frsrdg · GX04JO1 · 2009-11-12 00:00:00 — har anfört att anstalten systematiskt och kollektivt isolerat intagna och därvid ignorerat gällande bestämmelser om protokollföring, ut- redning, förhör, journalföring, objektivitet, proportionalitet och individuell prövning. Huvudkontoret har inhämtat utredning från anstalten och Region . Av utredningen framgår att beslut om att placera P.M. i avskild- het har fattats vid fem tillfällen den 4 februari 2006den . Vid de fyra första tillfällena grundades besluten på 50 § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt (KvaL) och vid det sista tillfället som fattades i anslutning till att avskildheten enligt beslutet upphörde enligt 20 § första stycket 1 KvaL. För respektive tillfälle framgår följande. Beslut om avskiljande fattades efter att det framkommit en tydlig misstanke om innehav av otillåten telefonutrustning på den avdelning P.M. för beslutet kunde ingen intagen uteslutas från misstanke om innehav. Rapport skrevs och förhör hölls . uppgav i förhöret att han ansåg att det var omotiverat att besluta om avskildhet för samtliga intagna. Beslut om avskiljande fattades på grund av att en intagen, som förmåtts gå fram till staketet mellan paviljongerna B och C, fick upphettad olja kastad över sig av andra intagna och att anstalten bedömde att ett antal intagna var direkt eller indirekt inblandade i händelsen. Ingen intagen på de berörda av- delningarna kunde vid beslutstillfället uteslutas från misstanke om delaktig- het. Rapport skrevs och förhör hölls . Vid förhöret avböjde P.M. att uttala sig utan närvaro av advokat. Beslut om avskiljande fattades efter att en intagen på avdelningen blivit miss- handlad. Ingen av de intagna kunde uteslutas från direkt eller indirekt med- verkan i händelsen. Rapport skrevs och förhör hölls . ville inte delta i förhöret. Av rapporten framgår att, som P.M. uppger, det är riktigt att två vårdare såg att en viss intagen slog en annan intagen. Vidare framgår att själva slagsmålet hade föregåtts av en hän- delse på avdelning Cl där misshälligheter mellan intagna uttrycktes. Anstalten gjorde mot den bakgrunden bedömningen att ingen på avdelningen kunde uteslutas från direkt eller indirekt medverkan. 2 009 /1 0:JO1 Beslut om avskiljande fattades efter att det framkommit misstanke om inne- hav av otillåten telefonutrustning på den avdelning P.M. för beslutet kunde ingen intagen uteslutas från misstanke om han- tering eller innehav av utrustningen. Rapport skrevs och förhör hölls . Vid förhöret hade P.M. inget att säga. Rapporten inne- höll bland annat följande formulering: Placeringen kommer att kvarstå så länge som behövs för att säkerställa att ingen otillåten telefonutrustning finns kvar. Således kan tiden bli såväl längre som kortare än . Denna metod kommer vi att använda oss av fr.o.m. nu vid misstanke om otillåtet innehav som inte kan utredas med enklare medel. Beslut om avskiljande fattades som beslut om att upphäva föregå- ende avskiljande fattades. Beslutet grundades på att starka misstankar fanns om att otillåten telefonutrustning fanns inom den avdelning där P.M. var placerad och att den använts av intagna knutna till avdelningen. Vid tidpunk- ten för beslutet hade endast en intagen kunnat uteslutas från inblandning i handhavandet av den otillåtna utrustningen. Rapport och förhör var desamma som vid föregående avskiljande. Anstalten uppger vidare följande. Påståendet om bristande saklighet och objektivitet tillbakavisas, liksom påståendet om att det bland de intagna ut- vecklas poliser som vaktar och straffar andra intagna. Det är inte något som personalen har uppmärksammat. Däremot är den avdelning där P.M. är inta- gen en tung avdelning där det vilket framgår av ärendet inte sällan före- kommer incidenter. Det kan dock inte uteslutas att det mellan intagna finns personliga relationer där det kan uppstå olika former av krav. Rapporten innehåller en olycklig formulering som skulle kunna tol- kas som ett hot men som dock är