frsrdg · GX04JO1 · 2009-11-12 00:00:00 — fick tillfälle att bemöta den gode mannens synpunkter. Ärendet har således hand- lagts i strid med 17 § förvaltningslagen. Nämnden förtjänar kritik för det. Jag vill här också erinra om att, i ett ärende om entledigande av god man enligt 11 kap. 21 § , även den enskilde (huvudmannen) ska ges tillfäl- le att yttra sig, om det kan ske. 2 009 /1 0:JO1 Hanteringen av ett överklagande Enligt 24 § förvaltningslagen åligger det den myndighet som har meddelat ett överklagat beslut, att pröva om överklagandet har kommit in i rätt tid. Om så är fallet ska överklagandet vidarebefordras till överinstansen. Ett sådant över- lämnande ska ske utan dröjsmål. Av 27 § samma lag följer att en myndighet ska ändra ett beslut, som den har meddelat som första instans, om den finner att beslutet är uppenbart orik- tigt och det kan ske snabbt och enkelt. Genom utredningen har framkommit att ett överklagande, som kom in till överförmyndarnämnden , överlämnades till tingsrätten . Av remissvaret framgår att dröjsmålet berodde på att nämnden inför sin omprövning av beslutet ville avvakta grunderna för över- klagandet. De ställningstaganden som beslutsmyndigheten ska göra med anledning av ett inkommet överklagande innefattar endast en prövning av om överklagan- det har kommit in i rätt tid samt en bedömning av om det finns skäl att om- pröva det överklagade beslutet. Om den som överklagar, som i förevarande fall, begär anstånd med att utveckla grunderna, är det en fråga om ärendets handläggning som ska prövas av överinstansen, i detta fall tingsrätten. gjorde således fel som inför sin omprövning avvaktade kompletteringen. Nämnden förtjänar allvarlig kritik för dröjsmålet. Underlåtenhet att besvara frågor Av 4 § andra stycket förvaltningslagen framgår att en myndighet ska besvara frågor från enskilda . Detta innebär att en myndighet som har fått en förfrågan måste lämna någon form av svar. Svaret får inte dröja längre än nödvändigt. Det svar som lämnas ska givetvis vara korrekt. har i sin anmälan anfört att nämnden inte besvarat frågor om ärendets handläggning etc. , som inte har tillbakavisat E.J:s påstående, förtjänar kritik även i denna del. Begäran om utlämnande av handlingar En framställning om att ta del av allmänna handlingar ska behandlas genast eller, om framställningen avser att få kopia av en allmän handling, skyndsamt (2 kap. 12 och 13 §§ tryckfrihetsförordningen). JO har i ett flertal beslut utta- lat att besked i en utlämnandefråga normalt bör lämnas som fram- ställningen gjorts. Någon eller några dagars fördröjning kan dock godtas om en sådan fördröjning är nödvändig för att myndigheten ska kunna ta ställning till om den efterfrågade handlingen är allmän och offentlig. I 9 kap. 14 § sekretesslagen finns bestämmelser om sekretess hos överför- myndarnämnden i ärende enligt . Av bestämmelsen framgår att utan hinder av sekretessen uppgift får lämnas till enskild enligt vad som före- skrivs i . Av 16 kap. 7 § framgår att den som har god man, den en- skildes make eller sambo och närmaste släktingar har rätt att ta del av de 2 009 /1 0:JO1 handlingar som rör ställföreträdarskapet och som förvaras hos överförmynda- ren. Denna rätt är inte begränsad i något särskilt avseende (se JO 2002/03 s. 403). Av utredningen framgår att det som längst dröjt drygt E.J. fått kopior av de handlingar som hon begärt att få ta del av. Vid flera andra tillfällen har det varit fråga om kortare dröjsmål om cirka en månad. Vid samtliga tillfällen som omfattas av anmälan har det varit fråga om en alldeles för lång handläggningstid. Jag är mycket kritisk till nämndens hanter- ing av E.J:s framställningar. Vid min granskning har framkommit att nämnden på ett flertal sätt åsidosatt förvaltningslagens krav på handläggningen av ärenden. Vidare har framställ- ningar om utlämnande av handlingar inte handlagts i enlighet med det krav på skyndsam handläggning som slås fast i tryckfrihetsförordningen. Diariefö- ringen har inte heller