frsrdg · GW04ER1 · 2009-03-10 00:00:00 — Mötena kan utmynna i rekommendationer till medlemsländerna, inklusive ett eventuellt informationsuppdrag om vidtagna åtgärder. rekommendationer är auktoritativa instrument men är inte bindande. och finns dessutom en sambandskommitté CL-CEDH som arbetar med frågor om skyddet av de mänskliga rättigheterna i . planerar verksamhet på lång och kort sikt. Medlemsländernas stats- och regeringschefer har rätt att fastställa uppgifter vid toppmöten. Toppmöten har hållits i 1993, 1997 och 2005. antar vidare årliga aktivitetsprogram, föreslagna av generalsekreteraren. Programmen fastställer arbetsområden och prioriteringar mer i detalj. Vid slutet av varje ministermöte presenterar utrikesministrarna dessutom en gemensam kommuniké, och ibland även en eller flera gemensamma deklarationer. Ministermötets beslut styr ställföreträdarnas arbete . Resultatet av ministerkommitténs arbete sammanställs i en årlig verksamhetsberättelse. samarbetar med andra aktörer, inom såväl som utom . har rätt att rikta rekommendationer och frågor till ministerkommittén, inte minst i samband med konventionsutkast och budgetarbete. och församlingen finns dessutom ett gemensamt utskott för informations- och åsiktsutbyte. I mindre institutionaliserad form samråder ministerkommittén med av lokala och regionala myndigheter samt frivilligorganisationer. samarbete med andra internationella organisationer omfattar främst EU, och FN. och EU undertecknade ett avtal om utökat samarbete och förbättrad politisk dialog. I detta sammanhang hänvisas ofta till premiärminister rapport med rekommendationer om hur relationerna mellan och EU kan stärkas. deltar ministerkommittén i möten med EU, och FN på hög politisk nivå. Understödjande grupper, kommittéer och sekretariat tar i sitt arbete hjälp av olika grupper och kommittéer. En grundläggande distinktion görs mellan understödjande grupper å ena sidan och styr- och expertkommittéer å den andra. De understödjande grupperna består av ställföreträdare med medarbetare. Grupperna förbereder frågor som ska behandlas vid ställföreträdarmötet. På detta sätt kan ställföreträdarmötet anta frågor av mer teknisk natur utan diskussion och i stället ägna mer tid åt politiska frågor och diskussion av frågor av substans. De understödjande grupperna innefattar främst rapportörsgrupper, men även ett antal arbetsgrupper och tematiska samordnare. Styr- och expertkommittéer, däremot, består av experter från medlemsländernas huvudstäder. Kommittéerna genomför aktivitetsprogram och förbereder beslut inför det årliga ministermötet. En stor del av förhandlingarna och policyutvecklingen inom olika sakområden sker i dessa kommittéer. Därutöver har ställföreträdarmötet en byrå i vilken ordförandeskapet kan bereda frågor innan de lyfts in i ställföreträdarmötet. Byrån består av de ständiga representanterna för det innevarande, de två föregående och de tre kommande ordförandeskapen i ministerkommittén. har även ett eget sekretariat, bestående av 26 personer, som organiserar ställföreträdarmötet och rapportörsgruppernas möten. understöds av sekretariat, lett av organisationens generalsekreterare. Sekretariatet innefattar fyra generaldirektorat: DGDPA (demokrati och politiska frågor), DGHL (mänskliga rättigheter och rättsliga frågor), DG III (social sammanhållning) och DG IV (utbildning, kultur och kulturarv, ungdom och idrott). Sekretariatet består av internationella tjänstemän vars uppgift är att tjäna samtliga medlemsländer, opåverkade av nationella hänsynstaganden. I sekretariat, inklusive domstolen, fanns ca 2 100 tjänster, varav ca 500 tidsbegränsade. 