frsrdg · GX04JO1 · 2009-11-12 00:00:00 — Som framgår av vad som har sagts ovan om den rättsliga regleringen fanns det inte något formellt hinder mot att beslutade att placera D.N. på Folåsa behandlingshem. Barnen var ju omhändertagna enligt 2 och 6 §§ LVU. Av utredningen framgår emellertid att nämndens syfte med placeringarna var att barnen skulle beredas vård vid en låsbar enhet inom hemmet för att förhindra att de återigen skulle rymma. En förutsättning för att barnen skulle få beredas vård vid en sådan enhet var att de vårdades på någon grund som anges i 3 § LVU. Fråga uppkommer därför om socialnämnden för inskrivningen på Folåsa behandlingshem hade fattat beslut om att med stöd av 6 § LVU omhänderta D.N. även på grund av deras egna beteenden (dvs. 3 § LVU). synes göra gällande att den rättsliga grunden för att placera barnen vid en låsbar enhet på Folåsa behandlingshem var det beslut som fattade och som hade följande lydelse. Som grund till omhändertagande av M.N. och D.N., ligger tidiga- re socialtjänstutredning och barnpsykiatrisk utredning samt de omständigheter att pappan, , mot mamman, medgivande avvikit med barnen och ej uppehållit sig på den plats där de är mantalsskrivna i . Barnen är starkt rymningsbenägna. Försök med familjehem har gjorts men barnen rymde . Därför tas beslut om placering enligt § 2 och 3 LVU på låst SiS hem för att trygga barnens säkerhet. Det finns flera frågetecken rörande den rättsliga innebörden av denna hand- ling. Innan jag går in på den frågan vill jag erinra om att ett beslut om ome- delbart omhändertagande ska underställas länsrätten senast inom från den dag då beslutet fattades. Om beslutet inte har underställts länsrätten inom föreskriven tid, upphör omhändertagandet. Beslutet av underställdes inte länsrätten. Detta har med- fört att det under alla förhållanden inte har funnits någon rättslig grund för att bereda barnen vård vid en låsbar enhet efter underställnings- fristens utgång fram till , då omhänderta- gandebeslut fattades med stöd av 3 och 6 §§ LVU. Jag kan i denna del rent 2 009 /1 0:JO1 allmänt hänvisa till de uttalanden som jag har gjort i JO:s ämbetsberättelse 2007/08 s. 307 f. (se särskilt s. 315). Fråga är emellertid om över huvud taget fattade beslut om ome- delbart omhändertagande av barnen . har i sitt förnyade remissvar uppgett att beslutet var ett kompletterande beslut 3 § LVU till de beslut om omhändertagande som hade fattats med stöd av 2 och 6 §§ LVU . Vid de förhör som har hållits under förundersökningen med , och har det framkommit att syftet med beslutet var att ordna så att barnen skulle kunna placeras vid en låsbar enhet inom Folåsa behandlingshem. De har dock inte kunnat ge något klart och entydigt besked om sin syn på den närmare innebörden av det aktuella beslutet i rent rättsligt hänseende. Huruvida de ansåg att placeringar- na vid en låsbar enhet fordrade ett beslut om omhändertagande på grund av sådana omständigheter som anges i 3 § LVU eller om det räckte med att fatta någon form av placeringsbeslut är oklart. Eventuellt svävade de vid den ifrågavarande tidpunkten i den villfarelsen att det, då barnen redan var omhändertagna enligt 2 och 6 §§ LVU, räckte med att ordföranden kompletterade de besluten genom att fatta ett beslut om pla- cering enligt § 2 och 3 LVU för att barnen skulle kunna beredas vård vid en låsbar enhet. Om man ser till själva utformningen av beslutet anges bl.a. att barnen var rymningsbenägna och att Därför tas beslut om placering enligt § 2 och 3 LVU på låst SiS-hem för att trygga barnens säkerhet. Såsom beslutet hade formulerats ger det närmast vid handen att det var ett beslut om placering av barnen. Det finns inte heller några anteckningar i barnens journa- ler som tyder på att något formellt beslut om omhändertagande skulle ha fattats . Av journalanteckningarna från den aktuella dagen framgår bl.a. följande. [ ] Barnen placerades på ett låst SiS-hem. Detta efter beslut av soc nämndens ordförande pga av bedömning om