· GW10457 · 2009-05-12 14:45:20 — har frågat mig om jag har för avsikt att se över hur - det vill säga i vilken form - vattendirektivet har införts i svensk lag och om jag är beredd att ta initiativ till en frysning av tillämpningen av vattendirektivet till dess att en mer ändamålsenlig form för det utformats.Sveriges sjöar, vattendrag och havsområden har stora miljöproblem. Det kan gälla bland annat övergödning och miljögifter. Detta framgår såväl av de vattenanknutna miljökvalitetsmålen beslutat om som av de analyser och klassificeringar vattenmyndigheterna gjort. Krav på nödvändiga förbättringar måste ställas på verksamheter som påverkar vattenmiljön negativt, som enskildas berättigade skyddsintressen värnas.Ramdirektivet för vatten syftar till att bevara och förbättra miljön i alla EU:s medlemsstater. Kraven gäller allt vatten - vattendrag, sjöar, kustvatten samt grundvatten - och målet är att alla vatten ska ha en god status till 2015. Vilken typ av åtgärder som behövs, och hur omfattande, beror på lokala förhållanden och problem. Genom direktivet görs en grundläggande avvägning mellan vattenmiljöintresset och andra intressen. Undantag kan medges från krav på åtgärder på grund av tekniska eller ekonomiska problem att genomföra dem.Ramdirektivet för vatten infördes i svensk lag framför allt genom kompletteringar av 5 kap. om miljökvalitetsnormer och åtgärdsprogram. Vidare infördes helt nya bestämmelser om förvaltningen av kvaliteten på vattenmiljön, med en indelning av landområden och kustvattenområden i fem vattendistrikt, där en länsstyrelse ska vara vattenmyndighet med ansvar för förvaltningen av kvaliteten på vattenmiljön i vart och ett av distrikten. De fem länsstyrelser som är vattenmyndigheter ska besluta om bland annat miljökvalitetsnormer, förvaltningsplaner, åtgärdsprogram och program för övervakning av tillståndet i våra vatten. Denna beslutanderätt utövas av särskilda så kallade vattendelegationer. Dessa delegationer består av landshövdingen som ordförande och upp till tio sakkunniga ledamöter från länsstyrelser, andra myndigheter, intressenter och forskningsvärlden. Genom vattenförvaltningsförordningen, som återger direktivets bestämmelser, preciseras deras uppdrag.Även om generellt sett ger regeringen och berörda myndigheter vida befogenheter när det gäller miljökvalitetsnormer och åtgärdsprogram begränsas alltså befogenheterna när vattendirektivet ska genomföras. Enligt min mening saknas anledning att anta att åtgärdsprogrammen kommer att präglas av enskilda tjänstemäns personliga avvägningar.Åtgärdsprogrammen riktar sig till myndigheter och kommuner och anger vad de ska göra för att lösa konstaterade miljöproblem, exempelvis i form av nya eller ändrade föreskrifter, tillsyn, rådgivning eller utökning av kunskapsunderlag. En enskild berörs därför inte direkt av programmen. För att följa ett åtgärdsprogram kan dock exempelvis en länsstyrelse eller kommun i egenskap av tillsynsmyndighet med stöd av tillsynsregler ålägga enskilda att vidta miljöförbättrande åtgärder. De besluten ska grundas på regler om avvägning mellan olika intressen. De berörda kan överklaga dessa beslut till domstol. Det finns alltså en möjlighet att överklaga de beslut som kan bli följden av ett åtgärdsprogram.De grundläggande bestämmelserna rörande tillstånd, tillsyn, rätten att överklaga och en i övrigt rättssäker rollfördelning gäller parallellt med de bestämmelser som är styrande för vattenförvaltningen. Bestämmelserna som införts på grund av ramdirektivet för vatten innebär därför inte att enskildas rättsliga ställning på något sätt blivit sämre.Vattenmyndigheterna har haft omfattande kontakter med berörda intressenter under tidigare etapper av arbetet. Det pågår ett stort upplagt samråd om de förslag till miljökvalitetsnormer och åtgärdsprogram som lagts fram. Alla berörda har möjlighet att påverka innehållet. Samrådstiden löper ut . Beslut om normerna och åtgärdsprogrammen ska vara klara och sedan rapporteras till