· GW10486 · 2009-05-25 11:24:41 — har frågat mig vad jag som biståndsminister avser att göra för att ska inta en ledande roll i världen när det gäller kampen mot antibiotikaresistens.Som regeringen framhåller i sin skrivelse om politik för global utveckling Globala utmaningar - vårt ansvar, som också refererar till, innebär dagens globalisering en rad ömsesidiga beroenden och gemensamma utmaningar. Globala hälsohot, utvecklingen av smittsamma sjukdomar och problem med exempelvis antibiotikaresistens utgör några av de tydligaste exemplen på detta. Som framgår av PGU ligger lösningen sällan i en enda åtgärd utan en kombination av insatser och angreppssätt, där teknisk utveckling och sociala och ekonomiska åtgärder används parallellt. kan inte agera på egen hand, utan resultat kräver samverkan. Det är därför självklart att arbetar aktivt i multilaterala forum som WHO och andra berörda FN-organisationer, liksom i EU, för att bekämpa och förekomma såväl smittsamma sjukdomar som andra former av ohälsa.Sverige är och kommer att fortsätta att vara en stark och ledande röst i det internationella utvecklingssamarbetet där hälsofrågor ingår som en integrerad del. Vi bidrar bland annat både genom Sida på bred front för att bekämpa fattigdom och förbättra fattiga människors hälsa och genom riktade insatser bland annat i samverkan med WHO för att bygga upp global kompetens i fråga om antibiotikaresistens. Sammantaget är en pådrivande aktör för att de hälsorelaterade millenniemålen ska kunna uppfyllas.Jag vill också framhålla att under vårt ordförandeskap i EU inbjuder till en konferens i om hur bristen på nya läkemedel ska kunna åtgärdas. Syftet är rådsslutsatser vid det formella hälsoministermötet i detta år och att skapa förutsättningar för utveckling av ny antibiotika. vidareutvecklar också sitt samarbete med enskilda länder som kring bland annat antibiotikaresistens, och därför har äldre- och folkhälsominister besökt . för också fortsatt en aktiv dialog med , , de baltiska staterna med flera länder i fråga om antibiotikaresistens. Jag får tacka statsrådet för svaret. Det är trevligt att träffas här i kammaren även om vi kanske borde vara ute allihop och driva Europavalskampanj på olika håll i landet. Anledningen till att jag ställde den här interpellationen var att vi försökte ordna att sammanträffande med professor , men det fastnade i kanslihusbyråkratin någonstans. Därför skrev jag en interpellation. i backspegeln var det nog bra, för nu har den här debatten kommit upp. I går hade vi en debattartikel i , professor , jag och ett par andra, om antibiotikaresistens och betydelsen i världen av att bekämpa detta. var första nyhet i före atombombsbriserandet i just om antibiotikaresistensen.Det här är en fråga i tiden, en enormt viktig fråga eftersom det har stor betydelse för oss att vi inte kommer att kunna bekämpa sjukdomar, varken här hemma eller i utvecklingsländerna. Den här interpellationsdebatten gäller just vad kan göra i utvecklingsländerna för att få stopp på det här.Jag vet att statsrådet har läst den nämnda Brännpunktsartikeln, men vi måste bestämma oss för att gå över till en politiskt driven fråga så att det inte är experterna som jagar på oss här i riksdag och regering utan att vi i stället tar initiativet. Det där kanske man ska göra på EU-nivå. Jag vet inte om det är någon av EU-kandidaterna i något parti som har tagit upp denna fråga över huvud taget. Här skulle vi faktiskt kunna göra någonting tillsammans. Det kan hända att någon journalist som mot förmodan lyssnar kan ställa frågan till dem som kandiderar till . Statsrådet skriver i svaret att inte kan agera på egen hand, utan resultat kräver samverkan. Då behöver vi nästan resonera lite grann om var och hur den samverkan ska se ut. Det står också i svaret att vi bland annat bidrar genom Sida på bred front för att bekämpa fattigdomen och förbättra fattiga människors hälsa och så vidare i samverkan med WHO. Men klart är att