· GW10209 · 2009-01-23 13:25:32 — har frågat mig om jag avser att verka för att regeringen upphör med att använda begreppet utanförskap på ett missvisande och missledande sätt. Vidare frågar om jag kommer att verka för att regeringen återkommer med definierade och rimliga målsättningar för sysselsättningspolitiken som gör att och allmänheten har möjligheter att utvärdera och ställa regeringen till svars för den förda politiken.Regeringens övergripande mål för politiken är full sysselsättning. Full sysselsättning har varit ett mål som politiker i och andra länder strävat mot . Det saknar, liksom många andra övergripande mål för politiken som jämställdhet och biologisk mångfald, en exakt kvantitativ definition. Att en exakt kvantitativ definition saknas ska dock inte hindra politiker från att sträva mot dessa mål. Målen kan i stället behöva kvantifieras av olika indikatorer som visar om riktningen är den rätta.Utanförskapet är ett samlingsbegrepp för ett allvarligt samhällsproblem som belyser att betydligt fler än de som är arbetslösa har arbetsmarknadsrelaterade problem. Utvecklingen på arbetsmarknaden måste därför bevakas med en bred uppsättning av indikatorer som beskriver arbetsmarknadssituationen för hela befolkningen i arbetsför ålder.Regeringen har i budgetpropositionen presenterat ett ramverk för sysselsättningspolitiken. syftar till att identifiera, styra åtgärderna till och följa upp de mest väsentliga problemen på arbetsmarknaden. Ett av de viktigaste beslutsunderlagen för detta är arbetskraftsundersökning, . pågår på regeringens initiativ ett arbete med att vidareutveckla statistiken och statistikredovisningen baserad på . har de första resultaten av detta arbete sett sitt ljus och SCB kommer successivt att publicera nya och bättre indikatorer som underlättar och regeringens möjligheter att följa utvecklingen på arbetsmarknaden. Jag tackar finansministern för svaret. Tyvärr svarar finansministern inte fullt ut på de ställda frågorna. Jag har frågat finansministern dels om definierade mål för sysselsättningspolitiken, dels om vad just kritik föranledde för förändringar av utanförskapsbegreppet och användningen av det.Herr talman! Det stora problemet är hur regeringen och inte minst finansministern använder utanförskapsbegreppet. Att ständigt upprepa att man har minskat utanförskapet i med ett visst antal personer och ge sken av att det handlar om antalet människor i verkligheten som skulle ha brutit något slags utanförskap är inte korrekt med det mått som används.Utanförskapet mäts av regeringen som antalet helårsekvivalenter vid försörjande genom olika slags sociala ersättningar. Det kallas sedan ofta i debatten från regeringsföreträdare för antalet personer.Att minska utanförskapet har sagts vara regeringens viktigaste politiska fråga. Trots det har regeringen inte lyckats presentera vare sig något rimligt mått eller något sätt att mäta utanförskap. I stället används fortfarande ett utanförskapsbegrepp som nästan ingen förstår. Att lägga ihop långtidssjuka och svårt sjuka människor med korttidsarbetslösa och människor som har en förkylning och bara är borta är missvisande. På det sättet får man ett stort antal personer som är arbetslösa under en eller bara sjuka från jobbet att förvandlas till människor i utanförskap.Det är kraftigt missvisande. Det har vi i framfört ett flertal gånger. har också granskning kommit fram om hur regeringen definierar utanförskap och sysselsättningspolitik. Den levererar svidande kritik mot regeringens behandling av sin enskilt viktigaste politiska fråga.Riksrevisionens kritik stämmer väl med den kritik som vi från sida har riktat mot regeringen. Trots att regeringen uttalar att det övergripande målet för regeringens politik är att minska utanförskapet har det målet fortfarande inte definierats. Utan en entydig definition är det svårt att styra politiken på ett bra sätt.Riksrevisionen visar på att uppföljningen och utvärderingen