frsrdg · GX04JO1 · 2009-11-12 00:00:00 — Av utredningen framgår inte om de övriga kriminalvårdstjänstemän som åsåg visitationen av A.E. var män eller kvinnor. Oavsett vilket var denna ansamling av tjänstemän vid visitationen inte förenlig med hänsynsprincipen i 52 c § kriminalvårdslagen. har berättat att hon upplevde visitationen som obehaglig, särskilt när hunden markerade. Att ytterligare tjänstemän bevittna- de visitationen gjorde givetvis inte situationen mindre obehaglig för henne. Jag tycker att denna bristande förståelse för A.E:s situation är anmärknings- värd. Jag förutsätter att anstalten vidtar åtgärder för att undvika att något liknande upprepas. har i sin anmälan också klagat på att anstalten efter hundens marke- ring inte vidtog några åtgärder för att utreda misstankarna mot henne. Jag har förståelse för denna reaktion. Som Kriminalvården påpekat är det emellertid inte dess uppgift att fullfölja en hunds markering genom att utreda om något brott har begåtts. Utredningen ger inte stöd för att personalen i anstalten i övrigt uppträtt fel- aktigt eller olämpligt mot A.E. Visitation med användning av narkotikahund är, som jag nämnt tidigare, inte oproblematisk ur rättslig synvinkel. Vissa frågor har tagits upp här och behandlats relativt utförligt, framför allt i remissvaret. Kriminalvården har i remissvaret också anfört att man har för avsikt att i de dokument som styr verksamheten bl.a. utveckla vilka överväganden som bör föregå ett ställnings- tagande att genomföra en visitation mot person med hundekipage, vilken 2 009 /1 0:JO1 information besökaren bör få och när, vilka sökmetoder som kan och bör användas, närmare hur dessa sökmetoder bör användas samt hur man kan och bör agera då hunden markerar för narkotika. Jag vet också att det förts en dialog mellan Kriminalvården och när det gäller beho- vet av ändring av 52 c § kriminalvårdslagen. Jag ser positivt på dessa åtgärder och finner inte skäl att för egen del göra några ytterligare uttalanden eller vidta några andra åtgärder. Utformningen av ett beslut om avskildhet och handläggningen av en begäran om omprövning av beslutet (Dnr 2361-2008) I en anmälan, som kom in till JO , mot Kriminalvården, anstalten , klagade på anstaltens beslut att placera honom i avskildhet. Enligt D.M. hade anstalten inte preciserat anklagelserna mot ho- nom och han kunde därför inte bemöta dessa. Till sin anmälan hade D.M. fogat en i anstalten upprättad rapport om att han hade uppträtt olämpligt samt anstaltens beslut den 11 respektive om avskildhetsplacering. D.M. inkom därefter med ytterligare en skrift, i vilken han ifrågasatte an- staltens beslut att tilldela honom varning. D.M. bifogade det aktuella beslutet. Ett utdrag ur Kriminalvårdens klientadministrativa system () begärdes in och granskades. Kriminalvården anmodades därefter att yttra sig över vad D.M. hade framfört. I ett remissvar anförde Kriminalvården (Region ), genom regionchefen , bl.a. följande. (Ett till remissvaret fogat yttrande från anstalten har utelämnats här.) D.M. placerades i avskildhet jml 50 § KvaL, då det förelåg misstankar att han tillsammans med andra intagna stört ordningen i anstalten genom att medverka till anstiftan till kollektiv arbetsnedläggelse och trakasse- rier mot personal. I den dator som var placerad i allmänna utrymmen hittades ett dokument med kränkande omdömen om tre vårdare som arbetar på avdel- ningen. Dessutom fanns vårdarnas personnummer och adresser med i doku- mentet. Oberoende källor uppgav att D.M. varit delaktig. För övrigt hade det innan cirkulerat en namnlista bland intagna där de krävde att en namngiven vårdare skulle tas bort från avdelningen. Vårdaren drabbades av hot då en pistolkula sändes till hans hemadress. 