet i ; enligt en undersökning som SKL gjorde uppger 9 av 10 att de föredrar bättre kvalitet inom vård, skola och omsorg före skattesänkningar. Det är till och med så att 8 av 10 säger att de tycker att det är en bra idé att höja skatten för att förbättra kvaliteten. Det betyder att många människor över hela det politiska spektrumet vill se en annan politik än den som regeringen för. Regeringen planerar för uppsägningar , men även på lite . Hur behoven kommer att se ut är svårt att veta, men de i höjda statsbidrag som regeringen aviserat kommer inte att räcka långt. Även i en normal konjunktursituation skulle det ha krävts mer än så i uppräkning av statsbidragen bara för att värdesäkra statsbidragen för kommunernas pris- och löneökningar. För att få stopp på uppsägningarna i kommunerna krävs det både akuta insatser och tydliga långsiktiga besked. Kommunerna behöver få veta vilka resurser de har till sitt förfogande för att kunna planera sin verksamhet. Det budskap som de har fått från regeringen är att de bör ställa in sig på att skära ned verksamheten som kommer, även när konjunkturen vänder. Det innebär att trycket ökar ytterligare på kommunerna att redan nu säga upp personal. behöver inte dra åt svångremmen på välfärden i krisen. Tvärtom, genom att säga upp folk i kommuner och landsting försämras inte bara välfärden, utan det bidrar dessutom till att förvärra den redan djupa lågkonjunkturen. I själva verket har vi ett behov av att utöka antalet anställda i välfärden, med alltifrån fler lärare och sjuksköterskor till vaktmästare i skolorna och personliga assistenter. 8.3Gammal moderat politik gör comeback Efter valförlusten 2002 drog en avgörande strategisk slutsats att det inte går att vinna ett val i genom att kritisera välfärdsstaten och gå fram med skarpa förslag på nedskärningar inom sjukvården, skolan och barn- och äldreomsorgen. hade de moderata budgetmotionerna regelmässigt haft skarpa förslag på många miljarder i minskade anslag till kommunerna, dvs. Till valrörelsen byttes taktiken ut. pratades det i stället om satsningar på välfärden, och att det krävdes nedskärningar i socialförsäkringssystemen för att man skulle ha råd med detta. Med hjälp av den retoriken lyckades de måla upp en falsk motsättning mellan människor som var friska och hade ett jobb och människor som var sjukskrivna eller arbetslösa. Däremot visade det sig snart att det inte skulle bli några satsningar på välfärden. Regeringen ställde sig gärna på presskonferenser om riktade bidrag i storleksordningen , men avvisade konsekvent de fortsatta uppräkningar av statsbidragen på som hade behövts för att täcka den kontinuerliga löne- och kostnadsökningen. Att frysa statsbidragen på det sättet skulle ha lett till sjunkande sysselsättning ute i kommunerna även utan den ekonomiska krisen tvärtemot regeringens tal om att satsa på välfärden. Den linjen höll regeringen hårdnackat fast vid långt efter det att krisen var ett faktum. SKL:s prognoser om drastiskt försämrade kommunala finanser, inklusive att landstingssektorn som helhet skulle gå med underskott, föranledde ingen kursändring när budgetpropositionen lades. har krisen förvärrats ytterligare: kommunernas prognostiserade skatteinkomster har sjunkit drastiskt, och det krävs tydliga ökningar av statsbidragen för att undvika massiva uppsägningar. Den situationen visade sig vara för mycket för att regeringen skulle kunna hålla de gamla högerreflexerna i schack; regeringen vägrar att skjuta till de pengar som behövs. Trots att statsfinanser är mycket starka, och trots varningarna om att uppsägningar kommer att förvärra krisförloppet, planerar regeringen för ca 10000 förlorade jobb i den kommunala sektorn (se t.ex. diagram 8.2 i prop. 2008/09:100 s. 125). Debatten om regeringens passivitet inför den akuta situationen i kommuner och landsting måste sättas in i sitt ideologiska och politiska sammanhang. Vägran att ingripa beror inte på oförstånd, utan är en logisk konsekvens av den borgerliga politiska agendan. Stödet för gemensamt finansierad välfärd är starkt hos svenska folket, och krisen är den ursäkt regeringen behöver för att kunna angripa kvaliteten