mot · GX02So582 · 2009-10-05 00:00:00 — För mänskliga rättigheter i handikappolitiken 3Uppföljning av handlingsplanen för handikappolitiken4 3.2Genomförandeplan för FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning6 5Skolplikt och rätten till kunskap för barn med funktionsnedsättning8 10.1Begränsningar av antalet resor16 10.2Kvaliteten för färdtjänsten utvecklas och säkras16 11.1Anhöriga till kvinnor och män med funktionsnedsättning18 12Våld mot kvinnor med funktionsnedsättning19 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att ett tydligt jämställdhetsperspektiv måste finnas i uppföljningen av handikappolitiken. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om en utredning om levnadsvillkoren för kvinnor med funktionsnedsättning. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att den nationella handlingsplanen för handikappolitiken bör förlängas och att handlingsplanen ska vara genomförd . tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att en genomförandeplan för om mänskliga rättigheter för personer med funktionsnedsättning bör upprättas. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att otillgänglighet bör anses som grund för diskriminering i enlighet med diskrimineringslagstiftningen.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om genomförandet av ett välfärdslyft.2 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att anmälningarna enligt lex ska göras till en opartisk enhet inom lämplig myndighet, som också bör samordna och kvalitetssäkra insatserna med anledning av lexSarah. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att ett högkostnadsskydd även bör gälla hjälpmedel. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att bör få i uppdrag att utreda och ta fram nationella riktlinjer för likvärdiga bedömningar när det gäller hjälpmedel. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen bör ge i uppdrag att klargöra rätten till hjälpmedel för stammare och att dessa hjälpmedel bör ingå i landstingens ansvar. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att frågan om fritidshjälpmedel för barn med funktionsnedsättningar bör ses över. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen bör ge i uppdrag att klargöra rätten till sexhjälpmedel och att dessa hjälpmedel bör ingå i landstingens ansvar. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att en bra ledsagarservice är av största vikt för att unga personer ska kunna leva som alla andra; därför ska även i fortsättningen antalet beviljade timmar helt utgå från individens behov. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att lagstiftningen angående merkostnader för ledsagare bör ses över. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att frågan om ledarhundar bör ses över. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att utreda kostnad och att egenavgiften ska motsvara normala resekostnader med allmänna färdmedel.3 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att ges det övergripande ansvaret för tillsynen av färdtjänsten och riksfärdtjänsten.3 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att beslutet om färdtjänst även ska gälla för ledsagare.3 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att beslutet om färdtjänst även ska gälla för medresenär och att detta bör regleras i de två färdtjänstlagarna.3 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att utreda hur man kan samla stöd och kunskap när det gäller anhörigas och närståendes stöd till kvinnor och män med funktionsnedsättning. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att bör få i uppdrag att i vägledningen särskilt lyfta fram hur stödet och informationen ska utformas för närstående som stöder människor med funktionsnedsättning med utländsk bakgrund. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att utreda hur situationen för våldsutsatta kvinnor med funktionsnedsättning kan underlättas. 1 Yrkande 5 hänvisat till AU. 2 Yrkande 6 hänvisat till FiU. 3 Yrkandena hänvisade till TU. 3Uppföljning av handlingsplanen för handikappolitiken Den nationella handlingsplanen Från patient till medborgare hade ett brett perspektiv. Den formulerade en nationell handikappolitik för demokrati och full delaktighet. De tre huvudområdena var att se till att handikapperspektivet genomsyrar alla samhällssektorer att skapa ett tillgängligt samhälle att förbättra bemötandet. var med och tog fram handlingsplanen och planen är väldigt bra, men vi har märkt att själva genomförandet av planen går trögt. I denna motion tar vi främst upp målet att skapa ett tillgängligt samhälle och det nationella målet: jämlikhet i levnadsvillkor för flickor, pojkar, kvinnor och