2 009 /1 0:JO1 Anstalten har under utredningen inhämtat information från andra intagna. Dessa källor kan av naturliga skäl inte röjas för D.M. Enligt tillförlitliga upp- gifter från Kriminalvårdens säkerhetsorganisation tillhör D.M. ett kriminellt nätverk vars metoder bland annat inbegriper trakasserier mot personal. Man har vidare från anstalten uppgett att ordningen såväl som relationen mellan personal och de intagna på avdelningen markant förbättrats efter förflyttning- en av D.M. vilket talar för att han varit inblandad. Ett flertal intagna bekräfta- de i informella samtal att rätt person flyttats från avdelningen. Beslutet om avskildhet jml 50 § KvaL hävdes . Han pla- cerades då i avskildhet enligt 20 § första stycket första punkten KvaL då an- klagelserna mot honom kunde styrkas av de uppgifter anstalten hade. Utred- ningen slutfördes , och D.M. erhöll en varning enligt 49 § KvaL. Beslutet om avskildhet omprövades och man angav att han skulle kvarbli i avskildhet för att utredningen skulle slutföras. Detta överklagades av D.M. och anstalten omprövade då sitt beslut och kom fram till att grunden var felaktig eftersom utredningen redan hade slutförts. ändrade man beslutet och angav i stället att D.M. skulle kvarbli i avskildhet jml 20 § första stycket första punkten KvaL p.g.a. att det förelåg fara för annans säkerhet till liv eller hälsa, samt enligt första stycket andra punkten samma lag för att hindra den intagne att påverka annan intagen att allvarligt störa ordningen inom anstalten. D.M. begärde omprövning av beslutet. Kriminalvården Region omprö- vade beslutet . Beslutet ändrades inte. D.M. överklagade be- slutet till länsrätten i som avslog överklagandet (mål nr. 1033-08 E). Efter utredning fann anstalten att D.M. varit delaktig i att tillsam- mans med andra intagna ha stört ordningen på anstalten och trakasserat per- sonal. Anstalten beslutade att meddela D.M. en varning enligt 49 § KvaL på grund av olämpligt uppträdande. Beslutet moti- verades med att anstalten fann det styrkt att D.M. brutit mot gällande regel- verk genom att störa ordningen på anstalten. D.M. begärde omprövning av beslutet. Kriminalvården Region omprö- vade beslutet . Beslutet ändrades inte. D.M. överklagade beslutet till Länsrätten i som avslog överklagandet (mål nr. 896-08 E). Länsrättens dom överklagades till Kammarrätten i . Kammarrät- ten meddelade inte prövningstillstånd (mål nr. 2 kap. 9 § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt, KvaL, föreskriver bland annat att intagen ska visa hänsyn mot anstaltspersonal och medintagna. Han ska rätta sig efter de ordningsregler som gäller för anstalten och de an- visningar som anstaltspersonalen lämnar honom. Av 49 § KvaL framgår såvitt nu är av intresse att en intagen som bryter mot de föreskrifter och villkor som gäller för verkställigheten får tilldelas en varning. Enligt de allmänna råden till 9 kap. 2 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för verkställighet i anstalt, KVFS 2008:3, bör en varning med- delas om den intagne har brutit mot de föreskrifter och villkor som gäller för verkställigheten. Med föreskrifter avses all normgivning som gäller för den 2 009 /1 0:JO1 intagne, dvs. såväl lagar och förordningar som Kriminalvårdens föreskrifter och verksamhetsställets lokala ordningsregler. Med villkor avses annat som är bindande för den intagne, t.ex. anvisningar från personal. De allmänna råden till 9 kap. 2 § KVFS 2008:3 uppställer några händelser som kan användas som vägledning vid bedömningen om varning bör meddelas. Av nämnda allmänna råd framgår att en intagen bör varnas om han eller hon trakasserar personal eller medintagen. Av KvaL 20 § första punkten framgår att en intagen får hållas avskild från andra intagna, om det är nödvändigt med hänsyn till rikets säkerhet eller före- liggande fara för den intagnes eller annans säkerhet till liv eller hälsa eller för allvarlig skadegörelse på anstaltens egendom. En intagen får även enligt andra punkten hållas avskild för att hindra att den intagne påverkar någon annan intagen att allvarligt störa ordningen inom anstalten. Av KvaL 50 § framgår att under utredningen av frågor som avses i 49 § får en intagen tillfälligt hållas avskild från andra intagna i den utsträckning