blir mycket svår och ansvarsutkrävande i princip omöjligt. När ingen vet vad målet att minska utanförskapet innebär går det inte heller att följa upp om åtgärderna för att nå målet har varit effektiva. Det finns ingen måttstock som man kan utvärdera mot. , den här församlingen, kan då inte heller på ett bra sätt avgöra om regeringens politik varit framgångsrik och om man har förvaltat det här på ett effektivt sätt.Jag anser, herr talman, att när en statlig myndighet som kommer med en sådan kraftfull kritik och sådana påpekanden på en avgörande del av regeringens politik förtjänar det lite mer svar och kommentarer från än vad det här svaret utgjorde. Jag skulle gärna vilja veta hur finansministern ser på den kritiken på ett seriöst sätt och om den kommer att föranleda några förändringar i användningen av utanförskapsbegreppet, om det finns någon som helst självkritik. Jag tackar för att hon ställer en väldigt viktig fråga till . Vi har tidigare tagit upp det märkliga i utanförskapsbegreppet. Regeringen har infört möjligheten för kommunerna att införa vårdnadsbidrag, då människor går hemma med bidrag utan att arbeta. Man kan dessutom få vårdnadsbidrag utan att sluta arbeta om man köper tjänsten via hushållsnära tjänster och har en barnflicka hemma i stället. När det gäller att man inte står till arbetsmarknadens förfogande och inte räknas in i utanförskapet hänvisar regeringen i sitt svar till en bred uppsättning indikatorer som beskriver arbetsmarknadssituationen för hela befolkningen i arbetsför ålder. Trots att jag har suttit i befann jag mig faktiskt i utanförskap , då jag hade drabbats av influensa och därmed var sjukskriven. Eftersom jag inte varit sjukskriven har jag alltså lämnat utanförskapet enligt regeringens definition. Det visar det märkliga i hur man definierar utanförskap och det beskriver i sin frågeställning till regeringen.Det skulle vara intressant att höra hur många i regeringen som befann sig i utanförskapet och 2008 som har lämnat det med den definition som faktiskt finns att man befinner sig i utanförskap när man är sjukskriven.Herr talman! Jag ska inte förlänga debatten. Det vore ändå intressant att få reda på lite fakta om hur många i regeringen som har befunnit sig i det utanförskap som kritiserar när det gäller hur regeringen använder statistiken. Man kan naturligtvis ta den här diskussionen som initierar ur en rad olika utgångspunkter. Låt oss försöka ta den så seriöst som vi kan. Det är det jag försöker återspegla i mitt svar.Utanförskapet är kanske allra viktigaste samhällsproblem, allra viktigaste ekonomiska problem. Det beror på att vi med den typ av välfärdsstat som vi har, där vi tillsammans finansierar sjukvård, barnomsorg och skola med skatter, är beroende av att huvuddelen av befolkningen i arbetsför ålder arbetar. Det är så vi kan få den här modellen att fungera.Vi har haft ett problem historiskt. Utanförskapet har vuxit. För varje lågkonjunktur har vi legat kvar på en högre nivå av arbetslösa, sjukskrivna och förtidspensionerade. Detta har varat . Det är alltså en djupgående trend i det svenska samhället som är djupt problematisk.Varför är den då djupt problematisk? Jo, för att nu går vi in i en fas i svensk ekonomi där en allt större del av befolkningstillväxten sker bland de äldre och yngre människorna som inte arbetar. Ska vi klara av att bevara den svenska modellen i den meningen att vi med rimliga skatter kan finansiera goda välfärdstjänster för alla är vi beroende av att fler kommer i arbete. Vi måste bryta trenden mot stigande utanförskap.Att detta är viktigaste ekonomiska utmaning är långtidsutredning, , , SNS och praktiskt tagit alla ekonomer som går i närheten av långsiktiga utmaningar överens om. Där har vi en grupp av diskussion kring utanförskap.Sedan har vi som ställer sig på sin egen piedestal och säger att utanförskap inte existerar eller att det handlar om hur vi exakt definierar det. Är vi överens, eller är vi inte