· GW10438 · 2009-05-05 13:31:05 — Det har ju varit anledningen till att jag under den föregående mandatperioden inte har velat ta ställning till kårobligatoriefrågan innan det har funnits ett färdigt förslag.Inte minst har det varit viktigt att se hur man löser de skatterättsliga frågorna för kårer och nationer när kårobligatoriet har avskaffats. Det har kunnat ske på ett godtagbart sätt. Vi har i skatteutskottet särskilt kunnat behandla de frågorna i anslutning till regeringens proposition, och jag tycker att det har kommit ut ett bra förslag till slut i det här avseendet.Nu diskuteras närmare kårernas möjlighet att klara sin verksamhet, inte minst studentinflytandet, i ett förändrat läge. Jag tycker i likhet med statsrådet att det är märkligt att såväl debattörerna här som företrädare för kårerna har en sådan defaitistisk inställning beträffande hur många studenter man räknar med ska bli medlemmar.Nu har vi vissa erfarenheter i där vi har haft en så kallad nollösning beträffande nationerna. Där vet vi att det finns många studenter, distansstuderande, äldre studerande och studenter som kanske inte längre har ett intresse av att vara med i kår och nation, som har avstått medlemskapet i nation. Det är av studenterna som har varit medlemmar. Jag tycker att det är en målsiffra som studentkårerna bör ha. Sjunker antalet lägre än minskar onekligen deras legitimitet att företräda studenterna väldigt tydligt.Jag upplever det som mycket angeläget att studentkårerna kan ha en sådan verksamhet att de motiverar studenterna att i så stor utsträckning som möjligt lösa medlemsavgiften. Jag tycker att det är rimligt av regeringen att inte utgå från att medlemsantalet ska sjunka avsevärt utan att man utgår från ett rimligare mål. får man se hur utvecklingen blir. Det tycker jag är en i hög grad rimlig lösning.När man nu börjar jämföra med frimärkssamlare och aktiesparare i olika organisationer gör man dessutom den felaktiga jämförelsen att det bidrag som regeringen nu föreslår i så fall skulle bli högre per medlem ju färre medlemmar man får, eftersom man utgår från antalet studenter vid eller högskolan. Jag utgår från att studentkollektivet även är berett att betala en del, precis som de har gjort inom obligatoriet, för att kunna låta sig företrädas vid universitets och högskolors olika organ. Jag är inte lika bekymrad som väldigt många företrädare är redan initialt.Onekligen skulle jag kunna vara bekymrad över att detta att man lägger målet så lågt skulle kunna bli ett självspelande piano. Jag tycker att det är viktigt för studentkårerna att markera betydelsen för studenterna av sin verksamhet och därmed säkerställa att man åtminstone får ungefär 70 procents anslutning. utredning har hyllats. Då uppstår frågan: Stöder ni även det förslag som hade om att dra ned antalet högskoleplatser? Det var ju hans finansiering av den utgiftsökning som han också föreslog. Såvitt jag vet tycker Socialdemokraterna att det borde vara fler högskoleplatser. Ni säger alltså nej till finansieringen men fortsätter att högljutt kräva utgiften. Det är en viss lapsus i ert resonemang.Till den här frimärkssamlaren som tycker att han får så mycket statsbidrag kan jag säga att han dock ska veta att varje student får 80 000 i statsbidrag för sina studier. Dessutom finns ett generöst studiestödssystem. Nog ger vi stöd till studenterna!När det gäller just studenternas föreningsmedlemskap har vi snarare haft fackföreningarna som förebild, och fackföreningarna får i princip inga statsbidrag. Där har vi gjort den kompromissen att studentkårerna ändå, som ett slags grundtrygghet, får ett statsbidrag.Då säger så här: Ni tror väl inte att många studenter går med när ni drar ned statsbidraget? Jo, där tror vi så att säga på rakt motsatt samband mot det som verkar tro på. Om staten skickar ut signalen "lägg era pengar på annat, det här sköter vi" tror vi inte att det blir särskilt stor tillströmning. Studenterna måste känna att det här är viktigt för dem: Det här är vi beredda att stödja. Stöder vi det får vi också någonting tillbaka.Jag kanske får utgå lite