frsrdg · GX04RRS8 · 2009-09-30 00:00:00 — styrelses redogörelse angående hanteringen av unga lagöverträdare har granskat hur de rättsliga myndigheterna hanterar unga lagöverträdare. Resultatet av granskningen har redovisats i granskningsrapporten av unga lagöverträdare en utdragen process (RiR 2009:12). Granskningen visar att polis, åklagare och domstol inte lever upp till de krav på skyndsamhet som gäller för hanteringen av unga lagöverträdare och att myndigheterna i stor utsträckning överskrider tidsfristerna för när ett ärende ska vara handlagt. Vidare framgår av granskningen att fler ungdomsbrott borde kunna upp om fler utredningsåtgärder vidtas. I granskningen pekar också på att rutiner, arbetssätt och samordning mellan myndigheterna kan utvecklas och att befintliga resurser kan utnyttjas bättre. Granskningen pekar också på kvalitetsbrister i insatser, vilket påverkar de övriga myndigheternas arbete. Styrelsen konstaterar att lagen om unga lagöverträdare i överraskande hög grad inte följs. Den stora andel ärenden som inte handläggs i enlighet med lagens tidsfrister och krav på särskild skyndsamhet visar enligt styrelsen tydligt att åtgärder behöver vidtas för att bättre organisera handläggningen av ärenden som rör unga lagöverträdare. Detta gäller såväl inom som mellan myndigheterna. Enligt styrelsens mening visar granskningen att det inte finns något behov av lagändringar, utan att det i stället är fråga om att de ansvariga myndigheterna ska följa nuvarande regelverk. Effektivisering av handläggningen förefaller också möjlig. Granskningen visar också att regeringen inte har utnyttjat sina möjligheter till styrning och uppföljning. Styrelsen anser att granskningens resultat är av ett sådant intresse och av en sådan betydelse att det bör komma till kännedom. Regeringen och myndigheterna lever inte upp till mål och krav6 Orsaker till att mål och krav inte uppfylls7 Konsekvenser av långa handläggningstider11 överlämnar denna redogörelse till . Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (), (), (), (), (), Per (), (), (), () och (). har granskat hur de rättsliga myndigheterna hanterar unga lagöverträdare. Resultatet av granskningen har redovisats i granskningsrapporten av unga lagöverträdare en utdragen process (RiR 2009:12). I lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare finns särskilda bestämmelser om handläggning hos polis, åklagare och domstol av mål och ärenden om brott där den misstänkte inte har fyllt . I lagen om unga lagöverträdare finns bestämmelser om skyndsamhet. En förundersökning mot den som inte har fyllt som gäller brott på vilket fängelse kan följa ska bedrivas med särskild skyndsamhet. Mål mot den som inte har fyllt ska enligt lagen alltid behandlas skyndsamt. Två tidsfrister finns i lagen om unga lagöverträdare. En förundersökning mot den som inte har fyllt och som gäller brott på vilket fängelse kan följa ska avslutas och beslut i åtalsfrågan ska fattas så snart det kan ske och senast för delgivning av brottsmisstanke. Väcks åtal mot den som inte har fyllt för ett brott för vilket det är föreskrivet fängelse . I lagen finns också bestämmelser om hur rättsväsendet och ska samverka. I fråga om den som misstänks för att ha begått brott innan han eller hon fyllt ska åklagaren, innan beslut fattas i åtalsfrågan, inhämta yttrande från socialnämnden om den unge har erkänt gärningen eller det annars finns skälig misstanke att han eller hon har begått brottet. Ett sådant yttrande behöver inte inhämtas om brottet är ringa, om det är uppenbart att det finns förutsättningar för åtalsunderlåtelse eller om det annars är obehövligt. I sin begäran om yttrande ska åklagaren ange inom vilken tid yttrandet ska lämnas och, om det är lämpligt, ge socialnämnden anvisningar för hur yttrandet kan begränsas. Om nämnden inte kan lämna sitt yttrande inom den föreskrivna tiden, får åklagaren medge att yttrandet lämnas . Lagen innehåller också bestämmelser om den personal som handlägger