mot · GX02A443 · 2009-10-06 00:00:00 — Homosexuella, bisexuella och transpersoner tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om bemötandefrågor och kunskaper om homosexuellas, bisexuellas och transpersoners situation hos nyckelgrupper inom den offentliga sektorn. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om tydliga skrivningar om sexuell läggning och könsidentitetsuttryck i skolans kursplaner och andra styrdokument.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om en översyn av bemötandet av unga homosexuella, bisexuella och transpersoner. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om en uppföljning av den nya diskrimineringslagstiftningens effekter för hbt-personer i utbildningsväsendet. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om stöd till frivilligorganisationers insatser mot hiv/aids.2 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om kunskap om bemötandet av lesbiska och bisexuella kvinnor inom hälso- och sjukvården.2 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om äldre homosexuella, bisexuella och transpersoner.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om en förändring av lagen (1972:119) om fastställelse av könstillhörighet i vissa fall.2 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om en snar översyn av namnlagen.3 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om en översyn av vårdresurserna för transsexuella.2 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om en utredning som ur ett helhetsperspektiv ska belysa transpersoners situation i det svenska samhället. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om målsättningen i 1 kap. 2 § regeringsformen.4 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om bestämmelsen om diskriminerande lagstiftning i 2 kap. 15§ regeringsformen.4 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om tryckfrihetsförordningens och bestämmelser om hets mot folkgrupp.4 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om ökade kunskaper inom rättsväsendet om brott mot homosexuella, bisexuella och transpersoner.5 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om polisens information till brottsoffer som utsätts för hatbrott på grund av sin sexuella läggning eller könsidentitet.5 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om en översyn av tillämpningen av den särskilda åtalsregeln gällande ärekränkningsbrott med hatmotiv.5 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om insatser mot våld i samkönade relationer samt hedersrelaterade brott riktade mot homosexuella, bisexuella och transpersoner.5 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om ökade kunskaper om frågor om homosexuella, bisexuella och transpersoner i idrottsrörelsen.6 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om en mot diskriminering på grund av sexuell läggning eller könsidentitet.7 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om en internationell deklaration mot förtryck på grund av sexuell läggning och könsidentitet.7 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om hbt-organisationers roll i FN-systemet.7 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om uppmärksammande av hbt-frågor i UNDP.7 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om fri rörlighet för EU-medborgare.7 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om homosexuellas, bisexuellas och transpersoners rättigheter i EU:s kandidatländer och ansökarländer.7 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om EU:s insatser mot diskriminering.7 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om diskriminerande bestämmelser för personal inom EU:s olika organ samt andra organisationer på europeisk eller global nivå.7 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om arbete i och tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om hbt-frågor i bilaterala bistånd.7 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om ett tilläggsprotokoll till Genèvekonventionen.7 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om den svenska lagstiftningen rörande förföljda homosexuella, bisexuella och transpersoner.8 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om kunskapen om homosexuellas, bisexuellas och transpersoners situation i de länder som människor flyr från.7 1 Yrkandena 2 och 7 hänvisade till UbU. 2 Yrkandena 5, 6, 8 och 10 hänvisade till SoU. 3 Yrkande 9 hänvisat till CU. 4 Yrkandena hänvisade till KU. 5 Yrkandena hänvisade till JuU. 6 Yrkande 19 hänvisat till KrU. 7 Yrkandena och 32 hänvisade till UU. 8 Yrkande 31 hänvisat till SfU. Den liberala samhällsvisionen är att varje människa fritt ska ha möjlighet