· GW10345 · 2009-03-24 18:01:13 — har frågat mig om jag avser att ta några initiativ till att ge de regionala samordnarna verktyg så att de kan lösa sina uppgifter och inte bara beskriva problem och framställa önskemål. har frågat mig vilket mandat jag har gett de regionala samordnarna att själv vidta åtgärder och vilket syfte regeringen hade med att inrätta de regionala samordnarna.En följd av finanskrisen och konjunkturnedgången är att kommuner och län i har drabbats av varsel om uppsägningar och nedläggningar av verksamheter. Därför har regeringen uppdragit åt regionala samordnare i samtliga län, sammanlagt 37 personer, att för regeringens räkning samordna insatser lokalt och regionalt. Det gäller först och främst att på bästa sätt använda de verktyg och resurser som redan finns på lokal och regional nivå. Det kan exempelvis handla om resurser inom ramen för regionala tillväxtprogram, regionala strukturfondsprogram, socialfondsprogrammet, Arbetsförmedlingens coachningsresurser, yrkesvux, långivning, företagsakuter etcetera.Den arbetsmodell som regeringen valt bygger på samverkan mellan statens företrädare i länen, landshövdingarna, och det regionala politiska ledarskapet i de län där de har ansvaret för regionala tillväxtfrågor. Det är med utgångspunkt i deras olika roller som företrädare för stat respektive region som de har mandat och resurser att samordna varselarbetet samt vidta åtgärder.Syftet är att främja kraftsamling och samverkan mellan aktörer som exempelvis Arbetsförmedlingen, , trygghetsråden och , , , , kommuner, företag, fackliga och ideella organisationer. Målet med åtgärderna måste vara att stärkt sin konkurrenskraft när konjunkturen vänder.En viktig del i samordnarnas arbete är dialoger med medborgare, företag och kommuner för att skaffa sig en bild av situationen och behoven i länet. Därtill kommer ett stort behov av kontakter med de lokala, regionala och nationella aktörer vars verksamheter och resurser kan bidra till att möta företagens och medborgarnas behov. I uppdraget ingår även att till regeringen redovisa utvecklingen i berörda kommuner och län samt att identifiera behov av särskilda insatser i olika delar av landet.För att skapa "en dörr in" till och därmed underlätta dialogen mellan regeringen och samordnarna har regeringen inrättat en nationell samordningsfunktion i form av en statssekreterargrupp. Vid fyra tillfällen har regeringen fört en samlad dialog med samordnarna och har samordnarna rapporterat till regeringen om varselsituationen i länet, hur arbetet går samt resultat av arbetet. Rapporteringen visar samlat på hur lokala, regionala och nationella resurser kan användas för att möta neddragningar och varsel. Tyngdpunkten i rapporterna ligger på redovisning av åtgärder och initiativ som tagits av samordnarna och andra aktörer på lokal och regional nivå.Arbetssättet har fallit väl ut. Det är inom ramen för ett aktivt regionalt tillväxtarbete både på kort och på lång sikt som det finns förutsättningar att möta behoven hos företag och individer i tider av kris och oro. De regionala samordnarna vittnar om betydelsen av långsiktiga regionala strategier som grund för snabba beslut om åtgärder i en krissituation. Det förtroende och den tillit som byggts upp av samverkan mellan lokala och regionala aktörer i partnerskap ligger nu till grund för en väl fungerande samverkan i varselarbetet.Enligt samordnarna är engagemanget och uppslutningen kring genomförda aktiviteter och åtgärder stort. Många vittnar om att arbetet, trots den svåra situationen, präglas av optimism och framtidstro.Regeringen har fått ett brett stöd för detta sätt att arbeta, inte minst från samordnarna själva. Jag tackar ministern för svaret.Regeringen började, som sagt, att utse ett antal regionala samordnare för att möta det svåra arbetsmarknadsläget och har sedan undan för undan kompletterat dessa. Man har inrättat den nationella samordningsfunktion som nämns i svaret för att underlätta dialogen, och så långt är det väl och