frsrdg · GX04JO1 · 2009-11-12 00:00:00 — Att mot den bakgrunden i förväg lämna information om verkställigheten skulle uppenbarligen kunna försvåra genomförandet. Jag har dock förståelse för synpunkten att familjen vid avvisningens verkställande haft behov av någon som bevakade deras rättigheter. Det är emellertid enligt rådan- de ordning polisen som har att se till att verkställigheten sker i enlighet med de regler som gäller. Den enda egentliga möjligheten att kontrollera att reglerna följs är att förfarandet dokumenteras för granskning i efterhand. 2 009 /1 0:JO1 tilläggas att om dokumentationsskyldigheten inte efterlevs måste andra kon- trollmöjligheter övervägas, t.ex. krav på att ett oberoende ombud närvarar. De reaktioner som polisens åtgärder i detta ärende föranlett är en påmin- nelse om att avvisningsärenden till sin natur är känsliga och inte sällan med- för risk för olika typer av mer eller mindre allvarliga incidenter. Genom sin bristfälliga dokumentation i detta ärende kom polismyndigheten att sakna viktiga redskap för att kunna på ett fullt ut trovärdigt sätt bemöta de uppgifter som publicerades om att avvisningen inte gått korrekt till. Det är i sig allvar- ligt och bristerna förtjänar kritik, även om det efter den redovisning som nu- mera skett saknas grund för att kritisera verkställigheten av avvisningen som sådan. 2 009 /1 0:JO1 Socialtjänstlagen (SoL) Fråga bl.a. om förutsättningarna för en socialnämnd att göra ett hembesök som ett led i utredningen av ett ärende angående rätt till försörjningsstöd (Dnr 2383-2007 och 148-2008) I anmälningar till JO framförde T.P. klagomål mot tjänstemän vid Öster- malms stadsdelsförvaltning i . anförde bl.a. att tjänstemän vid handläggningen av ett ärende angående försörjningsstöd hade genomfört en olaglig husrannsakan i hans bostad i samband med ett hembe- sök. Tjänstemännen hade vid hembesöket gått runt i lägenheten och bl.a. öppnat byrålådor och garderober. Inledningsvis inhämtades bl.a. skriftliga upplysningar från stads- delsförvaltning i . Därefter anmodades i att inkomma med utredning och yttrande över vad T.P. hade anfört i anmälan beträffande vad som hade förevarit vid hembesöket. Nämnden antog som sitt remissvar ett tjänsteutlåtande undertecknat av enhetschefen . I yttrandet anfördes bl.a. följande. har varit aktuell vid enheten för försörjningsstöd . får han försörjningsstöd på grund av sjukdom och avsaknad av egna inkomster. Då det noterats att T.P. har höga elfakturor har förvaltningen undrat av vilken anledning. har också funnit skäl att närmare utreda om T.P. är sammanboende med en kvinna, som han besökt förvaltningen med, . genomförde förvaltningen ett per brev avtalat hembesök hos T.P. Syftet var dels att försöka klarlägga skäl till de höga elfakturorna och att utreda vem/vilka som är folkbokförda på T.P:s adress. Förvaltningens tjänstemän arbetar både utredande och rådgivan- de. I syfte att ge råd kring att försöka minska elkostnaderna har tjänstemän- nen, vid hembesöket, frågat efter och fått T.P:s godkännande att öppna kyl- skåpet och frysfacket. Detta görs för att se om det finns isbildning, vilket kan bidra till höga elfakturor. Vidare har förvaltningen noterat att det fanns två eldrivna luftfuktare igång, vilket också kan bidra till en hög elförbrukning. Förvaltningen är även skyldig att utreda om den sökande är ensam- eller sammanboende, vilket påverkar bedömningen av nivån på försörjningsstödet. Förvaltningens tjänstemän har gått runt i bostaden, vilket kan uppfattas som integritetskränkande. Tjänstemännen menar att de inte har vare sig tittat under sängen, soffan, lyft på kläder, öppnat garderober eller byrålådor. Hänvisning till bifogade journalkopior (har här utelämnats; JO:s anm.). Enligt tjänstemännens uppfattning har de försökt att genomföra hembesö- ket på ett så respektfullt sätt som möjligt. De har fått T.P:s tillåtelse att öppna kylskåpet och frysfacket. har en annan uppfattning, vilket är beklagligt. Vad som exakt har