män med funktionsnedsättning. Målsättningen är att alla enkelt avhjälpta hinder för personer med nedsatt rörelse- eller orienteringsförmåga ska vara borta före utgången av 2010. Mer om detta redovisar vi i budgetmotion 2010 Investera ur krisen. uppföljning av föreskrifterna talar dock för att målsättningen inte kommer att nås med nuvarande åtgärdstakt. har antalet fastighetsägare som säger att de är färdiga bara stigit med några procentenheter från . Endast en dryg tredjedel har åtgärdat av sina fastigheter eller mer. Två tredjedelar av fastighetsägarna räknar med att bli klara , men det bedömer som väl optimistiskt. föreslår därför att ett konjunkturellt investeringsstöd införs . Vi avsätter därför som medfinansiering till kommunsektorn. Stödet kan som mest uppgå till 20procent av investeringskostnaden och ska omfatta en investering som tidigareläggs eller annars riskerar att bli uppskjuten. menar att investeringsstödet särskilt ska verka för ökad tillgänglighet för personer med olika typer av funktionshinder samt bidra till miljö- och energieffektiviseringar. Beträffande tillgängligheten kommer investeringsstödet att underlätta för kommunsektorn att nå målet enkelt avhjälpta hinder . På det kommunala området handlar det om ett mer aktivt tillgänglighetsarbete. Enligt stupar initiativen på dessa områden ofta på att det saknas tillräckliga ekonomiska medel för att genomföra den. kräver därför att den nationella handlingsplanen för handikappolitiken ska vara genomförd . Det har redan gått och måste regeringen se till att genomföra det man har utlovat. När det gäller jämlikhet i levnadsvillkoren mellan flickor och pojkar, kvinnor och män har inte så mycket hänt. I uppföljningen av den nationella handlingsplanen som gjordes i regeringens skrivelse till 2006 konstaterades på nytt att kvinnor och män inte har samma möjligheter till samhällets stödinsatser. Könsmaktsordningen slår igenom även inom handikappområdet på så sätt att kvinnor och män bedöms olika trots att de har samma behov. Regeringen förbereder nu en sista uppföljning av handlingsplanen. Det måste finnas ett tydligt jämställdhetsperspektiv i den uppföljningen. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Kvinnor med funktionsnedsättning är en grupp som är dubbelt utsatta, dels genom könsmaktsordningen där mannen är norm och kvinnor som grupp underordnade män som grupp, dels genom den diskriminering som drabbar människor med funktionsnedsättning. Det finns därför anledning att tillsätta en utredning om levnadsvillkoren för kvinnor med funktionsnedsättning och hur de kan förbättras. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. I den nationella handlingsplanen för handikappolitiken Från patient till medborgare (prop. 1999/2000:79) slås det fast att målet för handikappolitiken ska vara ett samhälle som gör det möjligt för människor med funktionsnedsättning att bli fullt delaktiga i samhällslivet. Människors lika värde är en grundläggande utgångspunkt i vårt samhälle och alla människor har kunskaper, förmågor och erfarenheter som är viktiga för samhället. Därför måste samhället formas på ett sådant sätt att alla kan medverka i utvecklingen och nå full delaktighet. Människor som har funktionsnedsättning utgör givetvis inget undantag i detta avseende. Personer med funktionsnedsättning är medborgare med samma rättigheter och skyldigheter som personer utan funktionsnedsättningar. Genom ökad kompetens och förbättrad lagstiftning kan det tillgängliga samhället minska kostnader och öka delaktigheten. Det slår FN fast i sin konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättningar: För att göra det möjligt för personer med funktionsnedsättning att leva oberoende och att fullt ut delta på alla livets områden, ska konventionsstaterna vidta ändamålsenliga åtgärder för att säkerställa att personer med funktionsnedsättning får tillgång på samma villkor som andra till den fysiska miljön, till transporter, till information och kommunikation, innefattande informations- och kommunikationsteknik. Tillgänglighet är en förutsättning för full delaktighet i samhället och den skapas genom att samhället görs tillgängligt för alla. menar att det är ett absolut krav att den nationella handlingsplanen genomförs. Genomförandet har inte prioriterats. Tiden för genomförandet behöver därför förlängas. En förlängd genomförandetid måste kombineras med årliga uppföljningar som också ska rapporteras till . Mot denna bakgrund är det därför nödvändigt att tiden för den nationella handlingsplanen för handikappolitiken förlängs och att handlingsplanen ska vara genomförd . Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 3.2Genomförandeplan för FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning trädde FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning i kraft i . I artikel för artikel beskrivs vilka åtgärder som behövs för att människor med funktionsnedsättning ska få sina ekonomiska, sociala, kulturella, medborgerliga och politiska rättigheter tillgodosedda. Syftet med konventionen är att människor ska uppnå full jämlikhet och delaktighet i samhället. I och med att antagit konventionen så är den juridiskt bindande. Det innebär att åtagit sig att fullt ut förverkliga de rättigheter som finns i konventionen. Konventionen är en viktig markering av att rättigheter för personer med funktionsnedsättning ytterst handlar om mänskliga rättigheter. Konventionen utgör med andra ord ett kraftfullt verktyg i arbetet för att funktionshindersperspektivet ska få fullt genomslag i vårt samhälle. har åtagit sig att se till att konventionen följs och att den införlivas i nationella lagar och regelverk. En ökad tydlighet från regeringens sida krävs för att göra det lättare för kommuner och landsting att förverkliga den nya konventionen om rättigheter för personer med funktionsnedsättning. är därför av den bestämda uppfattningen angående ratificering av konventionen, att en genomförandeplan ska upprättas för hur bristerna ska åtgärdas. Vi ser ett fortsatt behov av att lyfta fram och praktiskt tillämpa i kommuner och landsting. För att ska leva upp till konventionen bör därför en genomförandeplan upprättas så att rättigheterna förverkligas. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. föreslog att underlåtenhet att vidta skäliga åtgärder för tillgänglighet ska definieras som diskriminering. Det innebär att arbetsgivare skulle göras skyldiga att vidta stöd och anpassningsåtgärder som skäligen kan krävas för att skapa en situation för en person med funktionsnedsättning som är jämförbar med den för personer utan sådan funktionsnedsättning. Vidare skulle den som omfattas av lagens förbud mot diskriminering som gäller utbildning och andra samhällsområden, inte få missgynna en person med funktionsnedsättning genom att underlåta att vidta sådana skäliga åtgärder för tillgänglighet som skulle kunna bidra till att den personen kan ta del av den vara, tjänst, bostad eller verksamhet som avses, på lika villkor med personer utan sådan funktionsnedsättning. Denna skyldighet att vidta åtgärder för tillgänglighet skulle enligt förslag dock inte gälla enskilda personer som tillhandahåller varor, tjänster eller bostäder. Förslaget är mycket långtgående jämfört med den nu gällande ordningen och har alltså omfattande kostnadsmässiga och praktiska konsekvenser om det genomförs som avsett, såväl för samhället i stort som för enskilda arbetsgivare. anser att bristande tillgänglighet bör anses som grund för diskriminering och att frågan inte behöver utredas ytterligare. Däremot anser vi att regeringens beredning noggrant bör belysa kostnadsaspekterna av genomförandet av en sådan lagstiftning. Det är vidare viktigt att noggrant följa hur praxis utvecklas när ett sådant förslag genomförts så att lagstiftningen inte tolkas vare sig för snävt eller för vidsträckt samt så att de skälighetsbedömningar som ska göras inte utmärks av för stor grad av godtycke. Mot denna bakgrund bör regeringen skyndsamt återkomma med förslag som innebär att underlåtenhet att tillgänglighetsanpassa ska definieras som diskriminering. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Enligt finns det vissa generella drag när det gäller kompetens- och personalförsörjning inom verksamheter för äldre och personer med funktionsnedsättning. Bland annat består personalen av två grupper: en del har lång anställningstid och hög medelålder, och den andra delen har hög personalomsättning, låg medelålder och till stor del tim- eller visstidsanställda. Personalens formella utbildningsnivå är låg, och många personliga assistenter saknar yrkesutbildning. Andelen bland personalen som har högskoleutbildning är mycket låg. Det finns kvalitetsbrister inom vården och omsorgen som beror på bristfällig kompetens hos personalen och arbetets organisering. menar att området som gäller just handikappomsorgen är klart eftersatt när det gäller statliga insatser för kompetensutveckling av personalen och därmed en bättre kvalitet för de flickor, pojkar, kvinnor och män som behöver insatser för att kunna leva ett gott liv. Detta är desto märkligare eftersom området som spänner sig över livscykeln från livets början till dess slut uppvisar en mångfald av behov och komplexitet. Vad gäller personalförsörjning kopplat till metod- och kompetensutveckling för området saknas nationella riktlinjer och riktade