skötts på ett korrekt sätt. Sammanfattningsvis konstate- rar jag att handläggningen ibland framstår som närmast godtycklig och att vissa av de brister som uppdagats är mycket allvarliga. Jag förutsätter att nämnden numera har sett över sina rutiner och vidtagit de åtgärder som krävs. I övrigt utgör det som framkommit i ärendet inte tillräcklig anledning till någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida. Kritik mot en överförmyndare och en tingsrätt för brister i utredningen av en blivande god mans lämplighet (Dnr 3958-2007 och 4296-2007) I en anmälan till JO klagade , såsom ombud för A.W., på Överförmyndarens i kommun och som det får förstås tingsrätts handläggning av ett godmansärende. Hon anförde bl.a. följande. A.W:s fostermor, , hade en stor förmögenhet. Hon hade inga egna barn eller andra släktingar men däremot en ny bekantskap, H-E.J., som hon ville ha som god man. Såväl överförmyndaren som tingsrätten, som fattade beslut i ärendet, godtog detta utan att göra någon som helst utredning av H-E.J:s lämplighet. informerades inte om ansökan och bereddes inte tillfälle att yttra sig. Överförmyndaren i kommun anmodades att yttra sig över den utredning som gjorts inför överförmyndarens förslag om att förordna H-E.J. som god man för I-S.C. I remissvaret från Överförmyndaren i kommun anförde över- förmyndaren att hon tillträdde som överförmyndare först och att H-E.J. utsågs till god man . 2 009 /1 0:JO1 hade därför hämtat in och hänvisade till följande yttrande från den tidigare överförmyndaren . Angående tillsättande av god man för I-S.C. När ansökan om god man inkom, kontaktade jag biståndshandläggarna, (S.B. och C.C.) som gjort utredning, eftersom jag ställde mig frågande till relatio- nen mellan I-S.C. Jag fick till svar att H-E.J. var en god vän som hjälpte henne och som varit närvarande vid all kontakt med dem samt vid vårdplanering på sjukhuset efter ett lårbensbrott. Biståndshandläggarnas in- tryck av H-E.J. var bara gott och att han ville I-S.C. Jag frågade angående åldersskillnaden och undrade över god vän och fick förklarat för mig att H-E.J. varit god vän till familjen, redan då I-S.C:s make levde, och att man inte alls uppfattade hans avsikter annat än att han var mycket mån om henne. Vid telefonsamtal med I-S.C. förklarade jag för henne att det inte var självklart att H-E.J. skulle bli hennes gode man. var klar och redig att prata med och mycket bestämd. Det skulle vara H-E.J. som var god man för henne annars tog hon tillbaka sin ansökan om godmanskap. Hon sade sig ha fullt förtroende för H-E.J. och ingen annan fick ha insyn i hennes ekonomi. Detta gällde även fosterdottern. Angående detta var hon mycket bestämd och tydlig. Hon förklarade att H-E.J. hade fullständiga fullmakter och att hon var mycket nöjd med hans sätt att förränta hennes pengar. Hon nämnde inga summor och jag hade i det här skedet ingen kännedom om hennes ekonomi. var tydlig med att hennes pengar ökat under H-E.J:s försorg. förklarade också att H-E.J. varit god vän till familjen redan då hennes make levde (han avled 1985), jag fick intrycket att H-E.J. varit också honom behjälplig, och att H-E.J. efter makens död hjälpt henne med allehanda göro- mål alltså inte enbart med ekonomin. När läkarintyg bifogades ansökan fanns det även i detta angivet att H-E.J. var god vän med fullständiga fullmakter . Läkarintyget överlämnades till mig av H-E.J. själv, och jag kände då igen honom från ett annat sammanhang där jag träffat på honom tillsammans med I-S.C. Med fullständiga fullmakter hade H- E.J. utan ett godmanskap full tillgång och frihet att hantera I-S.C:s tillgångar. Med ett godmanskap spärrades alla konton med överförmyndarspärr, och ingen förutom I-S.C. själv hade därmed möjlighet att ta ut pengar från hennes konton. Dessutom innebär ett godmanskap att gode mannen redovisar samtli- ga transaktioner gällande huvudmannens ekonomi vid den årliga redovisning- en till överförmyndaren. Detta sammantaget gjorde att jag inte tyckte att