det är absolut nödvändigt för att syftet med utredningen inte ska äventyras. Åtgär- den får inte bestå längre än . Kan den intagne inte hållas avskild på anstalten, får han placeras i allmänt häkte, om detta är lämpligare än att han förs över till en annan anstalt. Den intagne ska få den lättnad i avskildheten som är möjlig. Enligt 9 kap. 3 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för verk- ställighet i anstalt, KVFS 2008:3, ska anstalten vid misskötsamhet upprätta en rapport samt skyndsamt utreda det inträffade. Vid det förhör som ska hållas med den intagne enligt 51 § ska vittne närvara, om det inte brådskar och vitt- ne inte finns att tillgå. För det fall vittne inte är närvarande ska orsaken därtill dokumenteras. Förhörsledaren får inte, i syfte att få den intagne att erkänna eller att få någon att uttala sig i viss riktning, använda oriktiga uppgifter, löften eller förespeglingar om förmåner. De allmänna råden anger att om en intagen har blivit placerad i avskildhet på grund av misstanke om missköt- samhet bör förhör hållas skyndsamt. Detta gäller oavsett följderna av den eventuella misskötsamheten. I samband med förhöret ska den intagne om möjligt få del av den rapport som ligger till grund för beslutet om avskildhet. Om innehållet inte bedöms kunna lämnas ut till den intagne bör man i all- männa ordalag redogöra för orsakerna till avskildheten. Om en myndighet finner att ett beslut som den meddelat som första instans är uppenbart oriktigt på grund av nya omständigheter eller av någon annan anledning, ska myndigheten enligt 27 § förvaltningslagen (1986:223) ändra beslutet, om det kan ske snabbt och enkelt och utan det blir till nackdel för någon enskild part. Kriminalvården Region gör följande bedömning En intagen får inte av utredningsskäl hållas avskild enligt 20 § KvaL. Mot bakgrund av vad som kommit fram i ärendet finner därför Kriminalvården att anstalten inte har haft fog för sitt beslut om att placera D.M. i avskildhet med stöd av 20 § första stycket första punkten KvaL för att slutföra utredningen. Anstalten skulle dock med anledning av det inträffade ha haft stöd för en placering enligt 20 § första stycket första och andra punk- ten, då det förelåg fara för annans säkerhet till liv eller hälsa och för att hindra att den intagne påverkar någon annan intagen att allvarligt störa ordningen inom anstalten. Enligt förvaltningslagen 27 § finns möjlighet för en myndig- het att ändra bedömningsfel om det sker i samband med omprövning. Med anledning av att utredningsskäl inte är grund för avskildhet enligt 20 § KvaL, var motiveringen uppenbart oriktig och anstalten ändrade därför rätteligen beslutsmotiveringen. för avskildhet har förelegat men anstalten har använt fel motivering för beslutet. Anstalten har omprövat be- slutet om avskildhet vilket styrker att anstalten betraktat det som en avskildhetsplacering jämlikt § 20 KvaL. 2 009 /1 0:JO1 Vid en sammantagen bedömning kan konstateras att den felaktiga motiver- ingen för avskildhetsbeslutet är en förvaltningsrättslig miss. Frågan kommer att tas upp i lämpligt utbildningssammanhang. Vad slutligen avser varningen har anstalten efter utredning funnit att D.M. varit delaktig i att, tillsammans med andra intagna, ha stört ordningen på avdelningen och trakasserat personal. Misskötsamheten är styrkt av anstaltens utredning och är av sådan art att det fanns grund för att meddela varning. D.M. yttrade sig över remissvaret. I beslut anförde JO följande. Av 17 § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt (kriminalvårdslagen) följer att en intagen under tid då han är skyldig att ha sysselsättning normalt ska vistas tillsammans med andra intagna. får den intagne i den utsträckning som han önskar vistas tillsammans med andra intagna. Enligt ett nytt fjärde stycke i 17 §, som trädde i kraft , får intagna hållas tillfälligt avskilda från varandra, om det är nödvändigt för att upprätthålla ordningen eller säkerheten i en anstalt. De intagnas rätt till gemenskap