stor rymningsbenägenhet samt oro för deras välbefinnande, självskaderisk. Det kan vidare konstateras att socialnämnden, när den i tiden före och efter beslutat om omhändertagande av barnen, har använt ett formulär avsett för beslut enligt 6 § LVU. Nämnden har då, helt korrekt, fattat separata beslut för barnen, dvs. ett beslut för vartdera barnet, och har även i vederbörlig ordning gjort anteckningar om besluten i journalerna. Besluten har också underställts länsrätten i enlighet med 7 § LVU. Som tidigare framgått skedde däremot ingen underställning av beslutet . Mot bakgrund av det anförda kan jag inte dra någon annan slutsats än att det beslut som fattades inte var ett beslut om omhändertagande. bereddes således vård vid en låsbar enhet inom Folåsa behandlingshem, trots att de var omhändertagna endast enligt 2 009 /1 0:JO1 2 och 6 §§ LVU. Detta innebär att barnen fram till , då ordföranden fattade ett beslut om omhändertagande av barnen med stöd av 3 och 6 §§ LVU, vårdades vid enheten utan att det förelåg någon rättslig grund för detta. Det inträffade föranleder givetvis frågor om Folåsa behandlingshems handläggning. Jag övergår till detta och återkommer därefter till socialnämn- dens agerande. Av 3 kap. 10 § socialtjänstförordningen (2001:937) framgår att det är SiS som beslutar om inskrivning i ett sådant hem för särskild tillsyn som avses i 12 § LVU. Beslut i sådana frågor är delegerade till institutionscheferna vid de särskilda ungdomshemmen. När SiS skriver in någon i ett särskilt ungdoms- hem ska SiS göra klart för sig på vilken grund som den unge är intagen i hemmet. Om det finns ett beslut om omhändertagande eller om vård enligt LVU ska en kopia av eller annan underrättelse om beslutet fogas till ansökan (3 kap. 13 § socialtjänstförordningen). Innan ett beslut om inskrivning i ett särskilt ungdomshem fattas måste institutionschefen förvissa sig om att SiS platsanvisning samt giltiga beslut om omhändertagande eller vård och nämn- dens beslut om placering enligt 11 § LVU föreligger (se SiS råd och riktlin- jer 2002:1, LVU, avsnitt 4). Inför inskrivningen på Folåsa behandlingshem översände socialnämnden per telefax till behandlingshemmet bl.a. besluten om omhänderta- gande daterade och det beslut som hade fattat . Nämnden tillställde dock inte hemmet bilagan till besluten . Av SiS remissvar framgår att Folåsa behandlingshem uppfattade saken på det sättet att nämnden hade fattat beslut om att omhänderta D.N. på sådana grunder som anges i 2 och 3 §§ LVU. Genom agerande bibringades således behandlings- hemmet uppfattningen att det fanns rättsliga förutsättningar för att placera barnen vid en låsbar enhet. Jag riktar därför inte någon kritik mot Folåsa be- handlingshem för handläggningen där i detta avseende. Ansvaret för att D.N. kom att beredas vård vid en låsbar enhet inom Folåsa behandlingshem får i stället anses åvila i Filip- stads kommun. Det har uppkommit fråga om någon befattningshavare i soci- alnämnden eller vid dess förvaltning har gjort sig skyldig till tjänstefel enligt 20 kap. 1 § . Enligt denna bestämmelse kan den som uppsåtligen eller av oaktsamhet vid myndighetsutövning genom handling eller underlå- tenhet åsidosätter vad som gäller för uppgiften dömas för tjänstefel. Om gär- ningen med hänsyn till gärningsmannens befogenheter eller uppgiftens sam- band med myndighetsutövningen i övrigt eller till andra omständigheter är att anse som ringa, ska inte dömas till ansvar. Såvitt framgår av utredningen finns det inte grund för att anta att befatt- ningshavare i nämnden eller vid dess förvaltning uppsåtligen har åsidosatt de uppgifter som gäller för hans eller hennes uppgifter, utan de synes ha utgått från att besluten stått i överensstämmelse med lagstiftningen. Det uppkommer däremot fråga om någon har varit oaktsam på sådant sätt att straffrättsligt ansvar måste utkrävas. 