formellt betydelselös. Något behov av åt- gärder utöver fortsatt kompetensutveckling för de som har att författa rappor- ter eller arbeta med klientadministration behöver inte vidtas. Händelsen den 4den är, efter klagomål av annan intagen på samma avdelning, under granskning av JO i dennes ärende 173-2007. Se det bilagda yttrandet till JO under samma rubrik. Vad gäller förutsättningarna för tillämpning av 50 och 20 §§ KvaL och hän- delsen gör Kriminalvården den bedömning som fram- går av bifogat yttrande till JO. Kriminalvården finner således att anstalten när det gäller de två tillfällen det var fråga om att utreda förekomsten av otillåten telefoniutrustning haft fog för sina beslut enligt 50 § KvaL men inte för beslu- tet enligt 20 § KvaL . Även våld eller hot mot medintagen utgör sådan misskötsamhet som kan medföra att varning meddelas (jfr de allmänna råden till 8 kap. 2 § anstaltsfö- reskrifterna). Under förutsättning att misstanke kan riktas mot samtliga intag- na för delaktighet i en sådan händelse föreligger således förutsättningar för sådan tillämpning av 50 § KvaL som har skett. Bråk och andra incidenter på anstalterna beror på förhållan- den mellan fler än de direkt inblandade intagna. Händelser kan vara initierade av andra än de konkreta gärningsmännen och även påverkas av saker som sker utanför anstalterna. Att analysera orsakerna bakom en incident, och där- igenom få beslutsunderlag för bland annat disciplinpåföljder och omplacer- ingar, kan kräva mycket arbete. I synnerhet omplaceringar kan vara en grann- 2 009 /1 0:JO1 laga uppgift eftersom man måste undvika att skapa problem på den nya an- stalten. En sådan analys kan kräva en omfattande samverkan mellan olika enheter inom . Allt detta är en följd av de allt mer kompli- cerade nätverksförhållandena bland kriminella. Anstalten uppger att det inte vid något av de två aktuella tillfällena gått att utesluta någon intagen på avdelningen från direkt eller indirekt inblandning i händelserna. Det är svårt att i efterhand, mot den bakgrund som tecknats ovan, ifrågasätta anstaltens bedömning av hur många och vilka intagna som behövt avskiljas under utredningarna. Kriminalvården kan därför inte se att det finns anledning att kritisera an- stalten för tillämpningen av 50 § KvaL Det kan här noteras att av- skildhet enligt denna bestämmelse är ett utredningsverktyg och inte en be- straffning; Att vissa intagna som varit avskilda slutligen inte meddelas var- ning, senareläggning eller blir föremål för annan åtgärd betyder således i sig inte att beslutet varit omotiverat. Om de lagliga förutsättningarna härför är uppfyllda vilket Kriminalvår- den anser såvitt avser tillämpningen av 50 § Kval ger lagstiftningen möjlig- het att avskilja en intagen. Denna möjlighet är oavhängig hur den intagne har avskilts. Kriminalvården kan inte se att åtgärderna varit oproportionerliga. Vad gäller de här aktuella tillfällena har det vidare inte varit fråga om ett kollektivt beslut, utan individuella beslut har fattats för varje berörd intagen. Att besluten är utformade på ett likartat sätt beror på att de grundar sig på samma lagrum och samma omständigheter (jfr här rapporten som, med bortseende från att avskildhet med stöd av 50 § KvaL inte får vara längre än , mot denna bak- grund i och för sig kan anses vara olyckligt formulerad men inte lagstridig). Kriminalvården tillbakavisar således P.M:s påstående om att Kriminalvården kollektivt och systematiskt isolerat intagna. Vid samtliga tillfällen har rapport skrivits som avskiljandena har skett. Förhör har, vid sidan av händelsen , hållits mellan en och efter beslut om avskiljande. Det får, med hänsyn taget till att fråga är om en avdelning med plats för 32 intagna av vilka flertalet avskilts från varandra, anses rymmas inom vad som kan anses vara skyndsam handläggning. P.M:s övriga synpunkter på att anstalten ignorerar gällande bestämmelser är alltför svepande för att kunna bemötas av Kriminal- vården. I fråga om vad P.M. i