bra. Samordnarna har jobbat lite olika länge ute i landet och tagit fram förslag och åtgärder för att hantera den svåra situation som landet drabbats av.Vad är det för verktyg som finns? Det är det interpellationen handlar om. Vad ska det hela resultera i? Att få en uppgift men inte verktygen för att klara uppgiften är inte en avundsvärd situation. Från många håll kommer kritik mot att verktygen saknas. Det svåra arbetsmarknadsläget har sedan denna process startade ytterligare förvärrats och fördjupats.Frågan i interpellationen var om näringsministern avsåg att ta initiativ till att ge de regionala samordnarna verktyg så att de kan lösa sin uppgift, inte bara beskriva problem och framställa önskemål. Jag upplever inte att den frågan riktigt är besvarad. Det känns inte tryggare vare sig för mig, för samordnarna eller för de regionala och kommunala aktörerna ute i landet som har att hantera detta, och för den delen inte heller för de företag som har stora svårigheter eller för den personal som förlorar jobbet.Det framgår av ministerns svar att samordnarna, om man frågar dem, skulle vara nöjda med sin situation. Det är dock inte riktigt den bild jag får när jag tar del av vad samordnarna har för uppfattning. Detta kan jag bland annat konstatera utifrån en artikel i där en av samordnarna uttrycker sig på följande sätt: "Väldigt många av våra förslag har vi fortfarande inte fått någon reaktion på. Man hade ingen organisation när vi utsågs och visste inte hur man skulle ta emot och bearbeta alla förslag. Det vet man . Men det har tagit . . Regeringen har öppnat för att vi ska skicka in önskelistor. Det innebär en risk för besvikelser om man skapat förväntningar som man inte kan uppfylla." Det är så samordnarna själva beskriver sin situation, och där någonstans befinner vi oss . Det gör att det finns all anledning att vara oroad över att regeringen nu står tomhänt. Det är naturligtvis oerhört kritiskt för hela den situation vi befinner oss i.Om vi sedan går till regeringens egna dokument finns det en promemoria från från där regeringen konstaterar att det fortfarande saknas förslag på insatser för bygg- och energiinvesteringar och för kommuner och landsting. Det finns stora behov att stötta kommunerna ekonomiskt, men det verkar som om man inte kommer att göra någonting på det området. Man har tidigare lite grann lockat med att det skulle komma någonting i vårpropositionen, men har det kommit andra signaler.När det gäller satsningar på unga finns det enligt samordnarna fortfarande mycket kvar att göra. Man får inte några som helst inspel från regeringen. Det handlar om att man måste satsa på att få ned arbetslösheten bland de unga. Här har man alltså ingenting.Utbildning och kompetensförsörjning är kanske den viktigaste frågan och den som samordnarna håller högst. Vad gäller möjligheten att undvika varsel genom att erbjuda kompetensutveckling och utbildning i företag har regeringen gång på gång sagt nej till detta, trots att samordnarna framhåller det som en viktig uppgift. Den är dock fortfarande aktuell, står det i promemorian från regeringen. Om den frågan är aktuell skulle det vara spännande att få svar på den i dag.Regeringen går igenom sin egen promemoria punkt för punkt och konstaterar att det mesta är kvar att göra. I det svar på min interpellation som jag får av ministern fyller man inte ut någonting. Man fortsätter inte att bocka av ens sin egen lista, som är en månad gammal, eller kommer med några som helst förslag eller initiativ. Samordnarna har fortfarande sina önskelistor, som de själva säger, obesvarade. Jag vill börja med att tacka för svaret.Skälet till att jag skrev interpellationen är en tidigare interpellationsdebatt som vi hade för ungefär en månad sedan. Vid det tillfället debatterade vi glasindustrins situation och framtid. I den diskussionen framförde jag fyra förslag som samordnarna i län hade lämnat på hur man tyckte att regeringen skulle agera för att förbättra situationen för glasindustrin.Det blev