2.2 Ordförandeskapet Ordförandeskapet i roterar i bokstavsordning mellan medlemsländerna var sjätte månad utifrån det engelska alfabetet. gjorde dock ett byte 2008 för att undvika att och ordförandeskap skulle sammanfalla med ländernas ordförandeskap i EU. Ordförandeskapet i axlar fyra funktioner dagordningssättare, organisatör, medlare och företrädare. I funktionen som dagordningssättare presenterar ordförandeskapet sitt lands prioriteringar i samband med övertagandet av ordförandeklubban. Under ordförandeskapets gång uttalar sig ordförandelandets utrikesminister i egenskap av ministerkommitténs ordförande om aktuella politiska frågor. Funktionen som organisatör inkluderar likaså ett antal uppgifter. Tillsammans med sekretariat organiserar ordförandeskapet i regel ett antal konferenser, seminarier och liknande. Ordförandeskapet samordnar vidare verksamheten inom sitt regeringskansli och, i de flesta fall, mellan sitt regeringskansli och sin ständiga representation vid . På förslag av en eller flera delegationer och efter samråd med framför allt byrån kan ordförandeskapet sammankalla extraordinära möten i brådskande ärenden. Efter samråd med byrån och eventuellt även ministerkommittén kan ordförandeskapet även bjuda in högt rankade företrädare för såväl andra internationella organisationer som länder som inte är medlemmar av . Medlarrollen är tydligast i ställföreträdarkommittén. Ordförandeskapet ska här göra följande: diskussionerna i syfte att uppnå operationella resultat, framför allt genom att begära att delegationer reagerar på kompromisstexter eller specifika förslag. Om en tvistefråga berör ett fåtal delegationer, bjuda in dessa för att med hjälp av en medlare och ministerkommitténs sekretariat finna en lösning i marginalen på mötet. Skjuta upp frågor när en lösning inte står att finna för tillfället. Vid mötets slut kort sammanfatta de resultat som uppnåtts. Vidta nödvändiga åtgärder mellan möten, t.ex. konsultera olika delegationer för att få arbetet att fortskrida framför allt när det råder meningsskiljaktigheter i substans, och därefter när så är möjligt presentera resultaten skriftligen. Ordförandeskapet ska även se till att regler respekteras vid ställföreträdarmötet. Det kan handla om att vid behov informera delegationerna om det maximala antalet inlägg och den maximala tiden för inlägg. Vid behov ska ordförandelandet avsluta mötets diskussion. I funktionen som företrädare, slutligen, ska ordförandeskapet representera ministerkommittén gentemot andra aktörer, inte minst . Ordförandeskapets utrikesminister, eller dennes ersättare, ska redovisa resultatet av ministerkommitténs verksamhet i samband med församlingens delsessioner. Denne kan då välja att besvara muntliga frågor från parlamentarikerna. Ordförandelandet är dessutom vice ordförande i det gemensamma utskottet mellan ministerkommittén och församlingen. Kan ordförandeskapet göra någon skillnad? Det finns flera faktorer som försvårar för ministerkommitténs ordförandeskap att påverka verksamhet. En sådan handlar om att ordförandeskapet är begränsat både tids- och omfångsmässigt. Det är svårt att hinna uppnå ett substantiellt utfall som ordförandeskapet varar. För att följa upp en konferens på europeisk nivå krävs exempelvis i regel ett mandatbeslut i ministerkommittén och flera månaders beredning i en styrkommitté. Av den tidsmässiga begränsningen följer även att ordförandeskapet inte sällan måste ta över frågor som har initierats av tidigare ordförandeskap. Den omfångsmässiga begränsningen handlar om att ordförandeskapet inte innefattar vare sig ministerkommitténs styr- och expertkommittéer eller dess understödjande grupper. ordförandeskap fyller alltså ingen, eller åtminstone en mycket begränsad, funktion som dagordningssättare och medlare i dessa kommittéer och grupper. En annan konsekvens är att ministerkommitténs arbete till övervägande del styrs av en löpande agenda. När en fråga är färdigbehandlad i en rapportörsgrupp hamnar den automatiskt på ministerkommitténs bord, helt oberoende av ordförandeskap. Till detta kommer att ministerkommitténs beslutsfattande grundar sig på principen om enhällighet. Ordförandeskapet är alltså i stor utsträckning beroende av graden av kontrovers i olika frågor och graden av kompromissvilja bland de 47 medlemsländerna. Ordförandeskapet står dock inte