sagts i den aktuella situationen kan vara svårt att avgöra i efterhand. Förvaltningen är medveten om att hembesök kan vara känsligt och 2 009 /1 0:JO1 integritetsnära för den enskilde och har därför försökt att genomföra besöket med så stor respekt som möjligt. Intentionerna kommer även fortsättningsvis att vara att hembesök ska genomföras med så stor finkänslighet och respekt för den enskilde som möjligt. bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaret. I ett beslut anförde JO följande. ska enligt 11 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453) utan dröjsmål inleda utredning av vad som genom ansökan eller på annat sätt har kommit till nämndens kännedom och som kan föranleda någon åtgärd av nämnden. verksamhet ska bygga på respekt för den enskildes självbe- stämmanderätt och integritet. Insatser från sida ska i möjligas- te mån utformas och genomföras i samförstånd med den enskilde. De uppgif- ter som socialnämnden behöver för att kunna behandla en ansökan om bistånd ska i första hand inhämtas från sökanden. Om nämnden anser det nödvändigt att inhämta uppgifter från annat håll bör nämnden samråda med den enskilde. Vid handläggningen av ett ärende rörande ekonomiskt bistånd är utgångs- punkten den att nämnden inte får vidta några utredningsåtgärder utan den sökandes samtycke. anför i sin publikation Handläggning och dokumentation inom , 2 uppl. s. 95, bl.a. följande om socialnämndens inhäm- tande av uppgifter under en utredning. För att kunna bedöma den enskildes behov och göra en korrekt helhetsbe- dömning i ett ärende kan handläggaren behöva samla in uppgifter om den enskilde på många olika sätt. Hur omfattande informationsinsamlingen behö- ver bli styrs av ärendets komplexitet. De vanligaste informationskällorna är personliga samtal med i första hand den enskilde men även anhöriga och representanter för andra myndigheter (t.ex. skola, hälso- och sjukvård och arbetsmarknadsmyndigheter) kan bidra med viktig information. Vidare kan observationer vid hembesök eller i annan miljö där den enskilde vistas, t.ex. i ett korttidsboende, ge värdefull information liksom utdrag ur register och genomgång av handlingar i akten. Varje medborgare är enligt 2 kap. 6 § regeringsformen skyddad mot bl.a. husrannsakan och liknande intrång. Med husrannsakan förstås varje av myn- dighet företagen undersökning av hus, rum eller slutet förvaringsställe oavsett syftet med undersökningen (prop. 1975/76:209 s. 147). En begränsning av det skyddet får ske endast genom lag och endast för att tillgodose ett ändamål som är godtagbart i ett demokratiskt samhälle (2 kap. 12 § regeringsformen). I detta sammanhang vill jag erinra om artikel 8 i den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grund- läggande friheterna () om att var och en har rätt till re- spekt för bl.a. sitt hem. kan i vissa ärenden ha ett befogat intresse av att få göra ett besök i en biståndssökandes bostad för att kunna bilda sig en uppfattning om vilka hjälpbehov som föreligger och i vad mån den enskilde har rätt till bi- 2 009 /1 0:JO1 stånd från socialnämnden. Mot bakgrund av det ovan anförda måste ett besök i den enskildes hem genomföras på ett sådant sätt att det inte kränker den enskildes skydd enligt bestämmelserna i regeringsformen och Europakonven- tionen. Någon författningsbestämmelse som begränsar detta skydd finns inte såvitt här är i fråga. En grundläggande förutsättning för att socialnämnden ska få göra ett hembesök som ett led i utredningen av ett ärende om bistånd är således att den enskilde samtycker till besöket. Utan ett sådant samtycke kan ett hembesök i utredningssyfte inte genomföras. Jag går här inte in på vad som kan göras i rena nödsituationer. Nämnden har i sitt yttrande anfört att förvaltningen hade bett att få göra ett besök hos T.P. Ett syfte med besöket var att utreda om T.P. var sammanboen- de. Tjänstemännen skulle också bistå T.P. med råd om hur han eventuellt skulle kunna nedbringa sina elkostnader. Utredningen