en kortare diskussion vid det tillfället om samordnarna och deras funktion. Jag tyckte att den frågan var alldeles för stor för att den skulle påverka den speciella diskussion som vi hade vid det tillfället. Då tänkte jag att det kunde vara värt en egen mässa. Därför skrev jag en ny interpellation om bara samordnarnas roll.Det är inte obekant att väldigt stora förhoppningar har väckts ute i landet med anledning av att man har tillsatt speciella personer som har fått det här speciella ansvaret. Jag har också varit med i län när samordnarna har haft olika former av sammankomster. De är väldigt välbesökta. Mycket folk har kommit dit, och många har framfört förslag och idéer på sådant som man tycker att samordnarna ska ta med sig när de i sin tur sedan har kontakter med regeringen. Det har man gjort utifrån förhoppningen att kunna få se någon form av resultat.I min interpellation har jag skrivit följande: "Regeringen har utsett 36 regionala samordnare" - det är 37 , om jag förstår det rätt - "som ska göra insatser med anledning av varsel och nedläggning av olika verksamheter ute i landet. Dessa samordnare har i sin tur kontakt med den nationella samordningsfunktion som finns i . ökade antalet varsel om uppsägningar dramatiskt och regeringen tillsatte då dessa regionala samordnare. Jag vill fråga ministern vilket mandat hon gett de regionala samordnarna att själva vidta åtgärder. Jag vill även fråga ministern vilket syfte hon och regeringen hade med att inrätta de regionala samordnarna. "I svaret som ministern har läst upp har man bland annat påpekat att man ska samordna insatser lokalt och regionalt och att det först och främst gäller att på bästa sätt använda de verktyg som redan finns.Men i exempelvis län har man inte stannat där. Det är inte riktigt där diskussionen har hamnat när jag har varit närvarande. Det är inte heller där man har hamnat från de regionala samordnarnas sida. Jag har här ett dokument som är ett resultat av det arbete som de har lagt ned. De har kommit fram till ett antal olika punkter. De har bland annat skrivit så här:Förbättra regelverken!Öka möjligheterna till kompetensutveckling!Särskilda satsningar bör göras inom glas- och träindustri!Inför ett nytt ROT-avdrag för flerbostadshus!Öka tillgången till kapital!Inför en företagsakut till företag som hamnar i akut kris!Förbättra infrastrukturen!Överväg att höja statsbidragen till kommuner och landsting!Det är exempel på åtgärder som man tycker att regeringen ska vidta. Samtliga är åtgärder utöver det som man har orkat med inom dagens regelsystem. Jag vill också rikta ett tack till näringsministern för svaret. Att jag väljer att gå upp i den här debatten beror på två saker. För det första vill jag veta vad regionala varselsamordnare egentligen är för något. För det andra vill jag veta vad näringsministerns syfte med dessa är. Då menar jag det underliggande syftet.I mitt hemlän, , finns två varselsamordnare utsedda av regeringen. Det är landshövdingen och regionförbundets ordförande. De har med rätta tagit sina uppdrag på fullaste allvar och åkt kors och tvärs över länet och besökt företrädare för 45 företag och samtliga tolv kommuner. De har lyssnat, antecknat och känt in stämningarna. Sedan har de samlat sina iakttagelser i en särskild kraftsamlingsrapport som har lämnats till regeringen. Det var den som hänvisade till.Den sammantagna bilden av besöken visar att kommunerna kommer att tvingas dra ned på kärnverksamheten: skola, förskola, barnomsorg och äldreomsorg. I stort sett alla företag har minskat sin produktion, och flera har tvingats varsla personal om uppsägning.Ett av de företag som de regionala varselsamordnarna lyfter fram i sin rapport är Glasbruk, som jag själv besökte för tillsammans med min partikollega på Kalmarbänken.När vi kom fram till företaget hade facket precis suttit i förhandlingar med glasbrukets ledning. I de fackliga representanternas händer fanns färska turordningslistor över de personer som varslats och som riskerade att sägas