tandlöst. Man kan ge extra skjuts åt prioriterade frågor, t.ex. genom att organisera konferenser och se till att resultatet av dessa följs upp av ministerkommittén. Man har ett visst inflytande över ministerkommitténs dagordning, framför allt i fråga om politiska frågor och dagordningspunkternas ordning. Ordförandeskapet kan även till viss del påverka arbetet i rapportörsgrupperna, t.ex. genom att lämna förslag på uppföljningsbeslut till ministermötets kommuniké. Man kan likaså se till att det finns adekvata finansiella och personella resurser för att genomföra uppsatta mål. Statsvetenskaplig forskning betonar därutöver att det inom internationella organisationer inte sällan krävs någon form av ledarskap för att lösa gemensamma problem. Faktorer såsom överraskningsmoment, begränsad tid för beslutsfattande och komplexitet (antalet aktörer multiplicerat med antalet svårigheter på agendan) bidrar alla till ett behov av ledarskap och koordinering. Ordförandeskapets roll blir särskilt viktig i politiska frågor. Ordförandeskapet kan etablera informella arbetsgrupper, rikta uppmärksamhet mot vad som står på spel i en fråga, presentera nya lösningar för att överkomma svårigheter i förhandlingar, hålla deltagarna vid ett tidsschema, begära omröstning vid rätt tillfälle m.m. Med andra ord, ordförandeskapet har en betydande kontroll över information och procedur. Det svenska ordförandeskapet 2008 kom att präglas av den väpnade konflikt som uppstod mellan och . i historia hade två av organisationens medlemsländer fört krig mot varandra. Dagordningen för hantering av sattes i hög grad av det svenska ordförandeskapet. Denna typ av frågor kan av förståeliga skäl inte finnas inbyggd i ministerkommitténs löpande agenda. 3 Ordförandeskapets prioriteringar och insatser Det svenska ordförandeskapets övergripande målsättning var att genomföra besluten från Warszawatoppmötet . Utifrån denna formulerades ett antal prioriteringar, bl.a. att fördjupa samarbete med EU, och FN och att uppnå ett mer horisontellt arbetssätt inom . Ordförandeskapet genomförde insatser inom samtliga prioriterade områden. Ordförandeskapet fäste särskild tonvikt vid att förverkliga rättigheter, bl.a. genom att organisera fyra konferenser på olika MR-teman. Insatser gjordes också i samband med val i medlemsländerna. Det faktiska utfallet inkluderade en handlingsplan om barnets rättigheter, prioriteringar för samarbete med EU och en översikt över arbete med rättsstatsfrågor. Därutöver bidrog man till ett nytt upplägg för ministermötet, ökad samordning mellan ministerkommittén och övervakningsmekanismer samt ett principbeslut om offentlighet för ministerkommitténs dokument. Ordförandeskapets medlingsinsatser rörde bl.a. tilläggsprotokoll 14 till och en samarbetsresolution mellan och FN. I detta kapitel redovisas ordförandeskapets prioriteringar och insatser tematiskt. Temana handlar om mänskliga rättigheter, demokrati, rättsstatens principer, jämställdhets- och ungdomsfrågor, samarbetet med EU, och FN samt interna organisation. Uppmärksamhet riktas även mot uppföljningen och det substantiella utfallet av insatserna samt ordförandeskapets insatser som medlare. Först sägs någonting mer generellt om de svenska prioriteringarna. ständiga representation vid i sammanställde ordförandeskapsprioriteringar i promemorian Prioriteringar för det svenska ordförandeskapet i majnovember 2008. övergripande prioriteringar återfinns i regeringens skrivelse 2007/08:81 Redogörelse för verksamheten i m.m. samt inför det svenska ordförandeskapet . behandlade skrivelsen i betänkande 2007/08:UU6 Verksamheten i . I betänkandet behandlades även en motion som väcktes med anledning av skrivelsen. Betänkandet debatterades i kammare . Utrikesminister och ständige representant i ambassadör redovisade de svenska prioriteringarna i samband med övertagande av ordförandeklubban från vid 118:e ministermöte respektive det första ställföreträdarmötet under svenskt ordförandeskap . Prioriteringarna