jag behövde göra någon ytterligare utredning av den tilltänkte gode mannens lämplighet. Han var känd och erkänd som I-S.C:s gode man . Med ett godmanskap som H-E.J. villigt medverkade till att ansöka om, skulle det finnas en kontrollerande myndighet och överförmynda- ren hade dessutom möjlighet att entlediga den gode mannen om så hade behövts. Handlingarna i tingsrättens ärende Ä 5329-05 infordrades. Tingsrätten anmo- dades därefter att lämna upplysningar och yttrande om handläggningen av det aktuella ärendet. I remissvaret från tingsrätten anförde lagmannen följan- Efter en genomgång av handlingarna i Ä 5329-05 kan konstateras att ärendet vid tingsrätten har handlagts på sedvanligt sätt. När en person enligt läkarin- tyg förstår vad saken gäller och självmant har ansökt om att erhålla en god man, finner tingsrätten det obehövligt att kommunicera ansökan med perso- nens anhöriga. Ansökan beviljas i sådana fall i enlighet med personens egen vilja. 2 009 /1 0:JO1 Vad gäller valet av god man utgår tingsrätten från att den person som före- slås av överförmyndarnämnden är lämplig för uppdraget. Tingsrätten gör ingen egen kontroll av personens lämplighet och utser den föreslagna gode mannen såvida det inte i ärendet framförts invändningar mot personens lämp- lighet. Tingsrättens bedömning är att ärendet har handlagts av tingsrätten på ett korrekt sätt. kommenterade remissvaret från Överförmyndaren i kommun. Av till kommentaren bifogade handlingar framgick bl.a. följande. fullmakt som omfattade uttag från och insyn i ett konto tillhörande I-S.C. utökades fullmaktens omfattning. gavs även tillfälle att kommentera remissvaret från tingsrätten. I beslut anförde JO följande. Av utredningen i ärendet framgår att I-S.C. undertecknade en ansökan om god man och däri angav att hon ville att H-E.J. skulle förord- nas som sådan. Enligt en skrivelse, daterad , tillstyrkte Överförmyndaren i kommun ansökan och överlämnade densam- ma till tillsammans med läkarintyg, personbevis och utredning av biståndshandläggare. Såvitt framgår avsågs med den senare Vård- och omsorgsförvaltningens i kommun utredning med an- ledning av I-S.C:s ansökan om korttidsplats. I utredningen, som var under- tecknad av biståndshandläggarna . och C.C., nämns H-E.J. som en god vän som varit I-S.C. behjälplig med småsysslor. I sitt remissvar anför överförmyndaren att de båda biståndshandläggarna . kontaktades i syfte att klargöra relationen mellan I-S.C. Överförmyndaren anför vidare att hon även kontaktade I-S.C. själv som bl.a. uppgav att H-E.J. hade fullständiga fullmakter och att hon var nöjd med hans sätt att förränta hennes pengar. Några ytterligare utredningsåt- gärder vidtogs inte. Det har inte heller påståtts att H-E.J. var känd inom överförmyndarens verksamhet. Enligt 11 kap. 4 och 7 §§ (FB) prövas ansökningar om an- ordnande av godmanskap och förvaltarskap av rätten. Enligt nämnda be- stämmelser ska rätten, när den meddelar ett beslut att anordna godmanskap eller förvaltarskap, förordna en god man eller förvaltare att utföra uppdraget. Behörig domstol i frågor som gäller godmanskap enligt 11 kap. 4 § eller förvaltarskap är enligt 11 kap. 25 § FB normalt tingsrätten i den ort där den som avses med ansökningen har sitt hemvist. Ansökan får enligt 11 kap 15 § FB göras av bl.a. överförmyndaren, den som ansökningen avser eller dennes närmaste släktingar. Av 11 kap. 16 § FB framgår att det är rätten som har utredningsansvaret i ärenden om anordnande av godmanskap och förval- 2 009 /1 0:JO1 tarskap och som har att ta in de yttranden och det underlag som behövs för att kunna ta ställning i ärendet. Ansökningar till överförmyndaren om framför allt förordnande av god man från någon som tillhör den ansökningsberättigade kretsen är mycket vanligt förekommande. Förklaringen till att ansökningarna ges in till överförmyndaren och inte till tingsrätten torde oftast vara att den enskilde inte känner till att det ankommer på rätten att besluta i frågan. Från JO:s sida har