EU-kommissionen.Vattenmyndigheternas förslag till åtgärdsprogram kan underställas regeringens prövning i tre olika fall. Om ett förslag till åtgärdsprogram rör vissa allmänna intressen av synnerlig vikt ska vattenmyndigheten ge regeringen möjlighet att pröva förslaget. Vidare får och geologiska undersökning begära att vattenmyndigheterna ska ge regeringen möjlighet att pröva ett förslag till åtgärdsprogram, om det avviker allvarligt från vattenförvaltningsförordningen eller från själva direktivet. Slutligen kan också andra myndigheter och kommuner ta initiativ till regeringsprövning om de ska vidta någon åtgärd enligt ett förslag till åtgärdsprogram. Som förutsättning i det sista fallet gäller att den föreslagna åtgärden strider mot annan lagstiftning eller allvarligt avviker från vattenförvaltningsförordningen eller direktivet. anser i en skrivelse till vattenmyndigheterna att det finns svagheter i åtgärdsprogrammen. Om vattenmyndigheterna och inte blir överens, finns möjlighet att frågan lyfts till regeringen. Regeringen kan då ta ställning till om ändringar behöver göras.Regeringens eventuella prövning måste vara klar den 22 december 2009.Miljökvalitetsnormerna och åtgärdsprogrammen syftar till att lösa miljöproblemen i våra vattendrag. Att arbetet med dessa normer och program fungerar är därför en miljöpolitisk fråga av största vikt. som det är viktigt att vi åstadkommer reella förbättringar av vattenkvaliteten måste det dock vara rimliga krav som ställs på verksamhetsutövare. Genom samrådet har alla berörda möjlighet att verka för att kraven utformas på bästa sätt. Innan krav blir bindande för enskilda kan kraven prövas enligt regler, och på detta sätt upprätthålls en balans mellan miljöintressena och verksamhetsutövarnas intressen.Mitt svar till blir följande:Att genomföra ramdirektivet för vatten är ett omfattande och viktigt åtagande med delvis nya arbetssätt. Tidsplanen är snäv. För att vi ska klara direktivets bestämmelser måste arbetet drivas på utan dröjsmål. måste vi vara beredda att ompröva arbetsformerna med ledning av vunna erfarenheter. Som framgår av propositionen En sammanhållen svensk havspolitik avser regeringen att tillsätta en utredning om myndighetsorganisationen. Den kommer också att omfatta vattenförvaltningen. Jag tackar för det svar jag fått.Det här med vattendirektivet är en komplicerad fråga. Den innehåller mycket juridik. När man ska debattera frågan kan man lätt fastna i juridiska detaljer. Jag är inte jurist, och mig veterligen är miljöministern heller inte jurist. En juridisk diskussion om den här frågan är tämligen meningslös. Låt mig därför i stället fokusera på de aspekter som jag tycker är viktiga i vattendirektivet.Vattendirektivet är någonting som man har beslutat om via EU. företrädare har förhandlat med ministrar i EU. Man har kommit fram till att det är en klok sak att se till att vattnet i EU ses över på ett sådant sätt att det är långsiktigt hållbart.Processen har förstås skett utan att varit med och fattat några beslut. Förvisso kan det ha skett samråd i , men inte något formellt beslutsfattande. När den processen blivit klar kommer frågan tillbaka till riksdag. Då handlar det om att implementera någonting som EU har beslutat om.Därefter, när man har gjort denna implementering och har sagt ja till någonting som i princip redan är beslutat och därtill, vill jag påstå, inte utnyttjat de möjligheter till flexibilitet som systemet medger, ska detta sjösättas i praktiken i Sverige.Vad väljer då regeringen att göra? Jo, man väljer ett förfarande där man i princip låter tjänstemän ta över det hela. På så sätt har man lyckats med konststycket att få en fråga som har blivit regeringens stora fråga, miljöfrågan, därtill en fråga som miljöministern har brunnit för och fortfarande brinner för, till att bli en fråga som ligger långt ovanför huvudet på svenska folkvalda och svenska politiker, även på nivå och landstingsnivå.Den möjlighet som borde finnas till debatt, gemensamt formande