frsrdg · GX04JO1 · 2009-11-12 00:00:00 — Jag har arbetat i domstol och har varit med om att inte kunna lita på en uppgift om handläggningen därifrån. Jag anser mot bak- grund av det sagda att detta mål hanterats på samma sätt som mål av liknade slag brukar hanteras. Vad slutligen angår påståenden om uppgifter hon fått per telefon om handläggningen kan jag inte i detalj påminna mej detta , efter- som hon ringde till alla inblandade i handläggningen säkert ett tjugotal gånger. Som framhåller i yttrandet är det, åtminstone i denna hovrätt, vanligt att i situationer av den aktuella karaktären ta en kon- takt med KFM för att få veta när beslut eller andra avgörande åtgärder kan väntas från den myndigheten. Såvitt jag vet har det varit kutym i hov- rätten att lita på besked från ansvariga tjänstemän om att beslut kommer tidi- gast vid en viss angiven tidpunkt. Det som inträffade i ärendet, nämligen att KFM avslutade sin handläggning tidigare än som uppgetts och innan hov- rätten hunnit pröva inhibitionsfrågan, torde vara mycket ovanligt. Mot bakgrund av det inträffade är det dock befogat att fråga sig om hovrät- ten fortsättningsvis kan förlita sig på och anpassa sina egna åtgärder efter ett sådant besked. 2 009 /1 0:JO1 Å ena sidan är det rimligt och vanligen helt riskfritt att lita på besked från KFM om avgörandetidpunkt. Å andra sidan kan sådana underhandsbesked normalt inte binda KFM, och brister i KFM:s interna eller externa kommuni- kationer kan naturligtvis leda till överraskningar i linje med det inträffade. Jag vill framhålla att det naturligtvis aldrig kan komma ifråga att se olika arbetsenheter/avdelningar i en domstol fristående från varandra och åberopa en enhets bristande resurser som en ursäkt för en allvarlig fördröjning. Det är inte godtagbart att en part drabbas av att en enskild enhet är underbemannad. Det är självfallet domstolens samlade resurser som är avgörande, och priorite- ringar som sker inom domstolen är en intern fråga. Jag ser inte att det i detta avseende skulle ha brustit i hovrätten. Emellertid måste det också beaktas att det är nödvändigt att i det ansträngda arbetsläge som råder anpassa domsto- lens åtgärder till vad som är rimligt. Det går inte att alltid prioritera alla brådskande saker maximalt. Det som skedde i förevarande fall var en priorite- ring bland de brådskande ärendena på så sätt att det aktuella ärendet fick vänta något i förlitan på att det, mot bakgrund av KFM:s besked, inte skulle innebära någon skada. Så här i efterhand kan det möjligen sägas att ärendet borde ha getts snabba- re förtur. Jag anser dock att frågan är svårbedömd. Jag välkomnar JO:s pröv- ning i ärendet, inte minst vad gäller den mer principiella frågan om en dom- stol ska kunna lita på ett underhandsbesked i en situation som den aktuella. Ärendet remitterades även till , som anmodades att göra en utredning och yttra sig över vad som framförts i anmälan till JO. (genom kronodirektören ) kom in med ett yttrande till vilket fogades upplysningar från kronofogden (enhetschef vid den aktuella enheten) jämte bilagor (här utelämna- de). uppgav bl.a. följande. inkom TAWI med ett skriftligt yrkande om att KFM i en- lighet med 3 kap. 17 § utsökningsförordningen (UF) i första hand skulle av- bryta verkställigheten och i andra hand skjuta upp densamma tills dess laga- kraftvunnet beslut om intrångsundersökningen meddelats. KFM:s beslut meddelades . Besked till Tawi:s ombud Yrkandet att skjuta upp verkställigheten innebar att KFM skulle dröja med att färdigställa protokollet. I anmälan påstår TAWI: ombud, advokaten , att KFM vid ett antal tillfällen lämnat besked om att myndigheten räk- nade med att färdigställa protokollet tidigast . Hon påstår vidare att kronofogden vitsordat att han lämnat denna tidsuppgift även till hovrätten. kan inte erinra sig att sådana besked lämnats och vitsordar inte påståendet att han lämnat uppgift om en bestämd dag för när protokollet skulle vara upprättat eller expedierat. vitsordar att han kontaktats av hovrätten per telefon. Innehållet av samtalet framgår inte av någon notering. har uppgett att frågan om när protokollet kan beräknas vara färdigt ställdes. I samband med det resone- rade han om hur arbetet med protokollet kunde tänkas ta. Han lämna- de dock inte heller hovrätten något besked om en bestämd dag för när proto- kollet skulle var upprättat eller expedierat. Han är bestämd i det avseendet eftersom han aldrig lämnar besked av det slaget. 