ger vid handen att T.P. lämnade sitt medgivande till att tjäns- temän vid förvaltningen fick göra ett besök i hans bostad. När det gäller huru- vida tjänstemännen öppnade en garderob och drog ut byrålådor föreligger det olika uppgifter om vad som har förevarit. Nämnden har i sitt yttrande tillba- kavisat T.P:s uppgifter i den delen. Jag har inte underlag för att utgå från annat än att nämndens uppgifter är korrekta. Däremot framgår av utredningen att tjänstemännen under besöket öppnade kylskåpet och frysfacket. Nämnden har i remissvaret anfört att syftet var att hjälpa T.P. med råd om huruvida han borde avfrosta kylskåpet och att T.P. samtyckte till åtgärden. Det kan dock diskuteras om inte saken hade kunnat ut på ett mindre integritetskränkande sätt, t.ex. genom frågor till T.P. Med den kommentaren lämnar jag saken. Även om tjänstemännen vid hembesöket inte vidtog någon särskilt ingåen- de undersökning av T.P:s lägenhet är det klarlagt att de har gått omkring i den. hade lämnat något samtycke till att de fick röra sig mer eller mindre fritt i lägenheten besvaras inte tydligt i remissvaret. Det är inte sannolikt att ytterligare utredningsåtgärder från min sida skulle kunna bringa klarhet i saken. Jag tvingas konstatera att det råder oklarhet om vad som när- mare förekom och vad T.P:s samtycke egentligen omfattade. Jag vill därför erinra om den dokumentationsplikt som nämnden har enligt 11 kap. 5 § SoL. De anteckningar som finns rörande besöket är bristfälliga när det gäller vad T.P. hade lämnat samtycke till såväl före som under besöket. Detta är inte godtagbart. får göra och hur den enskildes integritet rent praktiskt ska beaktas vid ett hembesök är inte helt okomplicerat. Enligt min mening kan socialnämnderna ha behov av vägledning i denna del, inte minst med tanke på de gränsdragningsproblem som kan uppstå när det gäller om åtgär- den står i överensstämmelse med bestämmelserna om skydd för den enskildes bostad i regeringsformen och . Jag översänder därför en kopia av detta beslut till . 2 009 /1 0:JO1 handläggning av ett ärende rörande en 16-årig pojke som hade begärts häktad; fråga om annan betryggande övervakning av pojken borde ha ordnats (Dnr 641-2007) beslutade en åklagare att anhålla N.N. som vid tillfället var . Åklagaren begärde därefter i en framställning till att N.N. Vid en häktningsförhandling anförde åklagaren enligt tingsrättens protokoll följande när det gällde de särskilda häktningsskälen. Det föreligger en stark recidivfara, då det rör sig om upprepade händelser mot samme målsägande. Dessutom föreligger en stor risk för kollusion då N.N. kan försöka påverka målsäganden att dra tillbaka sin anmälan, vilket han redan tidigare gjort. [ ] Beträffande de synnerliga skälen för häktning har uppgett att de inte tänker vidta några åtgärder för att ordna betryggande övervakning av N.N., och att de inte anser att det finns annat att göra än att begära honom häktad. Tingsrätten beslutade vid häktningsförhandlingen att häkta N.N. I en anmälan till JO klagade advokaten , som offentlig försvarare för N.N. och för N.N:s föräldrars räkning, på hur Enskede-Årsta-Vantörs stads- delsnämnd i hade handlagt ärendet rörande N.N. Han anförde bl.a. följande. greps och anhölls på grund av nya misstan- kar om bl.a. ofredande av E. Polisen kallade mig till ett nytt förhör . Innan förhöret sammanträffade jag med N.N:s mamma. Med henne fanns socialsekreteraren som företrädde . Eftersom jag förstod att åklagaren nu kunde tänkas begära N.N. häktad, frågade jag om undersökt möjligheterna att anordna annan betryggande övervakning för N.N. svarade då att Socialtjäns- ten inte undersökt möjligheterna till annan betryggande övervakning En- ligt N.N:s mamma hade sagt till henne att N.N. borde häktas för att få en knäpp på näsan. Åklagaren begärde att N.N. skulle häktas och vid häktningsförhandlingen framkom att fortfarande inte undersökt möjligheterna till annan betryggande övervakning för N.N. JO inhämtade från stadsdelsförvaltningen de aktuella handlingarna beträffan- de N.N. Därefter remitterades B.H:s anmälan till redning och yttrande. 