och gemensamt beslutsfattande har försvunnit i ett penndrag. Inte därför att EU skulle ha tvingat oss att göra på det sättet, utan därför att vi i har valt att implementera vattendirektivet på det sätt vi har gjort. Vi har valt att implementera det på ett sådant sätt att det är tjänstemännen som kommer att forma rättsligt bindande regler, giltiga för kommuner, landsting, företagare och enskilda, och gjort detta utan att processen har präglats av samordning, debatt, genomlysning, diskussion och remissförfarande på det sätt som är brukligt i den svenska demokratin.Min fråga till miljöministern handlade egentligen om principerna för hur vi ska förhålla oss till angelägna och viktiga ting som att i ett europeiskt perspektiv och tillsammans med andra EU-länder ombesörja att vattnet i kommer att hålla en god kvalitet.Svaret jag får är en juridisk beskrivning av hur vattendirektivet hitintills har kommit att implementeras och de processer som har skett utan att man för egentligen har funderat på hur denna fråga har kommit att förhålla sig till demokratin. Hur kan jag påverka detta? Hur kan organisationer påverka detta? Hur kan kommuner och landsting påverka detta? Ska man tro på dem som är berörda av detta? Alla säger de samma sak: Vi har inte kunnat påverka. Vi har tappats bort någonstans i processen. Vi känner att detta är allvarligt. Det är vi som är berörda, och det är vi som kommer att få betala för dessa miljönormer som tjänstemännen upprättar och de åtgärdsplaner som därefter formas. Även jag vill börja med att tacka miljöministern för svaret. Jag kan konstatera att jag delar ministerns syn på att vi har stora miljöproblem i vissa av våra vatten. Ur svaret framgår även att man har för avsikt att se över myndighetsstrukturen i landet och att man då även kommer att se över vattenmyndigheterna. Även det gläder mig.Däremot blir jag betänksam när ministern inte ser risken för att åtgärdsprogrammen och tillsynen av dessa kommer att påverkas av enskilda tjänstemäns personliga avvägningar. De kontakter jag har haft med berörda, såsom kommuner, markägare, vattenverksförbund med mera, ger en annan bild. Det har kommit mycket kritik om att den kunskap som finns ute i den praktiska verkligheten inte tagits till vara, utan att myndigheten först gjort sin bedömning för att först i efterhand få in synpunkter på om den är korrekt. Det är enligt min mening ett arbetssätt som inbjuder till konflikter snarare än samarbete. En konstruktiv dialog förutsätter att man börjar med ett blankt papper och sedan kommer överens om hur utgångsläget är.I finns erfarenheter vad gäller exempelvis användandet av våra vattendrag för bevattning. Här står enorma värden på spel för den enskilde, som det kan finnas risk att vattenlivet tar skada vid ett uttag. Det har då funnits stora skillnader mellan bedömningarna vid olika tillfällen. Det har i sin tur lett till en otrevlig ryktesspridning om att enskilda tjänstemäns fritidsintresse har spelat in vid bedömningen. Jag är övertygad om att så inte är fallet, men bara att misstanken kan uppstå undergräver förtroendet för systemet med beslutande tjänstemän.Den 1 mars presenterades de fem vattenmyndigheternas förslag till hur den juridiska styrningen skulle se ut. Det kan sammanfattas med att beslutsmakten överlåts till vattendelegationer som fattar beslut som ej går att överklaga. Jag hörde i och för sig en annan version av ministern, men jag litar på det.Man kommer i sina beslut att bara sikta på vattendirektivet och målen där. Problemet är att de målen ofta kan stå i strid med andra viktiga mål, exempelvis ökad användning av bioenergi. Det kan bli svårt att ha markproduktion för att minska kväveläckaget och klara en stor etanolproduktion. Delegationerna ska visserligen redovisa detta i en konsekvensanalys, men då förslagen ska fastställas senast innevarande år är det stor risk att detta inte kommer att behandlas , utan först efter besluten. Då kan det vara för sent.Herr talman! Frågan är av den arten