tidigare framhållits att en överförmyndare som får in en ansökan om god man eller förvaltare bör sända över ansökan, eventuellt tillsammans med ett eget yttrande i saken, till tingsrätten (jfr JO 2002/03 s. 417 och 2005/06 s. 422). Reglerna i FB ålägger inte överförmyndaren någon annan skyldighet i detta avseende än att i enlighet med vad som kommer till uttryck i 4 § förvaltningslagen (1986:223) hjälpa sökanden till rätta. Jag har i ett tidigare ärende (se JO 2008/09 s. 476) anfört att en överför- myndare som väljer att lämna över en ansökan om ställföreträdare till tings- rätten med hänvisning till att den får anses vara felsänd utan att bifoga något yttrande enligt min mening inte kan kritiseras. Däremot får överförmyndaren i ett sådant fall räkna med att tingsrätten kommer att begära in ett yttrande i saken enligt 11 kap. 16 § andra stycket FB. Överförmyndaren är i sådana fall, enligt 11 kap. 16 § fjärde stycket FB, skyldig att yttra sig till domstolen. Den skyldigheten måste anses innefatta att även lämna förslag på god man eller förvaltare. Som framgått kan överförmyndaren, enligt min mening, från strikt ju- ridisk synpunkt helt avstå från att lämna något yttrande i samband med att en ansökan från en anhörig lämnas till tingsrätten. Lagregleringen till trots är det emellertid mycket vanligt att överförmyndaren företar en fullständig bered- ning av ett inkommet ansökningsärende innan det överlämnas. I dessa fall måste det, enligt min mening, också krävas att den till ansökningshandlingen bifogade utredningen är väl underbyggd. Detsamma gäller naturligtvis när överförmyndaren själv är sökande. Till god man eller förvaltare ska, enligt 11 kap. 12 § FB, utses en rättrådig, erfaren och i övrigt lämplig man eller kvinna. För att kunna avgöra om en person uppfyller dessa krav måste överförmyndaren rimligen företa vissa utredningsåtgärder. Hur omfattande dessa ska vara får avgöras från fall till fall. Det är emellertid aldrig tillräckligt att enbart godta huvudmannens uppfattning i lämplighetsfrågan. Om det rör sig om en person som inte tidigare varit god man eller förvaltare krävs naturligtvis en mer omfattande utredning än om den till- tänkte ställföreträdaren är känd för välfungerande uppdrag. Om den blivande ställföreträdaren inte är känd inom verksamheten bör överförmyn- daren t.ex. alltid kontrollera om hon eller han förekommer i belastningsregistret eller i register. Huvudmannens ekonomi kan också ha betydelse för vilken utredning som krävs. Överförmyndaren bör därför skaf- fa sig en god uppfattning om huvudmannens ekonomiska och övriga situation inför utredningen. Utifrån denna kännedom bör överförmyndaren, t.ex. genom tagande av referenser och egen kontroll, förvissa sig om den föreslagne gode 2 009 /1 0:JO1 mannens allmänna lämplighet för uppdraget. Att, som i förevarande fall, endast ta uppgifter , är således inte tillräckligt. Enligt min mening kan Överförmyndaren i kommun inte und- gå kritik för bristerna i handläggningen. Ansökan kom in till tingsrätten . Till denna var fogad bl.a. ett läkarintyg, i vilket angavs att I-S.C. förstod vad saken gällde, och ovan nämnda utredning av biståndshandläggare vid vård- och omsorgsför- valtningen inom kommunen. Tingsrätten beslutade att, i enlighet med ansökan, anordna godmanskap och förordna den föreslagne gode mannen. Några utredningsåtgärder hade då inte vidtagits vid tingsrätten. Av 11 kap. 16 § FB framgår att i ärenden om bl.a. förordnande av god man för någon som fyllt ska rätten eller överförmyndaren ge denna person tillfälle att yttra sig, om det kan ske. I ärenden om anordnande av godmanskap enligt 4 § ska, om det inte är obehövligt, rätten också inhämta yttrande från den enskildes make eller sambo och barn, överförmyndaren och vårdinrättning. Yttrande ska också, om det behövs, inhämtas från bl.a. andra närstående. Make, sambo och barn ska således som huvudregel höras, om det inte är obehövligt. Det förhållandet att den enskilde själv har ansökt om eller sam- tyckt