frsrdg · GX04JO1 · 2009-11-12 00:00:00 — Justitieombudsmannen har i ett beslut (dnr 2515-2007, beslutet finns tillgängligt på JO:s hemsida, ) riktat mycket allvarlig kritik mot med anledning av att sjukhuset hade lämnat ut kopior av de aktuella journal- handlingarna. I ett beslut anförde chefsJO följande. Av utredningen har sammanfattningsvis framgått följande. Vid en huvudför- handling vid Attunda tingsrätt föredrog käranden under sin sakframställning delar av innehållet i en patientjournal som tidigare hade getts in till tingsrät- ten. Uppgifterna i patientjournalen, som omfattade perioden 2 009 /1 0:JO1 , var ostridiga mellan parterna, däremot hade de olika uppfattning om vilken betydelse dessa hade i målet. I det ovan angivna beslutet i vilket JO uttalade mycket allvarlig kri- tik mot , anförde hon beträffande patientjournalen att den på flera ställen innehåller uppgifter om U.M:s hälso- tillstånd som typiskt sett anses som mycket sekretesskänsliga. Vidare angavs att även om det vid utlämnandetillfället hade gått U.M. avled, är uppgifterna av så känsligt slag att U.M:s efterlevande dotter med fog skulle kunna uppfatta det som sårande att de gjordes offentliga. Jag instäm- mer i den bedömningen. Frågan blir därmed om detta borde ha föranlett tings- rätten att agera på ett annat sätt än som kom att ske. Enligt 7 kap. 1 c § sekretesslagen (1980:100, SekrL) gäller sekretess inom hälso- och sjukvården för uppgift om enskilds hälsotillstånd eller andra per- sonliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till den enskilde lider men. Det råder alltså en presumtion för sekretess, och det var den bristande tillämpningen av denna bestämmelse som föranledde JO att uttala mycket allvarlig kritik mot sjukhuset med anledning av utlämnandet. Det kan nämnas att fram till fanns bestämmelsen i 7 kap. 1 § samma lag. Av 12 kap. 1 § första stycket SekrL följer att om domstol i sin rättskipande eller rättsvårdande verksamhet från domstol eller annan myndighet erhåller uppgift som är sekretessbelagd där, gäller sekretessen också hos domstolen. Om den aktuella patientjournalen hade lämnats till tingsrätten genom sjukhu- sets försorg, exempelvis efter ett förordnande om edition, hade således den ovan angivna presumtionen för sekretess gällt även hos tingsrätten. I förevarande fall gavs emellertid patientjournalen in till tingsrätten av en part, varför någon överföring av sekretess enligt 12 kap. 1 § första stycket SekrL inte kom att ske. för ingivandet av patientjournalen, , fanns över huvud taget inte någon bestämmelse i sekre- tesslagen som kunde hindra ett utlämnande av uppgifterna i journalen. gäller emellertid, enligt 7 kap. 1 § SekrL, sekretess hos myndighet för uppgift som rör enskilds hälsa eller sexu- alliv, såsom uppgifter om sjukdomar, missbruk, sexuell läggning, könsbyte, sexualbrott eller annan liknande uppgift, om det måste antas att den enskilde eller någon närstående till den enskilde kommer att lida betydande men om uppgiften röjs. Bestämmelsen tillkom mot bakgrund av att sekretessreglering- ens systematik ansågs kunna innebära att känsliga uppgifter som enskilda lämnade om sig själva till en myndighet blev offentliga hos myndigheten trots att det var uppenbart i det enskilda fallet att de borde omfattas av sekretess. Att sekretess gäller endast om det måste antas att den enskilde eller någon närstående till den enskilde kommer att lida betydande men om uppgiften röjs (s.k. rakt kvalificerat skaderekvisit) innebär att det råder en särskilt stark presumtion för offentlighet (se prop. 2005/06:161 s. 33 f.). 