att det krävs en omfattande samhällsdebatt för att göra avvägningar mellan skilda mål. Den typen av beslut bör rimligen fattas av politiker. En tanke kan vara att flytta hanteringen av vattendirektivet från vattenmyndigheter och delegationer till landsting och regioner. Det skulle göra att det är folkvalda politiker som utifrån experternas skilda bedömningar gör avvägningen mellan vilka mål som ska prioriteras.En annan fråga som måste behandlas, även om den kanske ligger i interpellationens utkant, berör vem som ska betala vad det kostar att genomföra de åtgärder som kommer att föreslås. Tidningen skriver i en ledare att en tjänsteman på en vattenmyndighet tyckt att en kostnad som motsvarade tre JAS-plan var någonting man kunde försumma.Jag är helt övertygad om att ingen av de inblandade partnerna funderar på om de ska använda sina medel till JAS-plan eller miljöåtgärder. Däremot tror jag inte att det kommer att vara möjligt att använda den vanliga metoden med att förorenaren betalar. De flesta som har rätat ut våra vattendrag och reglerat våra öar och sjöar är inte längre i livet.Herr talman! Ju mer jag sätter mig in i ärendet desto mer står det klart för mig att det var ett tvivelaktigt beslut när den förra regeringen införde vattenmyndigheterna och att en variant som ökar det politiska inflytandet vore att föredra. Tack för svaret, minister . Det var i mångt och mycket ett bra svar. Att vi har problem med våra vattendrag är väl känt. Vi har också en hög ambitionsnivå i att rätta till det. Det finns många bra exempel på hur man kan lyckas med det. Jag återkommer till det.Jag kan däremot inte låta bli att se detta ur konstitutionell aspekt. Vi har i en maktfördelningslära där makten delas mellan en förslagsställande, en lagstiftande och en dömande församling. Det är viktigt att det genomsyrar demokratin ned i förvaltningar och ut till myndigheter att det är det system vi har.Samtidigt har vi också ett antal miljömål. Vi har minst sju miljömål som berör vattnet. Vattenkvaliteten är viktig. Vi kanske med tiden kommer att få vattenbrist, problem med torka etcetera. Det är vi måste lägga grunden för ett förnuftigt vattenhanterande. Vattnet påverkar alla former av resurser i samhället.Det är också viktigt att man i det här sammanhanget har en väl avvägd balans mellan de olika områdena när det gäller , och så vidare. Här menar jag tillsammans med mina meddebattörer i interpellationsdebatten att det finns en brist i hanteringen av vattendirektivet.Det finns flera exempel på hur vattendelegationerna har ett väldigt teknokratiskt synsätt på de regler man lägger fram. Man tittar bara på det ur vattensypunkt. Med den lagstiftning som finns och den tidsplan som ligger kan det vara förståeligt. Det visar också på bristen i den demokratiska beslutsprocessen att man inte riktigt tittar på frågan, utan man måste vidga perspektiven.Jag kan nog förstå att en myndighetsperson har sitt perspektiv som expert. Men han måste även se det ur ett större perspektiv. Han får inte riskera att bli både lagstiftande och dömande, vilken är en uppenbar risk i de här fallen.Herr minister! Jag skulle vilja vädja om att man tittar över tillämpningsreglerna och kanske återför det till regionen för att just få balansen i beslutsfattandet. Det finns många organisationer och enskilda personer som är synnerligen oroade för vilka konsekvenser det kan få, för att inte tala om de ekonomiska konsekvenserna. Jag delar till fullo oro och syn på den här frågan. EU:s ramdirektiv för vatten genomförs för att vi ska säkerställa en god vattenkvalitet i grund-, yt- och havsvatten. För del innebär vattendirektivet ett stort åtagande då har cirka en tredjedel av EU:s samlade vattenförekomster.Av den första preliminära statusklassningen framgår det att cirka hälften av vattenförekomster inte klarar god status, vilket är direktivets mål. Statussättningen av våra vatten vilar på ett antal bedömningsgrunder där den parameter som har den sämsta statusen styr