statliga medel. Verksamheten har också vuxit och förändrats. Från tidigare fokusering på vård och omvårdnad har en tydlig förskjutning skett till ett mer habiliterande, rehabiliterande, socialt och pedagogiskt synsätt. Det handlar om att utifrån den enskildes förmåga stödja till delaktighet och självbestämmande. Det handlar om att skapa förutsättningar för ett liv som andras. Gällande lagstiftning inom funktionshinderområdet syftar till att främja jämlikhet i levnadsvillkor och full delaktighet i samhällslivet för de personer som lagen omfattar. Funktionshinderområdet behöver en långsiktig satsning på kompetenshöjning. Personalen har ofta med sig viktiga kunskaper och erfarenheter, men saknar utbildning om funktionsnedsättningar. Det finns också ett stort behov av kontinuerlig kunskapshöjning och fortbildning om neuropsykiatriska funktionsnedsättningar/autism, förvärvade hjärnskador/neurologiska funktionsnedsättningar och bemötande, inom habiliterande och rehabiliterande arbetssätt och inom flera andra områden. Enligt är kompetensfrågorna avgörande för om LSS-insatserna ska kunna leda fram till uppsatta mål. Möjlighet att leva som andra (SOU 2008:77). Kommitténs bedömning är att regeringen bör överväga en samlad och framtidsinriktad satsning på kompetensutveckling och att långsiktig personalförsörjning måste tas på största allvar. Det måste framgå att kompetens på alla nivåer är nödvändigt för att intentionerna i handikappolitiken och LSS ska uppnås. delar uppfattning om att kompetensfrågorna är avgörande och gör därför en långsiktig 10-årig satsning med uppdelat på för kompetensutveckling av personalen inom funktionshinderområdet. För att ge verklig möjlighet för personalen att delta i sådan utbildning krävs självfallet att någon annan gör deras viktiga arbete . Detta innebär att frågan om vikarier måste lösas. Den tyngsta kostnaden när personal ska utbildas är kostnaden för vikarier. Därför är den enda rimliga lösningen att ge kommunerna kompensation för de vikarier som måste anställas. återinför utbildningsvikariat om 3000 platser , 5000 platser och 5000 platser , vilket redovisas i vår budgetmotion. En satsning på ett välfärdslyft för handikappomsorgen enligt ovan ska genomföras. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 5Skolplikt och rätten till kunskap för barn med funktionsnedsättning I sin handlingsplan för arbetet med de handikappolitiska målen 2002 formulerade följande mål för skolan: en skola för alla full delaktighet för barn och vuxna i skolsektorn jämlikhet i villkor för barn, unga och vuxna i skolsektorn. Det handlar med andra ord om att skolan ska vara likvärdig och att alla barn omfattas av skolplikten och den därmed tillhörande rätten till utbildning, som det står i skollagen. Elever med funktionsnedsättning ska kunna kräva en lika bra utbildning som alla andra elever. Tyvärr är den svenska skolan långt ifrån likvärdig och skillnaderna har ökat . Om de handikappolitiska målen ska nås 2010 måste man vidta ytterligare åtgärder. Man har inte ens kunnat lösa de problem som finns med skolornas fysiska tillgänglighet, vilket visar i rapporten till skolors lokaler och valfrihet för elever med funktionsnedsättning (2008). Ett självklart synsätt saknas som utgår ifrån att elever med funktionsnedsättning ska inkluderas i skolan. Det finns tecken på att lösningar som segregerar ökar (Handisam 2008/087). politik för en tillgänglig skola redovisas i vår motion om nya regler för fristående skolor, 2009/10:Ub206. trädde lex i kraft. Bestämmelserna anger att var och en som är verksam inom omsorger om äldre personer eller personer med funktionsnedsättningar ska vaka över att dessa får god omvårdnad och lever under trygga förhållanden. Vidare ska den som upptäcker eller får kännedom om ett allvarligt missförhållande som berör någon enskild anmäla detta till nämnden eller till den som är ansvarig för en yrkesmässigt bedriven enskild verksamhet. Dessa bestämmelser har fått sitt namn efter undersköterskan och hennes handlande på . Nya föreskrifter och allmänna råd om lex trädde i kraft . Syftet med de nya föreskrifterna och allmänna råden är att bidra till en mer enhetlig tillämpning av bestämmelserna i 14 kap. 2 § SoL respektive 24 a § LSS att betona vikten av att förhindra att allvarliga missförhållanden uppkommer. Det som är nytt i dessa föreskrifter och allmänna råd är att både uppgiften att vaka över att enskilda får god omvårdnad, gott stöd och god service samt lever under trygga förhållanden och skyldigheten att anmäla allvarliga missförhållanden lyfts fram ett förtydligande av att anmälningsskyldigheten gäller allvarliga missförhållanden att omedelbara åtgärder ska vidtas