2 009 /1 0:JO1 I hovrättens protokoll i mål Ö 4731-07 har antecknats att kronofogdemyndigheten genom vid telefonsamtal med hovrätten lämnat uppgiften att kronofogdemyndigheten hade förhoppningen att bli klar med protokollet och om så skedde, skulle det bli tidigast (dvs. har redogjort för en annan minnesbild av samtalet. Han har upp- gett att hovrätten kontaktade KFM fredagen den 14 decem- ber dvs. som ansökan om inhibition skriftligen inkom till hovrät- ten (och dagen efter den per telefax inkom till såväl KFM som hovrätten). Han är mycket väl medveten om att inhibitionsinstitutet i praktiken är det enda sätt varigenom svaranden i ett intrångsmål kan freda sig mot utlämnande av insamlade bevis. Hans minnesbild av samtalet från hovrätten är istället att tidsfrågan diskuterades och att han upplyste att KFM beräknade att färdigstäl- landet av protokollet kunde ta . Att ett specifikt datum skulle ha angetts strider mot det sätt på vilket KFM handlägger intrångsmål. Minnesanteckningarna från förrättningen samt uppsättandet och utskriften av protokollet utförs normalt av en notarie och tar vanligen endast någon arbetsdag att färdigställa. Vad som däremot tar tid, som inte i förväg kan beräknas, är hanteringen av det insamlade bevismaterialet. I synnerhet det material som samlats in i digital form från undersökta datorer. Detta material skall t.ex. eftergranskas genom att köras i ett sökprogram med inlagda sökord [ . . .] för att sålla bort s.k. advokatsmittade handlingar i enlighet med 27 kap. 2 § RB. Vidare ska materialet samlas och sorteras i mappar från oftast en mängd USB-minnen för att kunna presenteras på CD- eller DVD-skivor på ett sätt som kan tillgodogöras av domstol och parter. Detta arbete tar normalt och det är vad enligt uppgift åtminstone hade för avsikt att förmedla till hovrätten. Ett färdigställande av protokollet kunde sålunda ha beräknats till . Oavsett om Hovrätten kontaktade KFM eller så kan naturligtvis ha nämnts eftersom den dagen var den sista arbetsdagen före stundande julhelg. Att just skulle ha angetts som tidigaste dag för protokollets färdigställande håller för osannolikt. I det aktuella intrångsmålet löpte arbetet med det digitalt insamlade materialet mycket snabbare än normalt. Detta berodde bl.a. på att KFM anlitat två exter- na IT-experter för insamlande och sammanställning av bevismaterialet. För- rättningsledaren i målet arbetade en lång arbetsdag och utan missöden. Presentatio- nen av bevismaterialet blev därför klar . Protokollet förelåg då som utkast på fil . Ca var protokollet i intrångsmålet färdigt för utskrift och undertecknande. Förrättningsledaren i målet diskuterade med om han mot bak- grund av inhibitionsansökan skulle skriva ut dokumentet på papper och skriva under det, varvid protokollet skulle bli upprättat och intrångsundersök- ningen anses avslutad. gav förrättningsledaren följande besked: Som opartisk myndighet måste KFM beakta båda parternas intresse i intrångsmålet. Svaranden som yrkar att KFM ska avbryta förrättningen och sökanden som är angelägen att snabbt få ut protokollet och bevisen. Enligt 18 kap. 6 a § UF ska ett beslut om intrångsundersökning verkställas skyndsamt. Av detta följer att även proto- kollets färdigställande skall ske skyndsamt eftersom verkställigheten anses avslutad när protokollet är färdigställt och skrivs under (prop. 1998/99:11 s. 79 2 st). Av 3 kap. 12 § UF framgår dessutom att KFM ska sätta upp proto- 2 009 /1 0:JO1 koll efter hand under förrättning eller möjligt efter det förrättning avslutats. Den