att forma sitt eget liv så länge ingen annan skadas. Ur liberalt perspektiv är det därför en självklarhet att försvara allas lika rättigheter oavsett kön, könsidentitet eller sexuell läggning. Vilket kön den man älskar är av är något som staten inte ska lägga sig i. Ändå lever vi fortfarande i ett samhälle där människor utsatts för juridisk särbehandling på grund av sin sexuella läggning, där lagstiftningen sätter upp onödiga hinder för den vars könsidentitet skiljer sig från vad omgivningen förväntar sig och där många hbt-personer utsätts för diskriminering och hatbrott. Vi ska känna oss stolta över att , genom den könsneutrala , har avskaffat all särbehandling på grund av sexuell läggning i svensk lagstiftning. Men vardagen för många människor är långt från öppenhet och stolthet, även i vårt eget land. har dessutom ett viktigt ansvar att bevaka hbt-rättigheter i sitt utrikespolitiska agerande och ge stöd åt arbetet för hbt-personers rättigheter i andra länder. Lika villkor i samhället Arbetet inom den offentliga sektorn skall genomsyras av jämställdhet, jämlikhet och respekt för den enskildes integritet. Stat, landsting och kommuner eller deras uppdragstagare skall inte särbehandla människor negativt utifrån kön, ålder, social ställning, etnisk eller religiös tillhörighet, funktionshinder, sexuell läggning, könsidentitet eller liknande. känner exempelvis många homosexuella, bisexuella och transpersoner tvekan inför att ta kontakt med rättsväsendet när de utsatts för brott eftersom de är rädda för ett negativt bemötande. En ökad kompetens i rättsväsendets myndigheter kan öka homosexuellas, bisexuellas och transpersoners benägenhet att anmäla brott. Speciellt sårbara är människor i psykisk kris eller brytningsskeden i tillvaron. Yrkesgrupper som kuratorer, psykologer, psykiatrer och psykoterapeuter bör därför vara särskilt måna om att ha kompetens på området. Om deras bedömningar grundas på fördomar kan de annars mer eller mindre medvetet skada en patient eller klient som t.ex. är homosexuell. Att öka insikterna om homosexuellas, bisexuellas och transpersoners livsvillkor är således extra viktigt inom vissa nyckelsektorer inom den offentliga sektorn, bl.a. rättsväsendet, utbildningen, hälso- och sjukvården samt . Trots att dessa brister har varit kända finns det fortfarande stora brister när det gäller samordnade insatser från samhällets sida. Det är därför viktigt att en samlad översyn görs av behovet av förändringar för att åstadkomma lika rättigheter även för homo- och bisexuella samt transpersoner i det offentliga. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Alla elever har rätt till undervisning med en ordentlig belysning av frågor om sexualitet, samlevnad, relationer och respekt inklusive kunskaper om homo-, bi- och heterosexualitet samt frågor om könsidentitet och könsidentitetsuttryck. I diskrimineringslagen finns bestämmelser som har till ändamål att motverka diskriminering och på andra sätt främja lika rättigheter och möjligheter inom utbildningsområdet oavsett kön, könsöverskridande identitet eller uttryck, etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, funktionshinder, sexuell läggning eller ålder. Det förslag till ny skollag som bereds i innehåller motsvarande formuleringar, men dessa bör också kompletteras med tydliga skrivningar om att homosexuellas, bisexuellas och transpersoners situation bör finnas i kursplanerna, och skolans undervisning om sexualitet, identitet och relationer måste utgå från att alla sexuella läggningar och könsidentitetsuttryck finns också hos eleverna själva. Unga homosexuellas, bisexuellas och transpersoners situation är inte enbart en angelägenhet för skolväsendet. Många ungdomar lever på grund av omvärldens fördomar i en mycket utsatt situation, präglad av otrygghet och rädsla. Det förekommer att ungdomar misshandlas av sina familjemedlemmar eller kastas ut från föräldrahemmet på grund av sin sexuella läggning eller könsidentitet. Undersökningar tyder också på att frekvensen av självmordsförsök är väsentligt högre bland unga homosexuella än bland deras heterosexuella jämnåriga. Det är angeläget att de yrkesgrupper som möter unga homosexuella, bisexuella och transpersoner själva har tillräcklig kompetens för att ge adekvat hjälp, men tyvärr är detta inte alltid fallet. Inom ramen för det allmänna tillsynsarbetet bör det göras en översikt av bemötandet av unga homo- och bisexuella samt transpersoner som söker hjälp hos olika samhällsinstanser, t.ex. ungdomsmottagningar eller den psykiska barn- och ungdomsvården. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Det är välkommet att alliansregeringen nu förverkligat en samlad diskrimineringslag (2008:567) och att denna inkluderar könsöverskridande identitet eller uttryck som egen diskrimineringsgrund. Den nya lagstiftningens utformning ger ett bredare och mer enhetligt skydd mot diskriminering än vad som gällt förut. Det är nu viktigt att regeringen följer den nya lagstiftningens effekter och återkommer till om det visar sig att förändringar behöver göras. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Stödinsatser mot hiv/aids Statens bidragsgivning till homo- och bisexuellas samt transpersoners verksamhet har ökat , vilket är välkommet. Kopplingen till medlen för insatser mot hiv/aids har också släppts. Den svenska hiv-preventionen har varit framgångsrik , och det är till stor del de svenska frivilligorganisationerna som utfört detta arbete. Arbetet har varit framgångsrikt både ur primär- och sekundärpreventivt syfte, och det är frivilligorganisationer som , , RFSL-Ungdom samt som bidragit till detta. Dock har ökningen av hiv och andra könssjukdomar varit ett faktum, något som inte speglats i ökade medel för frivilligorganisationernas hiv-preventiva arbete. De belopp som anslagits har varit desamma , vilket innebär att anslagen minskat med inflation. Med anledning av detta borde det utredas en prisindexreglering av de bidrag som betalas ut. Ska den nationella handlingsplanen följas, i vilken antalet nyinfekterade med hiv skall halveras till 2016, är det viktigt att tillföra resurser som gör det möjligt att bedriva effektiv primärprevention liksom sekundär hiv-prevention. Individens sexuella liv är mest föränderligt i början av en persons aktiva sexliv. Det är därför av yttersta vikt att tillräckliga medel finns för insatser direkt riktade till ungdomar ur ett ungdomsperspektiv. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Lesbiska och bisexuella kvinnor i vården Hälso- och sjukvården har ofta mycket dålig kunskap om lesbiska och bisexuella kvinnors situation. Det är också vanligt att lesbiska och bisexuella kvinnor har små kunskaper om sexuell överföring av sjukdomar. Enligt undersökningar är det endast hälften av lesbiska och bisexuella kvinnor som berättar för gynekologen om sin sexuella läggning. De kommer också i mindre utsträckning till mammografi och cellprovstagningar än andra kvinnor. Det behövs mer fakta om lesbiska och bisexuella kvinnors hälsa och behov av information. eller annan myndighet bör på lämpligt sätt agera för att förbättra kunskapen om hur lesbiska och bisexuella kvinnor bemöts inom hälso- och sjukvården. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Äldre homo- och bisexuella samt transpersoner Många äldre homo-, bi- och transsexuella är präglade av en uppväxttid då omvärlden var extremt homofob. Det påverkar deras liv . präglas hela samhället av en ungdomskult och ungdomsdyrkan, vilket gör det än svårare för äldre homo-, bisexuella och transpersoner att öppet våga leva det liv de skulle vilja leva. Det finns dessutom en allmänt fördomsfull syn på äldres sexualitet vilket inte gör saken bättre. Det finns inte en samlad bild över äldre homo-, bisexuella och transpersoners situation. Vilka är deras behov, hur kan de bäst tillgodoses, finns särskilda problem som måste lösas är frågor som behöver besvaras. Med andra ord, vi behöver forskning som ger oss denna kunskap. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Till de mest grundläggande egenskaperna i den mänskliga identiteten hör uppfattningen om könstillhörighet. Att den enskilda människans egen könsidentitet skall respekteras låter som en självklarhet. En grupp människor utsätts dock för osynliggörande, diskriminering och i många fall förakt enbart på grund av sin uppfattning om den egna könstillhörigheten eller på grund av den könsroll de väljer att leva efter. Transsexualism är upplevelsen av en motsättning mellan individens biologiska kön och uppfattning om den egna könstillhörigheten. Ofta, men inte alltid, känner transsexuella en stark önskan att genom könskorrigerande behandling (det som i vardagslag kallas könsbyte) få den egna kroppens utseende att stämma överens med det psykiska könet. Transsexualism skall inte förväxlas med transvestism, där individen har ett behov av att uttrycka sin identitet i det motsatta könets könsrollsuttryck men är tillfreds med sitt fysiska kön. Intersexualism är termen för det förhållandet att en persons biologiska kön är svårbestämt vid födseln. Transpersoner, slutligen, är en samlingsterm för transsexuella, transvestiter, intersexuella och andra personer vars könsidentitet eller könsuttryck helt eller skiljer sig från det av omvärlden förväntade. De viktigaste bestämmelserna om könsbyte finns i