frsrdg · GX04JO1 · 2009-11-12 00:00:00 — och J.S. och om formerna och beslutet om det omedelbara omhändertagandet enligt §§ 6 och 2 LVU, lag om vård av unga i vissa fall. Omhändertagandet gällde parets dotter . 2 009 /1 0:JO1 Omhändertagandet föranleddes av en anmälan, där anmälarens identitet belades med sekretess, om att B. for illa och att familjen levde i misär. Polisen uppgav att det var mycket olämpligt om handläggare från socialtjäns- ten skulle åka till familjen ensamma utan polis. [ ] En handräckningsbe- gäran sändes via fax till spaningsroteln 070328. Syftet med denna begäran var att få till stånd en bedömning av B:s situa- tion då föräldrarna vägrade komma på besök och fadern förbjöd att göra hembesök. Den anmälan om missförhållanden togs på stort allvar. Om samtycke till frivilliga insatser vägrades kunde ett omhänder- tagande med stöd av LVU bli aktuellt. Hembesök företogs med hjälp av fem civilklädda poliser från . Då handläggarna anlände till huset och knackade på dörren var det ingen som öppnade. Det dröjde länge innan fadern till slut öppnade dörren. [ ] Efter ca en timmes förhandlande från polis släpptes handläggare in i huset [ ]. Den unges skyddsbehov bedömdes akut. Föräldrarna gick inte med på nå- gon form av samarbete eller samtal i detta läge. Därför framstod det som uppenbart att det inte fanns någon möjlighet till samarbete i det aktuella läget. Då det saknades förutsättningar för frivillig placering av B. beslutade vård- och omsorgsnämndens vice ordförande om beslut i enlighet med §§ 6 och 2 LVU. Individ- och familjeomsorgen värnade främst om B:s behov av skydd. Föräldrarna informerades om beslutet på plats och en polis gick med mamma in i huset och plockade ihop lite kläder etc. att ta med till B. Föräldrarna informerades också om att B. skulle komma till ett jourhem i väntan på utred- ning. Omhändertagandet verkställdes och B. placerades i jourhem med skyddad adress för att förhindra att föräldrarna skulle försvinna utomlands med flick- an. Vid samtal och möte 070404 med föräldrarna och ombudet förne- kades de faktiska omständigheterna i huset och bristerna i B:s omvårdnad. Enligt dem rådde det inte någon misär och B. var välskött. Det framstod som uppenbart att föräldrarna saknade insikt och att de inte såg sitt barns behov. Detta gjorde det mycket komplicerat att i fortsättningen kommunicera med föräldrarna och ombudet. Grunderna för omhändertagandet som gällde van- vården av B. och misären i huset förnekades kategoriskt och under detta ske- de av processen förelåg inte samtycke. Länsrätten fastställde inte det underställda beslutet då de ansåg att föräldrarna genom lämnat samtycke skulle samarbeta med . Dessutom framkom att enbart J.S. var vårdnadshavare och att hon bedyrade ett medgi- vande till en mor- och barnplacering. Dock skriver länsrätten: När beslutet fattades förelåg sådana uppgifter att rekvisiten för ett ome- delbart omhändertagande måste anses ha varit uppfyllda. 2 009 /1 0:JO1 Notera i sammanhanget att B:s ställföreträdare och offentliga biträde understödde att det underställda beslutet fastställdes. Det kan vara på sin plats att påpeka att rådmannen i sin motivering anför bl.a. följande: Det kvarstår också viss osäkerhet beträffande i första hand H.A:s inställning till att B. på frivillig väg får behövlig vård; oaktat att han inte är formell vårdnadshavare har hans inställning i praktiken stor betydelse för om frivilliga insatser kan genomföras. Vad han har uppgett vid den muntliga förhandlingen är inte av den karaktären att de av nämnden redovisade farhå- gor härvidlag helt har undanröjts. Direkt efter länsrättens förhandling ägde samtal rum mellan företrädare och vårdnadshavaren, dvs. Det framkom från henne att ett allvarligt menat intresse förelåg för en mor- och barnplacering. Social- tjänsten åtog sig att utröna om en dylik placering kunde erbjudas . Det framfördes från moderns ombud att hon fann en samplacering tilltalande, och att hon väl hade kunnat