överens om att detta är det viktigaste samhällsproblemet? Det är ett viktigt klarläggande i en sådan här diskussion.Hur är det då med formuleringen av målet? Full sysselsättning har varit ett mål för den ekonomiska politiken sedan, tror jag, . Detta är sant för . Det är sant för de flesta europeiska länder. Trots det finns det inte någon bättre definition av full sysselsättning än att alla som vill och kan arbeta också arbetar. Det är ett komplext och svårdefinierat mål.Så är det ofta i politik. Det är samma sak med jämställdhet, integration, biologisk mångfald och för den delen med prisstabilitet. När man försöker förhålla sig till ett komplext mål försöker man tydliggöra definitionen. Sedan försöker man hitta olika typer av indikatorer som pekar på om man kommer närmre eller längre ifrån målet. Det är precis på det ödmjuka sättet vi har förhållit oss till ramverket för sysselsättningspolitiken i olika vårpropositioner och höstbudgetar.När vi tittar på vad utanförskap är handlar det om att människor är arbetslösa, sjukskrivna, förtidspensionerade eller latent arbetssökande och att de står utanför arbetsmarknaden, inte för att de har ett ohälsoproblem utan för att arbetsmarknaden fungerar dåligt. Då är frågan om det betyder, som antyder, att jag hävdar att alla som är förkylda är i utanförskap. Nej, så är det naturligtvis inte. Det tror jag inte någon människa skulle hävda. Men en stigande sjukfrånvaro, en stigande förtidspensionering och ett stigande antal personer i arbetslöshet, om vi också räknar in arbetsmarknadspolitiska åtgärder, över tre decennier återspeglar att svensk arbetsmarknad inte skapat så många jobb som människor behöver och inte så många jobb som ekonomin behöver för att vi ska klara av att finansiera en välfärdsstat långsiktigt. Det är därför kritik i den här frågan får bedömas som relativt ytlig och oprecis. Vi har valt att arbeta med en komplex målstyrningsmodell därför att det är ett komplext mål. Man försöker tydliggöra målet och sedan peka på olika indikatorer som visar om man går i rätt riktning eller inte. Finansministern pratar om sina ambitioner att få fler människor i arbete. Jag tror inte att vi är särskilt oense om de ambitionerna. Sedan försvann den seriösa tonen från finansministern när han säger att jag ställer mig vid sidan om när vi vill granska ert sätt att jobba med er viktigaste politiska fråga och med det begrepp som ni ständigt återvänder till, mäter och använder.Att kalla som statlig myndighet ytlig och tycka att vi från sida, och andra från oppositionen inte ska hålla på att krångla till det och ställa er till svars eftersom ni faktiskt vill så väl är nästan på gränsen till naivt. Ni får faktiskt utstå debatt och granskning, även om ni anser er ha ett viktigt mål i botten och vilja väl. När man gång på gång upprepar i debatten från regeringsföreträdare och inte minst finansministern att med så och så många personer har man minskat utanförskapet och det grundar sig på ett kritiserat och missvisande använt statistiskt begrepp får man utstå granskning och kritik. Men jag förstår att det är besvärligt.Det allvarliga problem som talar om med människor som står utanför arbetsmarknaden är det man helt missar om man fokuserar på fel sak. Det är det som är grunden i vår kritik. Det handlar inte om någon petimäterkritik av hur man använder statistik. Det handlar om att om man verkligen vill lösa det viktiga samhällsproblemet med människor som är långtidsarbetslösa eller långtidssjuka missar man det helt om man upphöjer det till att det viktiga är att se till att människor i stället har sjuknärvaro och inte är borta från jobbet. De ska vara på jobbet så att ni kan hyfsa till er utanförskapsstatistik. Om man fokuserar på fel problem levererar man också fel åtgärder. Det är det som är grundproblemet.Det allvarliga är att det är en så oerhört viktig fråga som ska hanteras på ett seriöst sätt. Det handlar om människor. Det handlar om människor