när en anmälan har gjorts att en anmälan ska utredas skyndsamt och att utredningen ska dokumenteras att en enskild verksamhet ska informera nämnden som har beslutat om insatsen för den enskilde som berörs av en anmälan om ett allvarligt missförhållande att i enskilda verksamheter ska dokumentationen av utredningar av allvarliga missförhållanden sparas . Det är bra att innehållet i lex har förtydligats, men det är inte tillräckligt. har länge motionerat om att anmälningar borde gå till länskonsulterna, men vi väljer att utveckla det ytterligare genom att föreslå att anmälningarna borde gå till en helt fristående och opartisk enhet inom en lämplig myndighet. Enhetens uppdrag bör också bli att samordna och kvalitetssäkra insatserna som görs med anledning av lex . Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Hjälpmedel är för många ett måste för att få vardagen att fungera. Trots det tvingas många betala för sina hjälpmedel. Kostnaderna är dessutom olika i landet. Handikappförbunden anser att det strider mot respekten för alla människors lika rätt till självständighet och oberoende enligt FN:s deklaration om mänskliga rättigheter. Det saknas ett nationellt regelverk som styr hjälpmedelsverksamheten. Det saknas också en definition på vad som är ett hjälpmedel. Enligt hälso- och sjukvårdslagen är landsting och kommuner skyldiga att erbjuda hjälpmedel. Men lagen är ingen rättighetslag som ger den enskilde rätt att överklaga. Enskilda kommuner och landsting har sina egna regelverk och bestämmer villkoren. En rullator kan exempelvis vara gratis i ett landsting, hyras ut mot en avgift i ett annat eller köpas i butik som vilken produkt som helst och därmed bekostas helt av den enskilde. anser att alla personer med funktionsnedsättning måste få tillgång till de hjälpmedel de behöver för att få vardagen att fungera. Avgörande för människors möjlighet till hjälpmedel måste vara deras behov och inte deras ekonomi. Lika villkor ska gälla för alla oavsett var i landet man bor. bör därför ett högkostnadsskydd även gälla för hjälpmedel. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. (SOU 2004:83) gav förslag på hur hjälpmedelsförsörjningen i bör fungera. Förslagen har inte realiserats fullt ut. måste förverkliga utredningens förslag om vi ska leva upp till den nya om rättigheter för personer med funktionsnedsättning. Därför bör få i uppdrag att utreda och ta fram nationella riktlinjer för likvärdiga bedömningar när det gäller hjälpmedel. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Stamning kännetecknas av svårigheter att komma framåt i talet, trots att personen vet vad hon eller han ska säga. Vanliga symtom är repetitioner av ljud eller ord, eller problem att starta talet. I vissa fall uppstår muskelspänning eller onormala rörelser, särskilt i hals, mun och ansikte. Det är typiskt för stamning att symtomen försvinner vid sång, körläsning eller tal i takt med metronom. Kunskapen om stamning som funktionsnedsättning är liten. Erfarenheten och den obehagliga känslan av att tappa kontrollen över sitt tal kan vara svår att beskriva. Eftersom den stammande aldrig vet när han eller hon tappar talkontrollen skapas också en ständig fokus på talet. För många finns det ständigt i tankarna. Det finns många fördomar om stamning. finns en vanföreställning om att det är en fråga om att personen i fråga är blyg eller kommer att växa ifrån det. Det sociala utanförskap och de problem som stamning kan innebära gör att samhället har ett ansvar för att hjälpa de som drabbats. Det finns tekniska hjälpmedel för stammare, men de är dyra att införskaffa för den enskilde. Dessa hjälpmedel kan erbjudas genom landstingens hjälpmedelscentraler, men är det bara två landsting i som har dessa med i sitt utbud. Enligt hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) ingår det i landstingens uppgifter att erbjuda dem som är bosatta inom hjälpmedel. Det är en viktig fråga att tillgången till hjälpmedel för stammare blir lika över landet. Därför ska få i uppdrag att klargöra rätten till hjälpmedel för stammare och att dessa hjälpmedel bör ingå i landstingens ansvar. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Flickor och pojkar med funktionsnedsättningar har samma rätt till fritidsaktiviteter och en meningsfull fritid som alla andra barn enligt . Barn ska ha rätt till hjälpmedel även för lek och fritid. Väl fungerande hjälpmedel är en förutsättning för att personer med funktionsnedsättningar ska klara av det dagliga livet. För barn med funktionsnedsättning har hjälpmedel en mycket stor betydelse. menar att hjälpmedel måste ses ur ett barnperspektiv och betraktas som livsviktiga redskap för utveckling.