ungdomsbrott. Förundersökning mot den som inte har fyllt ska, om det inte möter hinder, ledas av en åklagare eller polisman som, med avseende på intresse och fallenhet för arbete med unga lagöverträdare, är särskilt lämpad för uppgiften. Vidare ska mål i tingsrätt och hovrätt mot den som inte har fyllt , om det inte möter hinder, handläggas av lagfarna domare som särskilt har utsetts av domstolen att handlägga sådana mål. Detsamma ska gälla i fråga om nämndemän som anlitas för tjänstgöring i sådana mål. Också i förundersökningskungörelsen (1947:948) finns regler om personal. Enligt 18§ bör förhör med någon som är hållas av en person med särskild kompetens för uppgiften. konstaterar att allt fler unga misstänks för brott. har antalet misstänkta personer i åldern ökat . har det totala antalet personer misstänkta för brott ökat . har flera av JO:s inspektioner visat att myndigheterna inom rättsväsendet haft svårt att leva upp till de särskilda krav som ställs på hanteringen av unga lagöverträdare. Främst gäller det att myndigheterna inte når upp till de särskilda krav på skyndsamhet som lagen föreskriver. Dessa indikationer på att myndigheterna inte klarar av sitt uppdrag har utgjort grund för att granska rättsväsendets hantering av unga lagöverträdare och hur myndigheterna lever upp till de mål som riksdag och regering har ställt. Syftet med granskningen har varit att pröva om regeringens och ansvariga myndigheters hantering av unga lagöverträdare är tillfredsställande. I granskningen har ställts två revisionsfrågor: Har regeringen och de ansvariga myndigheterna levt upp till de mål och krav som ställs på hanteringen av unga lagöverträdare? Om så inte är fallet, vilka orsaker finns till att målen och kraven inte uppfylls? granskar i huvudsak tre moment i handläggningen: tiden från anmälan till delgivning av misstanke (ingen tidsfrist enligt lag däremot krav på särskild skyndsamhet) tiden från delgivning av misstanke till beslut om åtal (sex veckors tidsfrist enligt lag) tiden från åtalsbeslut till huvudförhandling (två veckors tidsfrist enligt lag). Riksdag och regering har satt upp mål för hanteringen av unga lagöverträdare. Unga lagöverträdare ska hanteras med särskild skyndsamhet, uppklaringen ska öka och återfallen ska minska. För att mäta uppklaringsmålet använder lagföringsandelen. När det gäller målet om att minska återfallen berörs det i begränsad omfattning i granskningen, eftersom det i stor utsträckning påverkas också av annat än den rättsliga hanteringen. Granskningen har genomförts med hjälp av enkäter, fallstudier och aktgranskning. I aktgranskningen har granskat 390 slumpmässigt utvalda akter över ungdomsärenden. Det gäller dels ärenden som lett fram till rättegång, dels ärenden som avgjorts av åklagare genom strafföreläggande eller åtalsunderlåtelse, dels ärenden som avskrivits av åklagare eller polis. Regeringen och myndigheterna lever inte upp till mål och krav granskning visar att resultatet av myndigheternas arbete inte är tillfredsställande eftersom myndigheterna inte lever upp till de uppsatta målen för unga lagöverträdare, bl.a. i följande avseenden. Det går för långsamt Granskningen visar att myndigheterna inte uppfyller kravet på särskild skyndsamhet i handläggningen av ungdomsärenden som finns i lagen. Den totala handläggningstiden från anmälan till huvudförhandling är , och de två lagstadgade fristerna överskrids i stor utsträckning. aktgranskning visar att den första tidsfristen (tiden från misstankedelgivning till beslut i åtalsfrågan) överskreds i av de lagförda ärendena . Den genomsnittliga tiden var trots att lagen föreskriver . Ser man enbart till de ärenden som har avgjorts i tingsrätt är den genomsnittliga tiden . Fristen gäller dock inte alla brott (exempelvis rena bötesbrott), och i vissa fall är det tillåtet att göra undantag från tidsfristen (t.ex. vid omfattande utredningar). Ärenden som kan undantas från fristen utgör ca en femtedel av ungdomsärendena. De återstående ärendena