övrigt anfört om ordningen på avdelningen hänvisar Kriminalvården till vad anstalten uppgett. I beslut anförde JO följande. Beslut om placering i avskildhet m.m. En intagen har enligt 17 § kriminalvårdslagen normalt rätt till gemenskap med andra intagna då han eller hon är skyldig att ha sysselsätt- ning. En intagens rätt till gemenskap får dock inskränkas bl.a. med stöd av bestämmelserna i 20 och 50 §§ samma lag. Av 50 § kriminalvårdslagen framgår att en intagen under utredning av all- varliga förseelser tillfälligt får hållas avskild från andra intagna i den ut- sträckning det är absolut nödvändigt för att syftet med utredningen inte ska äventyras. Åtgärden får inte bestå längre än . 2 009 /1 0:JO1 Jag vill inledningsvis understryka att en placering av en intagen i avskild- het är en mycket ingripande åtgärd, som enligt min mening bör användas med restriktivitet. Jag är dock väl medveten om att det för att säkerställa ordning och säkerhet inom anstalten kan krävas att en eller flera intagna placeras i avskildhet. Ärenden om placering i avskildhet måste handläggas med största noggrannhet, och bedömningar ska göras i varje enskilt fall. Av utredningen framgår att det fanns indikationer på att otillåten telefonutrustning fanns i anstalten och att den misstänkta kretsen kunde begränsas till de 32 intagna på avdelning C. Anstalten bedömde att samtliga 32 intagna behövdes placeras i avskildhet enligt 50 § kriminal- vårdslagen och beslut fattades härom. JO:s granskning är av rättslig art och avser främst en kontroll av att myn- digheten har följt de regler som gäller för förfarandet. JO brukar således inte ta ställning till om ett beslut är riktigt i sak. Mot den bakgrunden finner jag inte anledning att närmare kommentera besluten om att avskildhetsplacera de intagna. När det gäller den omständigheten att anstalten beslutade att avskild- hetsplacera avdelningens samtliga intagna kan dock anmärkas att en tillämp- ning av bestämmelsen i 50 § kriminalvårdslagen förutsätter att misstanken eller omständigheterna pekar mot en viss eller vissa intagna. I detta fall har Kriminalvården uppgett att misstanken pekade mot samtliga intagna och att således ingen kunde direkt uteslutas från misstankar. Jag finner inte anledning att rikta kritik mot myndigheten. Av utredningen framgår att besluten om placering av de intagna enligt 50 § kriminalvårdslagen upphävdes , det vill säga efter de max- imalt tillåtna fyra dygnen, och ersattes med beslut om placering enligt 20 § kriminalvårdslagen. Kriminalvården har redogjort för när avskildhetsplacer- ingar får ske enligt denna bestämmelse. Som Kriminalvården framhållit i sitt yttrande måste det föreligga en konkret risk för någon av de omständigheter som anges i paragrafen. Någon sådan konkret risk har inte kommit till uttryck i anstaltens beslut. Den har inte heller dokumenterats i utredningen på annat sätt, och anstalten synes därför ha saknat underlag för besluten. Jag är synner- ligen kritisk till anstaltens beslut att placera de intagna, bl.a. G.A., i avskildhet enligt 20 § kriminalvårdslagen. Som Kriminalvården framhållit får intagna numera, genom en ändring av 17 § kriminalvårdslagen som trätt i kraft (SFS 2008:35), tillfälligt hållas avskilda från varandra om det är nödvändigt för att upprätt- hålla ordningen eller säkerheten i anstalten. Kriminalvården har redogjort för bestämmelserna om förhör och utredning. Jag finner därför inte anledning att närmare redogöra för dessa. Av utredning- en framgår beträffande G.A. att han förhördes först . Jag delar Kriminalvårdens bedömning att det inte är förenligt med de krav på skyndsamhet som gäller för förhör. Syftet med en avskildhetsplacering enligt 50 § kriminalvårdslagen är bl.a. att ge möjligheter att utreda den misstänkta misskötsamheten. I bl.a. G.A:s fall ägde förhöret rum efter det att avskild- 2 009 /1 0:JO1 hetsplaceringen enligt denna bestämmelse upphört. Jag är mycket kritisk till det inträffade. Såvitt avser P.M:s klagomål