upp. Det handlade om glasblåsare, blästrare, slipare och gravörer som arbetat allt från 10 till på bruket, alla duktiga yrkesutövare med unika kunskaper om glaset.Vi fick möjlighet att gå runt i hyttan och prata med personalen. Stämningen var tryckt. Även om inte någon själv berättade om sin frustration och oro syntes den tydligt i deras ögon: Finns jag med på listan? Är jag en av dem som inte längre behövs på jobbet?För två veckor sedan var arbetslösheten ett faktum för 154 av 200 varslade på Boda.Fru talman! Det är ingen tvekan om att regeringens 37 specialutvalda regionala varselsamordnare har gjort ett hästjobb. Men till vilken nytta?I en artikel i säger ekonomiprofessor att de regionala varselsamordnarna är exempel på regeringens improviserade jobbpolitik. Han frågar sig: "Vad är regionala varselsamordnare för någonting?" Och han fortsätter: "Det är inte uppenbart för mig hur genomtänkt det är".Fru talman! Jag undrar detsamma. Vad är det egentliga syftet med regionala varselsamordnare? Ska det bara se ut som om regeringen gör något åt jobbkrisen? Är det ett spel för gallerierna? Jag är allvarligt oroad och bekymrad över hur det ser ut i , inte minst i län, som jag kommer från. Jag finns där i vardagen bland varslen och de arbetslösa, mitt i jobbkrisen. Jag är övertygad om att det inte finns några genvägar. Vi måste sätta jobben främst.Jag ska nämna några siffror. är arbetslösa i . av de unga är arbetslösa. Vi har 100 000 varslade. Man säger att det är de som har varit visstidsanställda som ökar på arbetslösheten. De stora varslen, de 100 000 varslade, har vi inte sett än i arbetslöshetsstatistiken. Ändå ser situationen så allvarlig ut hemma i mitt län och i Sverige.I län har vi haft över 3 000 varsel. Arbetslösheten ökar, och ungdomsarbetslösheten har redan ökat . Våra varselsamordnare hemma i län anstränger sig. Det är min uppfattning, som överensstämmer med Kalmarbänkens beskrivning gällande det egna länet. Inte bara de utan alla vi hemma i län anstränger oss hårt för att hitta bra och goda lösningar för de människor som drabbas. Men den uppenbara frågan ställs allt oftare: Var finns regeringen?Vi har precis som andra län redovisat ett antal förslag på åtgärder som skulle kunna förbättra läget för oss i län, förslag på hur vi skulle kunna investera oss ur jobbkrisen. Vi har inte fått några svar.Jag var på ett möte som varselsamordnare hade kallat till. Det var ganska många människor där i salen. Det enda varselsamordnarna egentligen kunde säga var: Vi har lämnat uppdraget till regeringen. Vi har inte fått några svar. Vi kanske kunde ana oss till att det kanske, kanske kan komma lite pengar till kommuner och landsting i vårpropositionen. I övrigt kändes det oerhört tungt. Det var deras besked till alla oss som satt där i salen.Nu har den borgerliga regeringen och de fyra partiledarna gett svaret. Det kommer inga pengar till kommuner och landsting i vårpropositionen. Det lilla halmstrå som vi ändå hoppades på från län verkar vara borta.Då är frågan: Hur länge tänker sig regeringen att vi hemma i län ska anstränga oss för att lösa den här jobbkrisen om regeringen sätter sig passiv med armarna i kors och tittar på, om regeringen inte använder den information som man faktiskt har fått från varselsamordnarna och som hela länet står bakom? Det handlar om satsningar på , vilket har visat sig bli tvärtom. är ett av de universitet som kommer sämst ut i den nya borgerliga regeringens politik. Det handlar om bygg- och energiinvesteringar, om gröna jobb. Det handlar om pengar till kommuner och landsting för att rädda jobben, för att säga till våra barn och unga, till våra gamla att de inte ska behöva betala i jobbkrisens spår.Inga av de här beskeden kan vi ge hemma i län. Vi kan göra det vi kan hemma, och vi gör det. Men frågorna som jag bär med mig hemifrån är: Var finns regeringen? När kommer beskeden? Vad fyller varselsamordnarna för funktion om man inte tar deras förslag på allvar och dessutom, det senaste, har sagt: Ni