· GX108 · 2009-10-01 14:51:44 — refererar till ett antal siffror från . De siffrorna behöver inte vara fel, men det blir missvisande när blandar äpplen och päron. Det är därför jag har lagt energi på att förtydliga vilka investeringar, mål och strategier man gör exempelvis i vårt grannland . Jag gör därtill konkreta ekonomiska jämförelser med de insatser som regeringen gör budget.Det är något som undviker att förhålla sig till. Det är naturligtvis inte oppositionens ansvar. Därför är jag tydlig och säger att vi nu investerar och tillför resurser för att fortsatt utveckla bredbandsutbyggnaden på landsbygden. Vi är mycket medvetna om att det finns delar av landsbygden som marknadens egna drivkrafter aldrig kommer att vara intresserade av. Det generella är att det är marknadsaktörer som ska tillgodose behovet av IT-infrastruktur. Därför skapar vi bra regelsystem och bättre förutsättningar för konkurrens.Vi tillför 445 miljoner för bättre utbyggnad, för robustare system och för att man, när man ändå gräver, också lägger ned tomrör. Allt i syfte att utnyttja de tillfällen som ges för att på bästa möjliga sätt utnyttja våra resurser så att vi skapar fortsatt utbyggnad av bra bredbandskapacitet i alla delar av landet. har frågat mig om jag är beredd att ta initiativ till att ett moratorium för avvisningar av hbt-personer införs och till att EU:s medlemsländer stoppar avvisningar av hbt-flyktingar till . har också frågat vilka åtgärder jag på är beredd att initiera för att beslut om asyl till personer som förföljs på grund av sin sexuella läggning eller könsidentitet också får genomslag i praktiken.När det gäller första fråga, om initiativ till ett moratorium för avvisningar av hbt-personer, vill jag hänvisa till mitt svar på fråga om införande av moratorium rörande hbt-flyktingar från (2008/09:1195). Enligt utlänningslagen är en person att anse som flykting om han eller hon på grund av ras, nationalitet, religiös eller politisk uppfattning eller på grund av kön, sexuell läggning eller annan tillhörighet till viss samhällsgrupp känner välgrundad fruktan för förföljelse. Det som avgör om en asylsökande ska få stanna som flykting är om han eller hon, mot bakgrund av de individuella omständigheterna i det enskilda fallet, riskerar förföljelse. Omständigheterna utgörs av den asylsökandes egen berättelse tillsammans med vad som är känt om förhållandena i hemlandet. och migrationsdomstolarna gör en samlad bedömning av de uppgifter som framkommer i ärendet.Självklart ska den fortsätta att driva frågor om hbt-personers grundläggande rättigheter i EU-sammanhang men det är varje medlemsstats ansvar att fatta beslut i enskilda asylärenden. Det bör dock uppmärksammas att sexuell läggning omnämns som exempel på en särskild samhällsgrupp i det så kallade skyddsgrundsdirektivet, det vill säga Europeiska rådets direktiv /83/EG av om miniminormer för när tredjelandsmedborgare eller statslösa personer ska betraktas som flyktingar eller som personer som av andra skäl behöver internationellt skydd samt om dessa personers rättsliga ställning och om innehållet i det beviljade skyddet. Vad gäller frågan om att bevilja asyl till personer som förföljs på grund av sin sexuella läggning eller könsidentitet så utgår jag från att och domstolarna tillämpar den aktuella bestämmelsen på ett korrekt sätt. Som jag tidigare nämnt har regeringen anvisat att i utbildnings- och kompetenshänseende uppmärksamma hbt-personers situation. Mot den här bakgrunden ser jag inte att det föreligger behov av åtgärder från min sida. Jag ber att få tacka för svaret. Även om statsrådet knappast har svarat på mer än möjligen den första av mina frågor säger statsrådet ändå något i sitt bristfälliga svar: Jag vill inget göra. Jag kan inget göra. Jag ska inte göra något.Jag vill påstå att det svaret har vi fått i denna kammare varje gång dessa frågor har varit uppe till debatt oavsett vilken politisk hemvist migrationsministern har haft.Statsrådet anför att han har gjort allt som står i hans makt. Ändå, migrationsministern, skickas homosexuella tillbaka till där vi vet att de förföljs, torteras och dödas. Migrationsministern vill inte göra något åt situationen. Säg det så är statsrådet åtminstone ärlig.Herr talman! blev jag aktiv i den svenska hbt-rörelsen. Då var mördandet, torterandet och förföljandet en vanlig företeelse i . Det är så än . Då var man faktiskt