på välfärdstjänsterna. Vi menar att det är mot denna bakgrund som regeringens passivitet gentemot det som händer i kommuner och landsting ska ses. Samma regering som sänkte skatterna med 100 miljarder uppmanar nu kommunerna att prioritera mellan sjuka, gamla och barn. Samma regering som närmast efter sitt tillträde hittade utrymme till att avskaffa förmögenhetsskatten helt vill nu göra 10000 anställda i välfärden arbetslösa mitt i krisen för att spara betydligt mindre summor än så. Samma regering som raserade A-kassan och tvingade människor till socialkontoren struntar nu i att kompensera kommunerna för de ökade kostnaderna. Det är uppenbart att bristen på handlingskraft är selektiv. 8.4Höj kvaliteten i välfärden! har länge drivit precis den linje som 8 av 10 i stöder i SKL:s opinionsundersökning: att vi ska anställa fler i välfärden och betala det med högre skatter. Vi vill höja ambitionsnivån i skolan, vården och omsorgen permanent. Den djupa lågkonjunkturen utgör därvidlag inte ett skäl att vänta, snarare tvärtom. Det skulle öka den samlade efterfrågan i samhället och på så sätt motverka lågkonjunkturen och dessutom betyda att kommunerna kan börja rekrytera i när antalet kvalificerade arbetssökanden är högt. Det borde vara okontroversiellt att säga att de satsningar på kommunala jobb vi i lade fram i vårt alternativa budgetförslag hade varit ett betydligt rimligare sätt att möta krisen. Det hade resulterat i att sjukhus, äldreboenden och skolor runtom i landet hade kunnat dämpa krisförloppet genom att anställa i stället för att som förvärra krisförloppet genom uppsägningar. Förutom den direkta effekten på arbetslösheten och köpkraften hade det också försäkrat många människor om att de skulle ha kvar sina jobb framöver, vilket hade dämpat tendensen till att människor börjar öka sitt sparande och därmed sänker efterfrågan ytterligare. har i en promemoria beräknat att den statsfinansiella effekten för att förhindra att 10000 personer sägs upp i kommunerna endast uppgår till 2 miljarder kronor.26 I vår senaste höstbudgetmotion föreslog vi en jobbsatsning som skulle ha gett kommunerna möjligheter att anställa 11000 personer 2009, totalt 26000 personer 2010 och totalt 45000 personer 2011. Den satsningen var beräknad efter hur arbetsmarknaden såg ut då, och hur många det skulle vara praktiskt möjligt att anställa i olika delar av välfärden. Vi kommer att återkomma i nästa höstbudget med nya konkreta förslag utifrån den djupa kris vi ser . Vi menar att förstärkningen av välfärdssektorn behöver gå utöver det nödvändigaste. Vi siktar på en utveckling där lärartätheten i skolorna är högre, där det finns tid för förebyggande arbete och inte bara vård i efterhand och där alla kan känna en trygghet i att kunna få all hjälp som behövs. Ett modernt välfärdssamhälle behöver också fler arbetstimmar i biblioteken, på fritidsgårdarna, i föreningslivet, i folkbildningen och i kulturverksamheterna. Men fler anställda räcker inte i sig. Det krävs också goda anställningsvillkor för personalen, med stabila heltids- och tillsvidareanställningar som ger kontinuitet i arbetet. Dessutom behöver det utvecklas former för demokratisering, där anställda och brukare gemensamt formulerar mål och innehåll i verksamheten. 8.5Bättre välfärdstjänster ger bättre jämställdhet Fler anställda i välfärdstjänsterna skulle gynna jämställdheten på en rad sätt. En enkel och direkt effekt är att många kvinnor skulle se sin arbetsmarknad förstärkas; det är fler kvinnor än män som lönearbetar i den skattefinansierade sektorn. De ofrivilliga deltiderna är fortfarande ett utbrett problem. Ökad efterfrågan på arbetskraft skulle också stärka löntagarnas förhandlingspositioner i flera kvinnodominerade yrken som är underbetalda. Det skulle ge både en rättvisare lönesättning och bättre möjligheter att rekrytera personal . Den samhälleligt erbjudna barn- och äldreomsorgen är ett viktigt sätt att något ändra den förgivettagna uppdelningen mellan vad som ska göras betalt och obetalt (av företrädesvis kvinnor) i organiserandet av barnens fritid. Barn- och äldreomsorgen ska ha tid med människor och då krävs det fler arbetstimmar