behöver inte höra av er mer, vi har fått nog. Jag kan ha respekt för om en del socialdemokrater har svårt att förstå ett nytt arbetssätt. Det som skedde förut när det var kris var att man presenterade paket. Den som var duktigast på att ordna paket var väl . Jag har gått tillbaka och tittat på resultatet av det. Det är ju skrämmande hur mycket pengar man har kastat i sjön genom att göra populistiska utspel.Det vi tänkte när vi såg den globala finanskrisen komma, när vi såg hur den drabbade hela var ju att det finns en massa resurser i våra system. Det är inte seriöst att stå här och säga att det inte finns några pengar. Bara i den senaste budgeten, tillsammans med A-propositionen, satsade vi , och ni påstår att det inte finns resurser. Om ni har en sådan slarvig syn på ska ni inte ha att göra med skattebetalarnas pengar över huvud taget. Det är min slutsats.Det som är det nya arbetssättet är att om vi har en nationell politik där vi ger resurser till Arbetsförmedlingen, där vi ger till , där vi ger till och så vidare har det en regional struktur och logik. Om det ska fungera väl för den enskilde medborgaren som blir arbetslös, som behöver låna till företagen, som behöver hjälp från de här systemen måste någon koordinera och samordna insatserna lokalt och regionalt.Utöver det jag har nämnt finns det en massa resurser i strukturfondsprogram och annat som vi kan använda och som ska användas i de här situationerna. Vad samordnarna ska göra är att koordinera, samordna och se till att människor inte hamnar mellan stolarna utan kan få den hjälp som de har rätt att få.Det har också ett syfte att man kan samordna lokalt, regionalt och nationellt. Det är helt rätt, en del av de regelverk som vi har behöver justeras från tid till annan, och vi gör också det. Jag vill påpeka att en tredjedel av de förslag som har kommit in från samordnarna redan är genomförda. En del tittar vi vidare på för att se vad vi kan göra. Det är alla möjliga åtgärder. Men en tredjedel är redan genomfört och var det redan i och med A-propositionen.Jag tycker också att det är viktigt att säga att ju mer vi kan koordinera våra insatser desto effektivare blir de. Här har vi också kommuner och regioner som har sin dagordning och sina verktyg. Kan vi koordinera dem är det väldigt bra.Vad har vi då gjort? Det är inte heller seriöst att säga att ingenting har hänt: arbetsmarknadspolitik plus 4 miljarder, utbildning och yrkesutbildning plus 2 miljarder, forskning och innovation 15 miljarder, infrastruktur 11 miljarder utöver den ordinarie planen, 2 miljarder till så att de kan låna ut mer pengar, ytterligare 3 miljarder till SEK så att de kan hjälpa till med exportkrediter. Listan på åtgärder som vidtas är otroligt lång. Men poängen är ju att när de kommer ut i verkligheten måste de också användas och koordineras. Det är det som är samordnarnas uppdrag.Sedan tror jag att det är viktigt att säga att det egentligen är två spår vi måste klara av att hantera just nu i den här krisen. Det ena spåret är att hjälpa människor som akut blir arbetslösa, som behöver utbildning eller vad det kan vara för någonting. Där finns det insatser och resurser som vi kan använda.Det andra är framtidsspåret, det vill säga hur de nya jobben kommer. Vad gör vi för någonting? Där har vi forskning och utveckling, innovation, klusterbildningar - alla de här sakerna som det också finns resurser för att jobba med. Båda de här spåren innebär ju arbete som samordnarna kan organisera lokalt och regionalt.Till sist tycker jag att det är viktigt att säga att det inte finns någon sedelpress. Jag har haft interpellationsdebatter ett antal gånger, och jag konstaterar att ni säger att det är för lite, det behövs mer. Det är för lite. Det behövs mer. Min fråga till er är: Var har ni sedelpressen gömd någonstans? Fortsätter ni så här får ni inte bara en global finanskris och en jobbkris, ni kommer att få en statsfinansiell kris också. Det är väl ändå inte meningen. Det är för lite, klagar vi tydligen på. Läser