2 009 /1 0:JO1 När det gäller frågan rent allmänt om hur oaktsamhet enligt 20 kap. 1 § ska bedömas är utgångspunkten för tjänstefelsansvaret att det av hänsyn till rättssäkerheten bör ställas särskilda krav på noggrannhet och om- sorg på områden inom den offentliga verksamheten där det är fråga om myn- dighetsutövning. Av allmänna principer följer dock att straffrättsligt ansvar inte ska komma i fråga för varje avvikelse från den eftersträvade ; en viss marginal föreligger alltid mellan det helt aktsamma och det oaktsamma. Vid bedömningen av huruvida en offentlig befattningshavare har handlat oaktsamt är det i första hand av betydelse vilka krav på noggrannhet och omsorg som uppgiften har innefattat. Detta får, som i andra motsvarande sammanhang, vägas mot omständigheter som hänför sig till den enskilde personligen, t.ex. hans eller hennes kunnighet, utbildning och erfarenhet eller att denne har handlat under tidspress (se bl.a. NJA 2002 s. 188). Den som är beslutsfattare i ett ärende angående vård enligt LVU är i och för sig ansvarig för innehållet i de beslut som fattas. En ledamot i en social- nämnd är dock ofta lekman och det finns gränser för vilka krav som kan stäl- las på denne när det gäller kunskap om LVU-lagstiftningen. Den tjänsteman som föredrar ärendet för en nämndledamot har därför ett ansvar för att belysa ärendet utifrån olika aspekter och ge upplysningar om innehållet i lagstiftning och rättspraxis. synes ha förlitat sig på att tjänstemännen vid socialförvaltning- en i formellt avseende hade sett till att erforderliga beslut enligt LVU hade fattats inför placeringen på Folåsa behandlingshem. Det har inte heller fram- kommit något som tyder på att det funnits skäl för att tro att det inte skulle ha förhållit sig på detta sätt. synes inte ha haft någon aktiv roll i fråga om vilka beslut som skulle fattas i förevarande fall, utan verkar mer ha deltagit i den praktiska hanteringen av de problem som uppkommit i ärendena. Jag finner därför inte skäl att utkräva straffrättsligt ansvar av dem. var vid den aktuella tidpunkten den som hade huvud- ansvaret för handläggningen av de ifrågavarande ärendena vid nämndens förvaltning. Hon var enhetschef för individ- och familjeomsorgen och har flerårig erfarenhet av ärendehandläggning inom . Det är därför anmärkningsvärt att hon, när det blev aktuellt att placera barnen vid en låsbar enhet inom ett särskilt ungdomshem, inte såg till att ordföranden beslutade om omhändertagande av barnen med stöd av 3 och 6 §§ LVU. Utredningen ger dock inte stöd för att anta att har visat nonchalans eller likgiltighet inför uppgiften, utan jag har snarare skäl att tro att hon har strävat efter att ärendena skulle handläggas på ett riktigt sätt. För att i formellt hänseende kunna handlägga ärendena på ett korrekt sätt fordras det grundläggande kunskaper om LVU-lagstiftningen. Vad som kommit fram ger mig anledning att ifrågasätta om har haft luckor i sin kunskap om tillämpningen av reglerna på området, och jag kan inte dra någon annan slutsats än att hon i nu förevarande fall inte förstod att det var nödvän- digt att socialnämnden även beslutade om omhändertagande med stöd av 3 och 6 §§ LVU för att barnen skulle kunna beredas vård vid en låsbar enhet. 2 009 /1 0:JO1 Vid bedömningen av oaktsamhet kan det inte bortses från att det, när barnen återfanns efter att ha rymt från familjehemmet, var helg mitt . Det har även framgått att den uppkomna situationen var tämligen svårhanterlig och krävde stora arbetsinsatser från tjänstemännen vid förvaltningen för att åstadkomma en lösning. Även om det finns anledning att rikta allvarlig kritik mot anser jag, mot bakgrund av det anförda, att omständigheterna i det aktuella fallet var så speciella att hennes agerande inte bör anses innefatta en sådan klandervärd oaktsamhet som måste föranleda straffrättsligt ansvar. Utredningen visar att socialnämnden bibringade Folåsa behandlingshem uppfattningen att D.N. för inskrivningen på hemmet var omhändertagna även på sådana grunder som anges i 3 § LVU. Det har inte kunnat klarläggas vem eller vilka som bär det direkta ansvaret