som är sjuka eller arbetslösa. Om man i stället koncentrerar sig på dem som just nu ligger hemma i vinterinfluensa och anser att de lever i utanförskap missar man det verkliga problemet.Riksrevisionen menar även att när regeringen ofta refererar till utanförskapsindikatorn och säger att antalet personer i utanförskap har minskat säger indikatorn inget om hur många verkliga människor som faktiskt befinner sig i utanförskap. I stället mäter man helårsekvivalenterna, och jag tror att de flesta tycker att det är ett mycket märkligt sätt.Detta måste väl ändå, , förtjäna ett seriöst svar. Ser du inget som helst problem med att den indikator ni använder inte alls mäter det som ni säger er vilja åtgärda? Det är det som talar om väldigt tydligt: Det mäter inte det ni vill förändra.Riksrevisionen påpekar också att den indikator man mäter förhåller sig mycket tveksamt till det mål som finns om att minska utanförskapet. Att ha ersättning från en socialförsäkring, till exempel arbetslöshetsersättning, är för många människor också en stor trygghet som innebär att man, trots att man blir av med sitt arbete och söker arbete under den tiden, ändå kan vara en del av samhällsgemenskapen. Att då säga att dessa personer lever i utanförskap gör det extra obegripligt.När regeringen i indikatorn också räknar med dem som har de allra kortaste sjukskrivningarna och som inte har ersättning från socialförsäkringen utan från företagen i form av sjuklön är det så märkligt att inte ens regeringspartiernas egna företrädare förstod att så var fallet innan och jag för något halvår sedan påpekade det här i kammaren.Med den nuvarande indikatorn för utanförskap kan dessutom utanförskapet minska genom högre sjuknärvaro och utslagning från arbetsmarknaden, och det är helt oacceptabelt. Jag förstår att finansministern väljer att svara på frågor, eftersom hon är den som har ställt interpellationen. Jag tyckte i alla fall att det var viktigt att belysa att utanförskapsbegreppet är så missvisande. Jag kände mig inte utanför den där veckan ; däremot kände jag mig väldigt sjuk.Det som är allvarligt med hela utanförskapsdiskussionen är att regeringen faktiskt medverkar till att fler människor kommer att bli arbetslösa genom att inte ge mer pengar till kommuner och landsting. Att man säger att man aktivt försöker motverka utanförskapet men gör fler människor arbetslösa är ett motsatsförhållande som jag inte tror att någon i det här landet begriper.Jag tycker också att det är viktigt att man när man använder sig av begrepp och statistik också ska vara tydlig med vad som innefattas. Jag tror, med all respekt, att ingen tycker att en riksdagsledamot som är sjuk eller två skulle betraktas vara i utanförskap. Jag tror inte ens att många av de välavlönade som är sjuka betraktas vara i utanförskap, och jag tror att rätt många som är arbetslösa en del av tiden inte heller känner igen sig i begreppet utanförskap. Några av dem kanske till och med har tittat på det ni förmodligen skulle kalla utanförskaps-tv, eftersom de har varit hemma och varit sjuka . Jag vet inte. Jag blir lite förvånad över att det verkade falla sig mer eller mindre naturligt för att konstatera att många människor som har arbetslöshetsersättning känner trygghet med det. Det instämmer jag i, men är de inte i utanförskap? Menar att människor som är arbetslösa, med eller utan ersättning, inte är i utanförskap?Det var vad sade alldeles , och det vore bra att få ett svar på den frågan. Vi har en diskussion om utanförskap. Vi har konstaterat att alla som tittar på svensk ekonomi är överens om att ska vi klara en svensk välfärdsmodell på lång sikt, med generös skola, hög kvalitet i barnomsorg och annat som utgör kärnan i vår välfärdsmodell måste vi ha fler människor i arbete.Vi har under upplevt ett växande utanförskap, där varje lågkonjunktur har inneburit att fler människor står utanför. Det har inneburit att färre unga kommer in på arbetsmarknaden, att