på många håll. Den sortens satsningar kan bidra till att bryta tendensen att kvinnor är hemma längre eller går ned mer i arbetstid och därmed tappar i relativ lön och makt. Det skulle förskjuta makt från män till kvinnor. Satsningar på bra omsorgstjänster kommer att vara samhällsekonomiskt lönsamma, eftersom de frigör arbetstimmar. Att bygga ut barn- och äldreomsorgen betyder inte att de arbetstimmar som ägnas åt omsorg blir fler, utan att de sammantaget blir färre och att en större andel av dem utförs med utbildning och lön. Ju mer avancerad och specialiserad vår ekonomi blir, ju mer välutbildade de som står för anhörigvården är för helt annat arbete, desto starkare blir den positiva samhällsekonomiska effekten av det. Det gäller också utbildningsnivån i omsorgen. Vi skulle kunna ta betydligt bättre till vara på den forskning vi bedriver kring människors behov i olika åldrar och situationer om de anställda i omsorgen hade bättre utbildning. Det här är ett bra exempel på hur könsmaktsordningen står i vägen för social och ekonomisk utveckling. Typiska kvinnoarbeten betraktas som enklare än de faktiskt är, och därmed går vi miste om möjligheter till framsteg. Daghemmens utveckling till förskolor är ett positivt exempel, och det finns mer att göra för att fortsätta åt samma håll. Högre personaltäthet i välfärdssektorn skulle också lätta på det tryck som fortfarande ligger på många arbetsplatser stora nedskärningar. De höga ohälso- och sjuktal som uppmättes bland framför allt arbetarkvinnor och kan i hög grad härledas till ökad stress på grund av lägre personaltäthet. Flera undersökningar, t.ex. RFV:s , visar att den psykosociala arbetsmiljön ändrats till det sämre och ställer allt högre krav på arbetstagarna. Belastningsökningen har varit störst för kvinnor. Det beror på att kvinnor är överrepresenterade i yrken med stora krav och liten kontroll över arbetet med vårdyrken som främsta exempel. Det finns få genvägar runt den här problematiken. Personaltätheten behöver öka för att förebygga framtidens ohälsoproblem och de stora mänskliga och samhällsekonomiska värden som står på spel. Erfarenheterna från de brutala nedskärningarna i välfärdssektorn under 1990-talskrisen måste leda till slutsatsen att priset blev högt framför allt för kvinnorna, men också för samhället som helhet. Hälsofarliga arbetsplatser är dyra arbetsplatser. Det är också ett av skälen till att välfärdssektorn behöver utveckla olika former för arbetsplatsdemokrati. Välfärdssektorn behöver göras till ett föredöme när det gäller de anställdas möjlighet att påverka sådant som arbetstider och arbetsorganisation. Där finns en avgörande potential för ekonomisk utveckling, att ge de som kan arbetet bäst riktiga verktyg att utforma nya praktiska och organisatoriska lösningar. 9Utbildning för jobb och en aktiv arbetsmarknadspolitik Framtidens arbetsliv kommer att ställa allt större krav på arbetskraftens kunskaper och tendensen är att alltfler arbeten kräver eftergymnasial utbildning. Yrkesspecialisering kommer att ske senare, vilket ställer högre krav på den eftergymnasiala utbildningen. Yrkeslivet ställer också krav på grundläggande basfärdigheter såsom självständighet, förmåga att formulera och lösa problem, kritiskt tänkande och kommunikativ förmåga samt goda teoretiska kunskaper. All gymnasieutbildning måste därför ge eleverna dessa grunder som de får de praktiska och teoretiska kunskaper som är nödvändiga för att förbereda för samhälls- och arbetslivet. Givetvis ska gymnasiet också ge alla behörighet till fortsatta studier. Högskolan måste öppnas för alla grupper i samhället, och det behövs åtgärder för att motverka snedrekrytering. För att det livslånga lärandet ska bli verklighet även för dem som inte söker sig till högskolan krävs att utvecklas mot och anpassas till de föränderliga behov som finns i samhället och hos individerna. Utbildning ger fler valmöjligheter i livet. För individen är vidareutbildning därför ett aktivt val för att stärka sin ställning på arbetsmarknaden. Det är då en naturlig utveckling att fler vill utbilda sig under en lågkonjunktur. För att ta till vara detta intresse måste de