redovisades i olika sammanhang även av andra regeringsföreträdare. I tabell 3.1 redovisas övergripande och strategiska målsättningar för ordförandeskapet i 2008. Tabell 3.1: övergripande och strategiska målsättningar för ordförandeskapet i 2008 Övergripande målsättningar Strategiska målsättningar 1. Att genomföra Warszawatoppmötets beslut om kraftsamling kring kärnområden mänskliga rättigheter, demokrati och rättsstatens principer. Att göra till en mer öppen och effektiv organisation, i enlighet med Warszawatoppmötets slutsatser. Att i högre grad koppla resultatet från övervakning till utformningen av samarbete och stöd. Att uppnå ett mer samstämmigt och horisontellt arbetssätt inom . Att fördjupa samarbete med EU, och FN. Källa: Skr. 2007/08:81, s. 5. Av tabellen framgår att hade satt upp två övergripande och tre strategiska målsättningar för ordförandeskapet. Den första övergripande målsättningen var att genomföra besluten från om kraftsamling kring organisationens tre kärnområden mänskliga rättigheter, demokrati och rättsstatens principer. Den andra var att göra till en mer öppen och effektiv organisation, likaså i enlighet med Warszawatoppmötets slutsatser. Till de båda övergripande målsättningarna kopplades tre strategiska målsättningar. Den första handlade om att stärka genomförandet av normer genom att i högre grad koppla resultatet från övervakning av hur medlemsländerna lever upp till sina skyldigheter och åtaganden till utformningen av samarbete och stöd. Syftet med detta angavs vara att främja mänskliga rättigheter, demokrati och rättsstatens principer i medlemsländerna. Den andra strategiska målsättningen var att uppnå ett mer samstämmigt och horisontellt arbetssätt inom i syfte att bättre tillvarata organisationens samlade kompetens. Den tredje strategiska målsättningen var att fördjupa samarbete med EU, och FN. 3.1 Mänskliga rättigheter Ordförandeskapet hade angett som sin främsta prioritering att säkerställa en fortsatt effektiv funktion för det system för skydd av mänskliga rättigheter som har inrättats med . Framför allt uttrycktes en ambition att förverkliga rättigheter. noterade att domstolen vid slutet av 2007 hade ca 103 000 oavgjorda klagomål, en situation som enligt kan sägas hota domstolens funktion. Prioriteringarna innefattade vidare en avsikt att främja ett systematiskt arbete för genomförande av de mänskliga rättigheterna i medlemsländerna. Nationella handlingsplaner lyftes fram som ett möjligt verktyg. Förutom detta nämndes ett antal mer specifika prioriteringar. En handlade om att stödja genomförandet av FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning och tioårsstrategi på samma område. Två andra prioriteringar handlade om skydd för personer som tillhör nationella minoriteter respektive åtgärder mot diskriminering på grund av sexuell läggning. Såväl som regeringen betonade särskilt vikten av samtliga medlemsstaters ratificering av protokoll 14. välkomnade regeringens avsikt att agera bilateralt för en rysk ratifikation. Kollokvium om en bättre tillämpning av på nationell nivå anordnade det svenska ordförandeskapet tillsammans med sekretariat ett kollokvium i på temat En bättre tillämpning av på nationell nivå. Kollokviet handlade om hur medlemsländer kan förbättra tillämpningen av på nationell nivå, men även om möjliga åtgärder för att effektivisera ärendehantering. I egenskap av ministerkommitténs ordförande uttalade såväl utrikesminister som kabinettssekreterare inför den parlamentariska församlingen att genomförande av mänskliga rättigheter på nationell nivå är ett av de mest effektiva sätten att minska domstolens arbetsbörda. Konferensen samlade ca 150 personer, vilket var det maximala antalet deltagare som kunde tas emot. De medverkande inkluderade företrädare för , och sekretariat, nationella domstolar, parlament och regeringar samt frivilligorganisationer och den akademiska världen. Anföranden hölls av bl.a. generalsekreterare , president och MR-kommissarie . justitieminister höll ett inledningsanförande. Flera talare uppmärksammade subsidiaritetsprincipen. Man poängterade att medlemsländerna själva är skyldiga att genomföra både beslut och ministerkommitténs reformbeslut om konventionssystemet. Enligt talarna borde alla institutioner med maktbefogenheter i medlemsländerna, på nationell såväl som regional och lokal nivå, göra det till en vana att beakta och rättspraxis i sitt dagliga beslutsfattande. uttryckte det som att de fördragsslutande parterna i så stor utsträckning som möjligt måste ha mekanismer på nationell nivå för att behandla yrkanden om konventionsöverträdelser. Mer specifikt identifierade talarna tre aspekter av skydd för mänskliga rättigheter. För det första underströks betydelsen av effektiva rättsmedel och lagar i medlemsländerna. talade om medlemsstaternas ansvar för att utbilda domare, åklagare och advokater i . betonade medlemsstaternas ansvar att informera sina medborgare om och hur man går till väga för att tillvarata sina rättigheter, detta mot bakgrund av att av alla fall inför avvisas. Den nederländska parlamentarikern (EPP/CD) uppmärksammade de nationella parlamentens ansvar att granska nationell lagstiftning i ljuset av . Den andra identifierade aspekten var att måste kunna träda in på ett effektivt sätt när det nationella systemet misslyckas. kanslichef talade exempelvis om möjlighet att välja ut fall som man bedömer har sin grund i systematiska fel i medlemsstaternas rättssystem. Den tredje aspekten handlade om att medlemsländerna måste genomföra beslut i enlighet med . domare vid framhöll vikten av att medlemsländerna inte endast beaktar domar riktade mot dem själva, utan även domar riktade mot andra stater. Detta menade hon var ett sätt att utvidga effekten av rättspraxis. Uppföljning och resultat Ställföreträdarna instruerade styrkommittén för mänskliga rättigheter att beakta kollokviets resultat i den slutrapport om kontrollsystem som kommittén ska överlämna till ministerkommittén . Det svenska ordförandeskapet var med och rapporterade muntligen om kollokviet vid ställföreträdarmötet . Efter kollokviet samrådde man även med MR-kommissarien och företrädare för och sekretariat om uppföljning. Syftet var att lyfta in ett antal av kollokviets idéer på ställföreträdarmötets dagordning. Vid ställföreträdarmötet fattade ställföreträdarmötet ett antal beslut om uppföljning. för mänskliga rättigheter ska se över möjligheten att utforma icke bindande instrument om effektiva nationella rättsmedel för vissa vanliga överträdelser. Vidare ska kommittén granska olika sätt att öka staters medvetenhet om domar som är relevanta för alla kontraktsslutande parter. Kommittén ska redovisa resultatet av sitt arbete vid ministermötet . I enlighet med det svenska ordförandeskapets förslag uppmanas dessutom medlemsländerna att ge frivilliga bidrag, dels till Europeiska programmet för utbildning i mänskliga rättigheter för rättsexperter, det s.k. Help-programmet, dels till översättningar och spridande av viktigaste domar till medlemsländernas domstolsväsen och andra behöriga myndigheter. Protokoll 14 antog ändringsprotokoll nr 14 till . Protokollet syftar till att effektivisera arbete. De viktigaste ändringarna rör domstolens domförhetsregler. Ändringarna innebär att det kommer att krävas tre domare, i stället för nuvarande sju, för att döma i mer rutinmässiga mål. Vidare ska en domare, i stället för nuvarande tre, kunna avskriva mål eller besluta att mål inte ska tas upp till prövning i sak. ges möjlighet att med kvalificerad majoritet väcka talan mot en stat för bristande efterlevnad av tidigare dom från domstolen. Samtliga medlemsländer förutom har ratificerat protokoll 14. Då protokollets ikraftträdande är avhängigt ratificering av samtliga medlemsländer blockerar således ett ikraftträdande. Enligt vice utrikesminister har den ryska duman inte stött, men inte heller förkastat, protokoll 14. Viss framgång Vid ministermötet höll i ordförandeklubban när