modig när man vågade ta upp de här frågorna i kammaren. Vpk:s , till exempel, ställde precis de frågor om som jag har ställt i min interpellation. Redan då svarade den dåvarande invandrarministern: Jag kan inget göra. Jag vill inget göra. Jag ska inte göra något.Nu, , har vi samma fråga och svaret är detsamma, trots att vi har fått en lagstiftning som tydligt säger att sexuell läggning är en egenskap som ska tolkas som samhällsgrupp enligt flyktingbestämmelserna.Trots den skärpningen av lagstiftningen väljer att bortse från lagstiftarens vilja när det gäller just sexuell läggning. tolkning av lagstiftningen är minst sagt underlig. Jag vet inget annat område där man år ut och år in tillåter en myndighet att bortse ifrån vad lagstiftaren uttryckligen har begärt vid en ändring av lagen.Jag erkänner gärna att det finns ett försvar för tidigare invandrar- och migrationsministrar, även om det är litet. De hade inte en så tydlig lagstiftning som den här regeringen har.Såvitt jag minns var statsrådet ledamot av socialförsäkringsutskottet och stod bakom majoriteten för vad som uttalades om utlänningslagen i utskottet. Jag vill hävda att statsrådet och ingen annan har det fulla politiska ansvaret för att svensk lagstiftning följs.Nej, statsrådet vill inte medverka till moratorium. Då är frågan hur många hbt-personer som ska förföljas, torteras och dödas innan migrationsministern förstår att detta är ett stort problem. Ministern säger ju att han noga följer frågan. Hur många ska dödas innan migrationsministern är beredd att göra några förändringar?Sverige är nu ordförande i . Vi vet alla att statsrådet arbetar hårt för att få till stånd en politisk överenskommelse angående en gemensam asylpolitik. Jag önskar statsrådet lycka till med det arbetet. Frågan är om hbt-flyktingar är något som finns på dagordningen och i förhandlingarna. Är den svenska attityden även i de här fallen: Jag kan inget göra. Jag vill inget göra. Jag kommer inte att göra något.Slutligen vill jag fråga statsrådet: När kommer hbt-personer att få genomslag i praxis?Är det inte att bryta devisen: Jag kan inget göra. Jag vill inget göra. Jag kommer inte att göra något. Jag tycker att det här är angelägna och viktiga frågor.Innan jag går in på dem ska jag göra en reflexion över engagemang här i kammaren. Det är bra att man tar upp frågor för diskussion och debatt. Det är bra att man försöker utveckla en migrationspolitik och en asylpolitik som så många människor som möjligt här i landet kan stå bakom.Det är min uppfattning som migrationsminister att det därför också är viktigt att arbeta med skyddsgrunderna.Att, som gör från talarstolen, påstå att den här regeringen - jag vet inte hur det har varit med tidigare regeringar - har haft som mantra att inte göra något är att inte tala sanning.Vi arbetar inom Europeiska unionen mycket tydligt för att skapa ett gemensamt europeiskt asylsystem där personer som är i behov av internationellt skydd har tillgång till en effektiv rättsprocess.Sverige har en viktig roll när det gäller att föra fram hbt-personers rättigheter i dessa sammanhang. Det är också en roll som kommer att ta.Vi har också i detta sammanhang arbetat för att vi ska slå vakt om den ordning som vi har i där det är personers individuella asylskäl som bedöms. Det är bara bra att förklarade att han står bakom den ordning som röstade igenom 2005/06. Jag önskar att man kunde säga samma sak om Socialdemokraternas tilltänkta samarbetspartner i och Vänstern som inte alls är intresserade av ett gemensamt europeiskt asylsystem, vilket skulle ge fler människor skydd. De är för den delen inte heller särskilt intresserade av att stå upp för den ordning med migrationsdomstolar som vi har i . Vad har förresten hänt sedan vi fick en ny regering, ? Det är ganska mycket på det här området, jämfört med tidigare, när det gäller hbt-frågorna. Regeringen anvisade till exempel i regleringsbrev - det var en av mina första åtgärder som statsråd - att verket i utbildningshänseende särskilt skulle uppmärksamma frågor som rör hbt-personer. Ett sådant uppdrag hade verket haft. Det skulle vara intressant att höra reflexion över detta eftersom han också ingick i under den förra mandatperioden och också , om jag inte missminner mig. Vilka initiativ tog som riksdagsledamot och hans parti för att det i instruktioner skulle framgå att man skulle utbilda sig självt på detta