för detta. Även om jag inte har funnit skäl att väcka åtal mot någon av befattnings- havarna för tjänstefel vill jag understryka att det finns anledning att se mycket allvarligt på det inträffade. har de facto varit utsatta för ett olaga frihetsberövande. Genom att socialnämnden underlät att fatta omhän- dertagandebeslut enligt 3 och 6 §§ LVU har saken inte heller inledningsvis kommit att prövas av länsrätt i enlighet med 7 § LVU, vilket inneburit att en grundläggande regel till skydd för den enskildes rättssäkerhet har åsidosatts. Jag lämnar nu socialnämndens och Folåsa behandlingshems handläggning av ärendet och övergår till att behandla vissa frågor som rör vården av D.N. Länsrätten i förordnade i en dom att D.N. skulle beredas vård enligt 2 och 3 §§ LVU (länsrättens mål nr 1221-06). I ett beslut har Kammarrätten i beslutat om inhibition av länsrättens dom såvitt den avsåg vård enligt 3 § LVU (kammarrättens mål nr 6155-06). Kammarrätten har därefter genom dom upphävt länsrättens dom såvitt den avsåg förord- nandet om att barnen skulle beredas vård enligt 3 § LVU. I sitt yttrande över SiS remissvar uppgav . bl.a. att D.N. och M.N., trots kammarrättens ovan nämnda dom, inte hade förflyttats till en öppen avdelning. Med anledning av detta påstående inhämtade JO bl.a. från SiS kopia av det s.k. klientdiariet beträffande D.N. Av dessa handlingar framgick att vården av M.N. vid låsbar enhet hade avslutats . Det fanns dock inte någon motsvarande anteckning beträffande D.N. Fördragan- den hos JO inhämtade därför per telefon upplysningar från tf institutionsche- fen , Folåsa behandlingshem. uppgav bl.a. följande. Efter kammarrättens beslut förelåg inte längre grund för att D.N. skulle beredas vård vid en låsbar enhet. Vården vid låsbar enhet avslutades därför. Av misstag fördes inte det formella beslutet rörande detta in i D.N:s journal . Beslutet har dock dokumenterats i efterhand. Mot bakgrund av att det inträffade synes ha berott på ett enstaka misstag finner jag inte tillräckliga skäl att gå vidare i saken. Jag vill dock rent allmänt 2 009 /1 0:JO1 framhålla vikten av att beslut dokumenteras i nära anslutning till att beslutet har fattats och att dokumentationen sker på ett tydligt sätt. På grund av de rättsverkningar som är knutna till ett beslut om omhändertagande bör det av beslutet framgå om detta grundar sig på omstän- digheter som anges i 2 § och/eller 3 § LVU (prop. 1979/80:1 Del A s. 590). Det kan enligt min mening diskuteras om inte bestämmelsen i 6 § LVU borde förtydligas i detta avseende. Under alla förhållanden anser jag att det finns ett behov av råd till kommunerna om hur ett beslut om omhänderta- gande bör utformas såvitt här är i fråga. Jag finner därför skäl att sända en kopia av mitt beslut till respektive för kännedom. Jag vill vidare uppmärksamma i på bristerna i socialnämndens handläggning och tillställer även en kopia av mitt beslut för kännedom. Med den mycket allvarliga kritik mot socialnämnden som innefattas i det ovan anförda avslutas ärendet. Handläggningen av ett s.k. barnavårdsärende; fråga bl.a. om delegation av rätten att fatta beslut om omhändertagande med stöd av 6 § LVU (Dnr 4661-2007 och 2413-2008) . och har tillsammans dottern ., som är född . Föräldrarna har gemensamt vårdnaden om A. kontaktade en kurator vid A:s skola social- tjänsten i kommun för att göra en anmälan om oro för A:s förhållan- den med anledning av vissa uppgifter som A. hade lämnat till personal i sko- lan. inledde en utredning . En polisan- mälan rörande det som hade kommit fram vid kontakter med skolan gjordes . . anhölls och han blev häktad . försattes han på fri fot. Förundersökningen mot . lades senare ned. som . anhölls, dvs. , beslutade , som är ordförande i sociala utskott i Här- ryda kommun att med stöd av 6 § LVU omhänderta A. Han för- ordnade därvid att A. skulle vara placerad på akutenhet och för- ordnade med stöd av 14 § LVU att föräldrarna inte skulle ha något umgänge med A. Han beslutade att omplacera A. till . Beslutet om omhändertagande av A. underställdes Länsrätten i som fastställde beslutet . 