till den begärda åtgärden kan göra det obehövligt att inhämta yttrande från anhöriga. Saken måste dock bedömas från fall till fall. Om t.ex. tveksam- het råder om den enskildes förmåga att inse sakens betydelse, bör anhörigas mening inhämtas. Det väsentliga är att beslutsunderlaget måste vara tillräck- ligt. Om det inte finns några släktingar i den trängre krets som behand- lats, måste behov av att ta in yttrande från övriga anhöriga anses finnas (prop. 1993/94:251 s. 202 f.). Tingsrätten har angett att ansökan, i enlighet med domstolens sedvanliga rutiner, inte kommunicerades med någon anhörig till I-S.C. eftersom hon själv ansökt om att erhålla god man och det av det ingivna läkarintyget fram- gick att hon förstod vad saken gällde. Av nyssnämnda förarbetsuttalanden framgår att det ytterst är en bedöm- ningsfråga huruvida en ansökan ska kommuniceras, inte minst när ansökan grundar sig på den enskildes eget önskemål och det av utredningen framgår att denne förstår vad saken gäller. Jag har därför inte underlag för att kritisera tingsrätten för att ansökan inte kommunicerades med någon anhörig. Jag vill emellertid understryka vikten av att en individuell bedömning görs i varje ärende. När det sedan gäller frågan om den föreslagna gode mannens lämplighet fanns, som ovan nämnts, ingen annan utredning rörande denna än att det i ansökan och i den bifogade utredningen från vård- och omsorgsförvaltningen angavs att H-E.J. hade varit I-S.C. behjälplig i det vardagliga. Därutöver hade överförmyndaren också angett att ansökan tillstyrktes. Tingsrätten har uppgett att, såvida det inte i ärendet framförts invändningar mot personens lämplighet, tingsrätten utgår från att den person som föreslås av överförmyndarnämnden är lämplig för uppdraget. 2 009 /1 0:JO1 För tingsrättens handläggning gäller officialprincipen i dessa slag av ären- den. Detta innebär att domstolen har ett eget ansvar för att utredningen är tillräcklig. Jag har i och för sig viss förståelse för att det förhållandet att över- förmyndaren tillstyrkt ansökan kan ha fått tingsrätten att tro att en kontroll av den föreslagne gode mannens lämplighet vidtagits. Tingsrätten får i viss mån också anses ha rätt att utgå från att överförmyndaren, innan denne gör eller tillstyrker en ansökan, har vidtagit erforderlig utredning. Man kan dock inte utan vidare utgå från att så alltid är fallet (jfr JO 1992/93 s. 560). Jag anser att, eftersom uppgifterna om den föreslagne gode mannens lämp- lighet i detta fall var så knapphändiga, tingsrätten borde ha förvissat sig om att erforderliga kontroller av den gode mannens lämplighet vidtagits av över- förmyndaren. När det vid en kontakt med överförmyndaren då framkom att någon utredning inte hade gjorts kunde tingsrätten med stöd av 11 kap. 16 § FB ha begärt att överförmyndaren skulle inkomma med en sådan utredning. För sin underlåtenhet i detta avseende kan tingsrätten inte undgå kritik. Vad gäller tingsrättens handläggning har samråd skett med chefsjustitie- ombudsmannen som har tillsyn över de allmänna domstolarna. Initiativärende mot en överförmyndarnämnd om handlägg- ningen av ett förvaltarärende (Dnr 1255-2008) I ett beslut anförde JO följande. Med anledning av en artikel i om Över- förmyndarnämndens i kommun handläggning av ett ärende om förval- tarskap beslutade jag att inleda en utredning. Av tidningsartikeln, som är skriven av (chef för för hemlösa inom ), framgick att hennes team läm- nade in en anmälan om behov av förvaltare för en svårt sjuk och hemlös man till överförmyndarnämnden. Eftersom det inte hände något, lämnade hon in ytterligare en anmälan. Överförmyndaren ansökte då om förvalta- re hos tingsrätten. Jag inhämtade och granskade överförmyndarnämndens akt avseende den person som artikeln handlar om (R.H. anmodades därefter att yttra sig över vad som framförts i tidningsartikeln. I sitt svar anförde nämnden, genom ordföranden , bl.a. följande. 