· GW10520 · 2009-06-01 19:13:27 — har frågat mig hur jag avser att garantera att rättvis och hållbar global utveckling ska vara överordnat EU:s ekonomiska intressen i associationsavtalen mellan och . Vidare har han frågat hur ska verka för att stärka ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter och ursprungsfolkens rättigheter och för att skärpa kraven avseende mänskliga rättigheter i associationsavtalet med . Slutligen har han frågat vad jag avser att göra för att öka öppenheten och inkludera det civila samhället i förhandlingarna.Förhandlingarna med respektive tre av de fyra länderna i Andinska gemenskapen har tagit ny fart. Ett förhandlingsavslut kan mycket väl vara i sikte.Associationsavtalen har tre delar - politisk dialog, handel och utvecklingssamarbete i vid mening. Att ett starkt fokus i förhandlingarnas nuvarande skede ligger på handelsdelen betyder inte att den delen är överordnad de övriga. Det avspeglar snarare det behov som uppstått av att man ägnat särskilt stora ansträngningar åt arbetet med att väga parternas intressen mot varandra inom det här området.Sveriges politik för global utveckling, PGU, är en viktig utgångspunkt. Där betonas samstämmigheten mellan olika politiska områden. Samstämmigheten syftar bland annat till att bidra till en rättvis och hållbar global utveckling. De asymmetrier som återfinns både inom och mellan olika samhällen, bland annat i form av en ojämlik resurs- och inkomstfördelning, ska därför uppmärksammas när dessa avtal utformas. strävar följaktligen också efter att associeringsavtalens alla tre pelare ska få ett jämbördigt utrymme under förhandlingarna.Att främja och öka respekten för de mänskliga rättigheterna är en prioriterad fråga inom och EU:s samlade utrikes- och handelspolitik. Det genomsyrar givetvis även vårt arbete med associationsavtalen.En dialog med civilsamhället, både från EU:s och från de latinamerikanska regeringarnas sida, är av största vikt. Därför ser vi positivt på den dialog som förs mellan regeringen och en rad organisationer här i . Vi har också fört samtal med representanter för ursprungsbefolkningar.En aktiv dialog leder till att frågor blir belysta ur olika perspektiv, vilket ger en mer komplett helhetsbild av situationen i länder och regioner som vi samarbetar med. Inom ramen för arbetet i referensgruppen för handelsfrågor möter regeringen också löpande olika intressegrupper från det civila samhället och näringslivet.Ambitionen är att under förhandlingarna nå så stor öppenhet som möjligt med hänsyn taget till våra sekretessförhållanden och relationer med andra länder. I samband med arbetet med hållbarhetsstudierna, Sustainability Impact Assessment, för kommissionen dessutom en dialog med det civila samhället i EU och i partnerländerna.Jag vill i det här sammanhanget slutligen särskilt lyfta fram att jag inte ser någon konflikt mellan en friare och mer omfattande handel och arbetet för att främja fred, frihet och mänskliga rättigheter. Det är snarare tvärtom. Handel är ett utmärkt verktyg inte bara för att bekämpa fattigdom och bidra till ekonomisk tillväxt och utveckling utan även för att främja en interkulturell dialog och en fredlig utveckling.De stärkta kontaktytorna som en ökad handel bidrar till att skapa leder i regel till ett ökat utbyte även inom andra områden. Det bidrar till ett större intresse för de rådande förhållandena i de länder man handlar med, vilket ökar trycket inte minst på att dessa länder ska respektera de mänskliga rättigheterna. Det stärker möjligheterna till insyn i de aktuella länderna genom att frekvensen av besök och kontakter ökar.Samtidigt finns det ofta ett viktigt samband mellan den ekonomiska tillväxt som handeln bidrar till att skapa och möjligheterna för befolkningen i de respektive länderna att själva mer aktivt kräva en större respekt för sina fri- och rättigheter.Historiskt finns det många exempel på att en friare handel gått arm i arm med framväxandet av stabila institutioner, en stärkt äganderätt och en större respekt för individens rättigheter - inte minst eftersom det ökade ekonomiska utrymmet som handeln bidragit till att skapa gett människor bättre möjligheter att göra sina röster hörda och kräva inflytande.Jag ser således inte den motsättning mellan ekonomiska