får vidare inskränkas med stöd av bestäm- melserna i 18, 20, 20 a och 23 §§ kriminalvårdslagen. Dessa bestämmelser gör det möjligt att av ordnings- och säkerhetsskäl begränsa gemensamheten mellan intagna i vissa situationer. Intagna kan också placeras i avskildhet under utredningen av disciplinärenden enligt 50 § kriminalvårdslagen. Möj- ligheten att placera någon i avskildhet får inte användas som bestraffning. Enligt 20 § kriminalvårdslagen får en intagen hållas avskild från andra in- tagna bl.a. om det är nödvändigt med hänsyn till rikets säkerhet eller förelig- gande fara för den intagnes eller annans säkerhet till liv eller hälsa eller för allvarlig skadegörelse på anstaltens egendom. Det finns inte någon begräns- ning av hur länge en intagen får vara placerad i avskildhet med stöd av denna bestämmelse. Beslutet ska emellertid omprövas så ofta det finns anledning till det, dock minst . Av 50 § kriminalvårdslagen framgår att en intagen under utredningen av frågor som avses i 49 § tillfälligt får hållas avskild från andra intagna i den utsträckning det är absolut nödvändigt för att syftet med utredningen inte ska äventyras. Åtgärden får inte bestå längre än . Enligt 74 § kriminalvårdslagen får Kriminalvårdens beslut i särskilda fall överklagas hos allmän förvaltningsdomstol, om inte annat följer av 80 §. Av 75 § framgår att ett beslut inte får överklagas enligt 74 § innan beslutet har omprövats av Kriminalvården. En sådan omprövning får begäras av den som beslutet angår om det har gått honom eller henne emot. Ett överklagande av ett beslut som inte har omprövats ska anses som en begäran om omprövning. Vid omprövning enligt 75 § får beslutet inte ändras till den enskildes nackdel. I 27 § förvaltningslagen (1986:223) föreskrivs följande. Finner en myn- dighet att ett beslut, som den har meddelat som första instans, är uppenbart oriktigt på grund av nya omständigheter eller av någon annan anledning, ska myndigheten ändra beslutet, om det kan ske snabbt och enkelt och utan att det 2 009 /1 0:JO1 blir till nackdel för någon enskild part. Skyldigheten gäller även om beslutet överklagas, såvida inte klaganden begär att beslutet tills vidare inte ska gälla (inhibition). Av utredningen i ärendet framgår följande. D.M. placerades i avskildhet med stöd av 50 § kriminalvårdslagen. Som bakgrund till beslutet angavs att D.M. tillbaka varit en mycket negativ ledare och styrt de andra på avdelningen och att det fanns information om att D.M. var en av flera intagna som hotat och trakasserat personalen på avdelningen. I bedöm- ningen anfördes att utredningen initialt omfattades av förhållanden avseende kraftiga hot eller trakasserier mot personal, samt negativt och mycket menligt inflytande på såväl andra intagna som avdelningsmiljö. hölls förhör med D.M. angående olämpligt uppträdande bestående i, enligt en rapport upprättad , att D.M. tillsammans med andra intagna stört ordningen på avdelningen och att det bl.a. förekommit trakasserier mot per- sonalen där intagna skrivit namnlistor för att viss personal ska bort från av- delningen. beslutade anstalten att D.M. skulle vara place- rad i avskildhet enligt 20 § första stycket 1 kriminalvårdslagen. Som skäl för beslutet angavs att en sammantagen bedömning styrkte att D.M. borde hållas avskildhetsplacerad för att kunna färdigställa utredningen i avvaktan på vidare beslut. Vid en omprövning av beslutet fann anstalten att D.M. skulle vara fortsatt avskild enligt 20 § kriminalvårdslagen. Sedan D.M. begärt omprövning av det sistnämnda beslutet ändrade anstalten, med stöd av 27 § förvaltningslagen, beslutet såtillvida att grunden för av- skildhetsplaceringen angavs vara föreliggande fara för annans säkerhet till liv och hälsa och förhindrande av störande av ordningen i anstalten. I bedöm- ningen anfördes, att då myndigheten har angett fel anledning i beslutet [] ändras detta beslut. Vidare anfördes att den genomförda utredningen styrkte D.M:s misskötsamhet. I ett beslut tilldelades D.M. en