kritik TAWI framför mot KFM:s handläggning i anmälan till JO riktar sig mot muntliga besked till hovrätten och eventuellt TAWI, om tidpunkten för protokollets färdigställande. Förrättningen genomfördes och protokollet färdigställdes och expedierades sent för att vara parterna till handa tidigast . Det har sålunda tagit KFM att efter förrätt- ningsdagen färdigställa protokollet. En tid inom vilken den av upp- givna normaltiden () för upprättande ryms. hänvisade beträffande de faktiska omständigheterna till yttrande och anförde därutöver följande. En intrångsundersökning är en civilprocessuell skyddsåtgärd. Genom en så- dan undersökning får bevisning föremål och handlingar eftersökas hos den som skäligen kan antas ha gjort intrång i immateriella rättigheter. Beslut skall alltid fattas av domstol och skall efter ansökan verkställas av Kronofog- demyndigheten enligt vissa i de immaterialrättsliga lagarna särskilt angivna bestämmelser i utsökningsbalken. Vanligtvis beslutar domstolen om intrångs- undersökning utan att motparten (den hos vilken undersökningen skall ske) har beretts tillfälle att yttra sig. dokumentation, dvs. protokollet, av den bevisning som anträffas skall sökanden (rättighetsha- varen) kunna åberopa vid en eventuell domstolsprocess mot den som miss- tänks för intrånget. Av 3 kap. 11 § och 18 kap. 6 a § utsökningsförordningen (1981:981) fram- går vad protokollet skall innehålla. Av 3 kap. 12 § utsökningsförordningen framgår vidare att protokollet om möjligt skall sättas upp efter hand som förrättningen fortgår eller, om det inte är möjligt, möjligt sedan för- rättningen har avslutats. Exakt vad som förevarit vid kontakterna mellan förrättningsmannen och hovrätten är inte klarlagt utan där står ord mot ord. Eftersom protokollet skall upprättas och den exakta tidsåtgången för detta torde vara omöjlig att beräkna så ligger det dock, enligt myndighetens uppfattning, i sakens natur att en förrättningsman inte lämnar besked om ett exakt datum för protokollets färdigställande. Det finns sammanfattningsvis ingenting som tyder på att Kronofogdemyn- digheten handlagt ärendet på ett rättsstridigt sätt. bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaren varvid hon vidhöll att till henne och till meddelade att intrångsundersökningen skulle avslutas och protokollet färdig- ställas tidigast . Hon uppgav vidare bl.a. att också till Tawi AB:s vd bekräftat den uppgiften. I ett beslut anförde chefsJO följande. I 41 a § varumärkeslagen och 56 a § upphovsrättslagen finns bestämmelser om s.k. intrångsundersökning. Enligt bestämmelserna (se vid tiden aktuell lydelse enligt SFS 1998:1454 respektive 1998:1455) får domstol besluta om en sådan undersökning hos någon om det skäligen kan antas att denne gjort 2 009 /1 0:JO1 ett intrång eller en överträdelse i annans varumärkesrätt respektive upphovs- rätt, för att bevisning ska kunna säkras om detta. Syftet med intrångsunder- sökningen är att söka efter föremål eller handlingar som kan antas ha betydel- se för utredning om intrånget eller överträdelsen. Huvudregeln är att motparten ska ha fått tillfälle att yttra sig innan ett be- slut om undersökning meddelas. Domstolen får dock meddela ett beslut som gäller till dess annat har beslutats, om ett dröjsmål skulle medföra risk för att föremål eller handlingar som har betydelse för utredning om in- trånget skaffas undan, förstörs eller förvanskas (41 b § tredje stycket varu- märkeslagen och 56 b § tredje stycket upphovsrättslagen). Ett beslut om intrångsundersökning gäller och verkställs efter ansökan av enligt de villkor som domstolen har föreskrivit och med tillämpning av 13 kap., 17 kap. 15 §§ samt 18 kap. utsökningsbalken. (41 ef § varumärkeslagen och 56 ef § upphovsrättsla- gen). I 3 kap. 10 och 12 §§ utsökningsförordningen (1981:981) finns bestäm- melser om protokoll vid förrättning av . Dessa be- stämmelser är tillämpliga vid intrångsundersökningar (se prop. 1998/99:11 s. 77). Ett protokoll ska om det är möjligt sättas