område, så att de tjänstemän som ytterst faktiskt är ansvariga för att pröva asylärenden har rätt kompetens på detta område?Alltnog, nu har verket ett sådant uppdrag, och man är också ålagt att återkomma till regeringen för att tala om hur man arbetar. I regleringsbrevet anvisade regeringen att skulle redovisa detta arbete. vill regeringen se hur verket analyserar sitt kompetensbehov i frågor om grupper som kan vara särskilt utsatta, däribland hbt-personer.Mitt intryck som statsråd är att har kommit långt i arbetet med hbt-frågorna och att verket har ett i grunden gott samarbete med frivilligorganisationer som är engagerade i villkoren för asylsökande hbt-personer. Jag träffar själv RFSL regelbundet och för en dialog med dem. Men det kanske är ännu viktigare att verket träffar den typen av organisationer och tar intryck av vad de säger, tycker och tänker.Min förhoppning är att vi ska kunna fortsätta att driva dessa frågor aktivt . Det är, eftersom frågor vilket ansvar jag har, ett ansvar som jag tänker ta fullt ut, och jag har här inför kammaren redovisat att regeringen uppenbarligen har gjort väsentligt mycket mer bara som vi har styrt än vad förutvarande regeringar har lyckats åstadkomma. Jag väntar, som sagt var, på reflexioner kring detta. Jag hade inte förväntat mig någonting annat av statsrådet eftersom statsrådet alltid i alla svar säger: Vi gör väldigt lite, men ni gjorde minsann mycket mindre. Det är precis vad statsrådet säger i svar efter svar. Det blir man inte speciellt mycket bättre på.Jag har här redovisat ett problem som statsrådet inte är omedveten om, och ändå skickar man tillbaka hbt-personer att torteras, förföljas och dödas. Detta gör man medvetet från den . Någon annan tolkning kan jag inte göra hur gärna jag än skulle vilja. I svaret på min interpellation har man fortfarande devisen: Jag kan inget göra, jag vill inget göra, och jag kommer inte att göra något. Sedan kan man utbilda hur många som helst i hbt-kunskap eller kring hbt-personers situation om det inte får något genomslag. Det har nämligen inte fått något genomslag i detta fall sedan stod och diskuterade dessa frågor . Jag har hållit på med dessa frågor , och ändå är situationen densamma, oavsett vilket namn eller vilken politisk färg som den aktuella migrationsministern har haft. Folk skickas tillbaka för att torteras, förföljas och mördas. Det påstås att man har kommit långt, men man har inte kommit så långt på att man har ändrat hur man bedömer dessa fall, utan fortfarande skickar man tillbaka människor. Jag tycker också att det är utmärkt att man för en dialog, både att statsrådet för en dialog och att för en dialog. Men om man inte tar in det som man får till sig och omvandlar detta till någonting praktiskt politiskt betyder den här dialogen inte någonting. Då har den inte haft någon verkan. Jag gör vad jag kan på min sida för dessa frågor eftersom jag är ganska trött på att höra den devis som vi har hört : Jag vill inget göra, jag kan inget göra och jag kommer inte att göra någonting.Jag ska kommentera en sak som jag inte hann kommentera i mitt första anförande. Jag tycker att det är utmärkt att och fick igenom att sexuell läggning är en särskild samhällsgrupp enligt det skyddsgrundsdirektiv som vi arbetar efter. Jag har inte sett någonting om hbt-personer i Stockholmsprogrammets handlingar eller i handlingarna till , och jag brukar kasta ett getöga extra när det gäller just flyktingfrågor. Men jag har inte sett någonting om hbt-personer där. Det är en massa prat från talarstolar och i vackra tal. Men när kommer vi att se en förändring av politiken? Det har vi inte sett . Det är prat och prat och prat, men det gäller knappast de personer som riskerar att utvisas från därför att man säger: Jag vill inget göra, jag ska inget göra och jag kommer inte att göra någonting. Det är, som sagt var, en intressant diskussion, i synnerhet när motdebattören inte alls tar intryck av det som man säger eller bekvämar sig med att följa huvudspåren i debatten. Man kan utbilda hur många som helst, säger . Jag skulle vilja säga att det är ett kavat uttalande i dessa sammanhang, lite för kavat enligt min mening.Först och främst har vi självständiga myndigheter och domstolar i det här riket. Det är inte eller regeringen som med fjärrkontroll bestämmer vem som får lov att stanna och vem som får avslag på sina asylansökningar. Det handlar