framgår att han förhördes från avskiljandet. Anledning att rikta kritik mot Kriminalvården i den delen föreligger därför inte. Enligt 13 § kriminalvårdslagen ska en intagen ha rätt att vistas ut- omhus om inte synnerligt hinder möter däremot. Av utred- ningen framgår att det i den uppkomna situationen inte var möjligt att medge utevistelse i enlighet med denna bestämmelse. Jag finner inte anledning att rikta någon kritik mot Kriminalvården i denna del. Jag vill dock erinra om att det krävs synnerligt hinder för att inskränka utevistelserna och att åtgärder bör vidtas för att intagna i största möjliga mån ska få möjlighet till daglig utevis- telse. har hävdat att anstalten slentrianmässigt avskildhetsplacerar de intagna. Som exempel har han lämnat fyra exempel. Avskildhetsplaceringarna som pågick har jag kommenterat ovan. Jag finner inte an- ledning att närmare kommentera de övriga tillfällen han har nämnt. Brevgranskning och fråga om intagens innehav av ett privat klädesplagg (Dnr 341-2007) I en anmälan, som kom in till JO , mot Kriminalvården klagade . på att personal i häktet hade öppnat ett brev från till honom. Han uppgav att brevet inte hade försetts med någon granskningsstämpel och att han inte heller hade fått någon muntlig information om att granskning skett. I en annan anmälan, som kom in , uppgav A.O. att personal i häktet hade nekat hans flickvän att lämna in ett skärp. Spännet till skärpet var försett med texten . hade han avsett att använda skärpet och diverse andra civila kläder vid rättegången mot honom. ifrågasatte om ett häkte får censurera en intagens klädsel vid hans rättegång baserat på hans kläders uttryck för hans medlemskap i en fullständigt laglig och tillåten förening. A.O:s behandlingsjournal begärdes in och granskades. Kriminalvården anmo- dades därefter att yttra sig över vad A.O. hade framfört i sina anmälningar. 2 009 /1 0:JO1 I remissvaret anförde Kriminalvården (Region ), genom region- chefen , bl.a. följande. Av Lag (1976:371) om behandling av häktade och anhållna m.fl. 9 § framgår att brev från den häktade till svenska myndigheter, internationella organ som har av erkänd behörighet att ta emot klagomål från enskilda eller den häktades offentlige försvarare skall vidarebefordras utan föregående gransk- ning. Utöver vad som gäller enligt första stycket får den häktade sända eller ta emot brev, om det kan ske utan fara från säkerhetssynpunkt och, för den som är häktad på grund av misstanke om brott, utan fara för att bevis undanröjs eller utredning om brott på annat sätt försvåras. Vägras den häktade att sända eller ta emot brev utan föregående gransk- ning av dess innehåll, skall brevet hållas kvar men får inte öppnas utan den häktades medgivande. Kopior och översättningar av brev som har granskats skall förstöras så snart de inte längre behövs. Bestämmelserna i paragrafen om brev gäller även andra skriftliga hand- lingar. 10 §: Bestämmelserna i 9 § andra, tredje och fjärde styckena gäller även försändelser av annat slag än brev eller andra skriftliga handlingar. Den häk- tade får dock inte ta emot en sådan försändelse om den kan äventyra ordning- en eller annars medföra olägenhet. Om det behövs för att hindra att otillåtna varor förs in i en förvaringslokal, får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer föreskriva att häktade inte utan särskilt medgivande får ta emot andra försändelser än brev eller andra meddelanden. Av Förordning (1976:376) om behandling av häktade och anhållna m.fl. 4 a § framgår att egendom som tas om hand i samband med kroppsvisitation, kroppsbesiktning eller annan undersökning skall förtecknas. Förteckningen skall skrivas under av den intagne och den som har verkställt omhändertagan- det av egendomen. Vägrar den intagne att skriva under skall, om det är möj- ligt, ytterligare en tjänsteman skriva under förteckningen. Den myndighet som svarar för omhändertagandet av egendomen skall, om inte något annat är särskilt föreskrivet, se till att den