statliga investeringarna i utbildning öka. 9.1Bygg ut högskolorna och universiteten Erfarenheten från tidigare lågkonjunkturer visar att ökad arbetslöshet leder till att fler människor söker sig till studier. Inte minst brukar söktrycket på högskolan öka. Orsakerna är flera. En anledning är att människor vill förbättra sin ställning på arbetsmarknaden. En högskoleutbildning ökar i allmänhet chansen att få ett arbete, även i en lågkonjunktur. Många människor ser också studier som en meningsfull sysselsättning i sig och ett bättre alternativ än arbetslöshet. Rapporterna om rekordmånga ansökningar till högskolan kommer därför inte som någon överraskning. När ansökningstiden gick ut för de kurser och program som startar hade antalet sökande ökat , vilket motsvarar ca 30000 personer. Antalet elever på gymnasieskolan är också mycket stort. /08 fanns det 390058 elever i gymnasieskolan, vilket är fler elever än . Det innebär att antalet potentiella sökanden till högskolan kommer att öka kraftigt . Hur många som faktiskt kommer att söka en högskoleutbildning går det givetvis inte att säga exakt, men av dagens gymnasieelever säger att de vill läsa vid högskolan. Vi ser det ökande antalet studenter som ett bra tillfälle att tillfredställa det stora behov av arbetskraft som, trots konjunkturläget, finns inom flera samhällssektorer. De satsningar vi föreslår för ökad tillgänglighet och bättre kvalitet inom offentlig verksamhet genom att mer personal anställs kan inte ske utan att man utbildar fler människor inom vuxenutbildning, eftergymnasial yrkesutbildning och högskola. Behovet av högskoleutbildade kommer också att vara mycket stort även utan vårt förslag för att skapa fler arbeten i den offentliga sektorn. Pensionsavgångarna kommer att bli allt större och räcker inte antalet utexaminerade för att täcka kompetensbehovet inom utbildning och hälso- och sjukvården. Det är därför ett lämpligt tillfälle att inleda denna generationsväxling. har relativt få valt att läsa vid högskolan och många, men inte alla, lärosäten har inte lyckats fylla alla utbildningsplatser. Enligt statistik från bör det finnas ledig kapacitet att ta emot ca 15000 studenter. Dessa platser är emellertid inte tillräckliga för att motsvara det framtida arbetskraftsbehovet. bedömer därför att resurserna till högskolan behöver öka med ungefär 10000 nybörjarplatser 20102012. En oroväckande utveckling är den borgerliga regeringens vilja att begränsa möjligheten för människor att bli behöriga att läsa vid högskolan. kommer deras politik att innebära att antalet högskoleutbildade blir färre, vilket skulle kunna få allvarliga effekter inom såväl det privata näringslivet som den offentliga sektorn. Efter ett initiativ från har det nu inrättats en yrkeshögskola för eftergymnasial yrkesutbildning. samlas det som var kvalificerad yrkesutbildning, påbyggnadsutbildning, kompletterande utbildning osv. under denna gemensamma benämning. Förhoppningsvis kommer det att innebära en tydligare struktur och likvärdig kvalitet utan att man för den skull gör avkall på flexibiliteten och den lokala och regionala anknytningen. Just flexibiliteten och att lokala behov tillåts styra verksamheten kan göra till ett viktigt redskap för att motverka följderna av lågkonjunkturen. Trots stigande arbetslöshetssiffror finns det yrken där det råder brist på arbetskraft. Därför behövs ytterligare platser inom yrkesutbildningen. satsar således på att skapa ytterligare 4625 platser inom 2010, vilket ökar till 5625 platser . Från och med 1990-talets början har nedskärningar och ett ineffektivt resursutnyttjande på grund av marknadsanpassningar gjort att grund- och gymnasieskolan inte klarat av sitt uppdrag att ge alla elever de kunskaper de har rätt till. Vuxenutbildningen har ett stort ansvar för att ge människor en ny chans och är en viktig del i det livslånga lärandet. I den borgerliga utbildningspolitiken läggs hela ansvaret för lärandet på individen. Skolans ansvar och skyldigheter kommer helt i bakgrunden. Oviljan från regeringen att genomföra ekonomiska satsningar på skolan kommer att ställa krav på en utbyggd vuxenutbildning eftersom fler elever