framsteg och politiska framsteg som antyder utan tror att de med fördel kan befrämjas i samma process. Jag får inledningsvis tacka statsrådet för svaret. Av de drygt 20 interpellationer som avhandlats här är detta den enda som har direkt bäring på EU-parlamentsvalet . På få andra områden har makten så tydligt överförts från nationell nivå till EU-nivå som på handelspolitikens område. Det är uppenbart att svensk handelspolitik i stor utsträckning förs via . Trots det kan vi konstatera att i denna valrörelse har handelsfrågorna inte direkt funnits med på dagordningen.Jag har haft förmånen att få besöka ett av de länder som direkt berörs av dessa avtal, nämligen . Jag har fått träffa företrädare för fackföreningar, bondeorganisationer och ursprungsbefolkningsrörelser i syd från de flesta av de nio länder som berörs av dessa avtal. Alla jag har träffat är eniga om att associeringsavtalen kommer att ha långtgående effekter på möjligheter att bekämpa fattigdom och möjlighet till ekonomisk möjlighet. Ingen av dem jag har träffat har delat den starkt positiva bild som statsrådet här beskriver.De bondeorganisationer jag har träffat har oroat sig över hur de ska klara konkurrensen med ett europeiskt hårdsubventionerat industrijordbruk när EU tvingar de latinamerikanska länderna att öppna sina marknader som EU inte är berett att tumma på sitt eget omfattande jordbruksstöd.Från ursprungsbefolkningsrörelserna har man frågat vad som händer med deras rätt till mark och vatten som de har nyttjat när EU nu påtvingar de latinamerikanska länderna gemensamma regelverk för investeringar och offentlig upphandling, de så kallade Singaporereglerna, vilket kommer att kraftigt begränsa möjligheterna att skydda ursprungsbefolkningens rätt till vatten, mark och jordbruksutveckling.Från de fackliga företrädare jag har träffat har jag fått frågor om vart dialogen om de fackliga rättigheterna tog vägen - dessa grundläggande mänskliga rättigheter. Man frågar hur EU utan att tveka kan förhandla om ett frihandelsavtal med - det land där av morden på fackligt aktiva i världen sker och där en facklig företrädare mördas var tredje dag.Såväl som har valt att frysa sina handelsavtal med på grund av landets omfattande kränkningar av mänskliga rättigheter.Frågan jag får är: Varför väljer EU att fortsätta sina förhandlingar?Det är utifrån dessa och andra frågor som jag har mött hos latinamerikaner som jag har valt att ställa den här interpellationen till handelsministern.Det kan knappast komma som någon överraskning för handelsminister att jag inte är direkt nöjd med det allmänt hållna svaret.Jag önskar att handelsministern vill göra tre förtydliganden.För det första: Vad innebär det att ska uppmärksamma den ojämlika resurs- och inkomstfördelningen mellan och inom länderna, som statsrådet lyfter fram? Vad innebär det konkret för position i de kommande förhandlingarna? Kommer till exempel att vara berett att stödja de krav som man har rest från utvecklingsländerna om att de ska ha möjlighet att skydda framväxande industrier i ett övergångsskede?För det andra: Hur kommer man från svensk sida att arbeta med FN:s antagna deklaration om ursprungsbefolkningens rättigheter när det gäller att påverka utformningen av associationsavtalen? Regeringen säger att man ska föra och för samtal med representanter för ursprungsbefolkningen, men det räcker knappast för att uppfylla intentionerna i FN:s oerhört viktiga deklaration.För det tredje: Kommer att driva att associeringsavtalen kopplas till krav på ratificering av åtta kärnkonventioner eller kommer man att acceptera att EU:s inre marknad öppnas för företag, till exempel colombianska, som har satt mord på fackligt aktiva i system? Jag ska besvara så många frågor jag hinner i det här inlägget.Till att börja med vill jag konstatera att vi är överens i en fråga. Det handlar om EU:s jordbrukssubventioner. och riksdag har länge stått bakom att vi vill avskaffa dem. Det är en fråga som vi arbetar hårt för i EU. Det är viktigt att vi öppnar och också har en riktig frihandel värd namnet. Det är också ett stort problem i de multilaterala handelsförhandlingarna där många länder är protektionistiska och har behov av att skydda sitt jordbruk på helt felaktiga grunder.Därför är jag övertygad om att rätt väg