upp efter hand som förrätt- ningen pågår. Om det inte kan ske, ska minnesanteckningar föras och proto- kollet sättas upp möjligt sedan förrättningen avslutats. När protokollet är färdigställt ska verkställigheten anses avslutad (prop. 1998/99:11 s. 79). Enligt 20 § hovrättsinstruktionen ska ett mål eller ärende avgöras så snart det kan ske. Ett mål eller ärende eller en fråga som har kommit upp i målet eller ärendet ska handläggas med förtur, om målet, ärendet eller frågan av någon särskild anledning bör avgöras skyndsamt. Vilka mål och ärenden som är förtursmål eller förtursärenden bestäms i arbetsordningen. Verkställigheten av intrångsundersökningen avslutades i och med att protokollet från förrättningen färdigställ- des. Hovrätten, som fått in ett överklagande av tingsrättens beslut jämte ett yrkande om inhibition, hade då ännu inte prövat inhibitionsyrkandet. Frågan om inhibition föredrogs först morgonen därpå, . Kontakt mellan hovrätten och m.m. I ärendet har framkommit olika uppgifter om vilket besked som lämnades av vid ett telefonsamtal med hovrätten måndagen den 17 decem- ber. Det är inte möjligt att utreda exakt hur orden föll vid samtalet. Enligt en tjänsteanteckning som sannolikt gjorts av har han på hovrät- tens förfrågan uppgett att protokollet höll på att färdigställas osäkert när kanske någon/. Såväl hovrätten som har emeller- tid upplyst att uppgett att protokollet skulle färdigställas tidi- gast . Även med beaktande av vad som framgår av tjänsteanteckning anser jag mig inte ha anledning att ifråga- 2 009 /1 0:JO1 sätta att hovrättsfiskalen och i vart fall uppfattat på detta sätt. Jag vill i sammanhanget framhålla att inte är skyldig att avvakta domstolens beslut i en inhibitionsfråga innan en verkstäl- lighetsåtgärd vidtas eller slutförs. Om det i ett enskilt fall, med hänsyn till verkställighetens art, kan finnas ett visst utrymme för att avvakta något med att slutföra en förrättning är ytterst en bedömningsfråga. En sådan bedömning synes också, enligt vad upplyst, ha gjorts i detta fall. Det är emellertid av yttersta vikt att en befattningshavare vid Kronofog- demyndigheten, ställd inför en förfrågan från en domstol som har att pröva ett inhibitionsyrkande, är tydlig när han eller hon uttalar sig om när en verkstäl- lighetsåtgärd kan tänkas komma att vidtas eller slutföras. Om något klart besked om verkställigheten inte kan ges bör självfallet också detta tydligt framgå av de upplysningar som lämnas. Även om det i ärendet inte har gått att utreda exakt hur orden föll vid det aktuella telefonsamtalet anser jag mig mot bakgrund av vad som kommit fram kunna dra slutsatsen att inte varit tillräckligt tydlig när han lämnade upplysningar till hovrät- ten om färdigställandet av protokollet från intrångsundersökningen. Såväl den hovrättsfiskal som var i kontakt med honom som har nämli- gen, som framgått, uppfattat att protokollet skulle vara färdigställt tidigast . bör rimligen ha insett att hovrättens kontakter föranleddes av det inhibitionsyrkande som framställts och att hans besked också skulle få betydelse för med vilken skyndsamhet hovrätten prövade detta yrkande. förtjänar kritik för att han inte var tillräckligt tydlig när han lämnade besked till hovrätten om verkställigheten av intrångsunder- sökningen. Överklagandet jämte inhibitionsyrkandet kom in till hovrätten . Föredragning i inhibitionsfrågan påbörjades ons- , sedan hovrätten bibringats uppfattningen att verkstäl- ligheten skulle vara slutförd tidigast . Enligt bilaga 3 till arbetsordningen för Hovrätten för ska s.k. Ö-mål som avser interimistiska beslut som har överklagats registreras som förtursmål (punkt 1.3.2). En anteckning om detta ska göras på akten vid målregistreringen, liksom det även ska antecknas om målet innehåller ett yrkande som påkallar skyndsam handläggning av en delfråga (se punkt 2). Det ligger i sakens natur att ett yrkande om inhibition alltid måste hand- läggas skyndsamt. Ett skäl till detta är att en åtgärd, för det fall