lagen (1972:119) om fastställelse av könstillhörighet i vissa fall. Transsexuella själva har riktat kritik mot denna lag på flera punkter och menar att den i vissa avseenden försvårar deras situation i stället för att underlätta den. Lagen kräver exempelvis att den som skall genomgå fastställelse av ny könstillhörighet (könsbyte) skall vara ogift, något som tvingar många transsexuella till familjesplittring. Det gifta par som vill fortsätta att leva tillsammans efter det att ena parten bytt kön måste alltså först genomgå äktenskapsskillnad och sedan ingå registrerat partnerskap. Ett annat krav som uppenbart saknar saklig grund är att patienten måste vara svensk medborgare. Kravet att den som skall genomgå könskorrigerande behandling måste vara ogift och svensk medborgare måste avskaffas. har i sitt betänkande SOU 2007:16 Ändrad könstillhörighet förslag till ny lag kommit med förslag som skulle lösa många av de ovan nämnda problemen. har andra delar i utredningen mött hård och berättigad kritik, till exempel förslaget om obligatorisk kastrering av transsexuella som önskar genomgå könskorrigerande operation. Att vissa delar i betänkandet är bristfälliga ska inte få blockera en snabb ändring av lagstiftningen i de delar där utredningens förslag har god förankring hos de närmast berörda patientgrupperna, dvs. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Även namnlagen har orsakat problem, eftersom tidigare praxis inte har tillåtit personer som juridiskt sett är män att byta till kvinnliga förnamn och vice versa. Denna regel, som för det stora flertalet i befolkningen inte upplevs som något hinder i den personliga tillvaron, har av många transpersoner upplevts som en begränsning i möjligheterna att kunna leva i enlighet med sin identitet. Regeringsrättens avgörande , där en person som juridiskt sett är man beviljades rätten att ta ett kvinnligt förnamn, kan förhoppningsvis etablera en ny och liberal praxis. Vid en framtida reform av namnlagen är det viktigt att tydliggöra att myndiga personer ska ha rätt att välja såväl manliga som kvinnliga förnamn. När det däremot gäller barn kräver hänsynen till barnets bästa att det finns särskilda regler. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. En särskilt viktig punkt är att hälso- och sjukvården har tillfredsställande resurser för de transsexuella som söker hjälp. finns öronmärkta utredningsresurser för transsexuella bara på enstaka ställen i landet, och signaler kommer om att det i vissa sjukvårdsregioner finns små möjligheter att ta emot nya patienter. Detta är en mycket utsatt patientgrupp som för sin behandling inte kan vara beroende av eldsjälar på olika mottagningar. har beslutat att göra en samlad översyn av vilka vårdresurser för transsexuella som finns och lämna de förslag som behövs för att säkerställa en tillräcklig och likvärdig tillgång till vård i olika delar av landet. Regeringen bör i lämpligt sammanhang redovisa sina politiska slutsatser av det som framkommit vid översynen. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Det är som sagt tillfredsställande att den nya lagstiftningen mot diskriminering också omfattar könsöverskridande identitet eller uttryck. Transpersoners situation i samhället är dock en bredare fråga som inte kan reduceras till diskrimineringsperspektivet. Det handlar, som synes, bl.a. om utformningen av annan lagstiftning men också om kunskaps- och bemötandefrågor m.m. Det behövs en utredning som ur ett helhetsperspektiv skall belysa transpersoners situation i det svenska samhället. Detta skulle vara en värdefull komplettering till tidigare studier om homo- och bisexuellas situation eller om unga hbt-personers situation. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Det är oacceptabelt att våld, hot och diskriminering mot homosexuella, bisexuella och transpersoner är vardagliga företeelser. Förtrycket tar sig många uttryck, alltifrån nedsättande omdömen till hot, misshandel och till och med mord. Tidigare studier har pekat på att ungefär var fjärde homo- eller bisexuell person vid minst ett tillfälle har utsatts för brott på grund av sin sexuella läggning, men en undersökning av kriminologen tyder på att andelen är ännu högre. En betydande andel av de anmälda hatbrotten har också homofobiska motiv. Att människor utsätts för brott på grund av sin kärlek eller könsidentitet kan aldrig accepteras. Grundlagsskydd mot diskriminering och hets Principen om likhet inför lagen oavsett sexuell läggning eller könsidentitet måste komma till fullt uttryck i landets grundlagar. Regeringsformens målsättningsparagraf (1 kap. 2 §) fastslår sedan en lagändring 2003 att det allmänna skall motverka diskriminering på grund av bl.a. sexuell läggning, men nämner inte könsidentitet. En sådan åtskillnad signalerar att diskriminering av transpersoner skulle vara mer i sin ordning än diskriminering av homo- och bisexuella, och målsättningsparagrafen behöver därför ses över på denna punkt. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Ändringen av målsättningsparagrafen i 1 kap. regeringsformen innebär dock inte något förpliktigande åtagande i lagstiftningsarbetet. Därför bör homosexuella, bisexuella och transpersoner även omfattas av regeringsformens förbud i 2 kap. 15 § mot diskriminerande lagstiftning. förslag (bet. SOU 2008:125) är på denna punkt ett steg i rätt riktning, men har dock bristen att inte transpersoner inkluderas. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Grundlagsbestämmelsen om hets mot folkgrupp omfattar inte hets med anspelning på könsöverskridande identitet eller uttryck. Den nazistiska hetsen gör inte skillnad på å ena sidan homo- och bisexuella och å andra sidan transpersoner. Hets mot grupp med anspelning på könsidentitet bör inkluderas i bestämmelsen om hets mot folkgrupp. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Som hatbrott räknas brottslighet som helt eller delvis begås för att kränka offret för att han eller hon har en viss hudfärg, religion, sexuell läggning osv. Hatbrott mot homosexuella, bisexuella och transpersoner måste beivras med samma kraft som andra hatbrott. Ändå visar gjorda utredningar från på stora brister i rättsväsendets insatser mot hatbrotten. Det som främst behövs är inte ändrade lagar utan ökade kunskaper och bättre rutiner inom rättsväsendet. Mycket tyder på att vissa utredningar skulle bli effektivare med speciella utredare som har kännedom om homo- och bisexuellas situation. finns inom polismyndigheterna särskilda kontaktpersoner för hatbrott, men inga särskilda utredare. Polisen och övrig personal inom rättsväsendet bör även få ökade kunskaper om homosexuellas, bisexuellas och transpersoners situation. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. är det en försvårande omständighet om syftet med brottet är att kränka en person grundat på tillhörighet till folkgrupp m.m. (29kap. 2 § första stycket 7). förtydligades också att bestämmelsen även gäller hatbrott med anspelning på offrets sexuella läggning. Däremot ingår könsidentitet inte i den explicita uppräkningen. Brottsförebyggande rådets studie visar dock att denna s.k. straffskärpningsbestämmelse bara använts i vart sjunde rättsfall där den kunnat användas. Det är helt oacceptabelt att så är fallet. Dessa brister innebär att samhället sänder ut signaler om att hot och våld mot hbt-personer, trots gällande lag, inte är så farligt. Det behöver göras en rejäl uppryckning av rättsväsendets kunskaper, inom både polisen, åklagarväsendet, domstolsväsendet och kriminalvården. Särskilda utredare bör handlägga hatbrott i polismyndigheterna. Kunskaperna får dock inte stanna hos enskilda personer utan måste nå ut i organisationerna. Rutinerna vid brottsanmälningar måste också bli bättre och en särskild kod för hatbrott bör införas i polisens datoriserade anmälningssystem. Polisen är skyldig att informera brottsoffer om att de, om de så önskar, kan erbjudas hjälp av brottsofferjourer eller andra instanser. I praktiken fungerar denna informationsgivning ojämnt, och det finns också skäl att anta att informationen, när den ges, normalt endast handlar om jourer i den egna kommunen eller trakten. finns det en särskild brottsofferjour i med inriktning på homosexuella, bisexuella och transpersoner och som kan erbjuda unik hjälp till personer som utsätts för hatbrott på grund av sin sexuella läggning. På samma sätt finns det ju också brottsofferjourer med särskild etnisk eller språklig profil. Regeringen bör på lämpligt sätt agera för att förbättra polisens information till brottsoffer som utsätts för hatbrott på grund av sin sexuella läggning eller könsidentitet. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Även kontakterna mellan polisen och frivilligorganisationer behöver öka. är det bara i vart femte närpolisområde som det förekommer sådana kontakter, och det sker då främst med invandrarföreningar, muslimska församlingar m.m. Föreningar för homosexuella, bisexuella och transpersoner tappas ofta bort. Ett rimligt mål är att det etableras fortlöpande kontakter mellan polisen och frivilligorganisationer i alla närpolisområden i hela landet, inklusive föreningar för homosexuella, bisexuella och transpersoner där så är relevant. Huvudregeln vid ärekränkningsbrott (dvs. förtal och förolämpning) är att det endast är den målsägande själv som kan väcka åtal.