från interpellanternas hemorter. Det lyser igenom i och interpellationer att ni utgår rätt mycket från respektive Uppsala.När vill skildra det som att till exempel befinner sig i en brant utförsbacke vill jag peka på att har varit universitet . Man hade ett visst forskningsanslag när man blev universitet. Det är högre. Att kalla en sådan ökning för uppförsbacke är kreativt. Jag brukar jämföra med , som har fått sina forskningsanslag ökade med . I är studentnationerna stora och dominerande. Genom att vi , inte minst efter ståndaktiga agerande, inför en fortsatt skattebefrielse för studentnationer, räknar vi med att just som studieort i och med den ekonomiska nyttan av skattebefrielsen kommer väl ut ekonomiskt av reformen.Det har talats här om att jag inte lyssnar på protester. Ärligt talat har det väl inte varit så mycket protester. Jag tror att många studenter - det framgår av olika enkäter och omröstningar i tidningar - tycker att det här är bra.Jag ska till SFS stämma i övermorgon, och jag ska naturligtvis lyssna på vilka bekymmer de har i övergångstiden. Naturligtvis är jag också beredd att utvärdera detta. Jag har redan sagt att om det visar sig att ni pessimister har mer rätt än och jag, som är mer optimistiska, får vi naturligtvis ta det som utgångspunkt för nya beslut. Regeringens politik på universitets- och högskoleområdet är verkligen kristallklar. Universitet och högskolor ska göras beroende av regeringen. Det är regeringen som ska peta i de strategiska satsningarna, vad som ska forskas om, i stället för att forskarvärlden ska göra det. Rektorerna ska tillsätta styrelserna. Det är unikt. Det händer ingen annanstans. ska studentkårerna bli beroende av universitetens och högskolornas välvillighet att tillskjuta pengar.Jag tror i och för sig att man kommer att göra det eftersom man tycker att kvalitet och studentinflytande är så pass viktigt. Men pengarna måste tas någon annanstans ifrån. Då kommer det att gå ut över kvaliteten i utbildningen. Det finns inte hur mycket pengar som helst. Det är enkel marknadsekonomi, det vill säga tillgång och efterfrågan. Om avgifterna höjs lär ännu färre bli medlemmar. Det är fundamentalt. Regeringens egen utredare säger att det måste skjutas till så mycket pengar som vad regeringen gör för att behålla dem.Vi säger att det är okej att ta bort obligatoriet, men då måste tillräckligt med pengar skjutas till. Vi kan i det statsfinansiella dagsläget se att det är svårt. Därför är vi inte så dogmatiska, utan vi säger att kårobligatoriet ska behållas eftersom studentinflytandet är en så pass viktig kvalitetsindikator som påverkar resultaten på lärosätena mycket. Jag kan bara beklaga att de borgerliga ledamöter som har varit emot detta nu har accepterat och slagit sig till ro med att fastigheterna och husen av men inte människorna. Studenternas röst kommer att tystna. Jag trodde inte att jag skulle behöva förklara för en forsknings- och utbildningsminister att det är fråga om i relation till de andra universiteten. Det är klart att har haft förmånen att vara universitet . Sedan finns det några andra som har haft förmånen att vara universitet i 100, 150 eller kanske . Det försprånget syns tydligt. Den här regeringen har inte gjort något för att minska gapet. Tvärtom ökar det . Det var det jag sade var en uppförsbacke, inte en utförsbacke. Då går det lätt. Uppför är det tungt.Vi säger ja till fler högskoleplatser, precis som vi säger ja till fler komvuxplatser eller fler platser i kvalificerad yrkesutbildning. Vi tycker att det är viktigt att unga människor utbildar sig. Det är också därför som vi tre står här . Det handlar om kvaliteten i utbildningen, studentinflytande och den kommande arbetskraften.Jag konstaterar att vi har en högskole- och forskningsminister i denna högerregering som inte sätter studenten främst. Det hedrar att han är tydlig med att han bekymrar sig mer över husen. Men jag bekymrar mig faktiskt mer över studenterna och den blivande arbetskraften som vi vet att vårt land så väl behöver.Tänk så många förbättringar som har gjorts i undervisning och i