2 009 /1 0:JO1 därefter om att A. skulle beredas vård med stöd av LVU. Länsrätten avslog nämndens ansökan i en dom eftersom flickans behov av vård kunde tillgodoses på frivillig väg. I en anmälan till JO klagade . på hur i kommun hade handlagt ärendet rörande A. Han gjorde gällande bl.a. att hand- läggningen på flera punkter stred mot svensk lag och inte hade följt Socialsty- relsens rekommendationer. . anförde därvid bl.a. att socialtjäns- ten hade underlåtit att underrätta honom om att en utredning inleddes, överskridit sina befogenheter när det gällde restriktioner i umgänget med A. och åsidosatt kommunens delegationsregler (JO:s dnr 4661-2007). . kom till JO in med flera kompletterande skrivelser. En del av den skriftväxling som rörde ett personligt ombud för A. tillfördes ett sär- skilt ärende hos JO (JO:s dnr 2413-2008). JO inhämtade från vissa handlingar i A:s personakt, bl.a. beslu- tet om omhändertagande och journalanteckningar m.m. JO inhäm- tade även en kopia av kommunstyrelsens delegationsordning. Vid en kontroll av kommunens hemsida framgick att var ersättare i kommun- styrelsen och ordförande i kommunstyrelsens sociala utskott. Därefter remitterade JO klagomål till Kommunstyrelsen i kommun för utredning och yttrande. I remissen angavs att yttrandet kunde begränsas till att avse vad . hade anfört om nämndens skyl- dighet att enligt 11 kap. 2 § socialtjänstlagen (2001:453) underrätta honom om beslutet att inleda utredning och utformningen av beslutet om inskränkning av umgänget med stöd av 14 § LVU. Mot bakgrund av att . hade gjort gällande att kommunen hade åsidosatt sin delegationsordning anmodades kommunstyrelsen att även yttra sig i fråga om -sociala utskottets ordförande var behörig att fatta beslut om omhändertagande enligt 6 § LVU -sociala utskottets ordförande var behörig att enligt 11 § LVU fatta beslut om placering av A. och omplacering , och om -rätten att fatta beslut om reglering av umgänget enligt 14 § LVU var dele- gerad till ordföranden i det sociala utskottet. Kommunstyrelsen, sociala utskottet, anförde i ett remissvar följande. Nämndens skyldighet att enligt 11 kap. 2 § socialtjänstlagen (2001:453) underrätta honom om beslutet att inleda utredning. i kommun beslutade att inleda utredning angående A. Utifrån den oro som föranledde att in- ledde utredning samt beslutade om en polisanmälan hade vi tät kontakt med polisen. På deras inrådan skulle inte vi kontakta . Vi hade en dia- 2 009 /1 0:JO1 log och kontakt med A:s mor, , och informerat att inlett en utredning enligt 11 kap. 2 § socialtjänstlagen. Utformningen av beslutet om inskränkning av umgänget med stöd av 14 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). Fram t.o.m. har A. bott hemma och inga inskränkningar kring umgänget har beslutats. placeras A. frivilligt enligt soci- altjänstlagen. samtycker till en placering. Utifrån att polis och åklaga- re uttryckligen sagt att vi ej kan informera kring de händelser A. sagt i polisförhör och att åklagare anser att om vi informerar kan det försvåra deras utredning, så vi ger endast informationen. har vetskap om att A. befinner sig på en institution då han sökt henne per telefon via personalen på akutavdelning. Vid tillfället anhölls av åklagare. beslutar att om- händerta A. enligt 6 § LVU . Bedömningen som ledde fram till beslutet om inskränkning kring umgänget ses utifrån den kontakten vi haft med åklagare och polis samt att A. själv uppgett att hon inte önskade kontakt med . Anmälaren har gjort gällande att nämnden har åsidosatt sin delegationsord- ning. Mot den bakgrunden ska kommunen även yttra sig om huruvida sociala utskottets ordförande var behörig att fatta beslut om omhändertagande enligt 6 § LVU. I kommunstyrelsens delegationsordning som är antagen framgår följande: Se bilaga 1. sociala utskottets ordförande var behörig att enligt 11 § LVU fatta beslut om placering och omplacering Se bilaga 2. samt rätten att fatta beslut om reglering av umgänget enligt 14 § LVU var delegerad till ordföranden i det sociala utskottet. Se bilaga 3. Delegationsordningen är på lägst enhetschefsnivå inom IFO. Hänvisningarna till bilaga 13 avsåg utdrag ur Kommunstyrelsens delega- tionsordning samt förvaltningschefens vidaredelegation. När det gällde dele- gation av beslutanderätten framgick, såvitt nu är av intresse, följande. 