om rättsprocesser, . Det är just det som den nya ordning som vi införde i bred politisk enighet i den här kammaren befäster. Om detta ska kunna fungera på ett bra sätt måste de tjänstemän som är satta att pröva asylansökningar ha korrekt utbildning. Det är därför som denna fråga är av central betydelse. Det är bra, säger , att den tidigare socialdemokratiska regeringen lade fram en proposition som vann gehör i , också den med bred politisk förankring, om att sexuell läggning skulle vara en skyddsgrund. Men uppenbarligen hade man sedan inte mod nog, kraft nog eller vilja nog - för att använda ett mantra - att ge i dess regleringsbrev ett ansvar för att utbilda sin personal. Det var vi som gjorde detta. Det händer ingenting, säger . Låt mig då få tala om vad som står i årsredovisning , alltså efter bara med borgerligt styre, för att visa på skillnaden. Man har genomfört utbildningar om könsperspektiv och hbt-frågor med kompletterande utbildning om sexuell läggning och samarbete med RFSL i samtliga utbildningar. har ungefär 400 personer genomgått utbildningen, och ökar antalet ytterligare. Jag tycker att det kan vara värt att peka på detta. Om man inte är intresserad av vad myndigheterna faktiskt gör för att förändra sin utbildningskapacitet och innehållet, kunskaperna och kompetensen hos de människor som är satta att bedöma dessa ärenden då har man inte förstått var problemet ligger. Jag är fullt villig att fortsätta diskussionen om hur vi ska få ett genomslag i bedömningarna för dessa frågor. Jag tror att det är ganska svårt att tro att man kommer någonstans om man inte ser på utbildningsbehovet hos personal. Det är inte alldeles enkelt. Det är det aldrig när det gäller att bedöma asylfrågor. Det är inte alldeles enkelt att få människor att berätta att de kanske är i den situationen att de omfattas av hbt-perspektivet. Det kanske inte är helt lätt att få människor att tidigt i asylprocessen tala om den egentliga anledningen till att de söker skydd i Sverige.När man talar om dessa frågor borde man egentligen, tycker jag, ha lite mer respekt för de svårigheter man ställs inför när man ska försöka avgöra trovärdigheten, för det är ju trovärdigheten som ligger till grund för bedömningen huruvida någon får asyl i eller inte.Det är, som sagt, en intressant debatt och diskussion som har dragit upp här, men jag skulle önska att man var lite mer nyanserad och inte som ett mantra fortsatte att upprepa att det inte händer någonting, att det inte görs någonting och så vidare. Det är uppenbart för alla som kan läsa innantill att det i regleringsbrev och återrapportering samt i regeringens instruktioner framgår att det hänt väldigt mycket, och det fortsätter att hända saker och ting. Det tycker jag är den viktiga slutsatsen så här långt i debatten. När det gäller den senaste lagstiftningsomgången var hela utskottet mycket noga med att säga att - låt mig läsa innantill vad jag skrev i min interpellation - "utskottet ansåg att redan det förhållandet att personen levt öppet som homosexuell i torde kunna innebära en risk för avslöjande och därmed förföljelse i hemlandet, till exempel om det finns personer som av någon anledning vill skada honom eller henne". Så sade vi i utskottet, och det måste ha varit ett uttryck för politisk vilja. Där var vi överens, och vi trodde att vi skulle få en lagstiftning på plats så att vi slapp den här typen av debatter.Migrationsministern säger att man gjort jättemycket, bland annat utbildat personal vid . Det är i och för sig jättebra, men det måste också få genomslag. Om det inte får genomslag i praxis, i hur man hanterar ärendena, måste vi fundera på om vi kan förbättra lagstiftningen. Det är vad vi brukar säga när myndigheter inte gör som vi tänkt att de ska göra. Jag vet ärligt talat inte hur vi skulle kunna förändra lagstiftningen på det här området; jag tycker att vi har en bra lagstiftning som går längre än i många andra länder, och trots detta fungerar det inte. Migrationsministern säger att man har utbildat personal. Ändå förföljs, torteras och mördas hbt-personer i länder dit de utvisas.Därför, menar jag, kvarstår mantrat jag vill inte, jag kan inte, jag kommer inte att göra något. Det kvarstår i detta sammanhang, herr talman, och efter denna debatt kan jag bara konstatera att när det gäller hur man hanterar frågorna från sida har inte mycket hänt . Mycket har inte hänt.