ska alltså hålla första fristen, men ändå överskrids den i av fallen. Enligt en totalundersökning av tingsrätternas handläggningstider för unga lagöverträdare som inte fyllt överskreds den andra tidsfristen i av fallen 2007. Den genomsnittliga tiden var , medan lagen anger . Det underslag som finns i de akter som granskat räcker inte för att säkert avgöra om något mål haft skäl att undantas från tidsfristen. Uppgifter från intervjuer tyder dock på att det bör vara en mycket liten andel som har sådana undantagsskäl. gör bedömningen att det är främst två områden som har för långa handläggningstider: För det första är det tiden före den första fristen börjar löpa, dvs. tiden från brottsanmälan till att misstanke delges. Av de ärenden som tas upp i tingsrätt utgör detta en tredjedel av den totala tidsåtgången, drygt i genomsnitt. Av de ärenden som avskrivs uppgår tiden fram till att misstanke delges till i genomsnitt drygt . För det andra är tiden från att förundersökningen är färdig till att åklagaren fattar beslut i åtalsfrågan i genomsnitt så lång att den upptar huvuddelen av den . ska också inrymmas arbetet med förundersökningen som genomförs av polis, ofta under ledning av åklagare. Av granskningen framgår också att den genomsnittliga handläggningstiden i tingsrätt för unga lagöverträdare som fyllt men inte 21 är . För dessa personer gäller ett krav på skyndsamhet, men ingen tidsfrist. anser att regeringens generella mål att lagföringen ska öka inte är uppfyllt. Andelen brottsmisstankar för unga lagöverträdare som lett till lagföring har minskat från . Efter en genomgång av avskrivna ungdomsärenden gör bedömningen att det finns möjlighet att förbättra förutsättningarna för lagföring, t.ex. genom att i större utsträckning utnyttja de spaningsuppslag som finns tidigt i brottsutredningen. menar att åtminstone av de granskade ärendena borde ha haft rimliga förutsättningar att utredas vidare för att ge bättre förutsättningar för lagföring. Många återfaller i nya brott granskning av akter tyder på att andelen unga som återfaller i brott efter att de lagförts ökar något efter att ha minskat . Av de ungdomar som lagfördes hade återfallit i brott före . Motsvarande andel för dem som lagfördes 2004 var 28,. Fler återfall bidrar till att det övergripande målet att minska brottsligheten inte uppfylls. Orsaker till att mål och krav inte uppfylls slutsats är att styrningen och genomförandet av det operativa arbetet med unga lagöverträdare är en av de viktigaste förutsättningarna för att nå framgång och uppnå goda resultat. gör bedömningen att det finns en betydande förbättringspotential genom att utveckla arbetssätt och rutiner vid handläggning av ungdomsärenden hos polis och åklagare, men även samverkan med . För såväl polis som åklagare är det viktigt att agera tidigare och snabbare för att få bättre kvalitet i utredningarna och även uppfylla lagens krav på skyndsamhet. Bristande resurser är inte avgörande menar att det generellt sett inte är bristande resurser som är en avgörande faktor bakom de utdragna handläggningstiderna. uppskattningar av tidsåtgång för de olika arbetsmomenten i en brottsutredning som polisens ungdomsutredare respektive ungdomsåklagare använder, visar att de årsarbetskrafter som totalt användes 2007 för att utreda ungdomsärenden generellt sett borde ha varit mer än tillräckliga. bedömning är att det bör finnas en betydande förbättringspotential, t.ex. genom förbättrade rutiner och arbetssätt. Mål och prioriteringar är otydliga Granskningen visar att varken regeringen eller ansvariga myndigheter har lagt fast tydliga mål, prioriteringar och krav för hanteringen av unga lagöverträdare i centrala styrdokument trots att ungdomsbrott är ett av riksdag och regering prioriterat område. pekar också på att både regeringen och ansvariga myndigheter bör vara medvetna om att handläggningstiderna är för långa, men att det trots detta inte nämns något om vikten av att detta bör åtgärdas i centrala styrdokument