2 009 /1 0:JO1 Någon övergångsbestämmelse med innebörd att den nya bestämmelsen endast ska tillämpas på uppgifter som kommit in till myndigheterna efter det att bestämmelsen trädde i kraft har inte meddelats. Det saknas vidare uttalan- den i motiven som tyder på att något sådant varit avsett. Det får därför anses följa av allmänna förvaltningsrättsliga grundsatser att bestämmelsen fr.o.m. ikraftträdandet var tillämplig på uppgifterna i den aktuella patientjournalen (se RÅ 1988 ref. 132). Konsekvenser av att patientjournalen föredrogs Av 5 kap. 1 § första stycket (RB) följer att som huvudregel ska en förhandling vid domstol vara offentlig. Enligt bestämmelsens andra stycke får rätten, om det kan antas att vid förhandling kommer att förebringas uppgift för vilken hos domstolen gäller sekretess som avses i sekretesslagen, om det bedöms vara av synnerlig vikt att uppgiften inte röjs, förordna att förhandlingen i vad den angår uppgiften ska hållas inom stängda dörrar. Om sekretessen gäller enligt vissa i bestämmelsen särskilt angivna regler i sekre- tesslagen krävs inte att det föreligger synnerliga skäl. I 12 kap. 3 § första stycket SekrL anges att sekretess för uppgift i mål eller ärende i domstols rättskipande eller rättsvårdande verksamhet med visst här inte aktuellt undantag upphör att gälla i målet eller ärendet, om uppgiften förebringas vid offentlig förhandling i samma mål eller ärende. Om uppgiften i stället förebringas vid förhandling inom stängda dörrar gäller enligt be- stämmelsens andra stycke att sekretessen består under den fortsatta handlägg- ningen, om domstolen inte förordnar om annat. Sedan domstolen har skiljt målet eller ärendet från sig, består dock sekretessen endast om domstolen i domen eller beslutet har förordnat om det. Eftersom det inte förordnades om stängda dörrar under någon del av den aktuella huvudförhandlingen, var den således offentlig i sin helhet. Detta innebär att den sekretess som kan ha gällt för uppgifter i målet upphörde att gälla i den mån dessa uppgifter förebringades vid huvudförhandlingen. Enligt lagens förarbeten anses en uppgift förebringad vid en förhandling, om den i något sammanhang har åberopats under förhandlingen och alltså ingår i processmaterialet. En uppgift som har lämnats muntligen vid förhand- lingen är alltid att anse som förebringad. Uppgifter i handlingar som har kommit in till domstolen före förhandlingen eller i handlingar som en part eller någon annan ger in vid förhandlingen anses förebringade, om handlingen i den delen åberopas vid förhandlingen. Till den del en handling inte läses upp eller åberopas vid förhandlingen är däremot uppgifterna inte att anses som förebringade. Av detta följer att det är av stor vikt att det görs klart vilka upp- gifter som förebringats vid förhandlingen. Domstolen bör därför noga redovi- sa i vilka delar tillgängligt material har lästs upp eller åberopats vid förhand- lingen. En sådan redovisning bör göras oavsett om förhandlingen är offentlig eller inte eftersom det i båda fallen kan bli aktuellt att ta ställning till frågan om vilka uppgifter av det för domstolen tillgängliga materialet som förebringades vid förhandlingen (m.fl., Sekretesslagen, En kommen- tar, s. 12:9). 2 009 /1 0:JO1 gäller att domstolen har möjlighet att, om rät- ten finner det lämpligt, vid huvudförhandling i tvistemål låta parterna hänvisa till handlingar i målet utan att dessa läses upp (43 kap. 7 § fjärde stycket och 8 § tredje stycket RB). Motsvarande reglering i 43 kap. 8 § tredje stycket RB angav tidigare att rätten under vissa förutsättningar kunde förordna att skrift- liga bevis skulle anses upptagna vid huvudförhandlingen utan att de lästes upp vid denna. Bestämmelsens tillämpning var inte helt självklar för vissa slag av handlingar, och det förekom nog i viss mån en tämligen extensiv tolk- ning av dess innebörd i praktisk tvistemålshandläggning (se betänkandet En modernare rättegång [SOU 2001:103] främst s. 182 f.). I m.fl., Tvis- temålsprocessen II, 2:a uppl., s. 57, anförs att bestämmelsen avser även såda- na handlingar som inte utgör bevisning därför att handlingens innehåll vitsor- das av motparten. Oavsett vad som kan anses ha varit en korrekt tillämpning av bestämmel- sen i 43 kap. 8 § RB i dess tidigare lydelse, står det enligt min uppfattning klart att i den mån rätten väl förordnat att innehållet i en handling