avstå från muntlig förhandling i läns- rätten om en samplacering hade kunnat ordnas. Dagen efter den muntliga förhandlingen anlände länsrättens beslut. Efter länsrättens beslut hölls 070420 ett möte med föräldrarna i kommun för att komma fram till en lösning. Fadern framförde då något över- raskande att pratet om samtycke blott varit en förhandlingslösning under den muntliga förhandlingen i länsrätten för att undvika ett fastställande av beslu- tet. Någon hållbar samförståndslösning med samtliga inblandade gick dess- värre inte att träffa i den uppkomna situationen. Ordföranden i vård- och omsorgsnämnden beslutade istället om ett nytt be- slut enligt §§ 6 och 2 LVU som utmynnade i en gemensam mor- och barnpla- cering. övergick placeringen från LVU till SoL. Föräldrar- na hade än en gång ändrat inställning och förutsättningar för frivillig vård ansågs uppfyllda, om än med tvekan. Individ- och familjeomsorgen har agerat med hänsyn till barnets bästa och tillvaratagit barnets intresse i detta fall. Samverkan med föräldrarna fungerade inte då de med understöd av ombudet förnekade grunderna för omhänderta- gandet. B. var vanvårdad och i huset rådde stor social misär. Detta innebar att en orimlig situation uppkom, ville prata om grunderna för in- gripandet och föräldrarna förnekade hela situationen. En väsentlig förutsätt- ning för ett hållbart samarbete med socialtjänst är att vårdnadshavare och föräldern inser att det finns förhållanden i hemmet som kan bli bättre och att någon form av vårdbehov föreligger. Något allvarligt menat samtycke lämna- des inte och det fanns en överhängande risk att föräldrarna skulle försvinna utomlands med barnet då de inte är skrivna i . Under vistelsen i jour- hemmet gick B. upp i vikt och började utvecklas socialt och bli mer ålders- adekvat än hon var innan omhändertagandet. Innan förhandlingen i länsrätten rörande det omedelbara omhändertagandet var inga frivilliga samförstånds- lösningar synliga för . och J.S. har under hela processens gång hävdat att de inte vistats nå- gon i huset. Individ- och familjeomsorgen i kommun har andra uppgifter som framkommit från grannar som bekräftar att familjen bott en lägre tid i huset, se akt. verifierar att teleräkningen är sådan att man kan anta att de vistats regelbundet i huset . hävdar att katterna och hönsen tas om hand av J.S:s mamma som bor i . Andra uppgifter har kommit till individ- och familjeomsorgen som bestyrker att detta inte är fallet, se akt. Agerandet från sida efter länsrättsförhandlingen syftade till att möjliggöra en mor- och barnplacering som vårdnadshavaren uttryckligen, sent under handläggningen, önskade få till stånd. Ett möte med föräldrarna ägde rum 070420. Handläggarna från individ- och familjeomsorgen, IFO-chef 2 009 /1 0:JO1 samt vård- och omsorgschef deltog i mötet. Den kritik som riktar i sin JO-anmälan gentemot kom- mun är bl.a. att vårdnadshavaren gjort sitt yttersta för att övertyga nämnden om att hon samtyckte till den av nämnden föreslagna vårdplan som innebar en frivillig samplacering. Nämndens vårdplan bestod av en placering på utred- ningshem . Denna vårdplan samtyckte inte vårdnadshavaren till. Under mötet som pågick under ca 1 1/försökte båda föräld- rarna att förhandla sig till en egenhändigt komponerad vårdplan som bl.a. skulle innebära en begränsning av antalet veckodagar på institutionen, hemre- sor etc. Detta accepterades inte av nämnden då en utredning krä- ver full närvaro . Förhandlingen fortgick under hela mötet som till slut resulterade i en överenskommelse att föräldrarna tillsammans med sitt ombud skulle diskutera situationen och återkomma . ringde senare till IFO-chef och meddelade att de inte gick med på nämndens föreslagna vårdplan. Då den unges skyddsbehov kom i förgrunden nödgades ordföranden i vård- och omsorgsnämnden att besluta om ett nytt omhändertagande. Individ- och familjeomsorgen har haft barnperspektivet som riktmärke i hand- läggningen. När det gäller barns bästa måste ibland