skriftlig varning för olämpligt uppträdande. Som framgår av den rättsliga reglering, som jag har redogjort för ovan, är utgångspunkten att intagna i kriminalvårdsanstalt ska ges tillfälle att i så stor utsträckning som möjligt vistas tillsammans. Att placera någon i avskildhet är en från humanitär synpunkt mycket ingripande åtgärd. Även behandlingsskäl kan tala emot en sådan placering. Mot den bakgrunden anser jag att använd- ningen av sådana åtgärder bör begränsas i så stor utsträckning som möjligt. är det givet att det inom kriminalvården kan uppstå situationer där det med hänsyn till ordningen och säkerheten i en anstalt är omöjligt att lösa situationen på något annat sätt än att placera en eller flera intagna i avskildhet. När så sker måste, av hänsyn till den enskildes rättssäkerhet, kravet på en korrekt hantering ställas högt. Motiveringen till ett beslut om avskildhetsplacering bör givetvis anknyta till de rättsliga krav som uppställts som förutsättning för åtgärden. Enligt 50 § kriminalvårdslagen får en intagen placeras i avskildhet under utredningen av ett disciplinärende, i den utsträckning det är absolut nödvändigt för att syftet 2 009 /1 0:JO1 med utredningen inte ska äventyras. I anstaltens beslut att placera D.M. i avskildhet, som anges vara grundat på nämnda bestämmelse, finns emellertid inte ens en antydan om att D.M. skulle kunna försvåra utred- ningen och att en avskildhetsplacering därför var nödvändig. När det gäller beslutet och omprövningsbeslutet har dessa grundats på 20 § första stycket 1. Enligt denna bestämmelse får en intagen hållas avskild från andra intagna bl.a. om det är nödvändigt med hänsyn till rikets säkerhet eller föreliggande fara för den intagnes eller annans säkerhet till liv eller hälsa eller för allvarlig skadegörelse på anstaltens egendom. Besluten har emellertid motiverats med att D.M. borde hållas av- skild för att anstaltens utredning skulle kunna slutföras. Även i dessa fall saknades alltså anknytning till de rättsliga förutsättningar som den åberopade bestämmelsen ställer upp. Att anstalten, vilket Kriminalvården gjort gällande, ändå må ha haft stöd för en avskildhetsplacering enligt 20 § första stycket första och andra punkten, saknar betydelse för min bedömning. Dessutom kan tilläggas att en avskildhet för utredning får pågå högst , se 50 § kriminalvårdslagen. Jag övergår nu till anstaltens handläggning av D.M:s begäran om omprövning av beslutet . Såvitt framkommit ledde denna begäran endast till att anstalten, med åberopande av 27 § förvaltningslagen, ändrade beslutsmotiver- ingen. Som en konsekvens av omorganisationen inom kriminalvården och bil- dandet av myndigheten infördes ett nytt system med om- prövningar inom den nya myndigheten. Det nya systemet innebär att ett beslut som t.ex. en anstalt har fattat, inte får överklagas innan det har omprövats av Kriminalvården. Enligt arbetsordning sker omprövning av ett beslut om avskildhetsplacering på regionnivå. I den proposition som låg till grund för ändringarna anfördes att det i vissa särskilda fall, t.ex. beslut som tidigare fattades av i första instans, kan vara tillräckligt att beslutet omprövas av en annan tjänsteman på samma enhet (prop. 2004/05:176 s. 65). I propositionen anfördes också att det nya syste- met, med obligatorisk materiell omprövning inom myndigheten innan över- klagande kan ske, innebär att det inte längre finns behov av att tillämpa för- valtningslagens bestämmelser om omprövning (s. 64). Jag har för egen del en annan uppfattning om tillämpligheten av 27 § för- valtningslagen än den som framförs i propositionen, vilket jag också gett uttryck för i ett beslut i ett annat ärende (dnr 5862-2008, beslut ). Enligt min mening talar samma skäl nu som innan Kriminalvården blev en myndighet för att det bör finnas ett snabbt och enkelt sätt att rätta felaktiga beslut när det inte är till nackdel för en enskild part. Jag anser således att det finns ett utrymme för en anstalt att tillämpa 27 § förvaltningslagen