WHO inte har varit särskilt ledande när det gäller antibiotikaresistens. Vad innebär det när det gäller utvecklingen framåt? Såvitt jag vet finns inga öronmärkta Sidapengar för det här, och WHO:s insatser förutom React finns egentligen inte. React är en alldeles utmärkt organisation. Problemet är att den är finansierad bara . Med tanke på de enorma satsningar som behöver göras måste vi bestämma oss: Ska vi vara världsledande? Ska vi ta till vara den kompetens som har, eller ska vi överlåta det till någon annan? Ska vi göra det borde vi fatta ett aktivt beslut inom EU och bestämma att den här verksamheten driver vi tillsammans. Då är det ett aktivt beslut. Att bara låta det glida i väg vore olyckligt, för vi tappar kompetenta forskare och kompetenta utvecklare som jobbar med React om de inte tror att de kan fortsätta med verksamheten. Det är också svårt att rekrytera medarbetare om man inte vet att verksamheten är långsiktig.Sverige kan faktiskt göra skillnad, för vi har komparativa fördelar. Kraftfulla satsningar krävs , och ger man React den möjligheten kan man arbeta mer effektivt. och kräver speciellt fokus och naturligtvis en långsiktig approach. Jag vet av svaret att man haft kontakt med just , och det ser jag positivt på.Agendan måste, som jag sade, drivas politiskt med stöd av experter och inte tvärtom med experter och oss som kommer springande efter. Jag hoppas att vi kan vara överens om det, . Det är ingen tvekan om vikten av att kunna använda antibiotika. Vi kan se vad som har skett globalt, hur upptäckten av antibiotika förändrade världen, hur man kunde överleva, hur man kunde hantera en mängd bakteriella infektioner som lunginflammation, hjärnhinneinflammation, syfilis och blodförgiftning, till exempel. Det var enorma vinster för folkhälsan och därmed också för fattigdomsbekämpningen.Vi behöver också antibiotika för större kirurgiska ingrepp, organtransplantationer och så vidare. Därför är antibiotikaresistens ett av de allvarligaste globala hälsohoten som vi står inför och de måste också hanteras globalt eftersom resistenta bakterier inte känner av några gränser.Precis som framhåller har vi i historiskt och även nu ett väldigt gott förhållningssätt till antibiotika. Men ett problem utifrån mitt perspektiv som ansvarigt statsråd för utvecklingsfrågor är bristen i hälsosystemen att väldigt mycket av förskrivningen av antibiotika inte sker på ett tillräckligt varsamt sätt, vilket riskerar att bidra till ökad antibiotikaresistens. Därför är det givetvis också ett utvecklingsproblem.Vi har inom ramen för Sida ca i stöd på hälsoområdet. Det är då naturligtvis viktigt att inte bara titta på just antibiotikaresistens utan också på ett fungerande hälso- och sjukvårdssystem där man ska kunna hantera bland annat antibiotikaanvändningen. Det är naturligtvis också insatser till forskning. Därutöver tillkommer stöd genom multilaterala aktörer, där är en av de största givarna till bland annat Globala fonden, , , för att nämna några.Så visst är vi synnerligen aktiva här och inte minst min kollega som ser vikten av att EU nu gör mer av detta. Antibiotikaresistensen är ett europeiskt problem. Den ökar nu inte minst i södra delarna av , vad jag har förstått. Vi behöver också ha mer av globalt ansvarstagande för detta. Det är därför som det nu har tagits initiativ inför det svenska ordförandeskapet, för att hantera detta som ett globalt hälsohot. Det är helt i linje med politik för global utveckling där smittsamma sjukdomar och andra ohälsotillstånd är en av de sex globala utmaningar som vi jobbar väldigt aktivt med tillsammans med forskare men också inom ramen för vad ett helt regeringskansli och också en riksdag kan hantera. Tack så mycket, ! Det är alldeles uppenbart att vi är väldigt överens om vad som behöver göras. gäller det att se till att vi får det utfört på ett bra sätt och att det går vidare i precis de spåren.Just hade en genomgång av förskrivning i . Det är illa nog att