domstolen anser att det finns skäl att meddela inhibition, ska hinna stoppas innan skada för den part som ansökt om inhibition uppkommer. Även en inhibitionssö- kande som bedöms ha svaga grunder för sitt inhibitionsyrkande har emellertid rätt att genom ett avslagsbeslut få ledning för sitt fortsat- ta handlande (se JO 1989/90 s. 34). Hur en domstol kan dröja med att pröva ett inhibitionsyrkande utan att för den skull överskrida kravet på skynd- sam behandling är naturligtvis en bedömningsfråga. För det fall målet eller 2 009 /1 0:JO1 ärendet innehåller ett omfattande material samt komplicerade och svårbe- dömda frågor kan prövningen givetvis tillåtas dröja längre än om det t.ex. rör sig om mål eller ärenden av förhållandevis begränsad omfattning. Det är en lämplig ordning att domstolen, då ett inhibitionsyrkande har framställts, vänder sig till den verkställande myndigheten för att kontrollera om och i så fall när en verkställighetsåtgärd är aktuell. Det är också naturligt och lämpligt att en domstol, som har att besluta om inhibition, i brådskande fall genom telefonsamtal eller på annat sätt förbereder verkställande myndig- het på att pågående handläggning kan resultera i ett förordnande om att det överklagade beslutet tills vidare inte ska gälla (JO 1977/78 s. 415). Det har visserligen ansetts att inhibitionsinstansen inte helt kan förlita sig på ett besked från om att exempelvis utmätning inte är nära förestående (, Inhibition om verkställighetsförbud m.m. i judiciell process, inom förvaltningsrätten och i utsökningsförfarandet, s. 322). Enligt min mening bör emellertid en domstol kunna förlita sig på en uppgift från en ansvarig befattningshavare vid beträffande vad som gäller i fråga om verkställigheten, såvida det inte framkommer något som ger anledning att ifrågasätta uppgiften (se JO 1977/78 s. 415). Mot denna bakgrund och med beaktande bl.a. av vad som upplysts om målets omfattande karaktär anser jag inte att det finns skäl att kritisera hovrätten för att det dröj- de innan en föredragning i inhibitionsfrågan kom till stånd. Samråd har i ärendet skett med justitieombudsmannen , som har tillsyn över bl.a. . 2 009 /1 0:JO1 Uttalanden om ett omhändertagande med stöd av lagen om omhändertagande av berusade personer m.m. (Dnr 274-2007) . framförde i en anmälan klagomål mot i med anledning av ett omhändertagande med stöd av lagen (1976:511) om omhändertagande av berusade personer m.m. (LOB). Hon uppgav sammanfattningsvis att hon blivit omhändertagen trots att kraven i LOB inte var uppfyllda, att hon blivit nekad att kontakta anhöriga, att polisen vägrat tala om vad LOB innebar samt att polisen inte hjälpt hennes , som var i behov av hjälp. Hon och några kompisar hade under nyårsnatten 2006/07 varit ute på en klubb i och firat nyår. skulle de åka hem. Hon skjutsade en på sin cykel då de blev stoppade av polisen. En polisman var aggressiv och mycket otrevlig. Efter att hon frågat om de inte hade bättre saker att göra på en nyårsnatt tog polisen med henne till polisstationen. Hon hade inte druckit så mycket och kände sig knappt berusad. Väninnan, som faktiskt var berusad, lämnade de däremot ensam på ett torg. Då hon i road ton ifrå- gasatte deras agerande skrek en polisman att hon var obstinat och betedde sig som en idiot. Hon upplevde att detta var anledningen till att hon blev omhän- dertagen. Från polismyndigheten infordrades aktuellt omhändertagandeblad i vilket antecknats att . inte kunde ta hand om sig själv och antogs utgöra en fara för sig själv och annan. Vidare var följande antecknat. . uppmärksammades av patrullen då hon kom cyklande på Köpmans- gatan. Hon skjutsade ytterligare en person och hade ingen belysning på cy- keln. Patrullen påkallade uppmärksamhet, men hon fortsatte cykla utan att ta notis om polismannens tillsägelse. Efter att ha kört ikapp cykeln stoppades . och hennes kompis. Hon var märkbart berusad och vägra- de åtlyda polismannens uppmaning att stiga av cykeln. . var mycket obstinat och förödmjukande