klassningen.Klassningen kommer att fastställas av vattenmyndigheterna och övergår därefter till en icke överklagningsbar miljökvalitetsnorm. har som enda land i EU valt att ha en miljökvalitetsnorm för både kemi och ekologi. När det gäller kemi och prioriterade ämnen kan en miljökvalitetsnorm vara motiverad. Men när det gäller ekologiska bedömningsgrunder kan miljökvalitetsnormen för dessa starkt ifrågasättas.Herr talman! När man säger att EU:s vattendirektiv ska säkerställa en god vattenkvalitet kan var och en av oss tro att god vattenkvalitet är detsamma här i som det är i , eller något annat EU-land, men så är absolut inte fallet. Man skulle också kunna tro att vi liksom övriga länder i EU skulle ha samma måttstock för att åstadkomma eller mäta vad som är god vattenkvalitet, men så är det absolut inte heller.Det är viktigt att vara medveten om att det i de allra flesta fall inte finns några objektiva vetenskapliga kriterier för var gränsen för god vattenkvalitet går. De svenska bedömningsgrunderna utgör endast några av flera möjliga metoder att beskriva tillståndet i vattnet.Bedömningsgrunderna är i flera fall nya. De är oprövade och innehåller omfattande osäkerhet och felkällor. Flera forskare som har tagit fram bedömningsgrunderna framhåller också dessa osäkerheter. I praktiken kommer statusklassificeringen dessutom till övervägande del att ske genom expertbedömningar vilka är osäkra och i många fall subjektivt grundade, tvärtemot vad miljöministern säger i sitt svar.EU:s ramdirektiv för vatten är ett miljömålsdirektiv. Syftet med direktivet är att öppna för en god ekologisk status i vatten, något som även förutsätter god kemisk status. För ekologin talar direktivet endast om miljömål. Det är en missuppfattning att direktivet kräver att ekologiska mål blir omgjorda till miljökvalitetsnorm.Användandet av miljökvalitetsnorm som styrmedel för den ekologiska statusen riskerar att undergräva verktyget miljökvalitetsnorm. För att vattendirektivet ska fungera på ett bra sätt är det av oerhörd vikt att tillämpningen blir lika i alla EU-länder och att konkurrensneutralitet råder. Blir det inte så finns det en uppenbar risk att verksamhet och sysselsättning flyttas till de länder som tillämpar ramdirektivet på ett generösare sätt.Bedömningsgrunderna kommer att jämföras mellan länder, men inte hur direktivet har implementerats i den nationella lagstiftningen. Som tidigare nämnts innebär vattendirektivet ett mycket stort och viktigt åtagande för . Det är av yttersta vikt att rätt åtgärder blir utförda för att nå direktivets mål om god status.Vi kan se beslutsunderlag som är alltför bristfälliga. Att omvandla den ekologiska statusen till miljökvalitetsmål var därför mycket olyckligt. Denna fråga är så viktig för att ett politiskt omtag behövs i denna del.Ett förfaringssätt baserat på det arbetssätt som vi tillämpar med miljömålen är mer effektivt och ändamålsenligt med tanke på den osäkerhet som finns i bedömningarna. Det skulle också öka acceptansen bland de verksamhetsutövare som ska utföra åtgärderna. Jag lägger märke till intresset som finns för frågan, och jag sätter naturligtvis värde på det. Jag vet att det för sedan hölls ett seminarium i , och det har säkert också inspirerat till en del av frågeställningarna.Det är värt att lägga märke till att det nu pågår ett arbete i hela EU där på många sätt har gått före i miljöarbetet. Vi har tagit på oss tunga kostnader för att effektivisera våra reningsverk.Det ligger särskilt i vårt intresse att till exempel länder på andra sidan ger sina bidrag. Jag träffar också min danska kollega som är ansvarig för situationen att man har 25 miljoner svin i som släpper ut avfallsmängder i motsvarande orenat avlopp från 70-80 miljoner människor. Det är klart att det ligger i högsta grad i vårt intresse att EU nu samlat gör insatserna för att minska utsläppen. Särskilt länder som tidigt har gjort insatserna för att bli bättre på miljö har intresse av att nu andra också ställer upp och gör sina