föräldrarnas intressen vika för barnets rättigheter. Individ- och familjeomsorgen har handlagt detta komplicerade ärende med hänsyn till barnets behov av trygghet, stabilitet och säkerhet. Anmälarna bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaret. och J.S. in- kom med yttrande. I ett e-brev, som kom in till JO , framförde H.A. och J.S. ytterligare klagomål mot nämnden. Av e-brevet framgick att nämnden på nytt beslutat att omhänderta B. samt även hennes syster ., född . I anledning av dessa uppgifter inhämtade JO Länsrättens i beslut samt dom i mål nr 20535-07. I ett beslut anförde JO följande. Enligt 1 § LVU ska insatser inom för barn och ungdomar göras i samförstånd med den unge och hans eller hennes vårdnadshavare enligt bestämmelserna i socialtjänstlagen (2001:453). Den som är ska dock beredas vård enligt LVU om någon av de situationer som anges i 2 eller 3 § föreligger och det kan antas att behövlig vård inte kan ges den unge med samtycke av den eller dem som har vårdnaden om honom eller henne och, när den unge fyllt , av honom eller henne själv. Av 2 § LVU framgår att vård ska beslutas om det på grund av fysisk eller psykisk misshandel, otillbörligt utnyttjande, brister i omsorgen eller något annat förhållande i hemmet finns en påtaglig risk för att den unges hälsa eller utveckling skadas. Beslut om vård med stöd av LVU meddelas av länsrätten efter en ansökan från socialnämnden (4 § LVU). 2 009 /1 0:JO1 får med stöd av 6 § LVU besluta att den som är ska omhändertas, om det är sannolikt att den unge behöver beredas vård med stöd av LVU, och rättens beslut om vård inte kan avvaktas med hänsyn till risken för den unges hälsa eller utveckling eller till att den fortsatta utredningen allvarligt kan försvåras eller vidare åtgärder hindras. Om socialnämndens beslut om omhändertagande inte kan avvaktas, får nämndens ordförande eller någon annan ledamot som nämnden har förordnat besluta om omhändertagande. Ett beslut om omhändertagande ska underställas länsrätten inom från den dag då beslutet fattades. Om beslutet inte har under- ställts länsrätten inom föreskriven tid, upphör omhändertagandet (7 § LVU). När någon vårdas med stöd av LVU bestämmer socialnämnden hur vården av den unge ska ordnas och var han eller hon ska vistas (11 § LVU). Inledningsvis vill jag framhålla att JO:s granskning är av rättslig art och att den främst avser en kontroll av att myndigheterna har följt de regler som gäller för förfarandet, dvs. att ärendehandläggningen har varit korrekt i for- mellt hänseende. Jag har mot den bakgrunden valt att begränsa mig till att här uttala följande. beslutade vice ordföranden i Vård- och omsorgsnämn- den i kommun att omhänderta B. för vård med stöd av 2 och 6 §§ lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga LVU. Beslu- tet underställdes länsrätten som höll en muntlig förhandling . I sitt beslut upphävde länsrätten omhändertagandebe- slutet. Länsrätten anförde bl.a. följande. Det måste sammantaget anses att påvisade missförhållanden numera inte står i proportion till det tvångsingripande som ännu pågår, även med beaktande av kvarstående osäkerhetsmoment. Det förefaller inte sannolikt att B. vid ett upphävande av det underställda beslutet och således vid ett upphörande av den pågående vården skulle löpa en sådan risk att skadas som förutsätts för att LVU skall vara tillämplig. Det förefaller inte heller sannolikt att B:s för- äldrar nu skulle underlåta att samarbeta med förhindra att skäl för vård enligt LVU uppkommer. Härvid bör framhållas att nämnden alltid har möjlighet att ånyo besluta om ett omhändertagande av B. om förhållandena så skulle kräva. Slutligen kan anmärkas att den åberopa- de grunden för LVU är starkt förknippad med den omvittnat olämpliga miljön i Taxinge; det har inte påståtts eller på annat sätt framkommit att miljön i familjens hemvist i eller annorstädes skulle vara skadlig för B. Det underställda beslutet skall således upphävas. Nämndens ordförande beslutade , dvs. dagen efter att läns- rätten hade upphävt det tidigare beslutet, att på nytt omhänderta B. med stöd av 6 § LVU. I ärendet uppkommer frågan om det fanns förutsättningar att fatta ett nytt beslut om omhändertagande dagen efter att länsrätten hade upp- hävt nämndens tidigare omhändertagandebeslut. 