när en intagen begär omprövning av ett beslut som anstalten har fattat. I det aktuella fallet framstår emellertid anstaltens tillämpning av denna bestämmelse som tveksam. Bestämmelsen infördes i syfte bl.a. att förskjuta tyngdpunkten i förvaltningsförfarandet mot första instans (prop. 1985/86:80 s. 41). Tanken är alltså att bestämmelsen i första hand ska tilläm- 2 009 /1 0:JO1 pas för att ändra ett beslut i sak utan att den enskilde ska behöva vända sig till domstol och inte, som i detta fall, för att rätta till andra brister i beslutet. En- ligt min mening borde anstalten i det aktuella fallet ha lämnat över D.M:s begäran om omprövning till regionen. Jag är sammantaget mycket kritisk till anstaltens handläggning i de ovan berörda avseendena. Handläggningen visar på anmärkningsvärt bristande insikter i den rättsliga regleringen på området. Det är naturligtvis av största vikt att dessa brister avhjälps. Det som i övrigt har förekommit i ärendet föranleder inte något uttalande eller någon annan åtgärd från min sida. Ifrågasatt begränsning av intagnas religionsfrihet (Dnr 3799-2008) I en anmälan, som kom in till JO , mot Kriminalvården, an- stalten Kumla, framförde intagna på anstaltens avdelning för intagna som ska utvisas efter avtjänat straff klagomål mot personalen på avdelningen. De uppgav i huvudsak följande. De är åtta muslimer som försöker utöva sin reli- gion på avdelningen. Kriminalvårdarna , och har fällt rasistiska uttalanden mot dem. De har också stoppat fredagsbönerna, rapporterat intagna som deltagit i dessa och i anslutning därtill fällt kommentarer som det här är ett kristet land och i är vi kristna. Deras imam var placerad i avskildhet i en månad på grund av att han var en negativ ledare. , och svarar alltid med ett nej innan en fråga ställts. Flera intagna har bett om att få andra kontaktmän än och , men de har i stället bara fått mer skit av dessa. Kriminalvården anmodades att yttra sig över anmälan. I sitt remissvar anförde Kriminalvården (), genom stf. regionchefen , föl- jande. Kriminalvården, , har inhämtat uppgifter från kriminalvårdschef . Samtal har skett med den personal vid anstalten som anmälan avser. De har uppgivit följande. Då den omtalade fredagsbönen ägde rum så var hon tjänstledig och således ej närvarande på arbetsplatsen. Hon känner sig inte involverad i den aktuella fredagsbönen. Hon känner inte igen påståendet att tolk inte används. Anstalten beställer alltid tolk antingen från tolkservice eller personal med tillräckliga språkkun- skaper. 2 009 /1 0:JO1 Angående påståendet att de skulle svara nej innan de ens fått frågan menar hon att det är svårt att ge ett svar innan man vet vad frågan handlar om. Telkert känner igen situationen vid den aktuella fredagsbönen. Det inträffade i samband med övergång och tiden för fredags- bönen skulle hållas vid en annan tid vilken sammanföll med arbetstiden. Vi försökte avbryta fredagsbönen men eftersom våra tillsägelser ej efterlevdes skrevs rapport på de närvarande vid bönen. På frågan om flera intagna velat byta kontaktperson säger han att det stämmer och det har varit för att han inte lyckats utverka en förflyttning till annan anstalt. Telkert menar vidare att han alltid försöker förstå vad intagna säger och gör han det inte ser man till att en person med språkkunskaper finns tillgänglig. uppstår det missförstånd av olika anledningar. känner inte igen diskussionen om fredagsbönen. Han var utlånad till annat VO (aprilmaj). Han uppger att han aldrig påtalat för nå- gon intagen att inte är ett muslimskt land eller att i så är vi kristna. medger att intagna ibland vill byta kontaktman och att de ibland nekas detta. Ofta vill intagna byta kontaktman när de fått något nega- tivt besked. känner inte överhuvudtaget igen att behandlingen av en klient skulle påverkas av om någon nekats byta kontaktman. Kriminalvårdschefen uppger att det förekommit en hel del diskussioner med intagna vid C-avdelningen både avseende religiösa och etiska frågeställningar.