får anses upptaget vid en huvudförhandling utan att läsas upp innebär det att uppgifter- na i handlingen har förebringats i den mening som avses i 12 kap. 3 § SekrL. Det är, som framgått, inte en förutsättning för att en uppgift ska anses förebringad att den lagts fram muntligen inför rätten. Även uppgifter som finns i en skriftlig handling som anses upptagen vid huvudförhandlingen hör givetvis till vad som förekommit vid denna och utgör således processmaterial. (Se beträffande denna fråga prop. 2004/05:131 s. 148 där motsvarande slut- sats dras i fråga om uppgift i handling som en part eller rätten, med den ter- minologi som används i nu gällande reglering, hänvisat till, och , Offentlighet och sekretess i rättegång, s. 200, när det gäller 43 kap. 8 § RB i dess tidigare lydelse). I förevarande fall är anmälaren och tingsrätten överens om att delar av pa- tientjournalen föredrogs av käranden under sakframställningen. har upplyst att såvitt hon minns föredrogs merparten av journalen me- dan resten av den utan protest ansågs genomgången av rätten. Med sist nämn- da uttryckssätt kan knappast avses annat än att icke föredragna delar av jour- nalen ansågs upptagna vid huvudförhandlingen. I tingsrättens anteckningar från huvudförhandlingen finns emellertid ingen uppgift om vare sig att jour- nalen föredrogs eller att den skulle anses genomgången. Detta är naturligtvis en brist. För det fall minnesbild är korrekt, dvs. att patient- journalen ansågs genomgången även i de delar som inte lästes upp, har hela patientjournalen förebringats och den sekretess som kan ha gällt hos domsto- len för uppgifterna i den har upphört att gälla. Borde tingsrätten ha agerat annorlunda? Det är utrett att innehållet i patientjournalen var ostridigt mellan parterna och att detta stod klart för tingsrätten. Det har således inte funnits någon anled- ning för käranden att åberopa journalen som skriftlig bevisning, vilket käran- den inte heller, trots vad som angetts i domen, har gjort. En annan sak är att käranden har haft ett intresse av att delar av de uppgifter som fanns i patient- journalen, t.ex. U.M. var inlagd på sjukhuset, skulle bli pro- 2 009 /1 0:JO1 Det hade emellertid inte varit nödvändigt att föredra hela pati- entjournalen eller ens delar av denna för att uppnå detta. Jag kan konstatera att anmälaren och tingsrätten har olika uppfattning så- väl i frågan om sekretess för patientjournalen aktualiserades av svaranden innan delar av den föredrogs som i frågan om detta föranledde något övervä- gande från rättens sida över huvud taget. Jag finner det emellertid inte me- ningsfullt att utreda saken vidare. Bestämmelsen i 7 kap. 1 § SekrL tillhör inte de bestämmelser som särskilt anges i 5 kap. 1 § andra stycket RB. Detta innebär att det krävs att det bedöms vara av synnerlig vikt att uppgiften inte röjs för att rätten ska kunna förordna om stängda dörrar. Rekvisitet synnerlig vikt anses innebära att offentlighets- intresset ska tillgodoses i största möjliga utsträckning och att förordnande om stängda dörrar bör inskränkas till de fall då det föreligger ett särskilt starkt behov av sekretess (Fitger, , Del 1, s. 5:6). För att det skulle ha varit möjligt för tingsrätten att besluta om stängda dörrar har det således krävts att det bedömdes vara av synnerlig vikt att uppgifterna i patientjourna- len inte röjdes. Huruvida dessa förutsättningar var uppfyllda eller inte är en bedömningsfråga, i vilken det finns utrymme för olika uppfattningar utan att någon av dem behöver vara felaktig. Jag anser mig därför inte ha skäl att redovisa min uppfattning i frågan om rätten borde ha förordnat om stängda dörrar eller inte. Jag vill dock framhålla följande. I 5 kap. 1 § andra stycket RB anges att rätten under vissa förutsättningar får förordna om stängda dörrar. Bestämmel- sen är således, med ett här inte aktuellt undantag, fakultativ. Detta utesluter emellertid inte att rätten kan ha en skyldighet att självmant utreda eller aktua- lisera