och handlingsplaner. anser att om ungdomsärenden inte är uttalat prioriterade inom hela myndigheten riskerar annan verksamhet att ta överhanden. När kravet på särskild skyndsamhet inte tydligt uttalas av myndighetsledningen riskerar kravet enligt att inte få genomslag och fristerna blir de enda målen. gör bedömningen att otydliga mål och bristande prioriteringar från ledningens sida är en viktig orsak till att målen för hanteringen av unga lagöverträdare inte uppfylls. Granskningen visar att den uppföljning som görs av ungdomsärenden inte är tillräckligt användbar för att kunna analysera varför handläggningstiderna är så långa, uppklaringen av brott inte ökar eller återfallen inte minskar. Därmed får inte regering och myndigheter löpande den återkoppling som gör det möjligt att analysera var flaskhalsarna i verksamheten finns och vilka möjligheter som finns att förkorta handläggningstiderna och öka uppklaringen. Det finns heller inga tydliga krav på uppföljning från regeringen eller från myndigheterna. Brister i kompetens och organisation Granskningen visar att lagens krav på särskild personal inte tillgodoses, och därmed har inte myndigheterna enligt tillräckligt säkerställt att de som hanterar unga lagöverträdare har den kompetens som krävs för att bemöta de unga. Särskild kompetens bidrar enligt bedömning såväl till att korta handläggningstider som att öka kvaliteten i utredningarna. av de utredare inom polisen som hanterar unga lagöverträdare är inte särskilt utsedda att göra det. För åklagarna är motsvarande andel och för domarna . Varken polisen eller tingsrätterna har någon nationellt organiserad ungdomsutbildning. Åklagarna har en sådan utbildning, men många utsedda ungdomsåklagare har inte genomgått denna. anser också att särkskilda organisationer för att hantera ungdomsärenden vid polismyndigheter inte har inrättats i den utsträckning som krävs för att öka effektiviteten i verksamheten. Rutiner och arbetssätt är inte tillräckligt välutvecklade Granskningen visar att det finns brister i rutiner och arbetssätt hos framför allt polis och åklagare. För polisens del uppstår dröjsmål genom att man väntar med att börja arbeta aktivt med utredningarna, med att förhöra den misstänkte och delge misstanke samt med att slutföra utredningen när den misstänkte har erkänt. Dröjsmålen kan bero på att polisen får vänta på åklagarnas direktiv men också på att man vill ge en möjlighet att delta i förhöret med den misstänkte. deltar dock endast i av förhören (och vid ringa brott än mer sällan). Ytterligare ett exempel på en brist i rutiner och arbetssätt är att åklagarna väntar med att avsluta ärenden som är färdiga för beslut i åtalsfrågan, något som kan bero på att åklagaren får vänta på att yttranden från ska inkomma. Detta kan i sin tur bero på att åklagaren begär in yttrandet för sent men också på att tar på sig att skriva yttrandet. anser att de brister som finns på den operativa nivån, dvs. vid polisen eller en åklagarkammare, inte har sin grund i otillräcklig lagstiftning. framhåller också att det är viktigt att understryka att de iakttagna bristerna inte alltid förekommer och inte heller överallt, men gör bedömningen att bristerna utgör en väsentlig orsak till att mål om särskild skyndsamhet och att brott ska upp inte är uppfyllda. Samverkan brister mellan åklagare och polis I granskningen visas att samverkan mellan polis och åklagare inte alltid är effektiv. pekar på att det finns en inbyggd problematik när åklagare leder en förundersökning. Med uppgiften att leda förundersökningen följer ett ansvar att utredningen utförs skyndsamt och ger resultat, men befogenheterna motsvarar inte detta ansvar eftersom åklagaren inte förfogar över polisens utredningsresurser. Detta får enligt negativa konsekvenser för åklagarens möjligheter att styra förundersökningen på ett bra sätt. pekar också på att det inte finns någon gemensam rutin för överföring av informationen att delgivning om misstanke lämnats. Att det saknas