frsrdg · GX04JO1 · 2009-11-12 00:00:00 — Parallellt med barnavårdsutredning och de insatser som be- viljats har en process om vårdnad, boende och umgänge pågått. tilldömde tingsrätten modern interimistiskt enskild vård- nad och fadern tilldömdes till en början inget umgänge med sönerna. fick fadern umgängesrätt med barnen tillsammans med kon- taktperson. Vid en muntlig förberedelse i tingsrätten fick barnen rätt till visst umgänge med fadern på särskilt angivna tider utan kon- taktperson. Barnen kunde också stanna hos fadern än den som parterna kom överens om. Från det datumet stannade sönerna kvar hos fadern, som fortsatte att processa om vårdnaden. beslutade i dom att mamman ensam skulle ha vårdnaden om barnen och att pappan inte skulle förordnas umgänge. Fa- derns begäran om prövningstillstånd i avslogs . Trots detta har barnen bott kvar hos fadern. placerades modern på behandlingshem som fick uppdraget att hjälpa barnen och modern att återupprätta sin relation. Tidsfristen för fadern att överlämna barnen löpte ut utan resultat. fattade ordförande i sociala delegationen beslut om att enligt 6 § LVU omhänderta barnen och placera dem på behand- lingshemmet med modern. Efter stadsdelsnämndens ansökan om vård enligt LVU och förhandling i länsrätten upphävde länsrätten be- slutet om det omedelbara omhändertagandet och avslog läns- rätten stadsdelsnämndens ansökan om vård enligt LVU. I anmälan som fadern har inlämnat till JO har JO markerat två delar som stadsdelsnämnden ska yttra sig över. Det första markerade avsnittet lyder: Vad gäller avseende underställande? Är det korrekt att stadsdelsnämn- den avvaktar med detta till sista dag med de konsekvenser detta har för barnen vars inställning är i strid med stadsdelsnämndensmoderns? I enlighet med den lagstiftning som finns har stadsdelsnämnden inkommit med beslut om omhändertagande samt underställelse till länsrät- ten i rätt tid. har inte avsiktligt avvaktat med att underställa 2 009 /1 0:JO1 länsrätten beslutet till . Det skickades in till länsrätten så snart underlaget var formulerat i skrift. Det andra markerade avsnittet lyder: Jag vill särskilt påpeka att jag finner det anmärkningsvärt att beslut fat- tats om omhändertagande av barnen genom ordförandebe- slut då barnen är välfungerande i skolan, och så också då träffade barnen och då bar- nen träffade modern . För mig synes det vara som vid ti- digare omhändertagande där ansökan om LVU ej ingavs att syftet endast har varit att återförena barnen med modern och detta särskilt som ordförandebeslutet skedde först och detta särskilt som till mig angivit att orsaken var att jag inte lämnat barnen . Under hela den process som har pågått i ärendet har övervägt om grund för LVU förelegat. har dock valt att avvakta den familjerättsliga processen. Det som ledde fram till bedömning om att det förelåg grund för ett omedel- bart omhändertagande var att pressen på barnen hade blivit orimlig. När barnen begärde ett möte med modern där de gick till verbalt angrepp mot henne, bedömde att läget hade blivit helt oacceptabelt. Bedömningen var att barnens situation behövde utredas och att de också var i behov av barnpsykiatrisk hjälp. Fadern hade undergrävt moderns möjligheter att utöva sitt föräldraskap. Barnens tidigare goda relation till modern hade genom faderns påverkan förbytts till ett starkt avståndstagande till modern. Modern kunde inte förmå barnen att inte vara hos fadern, som i hovrätten bedömts att inte vara lämplig som vårdnadshavare och som inte heller hade förordnats något umgänge. bedömde att situationen blivit så svår för barnen att man inte kunde avvakta den tid det skulle ta att ansöka om vård i länsrätten, utan att grunder för ett omhändertagande förelåg. Efter händelsen behövde dock skälig tid för att rådgöra med stadens jurister och förbereda hur ett omhändertagande skulle genom- föras samt förbereda barnens mottagande i behandlingshemmet. Förvaltningen hänvisar i övrigt till de handlingar som har inläm- nats till JO. H.S. yttrade sig över remissvaret. I ett beslut anförde JO följande. har ett särskilt ansvar för barn och ungdom. Detta kommer till uttryck bl.a. i 5 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453) där det stadgas att soci- alnämnden ska verka för att barn och ungdom växer upp under goda och trygga förhållanden. I sin omsorg om barn och ungdom ska nämnden tillgo- dose det särskilda behov av stöd och hjälp som kan finnas sedan ett mål eller ärende om bl.a. vårdnad har avgjorts. insatser för barn och ungdomar bygger på frivillighet från de berördas sida. Under vissa förutsättningar kan det dock bli aktuellt med ett tvångsingripande. Regler härom finns i LVU. Enligt 2 § LVU ska vård beslu- tas om det på grund av fysisk eller psykisk misshandel, otillbörligt utnyttjan- 2 009 /1 0:JO1 de, brister i omsorgen eller något annat förhållande i hemmet finns en påtag- lig risk för att den unges hälsa eller utveckling skadas. Beslut om vård enligt LVU fattas av länsrätten efter ansökan av social- nämnden. får dock, enligt 6 § LVU, besluta att den som är ska omhändertas om det är sannolikt att den unge behöver beredas vård med stöd av LVU och rättens beslut om vård inte kan avvaktas med hänsyn till risken för den unges