det är åtta eller nio av tio som fått antibiotika utan att ha varit sjuka. Det är än värre i många andra länder, framför allt i utvecklingsländerna där antibiotika antingen förskrivs rutinmässigt eller går att köpa över disk. Vi behöver inte åka längre än till för att kunna gå in och köpa antibiotika över disk. Det här måste vi tillsammans bekämpa kraftfullt för att vi ska kunna få någon ordning på det.Kan vi då vara överens om att vi verkar för att får en ledartröja i det här, att vi för det första bevarar och utvecklar den kompetens vi har, att vi för det andra gör det långsiktigt så att vi har en plan inte bara för ordförandeåret utan också längre framåt, gärna tillsammans med våra kolleger och kamrater i Europeiska unionen, och att vi för det tredje driver det här politiskt och inte låter oss skjutsas med? Ja, absolut, och det är därför som nu anordnar en konferens som syftar till att lägga grunden till slagkraftiga rådsslutsatser vid det formella hälsoministermötet . Det är ett steg.Jag vill också påminna om att länge har varit aktivt inom WHO för att just uppmärksamma antimikrobiell resistens och se till att vi som medlemsland i WHO kan agera nationellt, regionalt och globalt för att möta detta hälsohot. Detta är ett initiativ som togs . Det här är en fråga som vi arbetar aktivt med i , som har bäring på en mängd olika departement. Det är en fråga som jag är glad att riksdagsledamöter väcker eftersom det antagligen är en fråga som än så länge är i sin linda, och det är fortfarande förfärande obalanser i hur vi ser på hälsa. Jag tycker också som privatperson att det är ett bekymmer att vi inte hanterar läkemedel i på det sätt som är avsikten, som framgår av artikeln som riksdagsledamoten hänvisar till. Än så länge är det ett problem i den utvecklade världen. Jag förfasas fortfarande över att bristen på rent vatten i utvecklingsländerna än så länge skördar långt fler dödsoffer än antibiotikaresistensen. Därför måste vi se de här frågorna sammantaget. Det går inte att bara attackera detta utan att också se på vikten av ekonomisk utveckling, fattigdomsbekämpning och uppbyggande av fungerande hälsosystem. Där måste inte minst kvinnors och barns rättigheter bättre tas till vara som en väldigt viktig insats för att göra någonting åt detta långsiktigt. Det sista som statsrådet säger är vi totalt överens om. Vi har drivit de frågorna tillsammans i utrikesutskottet tidigare, så det råder ingen som helst tvekan om det. fokuserar jag på antibiotikaresistensen som en del av detta. Eftersom det dör flera barn i många delar av världen just på grund av att man inte kan behandla bakterieinfektioner är det viktigt att vi fokuserar också på det. Det ena får absolut inte utesluta det andra.Vad kan vi då göra? Vi kan från sida satsa på de här sakerna som vi har enats om, men vi kan också satsa på utbildning. Utbildning i fattiga länder men även utbildning inom landet är avgörande för att man ska kunna komma till rätta med det här. En enkel sak är att använda handsprit. Jag har här med mig en liten flaska som är en av mina favoriter. Den är svenskutvecklad och heter Mano+, men det finns många andra.Jag vill avslutningsvis överräcka den till statsrådet. Den luktar lavendel. Man kan ju tänka sig att man använder den på temat sluta lukta sprit på jobbet. Jag tror att vi härmed har hittat vikten av en väl fungerande politik, mer av internationellt samarbete om de globala hälsohoten, vikten av utbildning och kunnande och möjligheter att vara delaktig i sin hälsa. Men det är också viktigt att det finns ett personligt ansvar. Man kan göra en hel del för att stoppa smittspridning och ta egna initiativ. Vi har sett hur man på bland annat en del dagis har lyckats minska enklare förkylningar genom bättre handhygien. Så visst behövs dessa insatser på alla nivåer.Jag ser fram emot det svenska ordförandeskapet som bland annat ger oss möjligheter att lyfta fram denna fråga, inte minst genom min kollega försorg.