frågan om en förhandling i vissa delar ska hållas inom stängda dörrar. I ett tidigare JO-beslut beträffande föredragning ur ett rättspsykiatriskt utlåtan- de ansåg JO det närmast vara en självklarhet att rätten som ett led i den mate- riella processledningen uttryckligen förhör sig med den tilltalade om hans inställning i sekretessfrågan (JO 1986/87 s. 28, se även JK 1993 s. 26, där justitiekanslern redovisar samma uppfattning). I beslutet angavs vidare att parts passivitet i frågan om stängda dörrar inte bör tolkas som att parten god- tar offentlighet. Vilka krav man kan ställa på rättens utredningsskyldighet kan naturligtvis variera beroende på vilket material som ska förebringas. Att det kan ställas höga krav beträffande ett rättspsykiatriskt utlåtande är naturligt eftersom ett sådant regelmässigt innehåller känsliga uppgifter. Beträffande material som inte är av en sådan väldefinierad karaktär eller som inte typiskt sett kan tänkas innehålla känsliga uppgifter kan man dock rimligen inte ställa lika höga krav på rättens utredningsskyldighet som i de klara fallen. Var gränsen går är svårt att säga, men med tanke på ett offentliggörandes definitiva karaktär och de irreparabla och svåra skador det kan medföra är det naturligtvis bättre att aktualisera frågan en gång för mycket än en gång för litet (se , a.a., s. 196 f.). En patientjournal är en handling som typiskt sett innehåller känsliga upp- gifter. Jag har också redan inledningsvis konstaterat att den aktuella journalen innehöll uppgifter som normalt är mycket sekretesskänsliga. 2 009 /1 0:JO1 mer att den person för vilken uppgifterna i journalen kunde tänkas vara käns- liga inte var part i målet och såvitt känt var ovetande om rättegången. Detta är naturligtvis omständigheter som med styrka talar för en omfattande utred- ningsskyldighet från rättens sida. Handlingen hade dessutom getts in till tingsrätten långt före huvudförhandlingen, och käranden angav i samband därmed att delar av den skulle komma att föredras under sakframställningen. Av upplysningar framgår vidare att en kopia av patientjour- nalen ingick i hennes arbetsmaterial inför huvudförhandlingen. Rättens leda- möter borde därför inte ha varit oförberedda på frågan och hade också haft anledning att göra erforderliga överväganden med anledning av den. Enligt min uppfattning borde tingsrätten därför dels ha inhämtat och antecknat par- ternas uppfattning i sekretessfrågan, dels oavsett eventuella yrkanden om stängda dörrar från någon av parterna noga ha övervägt ett sådant förord- nande innan käranden tilläts föredra uppgifterna ur patientjournalen. Enligt min mening borde tingsrätten också, eftersom den uppenbarligen gjorde bedömningen att det inte förelåg förutsättningar att förordna om stäng- da dörrar, ha påpekat för käranden att handlingen innehöll känsliga uppgifter för vilka det saknades möjlighet att förordna om sekretess och särskilt mot bakgrund av att uppgifterna var ostridiga och att åtskilliga uppgifter i patient- journalen avsåg en tidsperiod som rimligen inte kan ha varit av intresse i målet ha uppmanat käranden att åter överväga om uppgifter i patientjourna- len alls behövde åberopas och i vilken utsträckning det i så fall ansågs nöd- vändigt. Tingsrätten borde däremot naturligtvis inte, så som skedde enligt minnesbild, ha förordnat att även de delar av patientjourna- len som inte föredrogs skulle anses genomgångna. I och med detta upphörde ju, som jag tidigare konstaterat, sekretessen även för de uppgifter i journalen som inte föredrogs av käranden. Jag vill slutligen också nämna att det förhållandet att det i tingsrättens dom felaktigt angavs att patientjournalen hade åberopats som skriftlig bevisning, visar på vikten av noggrannhet vid författandet av domar och beslut. Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det ovan anförda. Kritik mot en kronofogde för ett otydligt besked till en domstol i en verkställighetsfråga och betydelsen av ett sådant besked för domstolens handläggning av ett inhibitionsyrkande (Dnr 1186-2008 och 1190-2008) , genom advokaten , begärde i en anmälan som kom in till JO att JO skulle granska om Hovrätten för agerat rättsstridigt då den i ett ärende om s.k. intrångsundersökning enligt 41 a § varumärkeslagen (1960:644) och 56 a § lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk (upphovsrättslagen) inte pröva- de en inhibitionsansökan med den skyndsamhet som krävs. I en anmälan som kom in begärde hon även att JO skulle granska om Kronofogde- 2 009 /1 0:JO1 myndigheten agerat rättsstridigt då den lämnade en felaktig uppgift till hov- rätten om när protokollet från intrångsundersökningen beräknades vara fär- digställt och intrångsundersökningen därmed var att anse som avslutad. uppgav i anmälningarna sammanfattningsvis följande. beslutade om en intrångsundersök- ning i företaget . , Västra indriv- ningsavdelningen, specialindrivningsteamet, genomförde intrångsundersök- ningen . överklagade tingsrättens beslut den 13 de- cember och begärde inhibition. I egenskap av ombud för ringde därefter ett flertal gånger till hovrätten för att betona vikten av att ett beslut i inhibitionsfrågan meddelades . Hon fick då olika förklar- ingar till dröjsmålet från hovrättsrådet , såsom t.ex. att referenten inte var på plats, att det inte fanns tillräckligt med domare på avdelningen och att hovrätten hade för mycket att göra. Hon tog även kon- takt med för att erinra om vikten av att ett protokoll inte lämnades ut innan frågan om inhibition hade prövats. gav hovrätten besked om att ett beslut i inhibitionsfrågan skulle dröja ytterligare. Skälet till detta uppgavs vara att hovrätten varit i kontakt med kronofogden , som uppgett att protokollet från intrångsundersökningen skulle färdigställas tidigast . Mot- svarande besked lämnades av till henne . Trots beskedet från färdigställdes proto- kollet och allt material från intrångsundersökningen lämna- des ut till Tawi AB:s motpart. Hovrätten hade då ännu inte prövat inhibitions- frågan. När hovrätten senare beslutade i ärendet i sak upphävde den delvis tingsrättens beslut. Det kan därför antas att inhibition hade beviljats. Detta hade i sin tur inneburit att hade förhindrats att lämna ut i vart fall delar av materialet till Tawi AB:s motpart. Det material som motparten nu fått del av på grund av att inhibition inte meddelades har till stor del utgjorts av företagshemligheter, vilkas röjande för motparten, som är en av Tawi AB:s konkurrenter, har orsakat skada. Till anmälningarna hade fogats vissa handlingar, bl.a. tingsrätts beslut i mål nr T 2657-07 samt Hovrättens för protokoll och beslut i mål nr Ö 4731-07. Från hovrätten infordrades dagboksblad och en tjänsteanteck- ning i det sistnämnda målet, och från infordrades handlingarna i mål U-47804-07/1310. Följande kom fram. I ett mål om upphovsrätts- och varumärkesintrång mellan Skoogs Maskin som kärande och som svarande beslutade enligt 41 a § varumärkeslagen och 56 a § upphovsrättslagen om en s.k. intrångsundersökning av viss omfattning i Tawi . Ändamålet med undersökningen var att eftersöka handlingar (dokument) som kunde antas ha betydelse som bevis om varumärkesintrång 2 009 /1 0:JO1 bereddes inte tillfälle att yttra sig över ansökan innan det interimistiska beslutet meddelades. Skoogs Maskin ansökte hos om verkställighet av tingsrättens beslut. , specialindriv- ningsteamet, påbörjade verkställigheten . Förrättningsledare var kronoinspektören och ansvarig kronofogde var . överklagade tingsrättens beslut och yrkade att inhibition skulle meddelas. begärde också hos Kronofogdemyn- digheten att verkställigheten skulle avbrytas alternativt skjutas upp med stöd av 3 kap. 17 § utsökningsförordningen (UF). , ge- nom , fann i ett beslut att vad Tawi anfört inte utgjorde tillräckliga skäl för att avbryta eller skjuta upp färdigställandet och utlämnandet av protokollet i målet. Enligt en tjänsteanteckning i hovrättens akt hade en hov- rättsfiskal kontakt med med