2 009 /1 0:JO1 I ett yttrande anförde stadsdelsnämndens sociala delegation i huvudsak föl- jande. har varit aktuell på Ungdomssektionen . Han har haft insats i form av placering på ART-Institutet i 040623050311. Placeringen avbröts då varken N.N. eller hans för- äldrar ville att han skulle vara kvar. 060801061214 hade familjen intensivt stöd av MST-terapeut (). har bistånd enligt 4 kap. § 1 Socialtjänstlagen i form av en kontaktperson cirka . Genom Handikappomsorgen har N.N. beviljats stöd genom LSS i form av verksamheten , där han erbjudits stöd, men ej hunnit påbörja praktikplats. har DAMP med stora beteendesvårigheter. Han har stora brister i förmåga till socialt samspel och kommunikation samt beteendeavvikelser autismliknande tillstånd. Han har också en lindrig mental retardation med inlärningssvårigheter och har gått i särskola. och hade N.N. trakasse- rat sin f.d. flickvän. 070112070206 polisanmäldes N.N. för misshandel, olaga hot, ofredande, skadegörelse, grov fridskränkning, försök till mordbrand och övergrepp i rättssak. Utifrån ovan anhölls N.N. lördagen 070203 och släpptes söndagen 070204. fick besked från soci- aljouren om vad som hänt . 070208 anhölls N.N. ånyo efter att ha gripits utanför f.d. flickvännens bo- stad. 070210 begärdes N.N. i häktet tog ledamot i sociala delegation 070214 beslut om att omhänderta N.N. med stöd av § 6 (LVU) och han placerades 070215 enligt 11 § LVU på Lövsta skolhem. Händelser kring N.N:s häktning 070209 fick socialsekreterare besked om att N.N. häktats under gårdagen (nämnden torde mena att N.N. anhölls ; JO:s anmärkning). Han tog då kontakt med sektionschef som i sin tur kontaktade åklagaren per telefon. Åklagaren sade att hon ämnade att begära N.N. Sektionschefen bedömde att omhändertagande enligt LVU inte var den bästa insatsen. Någon överenskommelse med åklagaren träffades aldrig, då detta inte är möjligt. Respektive myndighet har att fatta beslut enligt gällande lagstiftning. varit ensam då han begått sina brott mot sin f.d. flickvän och hen- nes familj och dessutom hämtats av polis utanför flickvännens bostad, gjorde bedömningen att häktningstiden skulle bli kort. Socialsekreterare träffade N.N. i samband med polisför- hör 070209 tillsammans med N.N:s mamma och N.N:s juridiska ombud förhöret talade med [modern] och försökte förklara hållning i den svåra situation som N.N. och hans familj befann sig och i detta pressade samtal yttrade frasen knäpp på nä- san eller något liknande, vilket han beklagar. B.H. frågade varför ej undersökt möjlighe- ten till annan betryggande övervakning för N.N. hänvisade då till sektionschef telefonsamtal med åklagaren 070209 (se ovan). 070209 informerade socialsekrete- rare på Ungdomsjouren, som utför kurativ verksamhet för ungdomar på Kro- nobergshäktet, om N.N:s diagnoser och speciella problematik och att han 2 009 /1 0:JO1 förmodligen skulle komma att begäras häktad och placeras på Kronobergs- häktet. Utifrån detta blev N.N. placerad på Resursavdelning 6:1 på Kronobergs- häktet. Detta är en speciell avdelning med utökade resurser jämfört med de andra avdelningarna. Bland annat är rummen betydligt större och den häktade har egen toalett på rummet. Personalen är mer kvalificerad och utbildade mentalskötare och beteendevetare. Det är också större personaltäthet på denna resursavdelning. De intagna får tillbringa utanför sina rum och exem- pelvis titta på TV med personalen. Personalen hade således närmare kontakt med N.N. än om han varit häktad på någon av de vanliga avdelningarna och kunde utifrån det också stämma av hur N.N. Vår bedömning var att N.N:s särskilda behov var tillgodosedda genom ovan. Under de dagar N.N. satt häktad hade tät kontakt med so- cialsekreterare på , vilka regelbundet besökte häktet och sam- talade med N.N. och personalen på . hade också kontakt med N.N:s mamma, som uppgav att N.N. for