2 009 /1 0:JO1 som anmälan om behov av förvaltare för R.H., [ ] inkom till myndigheten åtog sig , chef för för hemlösa inom , muntligt per telefon att förordnas som förvaltare för R.H. Åtagandeblankett skickades per post till som aldrig återkom med vare sig ett skrift- ligt åtagande eller med besked på annat sätt. har därefter aktivt arbetat för att hitta någon an- nan person som skulle kunna vara villig att åta sig uppdraget som förvaltare för R.H. utan att lyckas. har försökt hitta någon person via frivilliga samhällsarbetare, biståndsavdelningen (LSS) i stad, andra överförmyndarkanslier i och via stadens handikappombudsman. Inte ens någon av de mest erfarna förvaltare som finns i stad och som normalt åtar sig mer komplicerade ärenden var beredd att åta sig uppdraget som förvaltare för R.H. Tillfrågade personer har uttryckt en rädsla för sin egen säkerhet med anledning av att R.H. haft ett våldsbenäget beteende. Vidare har tillfrågade personer gett uttryck för att det skulle vara för svårt och komplicerat att kontakta och samarbeta med R.H. eftersom han uppgivits vara hemlös. Uppdraget skulle helt enkelt vara för omfattande och tidskrävande enligt tillfrågade personer. När anmälan om behov av förvaltare för R.H. framställdes interimistiskt till beslutade att ansöka om förvaltare till tingsrätten utan förslag på för- valtare. Denna ansökan skickades in till tingsrätten i . Detta förfarande att ansöka om förvaltare utan förslag på lämplig per- son har även tillsynsmyndighet, i , rekommenderat. meddelade omgående att man avsåg att tillfråga någon inom polismyndigheten som kunde tänka sig åta sig uppdraget som förvaltare för R.H. När inte heller lyckats med att hitta någon person som var villig att åta sig förvaltarskapet förelade i att inkomma med förslag på en person som var villig att åta sig uppdraget som förvaltare för R.H.. hänvisade i sitt föreläggande till att det enligt grunderna för lagstift- ningen om förvaltare ankommer på att rekrytera förvaltare. Det har framförts att nämnden borde anställa en förvaltare, något som nämndens ordförande med bestämdhet tillbakavisade som högst olämp- ligt. meddelade att H.L. åtagit sig uppdraget som förvaltare för R.H. och för- ordnade henne som förvaltare interimistiskt . Inledningsvis kan konstatera att alltsedan anmälan om behov av förvaltare inkom till myndigheten har den varit av uppfattningen att det förelegat ett behov av förvaltarskap. Som framgår enligt ovan har arbetat aktivt med att på olika sätt hitta förslag på en lämplig förvaltare utan att lyckas initialt. anser att detta sannolikt beror på det faktum att uppdraget är ett lekmannauppdrag med stort ideellt inslag och mycket ansvar. vill i detta sammanhang framhålla att det inte finns någon skyldighet för en per- son att åta sig uppdraget som god man eller förvaltare. Av denna anledning finns det därför inte heller någon möjlighet för att tvinga någon att åta sig uppdraget som god man eller förvaltare. anser också att det mot bakgrund av uppdragets svårighetsgrad inte heller skulle vara lämpligt att förestå en mindre erfaren person som för- valtare även om denna person skulle vilja. 2 009 /1 0:JO1 den konstatera att enligt 11 kap. 7 § får rätten besluta att an- ordna förvaltarskap för någon som befinner sig i en sådan situation som anges i 11 kap. 4 § och som är ur stånd att vårda sig eller sin egendom och det inte är tillräckligt att godmanskap anordnas eller att den enskilde på något annat mer ingripande sätt får hjälp. Enligt fjärde stycket samma lagrum framgår att rätten, när beslut om förvaltarskap meddelas, ska förordna en för- valtare för uppdraget. Att något förslag på förvaltare inte fanns hade inte hindrat tingsrätten från att förordna en förvaltare då det inte finns någon lag- stadgad skyldighet för att inkomma med förslag på person. hittade slutligen en mycket erfaren person som var villig att åta sig uppdraget som förvaltare för R.F. men det har inne- burit att denna person har fler uppdrag än vad gene- rellt anser lämpligt. vill också i sammanhanget framhålla att R.H.