integrationstiderna förlängs, att vi inte har uppnått den jämställda arbetsmarknad som vi önskar och att alltför många människor går i pension för tidigt.Det här är vad diskussionen om utanförskap handlar om. Diskussionen om utanförskap är spegelbilden av diskussionen om full sysselsättning. Vill vi att alla som vill och kan ska vara på arbetsmarknaden, eller inte? Om det problemet är jag och LO överens. Jag och LO har däremot olika uppfattningar om hur man ska uppnå detta.Var står i den diskussionen är mer oklart. När hon ifrågasätter utanförskapsbegreppet hamnar hon nämligen i diskussioner som gör att man får känslan av att står på ekonomisk-politiska grund, det vill säga att arbetslinjen - att människor ska arbeta och försörja sig och jobba och spotta i händer och hugga i - inte är viktig. I stället är det viktigt med medborgarlön och att man kan välja om man vill jobba. Det moderna industrisamhällets krav på att man jobbar är något man vill komma ifrån, för det är omodernt och gammalmodigt.Det är lite det som gör att man inte riktigt känner igen sig i begrepp. Är det att hon har bekymmer med statistiken och vill klargöra hur vi ska nå full sysselsättning, eller är det egentligen så att hon ifrågasätter den fulla sysselsättningen?Jag tror att de facto har som grundläggande utgångspunkt att hon inte delar min syn på arbete, arbetslinjen och full sysselsättning. Men då tycker jag att det är bättre att hon säger det än att låtsas att detta handlar om statistik.Varför kan jag tycka att det är så märkligt att för den här diskussionen? Jo, det sammanhänger med att begreppet helårsekvivalenter inte har uppfunnits av . Det infördes i budgetpropositionerna var finansminister. Varför gjordes det? Ett skäl var att helårsekvivalenterna blir ett mått på hur mycket offentliga utgifter vi har för de olika transfereringssystemen. Vi har ju vetat att vi har haft dålig koll på det. När det minskar i det ena transfereringssystemet ökar det nämligen i det andra, och det är helheten som belastar budgeten - att människor går från arbetslöshet till sjukskrivning eller från sjukskrivning till förtidspension.Det är det ena skälet till att valde att införa detta begrepp.Det andra skälet var att fastställde ett sysselsättningsmål, där man ville öka den reguljära, långsiktiga sysselsättningen. För att kunna utvärdera det begreppet använde man begreppet helårsekvivalenter för att se hur omfattande frånvaron från arbetsmarknaden var.Jag är naturligtvis ingen expert på vilka förhandlingsstrukturer som fanns under , och samarbete. Men om det här begreppet nu är så konstigt, så fel, så missvisande och på alla sätt olämpligt, varför rapporterades det då i varje budgetproposition och varje vårproposition ? ingick ju i regeringsunderlaget. Varför ställde sig aldrig upp i förhandlingarna och sade att begreppet var jättekonstigt och låt oss ta bort det?Jag tycker att det skulle finnas ett större inslag av att vi är raka mot varandra och i stället säger som det är: Vi i tycker att det här med arbetslinjen - med full sysselsättning, att folk ska spotta i nävarna och hugga i, att vi ska jobba och bygga det här samhället på att vi gemensamt står till arbetsmarknadens förfogande - inte är syn. syn är att vi ska ha ett samhälle där man väljer lite grann, och där det gamla industrisamhället är någonting som man förtalar och säger att det vill vi inte ha. Det ska vara ett annat, medborgarlönsbaserat samhälle. Varför inte i stället stå för det? levererar förbluffande nyheter här i kammarens talarstol. Det är en riktig kioskvältare. Håll i er: Jag som ekonomisk-politisk talesperson för står på ekonomisk-politiska grund!Det gör jag absolut, och det är helt otroligt att även har kommit fram till detta.Att ni har en helt felaktig tolkning av vår politik är en annan sak. Om man identifierar ett problem och sedan väljer fel statistik för att visa på det problemets utveckling och fel väg att lösa det, då visar det också på en