studiesociala miljöer när det gäller hälsa eller kreativa högskolemiljöer tack vare studentkårerna. De får nu i stället lägga kraften på lotterier, jippon och ölförsäljning för att få ihop ekonomin.Jag noterar ändå att statsrådet säger att om vi socialdemokrater har rätt ska de ändra sig. Jag kommer ihåg det, och jag glömmer det aldrig. Det är i sådana fall inte första gången jag ser fram emot det. Jag tackar för debatten. Ingen ska behöva tala om för mig att är bäst. Det vet vi. Men även i är vi bekymrade över att studentinflytandet riskeras på det sätt som sker med den proposition som regeringen har lagt fram. Vi tycker att det är alldeles för viktigt för det.Det handlar självfallet inte om någon sorts defaitism när vi är oroade, när vi tror att studentinflytandet är i fara. Tvärtom vill vi faktiskt visa vår uppskattning av det arbete som görs, och vi tycker därför att man ska betala för det. Det tycker vi i alla andra sammanhang också. Det ska inte slumpas bort.Herr talman! Jag är inte dugg förvånad över att är nöjd med det framlagda förslaget. Jag har aldrig uppfattat att studentinflytande är hans stora grej. Jag var med redan när var studentska och var studentkårens ordförande 1965-1966 och utvecklade studentinflytandet med gott resultat. Men jag vill påpeka att det i någon mening är tragiskt att studenternas verksamhet , särskilt , har betalats av studenterna själva. I den meningen har verksamheten varit tämligen unik. Det har det så kallade obligatoriet medverkat till. Det är genom avgifter som studenterna har kunnat säkra sin verksamhet, bland annat studentinflytandet.Det är lite synd att när en förändring görs, måste det innebära att den verksamheten, till betydande del som ni tycks vilja ha det, till viss del ska statsfinansieras. Det är naturligtvis bättre att försöka säkerställa att studenterna även framöver genom sina organ kan finansiera den verksamheten. Därför finner jag det märkligt att man från början har inställningen att medlemstalet kommer att minska så avsevärt att man måste ha mer statsbidrag än vad regeringen föreslår. Det borde vara en självklarhet att studentkårerna anstränger sig för att utveckla förmånerna i anslutning till medlemskapet så att man behåller en betydande andel av studenterna i studentkårerna. Det är rätt av regeringen att inte utgå från en mycket pessimistisk syn på hur många som kommer att ansluta sig. Ett bra studentinflytande kan framför allt utvecklas om det finns en hög legitimitet genom många anslutna studenter. Socialdemokraterna säger att det är fel tid att avskaffa kårobligatoriet. Problemet för er är att ni alltid har tyckt att det är fel tid att avskaffa kårobligatoriet. Frågan har varit aktuell . har ni hittat något argument att motsätta er avskaffandet. Det känns inte så starkt.När ni hyllar ska vi ha klart för oss att ni definitivt inte hyllar hans finansieringsförslag. I och med att det faller bort inser vi alla att vi står inför ett statsfinansiellt problem.Men det var egentligen inte det som var avgörande för att vi hamnade på den nivå som vi gjorde, utan det var att vi tyckte att detta var en rimlig signal: Vi utgår ifrån att studenter uppskattar de inflytandeinsatser och de sociala insatser som kårerna gör och att de är beredda att engagera sig för det.Har jag fel är jag beredd att ändra mig, dock inte i själva principfrågan. I så fall får vi naturligtvis ta en ny fundering på i vilka former vi ska garantera de här viktiga funktionerna.Apropå några interpellationer vill jag påpeka att det inte är så att vi nu har bestämt oss för att överföra vissa sociala förpliktelser från kårerna till lärosätena, utan det är ett slags garanti. Vi förutsätter att det kommer många medlemmar med i kårerna och att de därmed får kraft att fortsätta sin verksamhet. Men skulle det inte inträffa är det väldigt viktigt att någon har ansvaret för de sociala uppgifterna.Det är med det scenariot vi har lagt ansvaret på lärosätena. Vårt grundalternativ är att det här kommer att bli bra och att studenterna får goda möjligheter att även verka för ett starkt studentinflytande.