ministerkommittén kom överens om vilka skrivningar om protokoll 14 som skulle ingå i mötets kommuniké. Förhandlingarna var inte oproblematiska. motsatte sig först ett omnämnande av protokoll 14 i kommunikén. Inte heller accepterade man de formuleringar som ministerkommittén hade kommit överens om vid ministermötet . De övriga 46 medlemsländerna godtog inte de ryska kraven och bl.a. hävdade att det utan någon referens till protokoll 14 och dess ikraftträdande inte skulle vara möjligt att anta någon kommuniké över huvud taget. Den slovakiske ordföranden skulle i så fall läsa upp ett ordförandeuttalande med en formulering som samtliga medlemsländer förutom kunde acceptera. Ministrarna nådde en överenskommelse först mot slutet av ministermötets formella session, efter det att utrikesminister officiellt hade överlämnat ordförandeklubban till . Överenskommelsen innebar att ministrarna i kommunikén erinrade om vad man hade uttryckt vid ministermötet . I en skrivning fastslogs att åtgärderna i protokoll 14 bör genomföras . Det svenska ordförandeskapet genomförde ett antal insatser för att uppmuntra den ryska duman till en snar ratificering av protokoll 14. Betydelsen av samtliga medlemsländers ratificering av protokoll 14 betonades i olika sammanhang av svenska regeringsföreträdare. I ett samtal med i förklarade utrikesminister att han ville försöka att finna lösningar på problemen med att reformera . skickade Bildt ett brev till den ryske presidenten . I brevet uttrycker Bildt oro för situation och vädjar till presidenten att verka för ett snabbt och positivt beslut i frågan om protokoll 14. besökte den ryske presidenten i och uppmanade då att ratificera protokoll 14 i det ryska folkets intresse. På liknande sätt drev det svenska ordförandeskapet frågan om protokoll 14 genom uttalanden av utrikesminister vid den parlamentariska församlingens sommarsession respektive av kabinettssekreterare och statsminister vid höstsessionen. En plan B Vid församlingens höstsession antydde det svenska ordförandeskapet att en plan B kan komma att bli aktuell om ratificeringsläget för protokoll 14 förblir ovisst. uppmärksammade domstolens omåttliga och ökande arbetsbörda och påpekade att medlemsländerna kan komma att behöva överväga andra vägar om inga försäkringar ges om att protokoll 14 kan träda i kraft inom snar framtid. Enligt kabinettssekreterare skulle de medlemsländer som vill genomföra effektivitetsåtgärder därigenom kunna gå vidare på egen hand i syfte att effektivisera domstolens ärendehantering. Såväl som kommenterade sina uttalanden om en plan B ytterligare under sina respektive frågestunder. Medan påpekade att ett förfarande med en plan B kommer att kräva ingående samråd med alla berörda parter uttryckte statsministern följande: [] Protocol No. 14 is the best solution available to us and we must concentrate on it. However, in the interests of the Court, the Organisation clearly cannot afford to wait indefinitely. 14 was intended to equip the court to deal more effectively with this task, and for as long as it fails to enter into force, the potential advantages are of course lost, to the potential detriment of the system of human rights protection [] Protokoll 14 stod på ställföreträdarmötets dagordning . tog ställföreträdarna del av en rapport av ministerkommitténs och . president argumenterade för nödvändigheten att hitta andra framkomliga vägar då det enligt honom var osannolikt att den ryska duman skulle ratificera protokoll 14 inom överskådlig framtid. På förslag av det svenska ordförandeskapet beslutade ställföreträdarna att behålla frågan på sin agenda. Vid ställföreträdarmötet uttalades att åtgärder för att öka domstolens ärendebehandlingskapacitet var brådskande. för mänskliga rättigheter instruerades att yttra sig bl.a. om möjligheten för domstolen att inrätta en ensamdomarprocedur. Enligt beslutet ska styrkommittén lämna ett slutgiltigt yttrande . folkrättsliga expertgrupp instruerades att lämna ett yttrande i frågan.