2 009 /1 0:JO1 När en domstol har upphävt ett beslut om omhändertagande är det en utgångspunkt att socialnämnden ska rätta sig efter det ställningstagan- det. För att nämnden ska kunna fatta ett nytt omhändertagandebeslut fordras i princip att nya omständigheter har tillkommit. Ett återkallat samtycke till frivilliga vårdinsatser kan vara en sådan omständighet som kan motivera ett nytt beslut. Direkt efter länsrättens förhandling diskuterade parterna en s.k. mor- och barnplacering. Vid mötet förelåg dock inte något samtycke till en sådan placering. uppgav, åtminstone som nämn- den uppfattade hans uttalande, att pratet om samtycke blott varit en förhand- lingslösning under den muntliga förhandlingen i länsrätten för att undvika ett fastställande av beslutet. Enligt länsrättens mening stod, vid tiden för länsrättens prövning, påvisade missförhållanden inte i proportion till tvångsingripandet. Länsrätten synes visserligen ha utgått från att vårdnadshavaren skulle samarbeta med nämnden så att det inte skulle uppstå en situation som innebar att vård med stöd av LVU skulle bli aktuell. Upphävandet av omhändertagandebeslutet grundades dock inte på att föräldrarna hade samtyckt till en gemensam placer- ing av modern och B. utan på en bedömning av missförhållandena som såda- na. Eftersom det inte hade framkommit något nytt rörande B:s förhållanden i denna del efter länsrättens förhandling fanns det, vid en strikt tolkning av länsrättens beslut, inte fog för ordföranden att fatta ett nytt beslut om att omhänderta B. på den grunden att samtycke inte förelåg. Det måste emellertid beaktas att länsrätten i sitt beslut framhöll att vård- nadshavarens vid förhandlingen uttryckliga medgivande till att ta emot stöd- insatser inte behövde sättas i fråga och att nämnden hade möjlighet att på nytt besluta om ett omhändertagande om förhållandena så skulle krä- va. Mot den bakgrunden har jag viss förståelse för att nämnden ansåg att det inte förelåg något hinder för att fatta ett nytt omhändertagandebeslut med hänsyn till vad som förevar vid mötet . Jag låter därför sa- ken bero med den kritik som innefattas i det ovan anförda. Vad H.A., J.S. och i övrigt har anfört föranleder inte någon yt- terligare åtgärd eller något uttalande från min sida. Fråga om utformningen av beslut om omhändertagande enligt 6 § LVU (Dnr 5092-2008) gjorde JO en inspektion av Social- och omsorgsnämn- den i . Vid inspektionen gjordes vissa iakttagelser när det gällde utformningen av beslut om omhändertagande enligt 6 § LVU. I inspektionsprotokollet uttalade JO i denna del följande. 2 009 /1 0:JO1 Utformning av beslut om omhändertagande får med stöd av 6 § LVU besluta att den som är ska omhändertas, om det är sannolikt att den unge behöver bere- das vård med stöd av LVU och rättens beslut om vård inte kan avvaktas med hänsyn till risken för den unges hälsa eller utveckling eller till att den fortsatta utredningen allvarligt kan försvåras eller vidare åtgärder hindras. Om social- nämndens beslut om omhändertagande inte kan avvaktas, får nämndens ord- förande eller någon annan ledamot som nämnden har förordnat besluta om omhändertagande. Det finns få bestämmelser om hur förvaltningsmyndigheter ska utforma sina beslut. Av 20 § förvaltningslagen (1986:223) framgår dock att ett beslut varigenom en myndighet avgör ett ärende ska innehålla de skäl som har be- stämt utgången, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. Från skyldigheten att motivera beslutet finns vissa undantag, bl.a. om ärendet är så brådskande att det inte finns tid att utforma skälen. Bestämmelsen om skyldigheten att enligt 20 § förvaltningslagen motivera ett beslut gäller endast