att gå är precis tvärtom, nämligen att öppna vår handel och ta bort subventioner.Det är också viktigt att påpeka att detta gäller för båda parter - från båda håll.Vi påtvingar inte någon gemensamma regelverk, lika lite som vi påtvingar någon ett frihandelsavtal. Det är fullt frivilligt att välja att vara med eller att stå utanför. Det gäller också associeringsavtal.Jag drar gärna parallellen med EPA-avtalen med många . Det finns en hel del organisationer som säger att EU påtvingar de afrikanska länderna detta och att det är helt fel väg ut ur fattigdom. Det är precis tvärtom. Det är även där frivilligt att vara med, och det är något som länderna själva väljer.Det är också viktigt att vända på begreppet att man ska skydda någon från något. Det är snarare så att man ska öppna för någon att kunna utvecklas.Varför just ? Varför fryser vi inte avtal med ? Varför stoppar vi inte detta? Eller ännu tydligare: Varför bojkottar vi inte ?Därför att jag anser att det är fel väg att gå. Bojkott leder ingenstans. Vi kan dra parallellen med hur det ser ut i . Det har inte varit rätt väg att gå. Det gör bara att fler människor fastnar i sin fattigdom och i sitt förtryck och får mindre och mindre frihet på många olika områden.Jag tycker snarare att man ska öppna för handel och ökade kontakter för att människor ska kunna få det bättre och för att fler människor ska se hur man lever i en demokrati, hur man har frihet och hur man faktiskt också ökar sitt välstånd genom aktiv handel, företagsskapande och därmed jobbtillfällen. Jobblinjen är en tydlig linje att följa. Människor ska kunna leva på sin egen lön. Man ska kunna växa av egen kraft.Jag tar de andra frågorna i nästa inlägg.Jag vill ställa en motfråga till . Vad har för recept om man i stället väljer att frysa förhandlingarna och inte vill fortsätta med förhandlingar om associeringsavtal eller frihandelsavtal?Det är sällan jag får höra alternativet. Vad är det vi gör i stället? Det är många punkter som vi är oeniga om, men låt oss börja med det som vi är eniga om. Vi är helt eniga om att EU:s jordbruksstöd måste avskaffas och avskaffas så fort som möjligt.Men vi är oeniga om det rimliga i att tvinga länder att öppna sina marknader som vi behåller vårt stöd. Vad är det rimliga i att vi begär av länder som eller att de ska öppna sina marknader för import som vi behåller vårt jordbruksstöd? För mig som vänsterpartist börjar solidaritet hemma. Man börjar med att städa upp på sin egen bakgård innan man går ut i världen och ställer krav. Det rimliga borde vara att vi först tar fajten i EU för att avskaffa vårt jordbruksstöd innan vi går ut i världen och tvingar andra länder att lägga om sin politik på de här områdena.Handelsministern pratar om att det är två parter. Jag tycker att det är märkligt att prata om två parter som måste göra sin hemläxa. Det går ju knappast att jämföra det jordbruksstöd som finns i länder som eller med det omfattande jordbruksstöd som finns i Europa.Låt mig också ta upp frågan om frivillighet. Den frivillighet som handelsministern pratar om är ju en chimär. Många av länderna i är helt beroende av EU som marknad. EU är för de flesta av dessa länder den näst största exportmarknaden. För dem saknas i verkligheten den möjlighet som handelsministern pratar om. Det fria val som det pratas om är en frivillighet som bara finns på papperet, inte i verkligheten.Jag tror inte, vilket handelsministern har försökt att påstå, att det finns en konflikt mellan friare handel och arbetet med att främja fred och mänskliga rättigheter. Det som skiljer mig och statsrådet åt är att jag inte kan se hur frihandel automatiskt leder till minskad fattigdom eller ökad respekt för de mänskliga rättigheterna. Det handlar i grunden om hur handeln förs och på vilka villkor.Fråga befolkningen i - för att ta ett exempel från en annan kontinent - där av befolkningen lever i fattigdom trots att man har exporterat olja , om handeln har gett dem välstånd.Fråga de fackliga aktivister som sitter fängslade i för att de har krävt att de ska få organisera sig fackligt, om explosionsartade ökning av handel har gett ökad respekt för de mänskliga rättigheterna.När man debatterar de frågorna med handelsministern verkar handelsministerns huvudfokus vara hur handelsreglerna ska