mot patrullen. Hennes beteende bedömdes vara en konsekvens av hennes berusning och hon omhändertogs därför. Ärendet remitterades till polismyndigheten som anmodades att efter höran- de av de inblandade polismännen lämna upplysningar och yttrande över omhändertagandet. (tf. länspolismästaren ) kom in med ett re- missvar jämte utskrifter av förhör med de inblandade polismännen. Polisassistenten , gruppchef i patrullen, uppgav i korthet föl- jande. Polispatrullen färdades i en civil buss och såg . skjutsa en vä- ninna på cykel utan belysning. Patrullen färdades i motsatt riktning och han 2 009 /1 0:JO1 försökte först påkalla deras uppmärksamhet. De passerade dock ganska fort och han kan tänka sig att . först inte förstod att de var poliser. De vände därför och körde ifatt . som stoppades. De klev ur fordonet och han förklarade lugnt för dem att man inte får skjutsa på cykel. De var unifor- merade så det måste ha varit självklart för . att de var poliser. Efter- som det regnade bad de . och hennes att sätta sig i bussen. Väninnan satte sig i bussen men . stod kvar utanför och frågade om han skämtade med henne. Han informerade henne om att hon skulle rapporteras för att ha skjutsat väninnan och för att ha cyklat utan belys- ning. Till slut fick de ta tag i henne och sätta henne i bussen, där hon fortsatte prata som om polisen skämtade med henne. Han fick inte någon kontakt med henne. Han bedömde att . och väninnan var ungefär lika berusade, men väninnan svarade på tilltal och samarbetade. Väninnan steg ur bilen sedan hon fått sin ordningsbot. Det var uppenbart att . var berusad. Han minns inte om han sagt att hon var obstinat och betedde sig som en idiot, men håller det inte för omöjligt. Om omdömet är så påverkat av berusning att man inte förstår allvaret när man blir stoppad av polisen kan man inte rimli- gen göra en riskbedömning av att skjutsa på cykel och då är man är fara för sig själv och annan. Övriga polismän i patrullen (, och ) redogjorde för händelsen i huvudsak i enlighet med vad sagt. De uppgav därutöver bl.a. att de inte kände igen att gruppchefen skulle ha ropat att . var obstinat och betedde sig om en idiot. Anled- ningen till att . och inte väninnan omhändertogs, trots att de båda var berusade, var att . skrek, gormade och betedde sig allmänt mycket konstigt och i högre grad utgjorde en fara sig själv och andra. Väninnan beskrevs som lugn och sansad, trött och loj. Väninnan skrev på ord- ningsboten och bedömdes vara i stånd att ta hand om sig själv. Väl på polis- stationen frågade polisinspektören om . ville ringa någon anhörig varvid . var tramsig. Till exempel ska hon ha velat ringa till sin pojkvän . Sedan . ändrat sig tre till fyra gånger sade att det fick räcka. Polisinspektören , som arbetade som inre befäl den ak- tuella natten och gjorde förmansprövningen, uppgav att hon inte minns hän- delsen särskilt men utgår från att hon gjort bedömningen att . var så påverkad att hon skulle omhändertas. Hon gjorde inte några anteckningar vid tillfället. Polisinspektören , som tjänstgjorde som inre befäl efter Bea- trice Damirjian, uppgav bl.a. följande. När han började sin tjänstgöring var det hård belastning på arrestavdelningen med ett antal gripna. Det hade kom- mit till hans kännedom att . var berusad men inte påtagligt berusad och att det var hennes beteende som gjorde att hon var omhändertagen enligt LOB. Eftersom hon var så pass nykter och hennes aggressivitet hade runnit av henne frigav han henne för att bereda plats för de gripna, vilket han också förklarade för henne i samband med frisläppandet. Det var kanske inte så mycket hennes berusningsgrad som hennes beteende som gjorde att hon blev 2 009 /1 0:JO1 Vid frigivningen var hon fortfarande provokativ och ifråga- satte varför hon helt plötsligt blev släppt efter så . Av förhören med polismännen som gjorde omhändertagandet framgår att . ansågs vara så berusad att hon inte kunde ta hand om sig själv och att hon utgjorde en fara för sig själv och sin kamrat.