smidiga, enkla och säkra rutiner för polisen att underrätta åklagaren om att sådan delgivning har gjorts får till följd att åklagaren i sin roll som förundersökningsledare får svårt att begära yttrande av i rätt tid och följa upp hur ärendena utvecklas. Granskningen visar också att det inte heller finns några generella rutiner eller system hos åklagarna för bevakning av tidsåtgång och frister, vilket gör det svårt för åklagarna att i det enskilda ärendet styra sitt och polisens arbete så att skyndsamheten kan vidmakthållas. pekar på att det inte sällan förekommer att en åklagare som leder en förundersökning underlåter att påminna polisens utredare att fristen är på väg att gå ut eller att den redan har gått ut. gör bedömningen att åklagarna själva skulle kunna skapa en samlad bild av ärendeflödet från anmälan till lagföringen i tingsrätt, med viss kompletterande information från polis och domstol. Brister i samverkan mellan och rättsväsendet Av granskningen framgår att brister i samverkan med påverkar de rättsliga myndigheternas arbete. En viktig del av samverkan mellan och polisen sker i samband med förhör. Såsom framgått ovan visar dock aktgranskningen att är med vid förhör med unga som misstänks för brott i endast av de ärenden som avgjorts i tingsrätt, trots att lagen föreskriver detta för brott på vilket fängelse kan följa om det är möjligt och inte är till men för utredningen. Av granskningen framkommer också att mycket sällan är med vid underrättelse om åtalsunderlåtelse. I granskningen konstateras också att det finns brister i yttranden och vårdplaner som påverkar tingsrätternas möjligheter att bestämma lämpliga påföljder. av yttrandena uppfyller inte lagens krav, utan saknar antingen en bedömning av om den unga har ett särskilt behov av åtgärder som syftar till att motverka ogynnsam utveckling eller en beskrivning av de planerade åtgärdernas art, omfattning och varaktighet. Kvalitetsbristerna i yttranden medför att tingsrätten får bestämma påföljd utifrån ett bristfälligt underlag, något som försvårar möjligheterna att döma till de särskilda ungdomspåföljderna. Detta kan enligt medföra att påföljden inte blir den mest lämpliga och att liknande fall behandlas olika. Vidare framkommer i granskningen att yttrandet från i av samtliga ärenden som avgörs i tingsrätt inkommer så sent till åklagaren att det inte finns någon möjlighet att hålla fristen att väcka åtal från det att misstanke delgivits. Detta beror till ungefär lika stora delar på att tar på sig att skriva yttrandet och att åklagaren beställer yttrandet . Aktgranskningen visar dessutom att det saknas yttranden från i av de ärenden där det enligt bedömning borde finnas sådana. Ansvaret fördelas på regering och myndigheter framhåller att regeringen har det övergripande ansvaret för att följa upp hanteringen av unga lagöverträdare och är också skyldig att då det behövs ställa krav och prioritera vad myndigheterna ska göra. Enligt har regeringen inte gjort detta när det gäller skyndsamhetsmålet och fristerna trots att man bör ha varit väl medveten om de brister i tidshållningen som JO och redovisat. anser vidare att och har reagerat sent på bristerna i hanteringen av unga lagöverträdare. Myndigheterna följer inte heller upp väsentliga uppgifter, t.ex. tider för olika utredningsmoment och kostnader. har inte heller sett till att yttranden från kommer in . Ingen av myndigheterna har tydligt uttalat att det särskilda skyndsamhetsmålet ska genomsyra hela hanteringen av unga lagföreträdare. Inte heller har fastställt tydliga mål för handläggningen av ungdomsmål eller följt upp handläggningstider. och polismyndigheterna har inte utvecklat tillräckliga rutiner och arbetssätt för den operativa verksamheten och inte heller för samverkan sinsemellan. Polismyndigheterna har inte heller varit tydliga med att skyndsamhetskraven ska hållas och följt upp att så sker. Tingsrätterna har inte heller genomfört någon systematisk uppföljning av fristhållningen. Konsekvenser