utformas och att de blir friare. För mig som vänsterpartist är inte det centrala hur handelsreglerna utformas utan vad de leder till. Leder handelsavtalen till ökad eller minskad fattigdom? Leder de till ökad eller minskad miljöförstöring? Leder de till ökad eller minskad respekt för de fackliga rättigheterna - ursprungsbefolkningens rättigheter?Då får jag väl besvara statsrådets frågor. Vad är alternativet? Alternativet tycker jag är att vi framför allt lyssnar på dessa berörda länder i och för fram deras krav och deras synpunkter, och de har haft tydliga synpunkter. Människor från fackföreningsrörelsen som jag har träffat säger: Varför stöder ni inte våra krav? Varför tar ni inte detta tillfälle i akt att tvinga våra regeringar att ratificera åtta kärnkonventioner?Från till exempel colombianerna hör jag: Varför använder ni inte detta tillfälle för att sätta press på vår regering att den ska respektera de fackliga rättigheterna och sluta mörda fackligt aktiva i vårt land? Det är en sådan konkret möjlighet. Det är klart att det finns möjligheter och alternativ till dessa handelsavtal. GSP Plus-alternativet är ett sådant exempel som lyfts fram från många av dessa länder. Jag vill ställa en sista fråga till även om jag vet att listan över frågor börjar bli lång för statsrådet. Jag förstår att statsrådet också har träffat representanter för organisationer i och hört deras kritik. Frågan är: Varför väljer statsrådet att inte lyssna på dessa människor? Vad är det som latinamerikanerna själva inte begriper? Varför är man så kritisk mot dessa avtal om de nu skulle gynna en demokratisk utveckling i deras länder? Vi ser nu att andelen investeringar i värde sett är större än biståndet till . Det tycker jag är oerhört glädjande. Många säger: Ser ni nu hur attraktiva vi är? Ser svenska företag hur viktigt det är för våra länder att man kommer och gör investeringar och handlar med oss i stället för att bedriva bistånd - att gå från aid to trade? Det är också en viktig del som är kopplad till denna typ av avtal där vi ser att det fortfarande behövs en bättre privat näringslivsutveckling. Vi ser att det behövs vidare kompetens i förhandlingar. Många är också väldigt oroliga för hur det går med regional integration. Jag drog den parallellen eftersom jag har träffat många afrikanska ambassadörer och har det väldigt aktuellt på bordet. Om vi börjar där ser vi att det är väldigt viktigt att vi också inkluderar det som kallas Singaporefrågor, det vill säga investeringsskyddsavtal och så vidare. Ska vi ha riktiga avtal kan det nämligen inte bara handla om handel, utan det måste också vara hela ramverket runt omkring för att det ska bli en helhet och för att det ska bli en riktig egen utveckling.Jag är övertygad om att denna oro för regional integration också är en fråga som kan lösas inom ramen för ett brett och stort avtal därför att det stimulerar till både regional integration och handel utanför den regionen, i detta fall Andinska gemenskapen.Men jag har väldigt svårt att förstå frivilligorganisationer och fackliga organisationer som bara talar om att detta inte är bra för ditt land, detta ska du inte lyssna på, och detta avtal ska du inte skriva på därför att då kommer det inte att gå bra för er och då kommer ni att fortsätta leva i fattigdom.Jag skulle önska att man kunde agera på ett mycket mer konstruktivt sätt, och det är precis det som de afrikanska länderna också efterfrågar i stället. De säger: Hjälp oss! Men vad är det som vi behöver ha in i denna förhandling för att det ska bli ett bra avtal för båda parter?Det är någonting som jag tror att man kan bli väldigt mycket bättre på. När det gäller arbetstagarnas rättigheter och de fackliga organisationerna är detta en väldigt viktig fråga för både och EU. Det är bland annat därför som vi hårt driver frågan om CSR, Corporate Social Responsibility, därför att vi vet att svenska företag är bra på detta. Det är någonting som man går i bräschen för. En viktig del där är arbetstagarnas rättigheter, mänskliga rättigheter, miljöfrågor och antikorruption.Redan 2005 antogs de andinska och de centralamerikanska länderna i EU:s förordning om allmänna preferenser för , GSP Plus. Det syftar till att ge extra förmånliga handelsvillkor till utvecklingsländer som