avsaknad av probleminsikt och individperspektiv. Regeringen får fel fokus.Det är klart att vi vet, och det har jag och debatterat förut, att det statistiska begreppet helårsekvivalenter har använts och av andra än den borgerliga regeringen. Men det användes inte på det sättet. Det var ett statistiskt underlag bland andra som användes för att visa precis just det det mäter, men ni använder det för att mäta utanförskap. Det är något helt annat.Jag tycker att det skulle vara väldigt intressant om regeringen verkligen vill lösa problemet och försöka hitta sätt att mäta just det ni definierar som utanförskap. Det skulle vara väldigt intressant att visa på just det problemet på ett korrekt sätt. Det skulle jag välkomna. Men där är vi ju inte. Till vill jag säga: Självklart anser jag att människor som står långt från arbetsmarknaden, som är sjuka eller arbetslösa , har hamnat utanför arbetsmarknaden. Att sedan säga att de lever i utanförskap är något mycket större. Det är ett rätt stigmatiserande begrepp som den borgerliga regeringen har lagt sig till med. Jag skulle inte drista mig till att säga det. Men att de har hamnat utanför arbetsmarknaden är sant, och det är ett stort problem. Det är de människorna vi ska hjälpa tillbaka, och det gör man inte genom att fokusera på dem som har influensa. Jag tror att vi här närmar oss en vattendelare i svensk politik. säger att man tillhör dem som är i utanförskap - definierat på något sätt - om man är arbetslös . De som är arbetslösa - , några månader eller kanske upp till - är tydligen inte i utanförskap enligt åsikt. Det går tillbaka också till synen på friår. De som har friår i det drömsamhälle som vill skapa, är de i utanförskap, eller är de innanför?Detta handlar ytterst om huruvida man anser att arbete är en central del, inte bara för att finansiera pensionerna utan för individen, för den självrespekt det innebär att man är med och försörjer sig själv och inte bara försörjs av andra. Anser ni i att arbete har ett egenvärde för att det stärker individens självrespekt och position i gemenskapen? Jag ska inte försöka ge svar till . De får återkomma till varandra i den diskussionen. värjer sig mot min kritik, men jag har svårt att riktigt ta det på allvar. Hon ifrågasätter varje mått på utanförskapet för att det kommer att innehålla personer som inte är i utanförskap, till exempel korttidssjukskrivna. Det är ju inte annat än en indikation på om vi är på väg mot full sysselsättning eller inte. Hon ifrågasätter alltså själva måttet, men jag tror att det handlar om att hon egentligen vill ifrågasätta själva problemet. Varför tror jag då det? Jo, om vi vill ha fler i arbete måste vi få in fler på arbetsmarknaden. Då måste det löna sig bättre att arbeta så att fler vill delta. Då måste vi ha bättre utbildning så att fler har en säker grund att stå på när de är på arbetsmarknaden. Då måste vi se till att ha en lönebildning som gör att vi inte får inflation så snart arbetslösheten börjar minska.Finns det en röd tråd i ekonomiska politik, med medborgarlön, försvagat jobbavdrag, höjd a-kassa och annat som man föreslår, är det att man systematiskt har åtgärder som leder till lägre arbetskraftsdeltagande och en sämre fungerande lönebildning. Det vill säga att fler människor skulle fastna i utanförskap och att fler människor av arbetsmarknadsskäl skulle stå utanför arbetsmarknaden.Vi kan titta på hur siffrorna ser ut. Sedan den här regeringen tillträdde har vi haft en kraftig minskning av utanförskapet. Det är en av de starkaste vi har upplevt . Antalet personer i sjuk- och aktivitetsersättning har minskat kraftigt. Det handlar om 20 000 personer. Antalet personer som får sjukpenning har minskat. Det handlar om 70 000 personer. Sammantaget har den totala arbetslösheten minskat. Det ser vi i den statistik vi fick från SCB . Detta är måttet på att vår politik, systematiskt inriktad med de indikatorer vi har, har bidragit till att minska utanförskapet.