illa i häktet och att han behövde komma därifrån. Personal från Ungdomsjouren larmade 070213 om att N.N. mådde allt sämre i häktet. Han hade bland annat svårt att sova och kände sig instängd. Efter samtal med åklagaren stod det också klart att N.N. ej skulle försättas på fri fot i avvaktan rättegång. Utifrån ovan fattade ledamoten i sociala delega- tionen i Enskede-Årsta-Vantör 070214 beslut om att omhänderta N.N. enligt 6 § LVU. Dagen därpå placerades han på Lövsta skolhem. onsdagen 070214 och talade med N.N. om hans situation som han informerades om placeringen på Lövsta skolhem. kunde då också konstatera att N.N. var nedstämd och orolig. anhölls 070209 (N.N. anhölls ; JO:s anmärk- ning) efter att ha gripits utanför sin f.d. flickväns bostad gjordes bedömningen att tiden i häktet skulle bli kort utifrån att N.N. varit ensam när han begått brotten och att han skyndsamt skulle försättas på fri fot i avvaktan rättegång. Vi menar att det är viktigt att när det gäller unga lagöverträdare med sär- skilda behov nära följa vistelsen på häktet och utifrån N.N:s ålder och känne- dom om hans särskilda behov togs kontakt med socialarbetare vid Krono- bergshäktet innan N.N. kom dit för att informera om N.N:s speciella behov. Utifrån denna kontakt kom N.N. att placeras på resursavdelning med större rum, större personaltäthet och möjligheter för N.N. att få tillbringa utanför sitt rum. Personalen som hade nära kontakt med N.N. var utbildade beteendevetare och mentalskötare och kunde därför väl läsa av hur N.N. När det stod klart att N.N. ej skulle komma att släppas ur häktet i avvaktan rättegång och då N.N. visade symptom på att må sämre fattades 070214 be- slut enligt § 6 LVU om att omhänderta N.N. och placera honom på § 12 insti- tutionen Lövsta skolhem. I efterhand kan vi se att vi redan vid häktningen (N.N. an- hölls och häktades ; JO:s anmärkning) skulle ha omhändertagit N.N. eftersom det visade sig att han for illa av att vistas i häktet. Från förvaltningens sida är det självklart att inte använda ut- tryck som knäpp på näsan. Om det är så orden har fallit beklagar vi det. B.H. fick tillfälle att yttra sig över remissvaret. I ett beslut anförde JO följande. 2 009 /1 0:JO1 Enligt 24 kap. 1 § (RB) får den som på sannolika skäl är misstänkt för ett brott, för vilket är föreskrivet fängelse eller däröver, häktas, om det med hänsyn till brottets beskaffenhet, den misstänktes förhål- lande eller någon annan omständighet finns risk för att han avviker eller på något annat sätt undandrar sig lagföring eller straff, genom att undanröja bevis eller på något annat sätt försvårar sakens utredning eller fortsätter sin brottsliga verksamhet. Är för brottet inte föreskrivet lindrigare straff än fäng- else , ska häktning ske, om det inte är uppenbart, att skäl till häktning saknas. Häktning får ske endast om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller för något annat motstående intresse. Kan det antas att den misstänkte kommer att dö- mas endast till böter, får häktning inte ske. Den som inte har fyllt får enligt 23 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare häktas endast om det föreligger synner- liga skäl. Om det på grund av den misstänktes ålder, hälsotillstånd eller någon annan liknande omständighet kan befaras att häktning skulle komma att medföra allvarligt men för den misstänkte, får häktning ske endast om det är uppenbart att betryggande övervakning inte kan ordnas (24 kap. 4 § RB). När det gäller frågan om betryggande övervakning kan anordnas för unga personer är bestämmelserna i lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) av intresse. Enligt 3 § LVU kan vård med stöd av LVU beslutas bl.a. om den unge utsät- ter sin hälsa eller utveckling för en påtaglig risk att skadas genom brottslig verksamhet. Med brottslig verksamhet avses inte rena bagatellförseelser och inte heller enstaka brott som inte är av allvarlig art. Det är först vid en brotts- lighet som ger uttryck för en sådan