förvaras på ett betryggande sätt. 8 §: Kvarhålles enligt 9 § tredje stycket eller 10 § första stycket lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. brev eller annan försändelse, skall den intagne underrättas härom, om ej särskilda skäl föranle- der annat. Medger den intagne att försändelsens innehåll granskas, får den intagne ej vägras att avsända eller mottaga försändelsen, om granskningen ger vid handen att det kan ske utan fara eller olägenhet som avses i 9 § andra stycket och 10 § första stycket samma lag. Innehåller ankommande försändel- se delar som kan medföra fara eller olägenhet som har nämnts, skall övriga delar eller upplysning om innehållet i dessa lämnas till den intagne. Första stycket har motsvarande tillämpning på försändelse som kvarhålles på grund av föreskrift enligt 10 § andra stycket lagen (1976:371) om behand- lingen av häktade och anhållna m.fl., om annat ej följer av föreskriften. Av Kriminalvårdens häktesföreskrifter under rubriken av för- sändelser m.m. framgår att granskning till och från den intagne endast får utföras av därtill utsedd tjänsteman. I det enskilda fallet och om det bedöms nödvändigt får granskning av för- sändelse ske medelst genomlysning av försändelsen i oöppnat skick, öppnan- de utan genomläsning eller öppnande och genomläsning av innehållet. Har en försändelse öppnats enbart för att söka efter otillåtet föremål, får innehållet 2 009 /1 0:JO1 Efter granskning skall försändelsen förseglas och den intagne un- derrättas om åtgärden. Är den intagne inte närvarande vid granskningen, skall granskningen utfö- ras av minst två tjänstemän. Den tjänsteman som har utfört granskningen skall underrätta den intagne därom. Kan en försändelse från den intagne skickas efter ändring, skall den intagne få tillbaka försändelsen med besked om detta. Bedöms innehållet i försändelse vara straffbart eller lämna upplysningar om brott, skall polis underrättas. Innan en försändelse till en intagen som har meddelats restriktioner av åklagaren översänds för granskning skall den öppnas för eftersökande av föremål som inte omfattas av åklagarens granskning, om den intagne medger detta. Om en försändelse kvarhålls, skall den läggas i den intagnes akt och i fö- rekommande fall förseglas. Anteckning om kvarhållningsbeslutet och dagen för beslutet skall fästas vid försändelsen. Beslut att en försändelse skall kvar- hållas skall antecknas i en särskild handling där det skall framgå vem som meddelat beslutet, beslutets dag och innehåll samt uppgift om delgivning. Kvarhållen försändelse skall utlämnas till den intagne så snart det är möj- ligt och senast när den intagne friges. Av utredningen framkommer att brevet till A.O. från tingsrätten i Linkö- ping, av misstag öppnats. Det har inte gått att utreda om misstaget begåtts på kansliet eller på avdelningen. Vidare framgår ingenting som talar för att A.O. underrättats på sätt som föreskrivs. Häktet har inte följt gällande lagstiftning och de föreskrifter om brevgranskning som gäller inom kriminalvården. Klädsel och tillhörigheter vid vistelse utanför häktet Av Lag (1976:371) om behandling av häktade och anhållna m.fl., Förordning (1976:376) om behandling av häktade och anhållna m.fl., 2000:5 och Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om transportverksamhet m.m. 2006:11 framgår hur transport av häktade utan- för häktet skall hanteras. Av Lag (1976:371) om behandling av häktade och anhållna m.fl. 7 § framgår att en häktad får inneha pengar, värdesaker och legitimationshandlingar i den mån det inte är olämpligt. Den häktade får inte inneha alkoholhaltiga drycker eller andra berusningsmedel. I övrigt får den häktade, i den mån inte annat följer av denna lag, inneha personliga tillhörig- heter och skaffa sig varor eller annat enligt föreskrifter som meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Närmare före- skrifter avseende innehav finns i Kriminalvårdens häktesföreskrifter KVFS 2006:3 (numera 2007:1, JO:s anm.). Häktet har