av långa handläggningstider slutsats är att de långa handläggningstiderna försämrar förutsättningarna för lagföring och kan leda till att förtroendet för rättsväsendet minskar. Ju som går från det att ett brott begås, desto svårare blir det att prestera tillräcklig bevisning. Dröjsmål med utredningsåtgärder från de rättsliga myndigheterna sänder också ut signaler om att gärningen inte tas på allvar. En utdragen process kan dessutom upplevas som onödigt plågsam och minskar känslan av att rättegången och påföljden är en konsekvens av brottet. menar också att det är viktigt för den som blivit utsatt för brott att få upprättelse. Om rättsväsendet misslyckas med att fastställa och utkräva ansvar för en ung människas lagbrott, sänder det ut en signal om att det är lätt att slippa undan, något som kan medföra att den unge lättare riskerar att fortsätta sitt brottsliga beteende. Risken för återfall i brott kan därmed antas öka. framhåller vidare att människor ska kunna lita på myndigheterna och på att lagar följs. När lagens krav på särskild skyndsamhet och frister för handläggning inte följs av ansvariga myndigheter får det konsekvenser för människors förtroende för rättsväsendet. När brott som i vissa fall har rimliga förutsättningar för lagföring inte upp, riskerar förtroendet för rättsväsendet att påverkas negativt. Resultaten för unga lagöverträdares möte med rättsväsendet är inte tillfredsställande. Granskningen visar att handläggningen går för långsamt och att uppklaringen inte har ökat. I rapporten har även påtalat de brister i förutsättningar för goda resultat som framkommit i granskningen. anser att regeringen har ett ansvar för att myndigheternas hantering av ärenden med unga lagöverträdare inte är tillfredsställande. Regeringen har inte utnyttjat sina möjligheter till styrning och uppföljning av denna typ av ärenden. rekommenderar därför regeringen att göra följande: Slå fast i myndigheternas instruktioner eller regleringsbrev att särskild skyndsamhet gäller och se till att myndigheterna följer upp att detta mål uppfylls. Ge i uppdrag att utreda och föreslå åtgärder för att för- bättra kvaliteten i yttranden samt förbättra samverkan mellan och polis och åklagare. anser att Polisen, och Domstolar har ett självständigt ansvar för att hanteringen av unga lagöverträdare inte uppfyller lagens krav på särskild skyndsamhet och tidsfrister. har Polisen och vidtagit åtgärder för att kunna prioritera unga lagöverträdare. och länspolismästarna har beslutat om en nationell satsning mot ungdomsbrottslighet. Syftet är att identifiera, analysera och därefter åtgärda de orsaker som gör att gällande regelverk inte följs fullt ut samt att åtgärda eventuella problem med ärendebalanser. skriver också i sin verksamhetsplan för att en nationell åtgärdsplan för ökad kvalitet i handläggningen och snabbare lagföring av ungdomar som begår brott ska tas fram och redovisas . förordar att dessa angelägna satsningar görs bredare och mer samlat. rekommenderar därför att regeringen uppdrar åt , och tillsammans med tingsrätterna att gemensamt lämna förslag till åtgärder i ett rättskedjeperspektiv för att förbättra styrningen och uppföljningen när det gäller hanteringen av unga lagöverträdare inom respektive organisation och i ärendeflödet mellan organisationerna utveckla arbetssätt och rutiner för utredning och lagföring av unga lagöverträdare säkra relevant kompetens för att hantera ungdomsärenden effektivisera samverkan i ärendehandläggningen, särskilt mellan polis- och åklagarmyndigheterna men även med domstolarna och den kommunala . anser därutöver att följande områden bör analyseras ytterligare av respektive innan gemensamma förslag tas fram: Polisens initiala utredningsåtgärder och arbetssätt, särskilt mot bakgrund av den långa tidsåtgången innan den första fristen börjar löpa. Åklagarnas rutiner och tekniska system för bevakning av frister och skyndsamhet mot bakgrund av de långa tiderna för handläggningen av unga lagöverträdare.