beslut varigenom en myndighet avgör ett ärende, dvs. Härmed avses beslut varigenom en myndighet avgör ett ärende i sak men också beslut genom vilka en myndighet avvisar eller skriver av ett ärende (se bl.a. /, Förvaltningslagen med kommentarer, 2 uppl. s. 225, och /Warnling-Nerep, Förvaltningsrättens grunder, 2 uppl. s. 150 f.). Ett beslut om omhändertagande avser myndighetsutövning mot enskild. Beslutet utgör emellertid inte ett slutligt beslut och bestämmelsen i 20 § FL blir därför inte direkt tillämplig på ett sådant beslut. Detta innebär givetvis inte att inte skälen för beslutet, särskilt som det har ingripande verk- ningar för den enskilde, ska klargöras. Det finns inte i LVU någon bestämmelse om hur beslut om omhändertagande ska utformas. Något krav kan knappast uppställas på att det i själva beslutshandlingen, som oftast är en blankett, lämnas en mer ingående motivering till varför nämnden har ansett att det är sannolikt att den unge bör beredas vård med stöd av LVU. Underlaget för omhändertagandebeslutet återfinns i stället som regel i en särskilt upprättad handling. I beslutshandling- en bör det däremot anges huruvida omhändertagandet har föranletts av sådana omständigheter som avses i 2 § och/eller 3 § LVU (jfr prop. 1979/80:1 Del A s. 590). Om den unge efter omhändertagandebeslutet placeras i ett särskilt ungdomshem, ett s.k. §12-hem, har hemmet särskilda befogenheter beträffan- de den som vårdas på grund av sådana omständigheter som avses i 3 § LVU. Hemmets befogenheter är däremot begränsade beträffande den som är intagen med stöd av 2 § LVU. Det är därför viktigt att det av ett beslut om omhänder- tagande framgår med stöd av vilken bestämmelse som den unge har omhän- dertagits. I några av de beslut som jag tog del av under inspektionen angavs det inte alltid uttryckligt om beslutet om omhändertagande grundades på sådana om- ständigheter som avses i 2 § och/eller 3 § LVU. Som framgår av det anförda bör besluten enligt min mening utformas så att det inte råder någon 2 009 /1 0:JO1 osäkerhet i den delen. I detta sammanhang vill jag upplysa om att jag i ett beslut , JO:s dnr 4613-2006, ifrågasatt om inte bestämmelsen i 6 § LVU borde förtydligas när det gäller huruvida nämnden bör ange vilken bestämmelse som beslutet grundas på. Jag sände därför kopia av det beslutet till för kännedom. Jag framhöll att det under alla förhål- landen finns ett behov av råd till kommunerna om hur ett beslut om omedel- bart omhändertagande bör utformas såvitt här är i fråga. En kopia av beslutet skickades därför även till för kännedom. Huruvida besluten om omhändertagande grundades på sådana omständig- heter som anges i 2 § och/eller 3 § LVU framgick som regel av det som an- fördes i beslutshandlingen under rubriken . Där fanns i flera fall en mycket ingående redogörelse för nämndens kontakter med den unge och hans eller hennes familj och de omständigheter som hade föranlett omhänder- tagandet. Detta föranleder mig att kommentera frågan om huruvida den redo- visningen omfattats av sekretess eller inte; detta får betydelse om någon begär att få ta del av beslutet hos nämnden eller hos en allmän förvaltningsdomstol. Vid det avslutande mötet uppgav förvaltningen att vissa av de uppgifter som hade tagits in i omhändertagandebeslut under rubriken om- fattas av sekretess och därför inte skulle lämnas ut vid en utlämnandefram- ställning. Enligt 7 kap. 4 § första stycket sekretesslagen (1980:100) gäller sekretess inom för uppgift om enskilds personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon honom eller henne närstående lider men. Sekretessen gäller dock inte beslut om om- händertagande, beslut om vård utan samtycke och beslut om sluten ungdoms- vård. Beslut om omhändertagande enligt 6 § LVU är alltså alltid offentliga. I propositionen till sekretesslagen anfördes att alla beslut om omhänderta- gande eller vård av någon utan samtycke är offentliga. Någon närmare kom- mentar om vad som avsågs med ett beslut gjordes