6 § 2 st LVU bart omhändertagande, då utskottets beslut inte kan Beslut om hur vården skall 11 § 3 st LVU ordnas och var den unge då utskottets beslut inte kan 2 009 /1 0:JO1 Beslut om hur rätt till umgänge med den unge skall utövas, när 14 § 2 st LVU överenskommelse ej kan nås med i avvaktan på utskottets beslut *KD = kommundirektör, som hade delegerat sin beslutanderätt vidare till ECH IFO; dvs. enhetschef inom individ- och familjeomsorgen. . fick del av och kom in med ett yttrande över kommunens remiss- svar. Han ifrågasatte därvid bl.a. vad kommunstyrelsen hade anfört om möj- ligheten att delegera rätten att fatta beslut om omhändertagande till ordföranden i sociala utskottet. Mot bakgrund av vad . hade anfört inhämtade JO ett förnyat yttrande från kommunstyrelsen. Kommunstyrelsen, sociala utskottet, anförde i sitt remissvar följande. kommun har en politisk organisation som innebär att kommunstyrel- sen är enda verksamhetsnämnd. Kommunstyrelsen är således den nämnd som fullgör kommunens uppgifter inom enligt fullmäktiges beslut. Det som i socialtjänstlagen eller annan författning sägs om socialnämnd gäller således för kommunstyrelsen i kommun (2 kap. 4 § SoL). Kommunstyrelsen har ett socialt utskott, till vilket man har delegerat vissa frågor. Utskottet uppfyller de krav på delegation som ställs för vissa särskilda frågor i 10 kap. 4 § SoL. Därutöver har man fattat beslut om särskilda förord- nanden i de fall beslut inte kan avvaktas, s.k. kompletterande beslutanderätt, som bl.a. finns i 6 och 11 §§ LVU. Kommunens förordnande har avsett ordföranden, vice ordföranden samt namngiven ledamot i kommunstyrelsens sociala utskott. Förordnandena har utformats just på detta sätt, dvs. när det gäller ordföranden och vice ordföran- den har förordnandet givits till befattningarna. Se vidare bilaga 1 och 2 [bila- ga 1 utgör ett beslut av kommunstyrelsen ; § 5; beslutet återges nedan bilaga 2 har här utelämnats; JO:s anmärkning]. Rätten att fatta beslut om reglering av umgänge enligt 14 § LVU har av kommunstyrelsen delegerats till dess sociala utskott. Kommundirektören har delegerats rätten att fatta beslut om umgängesreglering i avvaktan på utskot- tets beslut. Kommundirektören har i sin tur vidaredelegerat denna rätt till enhetschef inom individ- och familjeomsorgen. Detta framgår av kommunsty- relsens delegationsordning (se bilaga 3; har här utelämnats, JO:s anmärk- ning). Med hänsyn till att sociala utskottets ordförande genom det tidigare nämnda förordnandet (bilaga 1) har givits en generell rätt att fatta beslut i brådskande individärenden där utskottets beslut inte kan avvaktas har även han ansetts ha behörighet att fatta det aktuella beslutet om umgängesre- glering. för den pågående utredningen av JO har kommunen beslutat att kommunstyrelsens ordförande hanterar de beslut som behöver fattas enligt den s.k. kompletterande beslutanderätten. I den mån det skulle konstateras att det förelegat brister i beslutsbehörighe- ten vill kommunen framhålla att det, efter noggrann genomgång av ärendet i dess helhet, saknas anledning att anta att detta skulle ha medfört konsekvenser för besluten i sak. Kommunstyrelsens beslut hade följande lydelse. 2 009 /1 0:JO1 Ställföreträdare för sociala utskottets ordförande i brådskande beslut i individärenden I kommunallagen 6 kapitlet 36 § finns bestämmelser som gör det möjligt för en nämnd att uppdra åt ordföranden eller annan ledamot som nämnden utsett, att besluta på nämndens vägnar i ärenden som är så brådskande att nämndens beslut inte kan avvaktas.