man dagens tidning ser man att det inte bara är vi som klagar utan även arbetsmarknadsministern klagar. Först konstaterar man att vi befinner oss i en mardröm, när man beskriver arbetsmarknadssituationen i , den borgerliga regeringens . Sedan säger arbetsmarknadsministern apropå att oppositionen klagar på att det görs för lite, och i den här debatten kan det vara spännande att höra vad arbetsmarknadsministern säger när det gäller mardrömmen : Jag skulle gärna se att vi gjorde mer. En medlem i , som inte bara ser uppgiven ut på kortet i tidningen där man gestaltar den här mardrömmen som den borgerliga regeringen har skapat av , säger på ett uppgivet sätt: Jag skulle gärna se att vi gjorde mer.Det innebär alltså att samordnarna vill att regeringen gör mer. De varslade, de uppsagda, företagarna, kommunpolitikerna, regionpolitikerna, alla här ute i avlånga land vill att regeringen gör mer, till och med arbetsmarknadsministern vill att regeringen gör mer. Då är det väl i stort sett bara näringsministern kvar som inte vill det. Det är väl synd då att inte arbetsmarknadsministern har någonting att säga till om i regeringen.Vad är det man ska göra? Man ska naturligtvis göra det som samordnarna föreslår. Annars är det ju precis som några av mina kolleger var inne på, att man kan ifrågasätta varför samordnarna finns om man inte tar till sig deras budskap. Om det är som ministern säger att det redan är genomfört, varför tycker inte samordnarna det? Varför delar de inte den synen i sina rapporter? Inte ens i regeringens egen promemoria konstaterar man att det är genomfört. Punkt för punkt, som jag gjorde i mitt förra inlägg, radar man i regeringens egen promemoria upp allt man inte har gjort.Får jag bara skicka med näringsministern två saker som någon sorts vädjan. Det ena är en vädjan som jag delar med den centerpartistiske samordnaren i min region, , som gång på gång pratar inför regeringens döva öron om utbildning och kompetensutveckling för att hindra nya uppsägningar. Gång på gång, så sent som i en artikel i lokaltidningen hemma säger han: Det är självklart att företagen inte ska behöva bära hela bördan för att utbilda folk. Staten, regeringen, måste bidra. Det är en vädjan från egna partikamrater nere i det hårt drabbade har en annan vädjan också som gäller vad man skulle kunna göra om man nu vill göra någonting, om man inte anser att allt som ska göras redan är gjort och man anser att det inte finns något kvar att göra. Det är en vädjan från arbetsgivare, fack, kommunala och regionala företrädare och även ett krav som samordningsmännen har.I motsats till vad ministern säger till sitt försvar, att det finns en tydlig regional struktur, upplever man att man i kontakterna med Arbetsförmedlingen inte har den här regionala strukturen, utan myndigheten uppfattas som starkt centraliserad med mycket begränsade beslutsmandat på lokal nivå. Jag skulle tillsammans med arbetsgivare, fackliga företrädare, kommunala och regionala företrädare och samordningsmännen vilja vädja till näringsministern att ta tag i det här från regeringens sida så att till exempel Arbetsförmedlingen kan bli en sådan regional partner som gör att vi kommer vidare i de här frågorna och inte står och stampar.Det kan väl inte vara sant som ministern säger att politiken redan är genomförd när inte ens arbetsmarknadsministern säger det utan säger att han gärna skulle göra mer. Sedan är det synd att inte arbetsmarknadsministern har makt att genomföra det. Jag känner mig inte speciellt träffad av de synpunkter som ministern framförde här som att vi vill sätta i gång sedelpressar, slänga pengar i sjön och vad det nu var för något. Det gör jag inte mot bakgrund av att det jag här uttrycker egentligen inte är mina egna ord eller mina egna åsikter. Jag betraktar mig mer som en budbärare för väljarna och verksamheterna i län som varselsamordnarna har gjort sig till talesmän för.De 40 miljarderna som ministern alltid åberopar finns är nästan som någon form av hallucination.