ratificerat och implementerat FN:s och centrala konventioner om mänskliga rättigheter. har arbetat aktivt för att grundläggande arbetsrättsliga konventioner kommer med som en del i GSP Plus. anser också att länder ska tillämpa grundläggande konventioner och föredrar att länderna uppmuntras att göra framsteg snarare än att använda detta som bestraffningar. Jag får inledningsvis säga att jag tycker att det är ganska magstarkt att statsrådet står här och kritiserar frivilligorganisationerna och deras syn på dessa avtal. Att de har en stor oro är inte svårt att förstå när människorna i bondeorganisationerna i känner att deras möjligheter att försörja sig och sina barn är hotad och när fackliga organisationer i ser hur deras systrar och bröder som är fackligt aktiva mördas . De uttrycker en stark oro och vill förändra och använda dessa avtal till en positiv förändring. Att statsrådet kallar detta för att inte vara konstruktiv tycker jag är lite magstarkt. Man lyfter från frivilligorganisationerna både i och i fram en lång rad krav på hur man skulle kunna förändra dessa avtal. Man säger: Stryk Singaporefrågorna! Det är ett krav som vi vet att även andra europeiska länder faktiskt stöder. Man säger: Villkora dessa avtal med åtta kärnkonventioner så att man tvingar länderna att underteckna dessa konventioner! Man säger även: Lyft in FN:s deklaration om ursprungsbefolkningars rättigheter, och tillgodose och respektera de saker som lyfts fram i denna viktiga deklaration! Statsrådet talar också om regional integration och vikten av det. Det klingar ganska falskt med tanke på den strategi som man har haft just mot Andinska gemenskapen där man valt att utestänga först två och därefter ett av de länderna där man har haft en regional integration som har pågått . Man har försökt bygga ett ökat regionalt samarbete och ett ökat regionalt handelsmönster. Men från EU:s sida väljer man nu att dela upp länderna, att splittra dem, och förhandla med bland annat och men lämna vid sidan om. Det är inte ett sätt från EU:s sida att promota eller stödja regional integration. När jag lyssnar på när hon talar om handelsfrågor får jag lite av en déjà vu-upplevelse från min egen tid då jag läste grundkursen i nationalekonomi vid . Det är en oerhört förenklad och nyliberal bild av världen där man beskriver att handel per automatik ger välstånd och att investeringar alltid är av godo. Men verkligheten ser inte ut så.Min uppmaning till statsrådet i slutet av denna diskussion är att hon ska lyssna till organisationerna i syd och ta deras oro på allvar. Jag lyssnar absolut. Sedan är det inte alltid så att vi kommer fram till exakt samma åsikt, vilket är väldigt naturligt därför att det också handlar om att lyssna på väldigt många olika parter.Hans Linde vet väldigt väl att vi inte har valt att utestänga två länder. Det är inte alls det som det är fråga om. Det handlar om att två länder själva inte vill förhandla. Det är fortfarande så att det är en frivillighet. Verkligheten har tydligt bevisat hur handel är bra, inte minst för som för ganska sedan var ett fattigt land och är ett väldigt rikt land som har utvecklats genom handel, genom öppenhet, genom frihandel och genom att vi är ett av de mest utåtriktade länderna i världen. Vår bnp består faktiskt till av handel - export och import. Där håller jag alltså inte med alls. Men är det naturligtvis viktigt, precis som jag sade inledningsvis, att handel är en del i detta. Det finns fler delar som vi absolut förhandlar om, och handeln är ett väldigt viktigt verktyg för utveckling i ett land. Men det finns naturligtvis fler andra olika delar som också är viktiga för utveckling, för ekonomisk utveckling och för att människor ska kunna leva på sin egen lön. Kunskap och utbildning är ett annat väldigt viktigt område. Ytterligare ett viktigt område är att både män och kvinnor får komma till tals och att det också finns lika rättigheter för kvinnor och män i denna typ av länder. Jag vill bara avslutningsvis väldigt kort också säga att vi förhoppningsvis kommer att kunna komma ett bra steg vidare i de här förhandlingarna under vårt svenska ordförandeskap. Det ser ut som om vi ska kunna ha ett förhandlingsavslut under vår period som ordförande, och det är någonting som jag är väldigt glad för.