kommer att behöva komplettera sina grund- och gymnasieskolestudier. Ytterligare faktorer som påverkar tillströmningen till vuxenutbildningen är dagens stora gymnasiekullar och det rådande konjunkturläget med hotande massarbetslöshet. satsningar på ökad kvalitet inom den offentliga sektorn med fler anställda och en höjning av kompetensen ställer också krav på en utbyggnad av den kommunala vuxenutbildningen. Vi skapar därför ytterligare ca 11000 platser , främst inom omvårdnadsprogrammet, . För att förbättra ungas kunskaper och stärka deras ställning på arbetsmarknaden satsar vi också på ett Ungdomslyft med 10000 platser inom komvux. Totalt innebär det 21000 fler studieplatser inom vuxenutbildningen. 9.4Industrilyft för ökad konkurrenskraft Den exportberoende industrin har drabbats extremt hårt av den globala krisen. Över hälften av de lagda varslen har lagts inom tillverkningsindustrin, och räknar med att upp till 70000 av deras medlemmar kommer att vara utan jobb . Det mesta tyder dock på att den svenska industrin har goda förutsättningar att återhämta sig när efterfrågan åter stiger. En förutsättning för det är att produktionen snabbt kan skalas upp till full kapacitet. I många av våra konkurrentländer betalas permitteringslöner ut, vilket möjliggör just det; i stället för att företagen säger upp personal behåller man kompetensen i företaget mot statlig ersättning då inga arbetsuppgifter finns. I en tillfällig kris av den typ vi nu ser är det en rationell användning av statliga medel och en försäkring mot förlorad konkurrenskraft. Regeringen har motsatt sig införande av tillfälliga permitteringsstöd, trots påstötningar från såväl som industrins arbetsgivarorganisationer. Det avtal mellan industrins parter om förkortad arbetstid med motsvarande lönesänkning måste ses mot bakgrund av regeringens vägran att tillmötesgå branschens önskemål. anser inte att lönesänkningar är ett rimligt sätt att lösa tillfälliga fall i efterfrågan. Vi föreslår därför ett industrilyft som kombinerar permitteringsstöd med utbildningsinsatser. Det innebär att de anställda slipper välja mellan att gå ned i lön eller bli uppsagda, som företagen både kan behålla och stärka kompetensen. De anställda som inte behövs i produktionen beviljas studieledighet eller delar av arbetsveckan. med studier utgår permitteringsersättning från staten motsvarande a-kassan. Ersättning utöver a-kassenivå kan avtalas mellan parterna. Själva utbildningen bekostas av arbetsgivaren och utformas efter behoven på plats. Vi antar att utbildningarna har en genomsnittlig längd och att 25000 personer omfattas i ett första skede. Det ger en utgift för staten på i utbildningsersättning. Det finns stora behov av både grundutbildning och kompetensutveckling inom äldreomsorgen. Enligt och omsorg om äldre saknar nu nästan en fjärdedel, , yrkesförberedande utbildning i mediankommunen. I några kommuner och stadsdelar i storstäderna var andelen . står vi inför en snabbt stigande arbetslöshet framför allt bland unga. Ungdomar som utbildar sig på omvårdnadsprogrammet för att arbeta inom äldreomsorgen riskerar att direkt efter gymnasiet hamna i arbetslöshet. Under 20092011 är det sammanlagt 14 052 unga i omvårdnadsprogrammet som lämnar gymnasieskolan. Ytterligare fler kommer att lämna komvux omvårdnadsutbildningar . Det vore ett enormt slöseri att inte ge dem en chans att få sitt första jobb, i synnerhet som det förväntas råda brist på utbildad omvårdnadspersonal och eftersom vi står inför stora pensionsavgångar. satsar därför på ett långsiktigt kompetenshöjningsprogram för anställda i äldreomsorgen som ger nyutexaminerade omvårdnadsarbetare en möjlighet att få jobb. som de redan anställda går utbildningar får arbetslösa en möjlighet att gå in som vikarier genom utbildningsvikariat. Vi avsätter därför medel för utbildningsvikariat som ett arbetsmarknadspolitiskt program under de år utbildningssatsningen varar. Vi bedömer att det finns behov av sammanlagt 3 000 månadsplatser 2010 och 5 000 platser de kommande två åren. Direkta satsningar på fler reguljära jobb och för att förhindra varsel och uppsägningar utgör kärnan i ekonomiska politik.