anledning av intrångsundersök- ningen. I tjänsteanteckningen har bl.a. följande antecknats. Verkställigheten avslutas genom undertecknande av protokollet, vilket ännu inte skett. För- hoppningen var att de skulle bli klara . Om det kommer (något), blir det tidigast fredag(dvs. JO:s anm.) som de uttryckte det. I akt fanns en utskrift av ett e-postmeddelande från från hovrättsfiskalen till i vilket ställdes frågor om verkställigheten. På utskriften hade påtecknats följande odaterade anteckning med oläslig signatur: Besvarat per telefon att prot. höll på att färdigställas osäkert när kanske någon/. , genom , avslutade intrångsundersökningen genom undertecknande av protokollet över förrättningen. Föredragning i inhibitionsfrågan ägde rum i hovrätten . I hovrättens protokoll antecknades att rätten, sedan den samlats för föredrag- ning av inhibitionsfrågan, fick del av ett telefax av vilket framgick att Krono- fogdemyndigheten dagen före avslutat intrångsundersökningen genom under- tecknande av protokollet. Det antecknades vidare att Kronofogdemyndighe- ten, genom , vid telefonsamtal med hovrätten den 17 decem- ber lämnat uppgiften att hade förhoppningen att bli klar med protokollet och att om så skedde, det skulle bli tidigast . Hovrätten konstaterade att frågan om inhibition numera var förfallen. Någon prövning av inhibitionsfrågan skedde således inte. Genom ett beslut prövade hovrätten överklagandet i sak, varvid hovrätten delvis upphävde tingsrättens beslut och förordnade att intrångsundersökningen såvitt avsåg visst material skulle gå åter, i den utsträckning det var möjligt. Hovrätten angav som skäl till beslutet att det fanns förutsättningar för tingsrätten att meddela interimistiskt beslut om in- trångsundersökning i enlighet med sökandens (dvs. Skoogs Maskin ) yrkande men att beslutet, såsom det utformats, hade gått utöver detta yrkande. 2 009 /1 0:JO1 Ärendet remitterades till hovrätten som anmodades att komma in med upp- lysningar och yttrande över vad som framförts i anmälan till JO. Hovrätten (hovrättspresidenten ) kom in med ett yttran- de till vilket fogades upplysningar från samt hovrättslagmannen och hovrättsassessorn (de båda sistnämnda uppgav att de inte hade något att tillägga utöver vad uppgett). Målet kom in till hovrätten på min rotel. Det gällde ett överklagande av ett interimistiskt beslut om intrångsundersökning med yrkande om inhibition m.m. omfattade femton sidor med nio bilagor. Jag, som då var till hälften sjukskriven, ansåg att jag ändå kunde ansvara för målets handläggning med iakttagande av de krav på skyndsamhet som förelåg. Preliminärt gjorde jag den bedömningen att det inte fanns grund för inhibition. I samråd med kolleger utsågs en föredragande och referent till att förbereda och läsa in sig på målet. Hon hade beviljats semester . I hennes ställe kontaktade en fiskal kronofogdemyndigheten, vilket alltid görs i mål som handläggs där. Avsikten var att höra efter hur långt deras arbete fortskridit och när protokoll över intrångsundersökningen förväntades vara sammanställt och underteck- nat. Innehållet i telefonsamtalet har dokumenterats, se aktbil. Mot bak- grund av vad som framkommit vid detta samtal bestämde vi tid för föredrag- ning av inhibitionsfrågan till kl. 9.00. När vi just påbörjat föredragningen kom ett fax, avsänt kl. 9.34, med protokoll från kro- nofogden. Av detta protokoll framgick att intrångsundersökningen avslutats genom undertecknandet av detta protokoll (!). I det läget återstod inget annat än att konstatera att frågan om inhi- bition förfallit. Målet har varit av omfattande karaktär och rört rättsfrågor av tämligen komplicerad beskaffenhet. Målet har således krävt en hel del arbete att förbe- reda. Beskedet från kronofogdemyndigheten om handläggningen där ledde till att vi ansåg oss ha god marginal för beslut när vi bestämde tid för föredrag- ning till . Överraskningen blev mycket stor när beskedet kom att kronofogdemyndigheten hade avslutat sitt arbe- te.