inte (prop. 1979/80:2 Del A s. 182). I kommentaren till sekretesslagen anförs att det endast är beslutet och skälen för beslutet som är offentliga. För uppgifter i det bakomliggande mate- rialet kan sekretess gälla (m.fl., Sekretesslagen En kommentar, s. 7:25). Det kan diskuteras om uppgifter, som normalt omfattas av sekretess hos socialnämnden, blir offentliga genom att de tas in i själva beslutshandlingen. Jag skulle därför för egen del förorda att man är återhållsam med att i besluts- handlingen redovisa uppgifter som rör bl.a. den unges personliga förhållan- den. De omständigheter som ligger till grund för nämndens omhändertagan- debeslut bör i stället redovisas till länsrätten i en särskild promemoria. När det gäller utformningen av besluten om omhändertagande vill jag avslutningsvis tillägga att det i ett fall inte hade angetts vilken dag som beslutet fattades. Det ligger i sakens natur att den uppgiften ska finnas med i ett omhändertagandebeslut. Om uppgiften inte finns i beslutet kan det vara svårt för länsrätten att avgöra om beslutet har underställts i rätt tid (se 7 § LVU). 2 009 /1 0:JO1 Handläggningen av ett ärende enligt LVU; fråga bl.a. om det förelegat förutsättningar för nämndens ordförande att fatta beslut om omhändertagande av två barn med stöd av 6 § LVU (Dnr 4500-2007) H.S. och A.M. har tillsammans barnen ., född , och S., född . förordnade i en dom att A.M. skulle ha ensam vård- nad om barnen. Barnen bodde hos H.S. Efter att A.M. hade ansökt om verkställighet av hovrättens dom förelade i beslut H.S. att, vid vite av per barn, överlämna barnen till A.M. Beslutet överklagades till hovrätten som avslog överklagandet men bestämde den tidpunkt då H.S. skulle ha fullgjort föreläggandet till . I ett nytt beslut förelade H.S. att, vid vite av per barn, överlämna barnen till A.M. Tingsrätten uppdrog åt en medlare, , att verka för att H.S. frivilligt skulle fullgöra vad som ålåg honom samt även närvara vid överlämnandet. A.M:s yrkande om polishämtning och om tillfälligt om- händertagande avslogs. träffade barnen tillsammans med medlaren . Enligt ett yttrande som efter mötet skickade till uppgav han att barnen förklarade att de inte ville ha någon kontakt med A.M. varefter de hade bett om att bli skjutsade tillbaka till H.S. beslutade ordföranden i sociala delegationen att ome- delbart omhänderta barnen enligt 6 § LVU. Besluten verkställdes med biträde av polis i H.S. bostad. Besluten om omhändertagande underställdes Länsrätten i , som fastställde besluten. I en anmälan till JO framförde H.S. klagomål mot bl.a. stads- delsnämnd i angående handläggningen av och agerandet i LVU-ärendet. Han anförde att syftet med besluten om omhändertagande synes ha varit att återförena barnen med modern. Han var vidare kritisk till bl.a. att nämnden hade dröjt med att underställa länsrätten besluten för pröv- ning. Inledningsvis inhämtade JO från stadsdelsförvaltningen akterna i ärendena beträffande A. och S. Handlingar infordrades även från i 2 009 /1 0:JO1 JO tog även del av Länsrättens i dom i mål nr 22052-07. Anmälan, i de delar som ovan har redogjorts för, remitterades därefter för utredning och yttrande till i . I remissen angavs att utredningen även skulle belysa vilka omstän- digheter som hade legat till grund för bedömningen att rättens beslut om vård eller socialnämndens beslut om omhändertagande inte kunde avvaktas. Nämnden antog som sitt remissvar ett tjänsteutlåtande som hade upprättats vid stadsdelsförvaltningen. I utlåtandet anfördes följande. Ärendets handläggning och den rättsliga processen Ärendet aktualiserades i mitten av 2005 med anledning av att modern hade hämtat barnen i skolan och sökt skydd hos en . Modern ansökte sam- ma dag om skyddat boende från . Modern uppgav att hon själv och barnen levde ett liv där fadern hade kontrollen och hade utsatt familjen för fysisk och psykisk misshandel . inledde barna- vårdsutredning och beviljade modern och barnen skyddat boende som ansökan gjordes.