bristande anpassning till samhällslivet att det kan sägas föreligga ett vård- och behandlingsbehov som det kan bli fråga om att bereda den unge vård med stöd av LVU (prop. 1979/80:1 del A s. 583). Beslut om vård enligt LVU fattas av länsrätten efter ansökan av social- nämnden (4 § LVU). får enligt 6 § första stycket LVU besluta att den som är ska omhändertas, om det är sannolikt att den unge behöver beredas vård med stöd av LVU, och rättens beslut om vård inte kan avvaktas med hänsyn till risken för den unges hälsa eller utveckling eller till att den fortsatta utredningen allvarligt kan försvåras eller vidare åtgärder hindras. Om socialnämndens beslut om omhändertagande inte kan avvaktas, får nämndens ordförande eller någon annan ledamot som nämnden har för- ordnat besluta om omhändertagande (6 § andra stycket LVU). För vård av unga som på någon grund som anges i 3 § LVU behöver stå under särskilt noggrann tillsyn ska det finnas särskilda ungdomshem. Om socialnämnden har beslutat att den unge ska vistas i ett sådant hem ska Sta- tens institutionsstyrelse anvisa plats i ett sådant hem (12 § LVU). 2 009 /1 0:JO1 Som framgår av redovisningen ovan får den som är häktas endast om det är uppenbart att betryggande övervakning inte kan anordnas på annat sätt och det dessutom föreligger synnerliga skäl för häktning. Lagstiftningen innebär att barn, dvs. personer som inte har fyllt , som begår brott ska häktas endast i rena undantagsfall. Lagstiftningen bygger på att de syften som en häktning ska tjäna kan tillgodoses genom att den unge omhändertas inom (se bl.a. JO:s ämbetsberättelse 1994/95 s. 255, särskilt s. 269). kan medverka till att anordna betryggande övervakning av den unge på olika sätt. kan omständigheterna vara sådana att det kan vara tillräckligt att ordna övervakning på frivillig väg. I många fall måste emellertid den unge bli föremål för ett tvångsingripande för att betryggande övervakning ska kunna anordnas. Nämnden kan då besluta om att omhänderta den unge med stöd av 6 § LVU och placera honom eller henne vid ett särskilt ungdomshem (jfr Högsta domstolens beslut , mål B 466- 08). Under vissa förhållanden kan betryggande övervakning ordnas även genom placering av den unge i ett familjehem eller ett s.k. HVB-hem (se bl.a. Högsta domstolens avgörande NJA 1978 s. 471). För att nämnden ska kunna besluta om ett omhändertagande enligt 6 § LVU måste de i be- stämmelsen angivna förutsättningarna för ett sådant beslut föreligga. Enligt remissvaret informerades sektionschefen om att N.N. hade anhållits under gårdagen, och hon fick även besked av åklagaren att denne avsåg att begära N.N. Med hänsyn till vad som var känt om N.N:s ålder och personliga förhållanden måste det ha befarats att han skulle lida allvarligt men av att bli häktad. När åklagaren fann skäl att begära att N.N. skulle häktas uppkom därför fråga vid stadsdelsför- valtningen om det fanns möjlighet att ordna annan betryggande övervakning. Sektionschefen ansåg därvid att ett omhändertagande av N.N. med stöd av 6 § LVU inte var den bästa insatsen. I sitt remissvar har den sociala delegationen anfört att ett beslut om omhändertagande fattades men att det i efterhand står klart att N.N. skulle ha omhändertagits redan vid häktningen eftersom det visade sig att han for illa av att vistas i häktet (såvitt jag har förstått avser nämnden då N.N. Det är oklart vilka närmare överväganden som sektionschefen gjorde, när häktningsfrågan aktualiserades, rörande förutsättningarna för att anordna betryggande övervakning. Inledningsvis borde hon ha försökt klarlägga om sådan övervakning kunde anordnas på frivillig väg. Det är emel- lertid mycket som talar för att betryggande övervakning inte hade kunnat anordnas på det sättet i detta fall. Nästa fråga att ta ställning till har då varit om övervakning kunde anordnas genom ett omhändertagande enligt 6 § LVU. Det har inte framkommit vad som föranledde sektionschefen att anse att detta inte skulle vara en lämplig åtgärd.