insatser.Det är det grundläggande syftet med arbetet. Det har i grunden att vinna på.Jag håller med om att det ofta är ett problem att regler förhandlas fram av regeringsrepresentanter nere i EU, och sedan sjösätts de i de olika länderna. är det det som är en del av förutsättningen för att hela EU, också länderna på andra sidan , ska kunna vara med och göra förändringarna.Vi ska inte göra det så enkelt att bara det faktum att reglerna har gjorts upp i gör att de är mindre trovärdiga eller mindre acceptabla. Det är bra att vi samordnar saker i . Annars skulle vi få dra en stor del av lasset själva.Nästa fråga är om det här görs långt över svenska folkets huvuden. Jag ser alltid en sådan risk. Jag tycker att det är viktigt att vi gör allt vi kan för att minska den. Det jag själv har bidragit till så här långt är att vi har sett till att det blir en ny sammansättning på vattendelegationer. Vi har sett till att företrädare för de verksamheter som är berörda verkligen finns med där.Som jag sade i interpellationssvaret genomför vi just nu ett stort samråd för att synpunkter ska kunna komma fram. Vi ser till att det arbete som har gjorts i länsstyrelser bygger på svensk förvaltningstradition och tillämpar regler, där olika intressen ska kunna vägas mot varandra. Det är just för att en enskild inte ska drabbas orättmätigt eller orättvist av stränga regler.Det ska vara bra och effektiva regler men också med avvägning för vad som är rimligt i det enskilda fallet. Där återstår en stor del av prövningarna. Vi har inte ännu sett erfarenheterna av det.Dessutom har vi sett till att det ska vara möjligt att överklaga beslut i domstol när det är det rimliga. Vi har också sett till att innan kraven blir bindande för enskilda ska de prövas enligt regler. I och med det ska den rätta avvägningen göras.Ändå har jag sagt i mitt svar att vi ska vara beredda att ompröva arbetsformerna med ledning av de erfarenheter vi får när vi börjar arbetet. Som framgår av den proposition som jag har lagt fram för regeringens räkning om havspolitiken kommer vi att tillsätta en utredning som ser över hur vi organiserar vattenförvaltningen.Till sist kan jag för mina allianskolleger påminna om att när jag lägger fram propositioner till eller när jag ger interpellationssvar gör jag det på hela regeringens vägnar. Det kan vara bra att påminna om. Jag ska börja med att göra en bekännelse. Jag har notoriskt svårt för namn, framför allt namn som slutar med -gren och -berg. Jag har kanske kallat miljöministern för . I så fall ber jag om ursäkt, för det ska vara . Ta det gärna till protokollet!Jag vill understryka att jag inte är emot omständigheten att EU vill utveckla gemensamma riktlinjer. Jag är absolut inte någon motståndare till att man har högt ställda ambitioner när det gäller miljöarbetet.Det jag har uttryckt en oro över är att vi har frånhänt oss de möjligheter som EU ger oss att utforma regelverket så att det passar de svenska förutsättningarna. Den kritiken skulle kanske i större utsträckning riktas mot företrädare som miljöminister. Jag är väldigt glad och tacksam över de öppningar i implementeringen som miljöministern har aviserat här i kammaren i dag.Jag ska ändå ta upp några saker till här som andra kanske också har berört en smula men som jag tycker att det är viktigt att understryka. Det första är att vi har, tycker jag, principer som ska styra svensk statsförvaltning och över huvud taget svenskt utövande av befogenheter. Den första principen är att den som betalar måste få vara med och besluta. Allt annat vore för mig fullständigt orimligt.Jag menar att som det håller på att utvecklas , med mindre än att miljöministern inte utnyttjar den lilla öppningen till att göra de önskade justeringarna, kommer inte de som betalar att vara operativa i utformningen av miljönormerna och åtgärdsplanerna. Jag tycker att det är en viktig princip. Det ska man följa även när det gäller miljöarbetet.Den andra frågan som är viktig att ta upp här är målkonflikterna.