Instruktioner för inlämnande av tillhörigheter till häktade. Nuvarande instruktion är under omarbetning. Tillhörigheter, artiklar eller varor som uppenbarligen bedöms utgöra en säkerhetsrisk, bedöms försvåra visitation eller bedöms kunna utgöra en sanitär olägenhet får enligt instruktionerna inte införas i häktet. Det åligger alltid personal att försöka förhindra eller försvåra att en frihetsberövad person rymmer eller på annat sätt missköter sig. Detta gäller även när en intagen befinner sig med personal utanför anstalt eller häkte. Hur långt detta åliggan- de sträcker sig och hur medföljande personal skall agera i olika situationer måste anpassas efter situationen. En individuell säkerhetsbedömning skall föregå vistelse utanför häktet. Om utfallet av säkerhetsbedömningen visar att det föreligger hög eller extremt hög risk för fritagningsförsök, återfall i brott, allvarlig misskötsamhet eller hot om våld riktat mot den häktade, personal eller annan vidtas särskilda åtgärder som t.ex. bevakning av polis. Av utredningen framkommer att den säkerhetsbedömning som häktet Kro- noberg gjorde med anledning av A.O:s utevistelse i samband med rättegång föranledde häktet att vidtaga extraordinära säkerhetsåtgärder. När A.O:s fäst- mö lämnade in de kläder som A.O. avsåg att bära vid en kommande rättegång upplystes hon av tjänstemannen i receptionen om att A.O. inte skulle få upp skärpet på sitt bostadsrum. Skärpet skulle, om det lämnades in, komma att 2 009 /1 0:JO1 läggas i A.O:s förvaringsskåp. Häktade får inte innehava skärp på sina bo- stadsrum och tjänstemannen gjorde bedömningen att skärpet p.g.a. ett knyt- nävsstort spänne i metall kunde användas som vapen. Skärpet lämnades inte in. Kriminalvården gör följande bedömning: Mot gällande lagstiftning och rutiner har p.g.a. av ett misstag A.O:s brev från tingsrätten i öppnats. synes inte ha underrättats om åtgärden. Häktet bör säkerställa att gällande lagstiftning och rutiner avseen- de hantering av post följs. Region avser att vid kommande rätts- vårdsmöten vid häktet särskilt fokusera på frågor rörande hanter- ing av häktades post. Kriminalvården ser allvarligt på det inträffade. Klädsel och tillhörigheter vid vistelse utanför häktet Region ser inte skäl att ifrågasätta häktet bedömning av att A.O:s skärp var utformat på ett sätt som gjorde att det skulle kunna användas som vapen. De säkerhetsåtgärder som vidtogs vid A.O:s rättegång var extraordinära och häktet får därmed anses ha haft skäl att neka A.O. att bära skärpet vid rättegången. Enligt underlag till utredning framkommer att häktet vid säkerhetsbedömningen inte fäst avseende vid skärpets emblem; storleken och materialet i skärpets spänne utgjorde grunden för häk- tets bedömning. En häktad kan alltid, genom att lämna in en anhållan om innehav, få frågan om att få innehava viss egendom prövad. Häktet Krono- berg bör i sina nya rutiner avseende Instruktioner för inlämnande av tillhörig- heter särskilt uppmärksamma att skilja på säkerhetsbedömningar som innebär att tillhörigheter inte skall införas i häktet och säkerhetsbedömningar som innebär att den häktade inte i sitt bostadsrum får inneha vissa tillhörigheter. yttrade sig över remissvaret. Han tillbakavisade därvid bl.a. Kriminal- vårdens påstående om att spännet på bältet var knytnävsstort. I beslut anförde JO följande. Enligt 2 kap. 6 § regeringsformen (RF) är varje medborgare gentemot det allmänna skyddad mot bl.a. undersökning av brev eller annan förtrolig för- sändelse. Fri- och rättigheterna får under vissa förhållanden begränsas genom lag (2 kap. 12 § första stycket RF). För häktade och anhållna finns sådana begränsningar i lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. (häkteslagen). Enligt 9 § första stycket häkteslagen ska brev från den häktade till svenska myndigheter, internationella organ som har av erkänd behörighet att ta emot klagomål från enskilda eller den häktades offentlige försvarare vida- rebefordras utan föregående granskning.