hälsa eller utveckling eller till att den fortsatta utredningen allvarligt kan försvåras eller vidare åtgärder hindras. Om socialnämndens beslut om omhändertagande inte kan avvaktas, får nämndens ordförande eller någon annan ledamot som nämnden har för- ordnat besluta om omhändertagande (6 § andra stycket LVU). I 21 kap. (FB) finns bestämmelser om verkställighet av vad allmän domstol har bestämt i dom eller beslut om bl.a. vårdnad. Enligt dessa bestämmelser förordnar tingsrätt om verkställighet efter en ansökan. Ut- gångspunkten vid handläggningen av mål enligt 21 kap. FB är att barnets bästa ska komma i främsta rummet. Innan en domstol förordnar om verkställighet får den uppdra åt bl.a. tjäns- teman inom att verka för att den som har hand om barnet frivil- ligt ska fullgöra vad som åligger honom eller henne enligt domstols förord- nande (21 kap. 2 § FB). När överflyttning inte sker frivilligt får tvångsmedel tillgripas. I 21 kap. 3 § FB stadgas att rätten, om den förordnar om verkstäl- lighet, får förelägga vite eller besluta att barnet ska hämtas genom polismyn- dighetens försorg. Är det fråga om en dom eller ett beslut om vårdnad får rätten besluta om hämtning av barnet om verkställighet annars inte kan ske eller om hämtning är nödvändig för att undvika att barnet lider allvarlig ska- da. JO:s huvuduppgift är att granska att myndigheter och andra som står under JO:s tillsyn följer lagar och andra författningar i sin verksamhet. Syftet med denna granskning är i första hand att undersöka om myndigheterna har hand- lat enligt de regler för förfarandet som gäller för dem, dvs. om myndigheterna har agerat korrekt i formellt hänseende. JO är däremot återhållsam med att uttala sig om bedömningar som en myndighet har gjort i ett enskilt fall och om frågor som har prövats av domstol. De uttalanden som jag gör i detta beslut ska ses mot denna bakgrund. beslutade ordföranden i sociala delegationen att ome- delbart omhänderta A. och S. med stöd av 6 § LVU. A. och S. bodde vid tillfället hos sin far som inte hade vårdnaden om dem. för beslutet pågick ett verkställighetsärende i anledning av dom , och hade i beslut före- lagt H.S. att överlämna barnen till A.M. H.S. har ifrågasatt om inte beslutet om omhändertagande syftade till att verkställa hovrättens avgörande angående vårdnaden. LVU är en skyddslagstiftning som ska se till att barn och ungdomar, under vissa särskilda förutsättningar, får den hjälp och det stöd som de behöver. 2 009 /1 0:JO1 Lagstiftningen om sådan vård får självfallet inte tillgripas för något annat ändamål, t.ex. för att lösa en konflikt om vårdnaden om ett barn. Frågor angå- ende vårdnad och umgänge ska lösas enligt de regler som gäller för sådana tvister. Det är i första hand föräldrarna själva som ska se till att ett barn lämnas över efter att en domstol har förordnat om ändring av vårdnaden. Om den unge inte lämnas över till vårdnadshavaren får denne vända sig till domstol och begära verkställighet enligt reglerna i 21 kap. . Om vård- nadshavaren ansökt om verkställighet kan det ändå exempelvis i akuta nöd- situationer finnas ett visst utrymme för ett ingripande med stöd av LVU. Nämnden har i sitt yttrande tillbakavisat att beslutet om omhändertagande fattades för att verkställa hovrättens dom angående vårdnaden och anfört att beslutet fattades därför att pressen på barnen hade blivit orimlig. Då ett ingripande har skett med stöd av LVU finns det inte sällan ett ut- rymme för att diskutera om ingripandet verkligen var nödvändigt. Så är för- hållandena även här. I detta sammanhang kan noteras att länsrätten senare i en dom inte biföll nämndens ansökan om att barnen skulle beredas vård med stöd av LVU. Detta medför dock inte att man utan vidare kan hävda att det inte förelåg förutsättningar för beslut om omhändertagande. Huruvida det finns förutsättningar för ett sådant beslut ska emellertid i första hand prövas av domstol. Jag kan därvid konstatera att länsrätten fastställde omhändertagandebe- sluten. Som jag har anfört inledningsvis är JO återhållsam med att uttala sig i frågor som har prövats av domstol. Mot den bakgrunden finner jag inte skäl att närmare uppehålla mig vid beslutet i sak. När det gäller den formella handläggningen av beslutet om omhändertagande vill jag anföra följande. Enligt 6 § LVU ankommer det på socialnämnden att besluta i ärende om omhändertagande. Om nämndens beslut inte kan avvaktas får nämndens ordförande eller någon annan ledamot som nämnden förordnat fatta beslut om omhändertagande. Nämnden hade följt barnens förhållanden. Även om man skulle anse att förhållandena var sådana att ett omhänderta- gande var erforderligt är det oklart varför frågan om omhändertagande be- hövde avgöras och inte kunde anstå till dess att den kunde prövas av nämnden. Nämndens remissvar ger inte ett klart besked på denna punkt. Enligt min mening ger vad som har kommit fram inte grund för anta- gande att förhållandena hos H.S. hade blivit sådana att den särskilda skynd- samhet som ett ordförandebeslut förutsätter var påkallad. Jag vill därför erinra om att det är först i situationer då nämndens beslut om omhänder- tagande inte kan avvaktas som ordföranden får besluta i nämndens ställe. Det är således fråga om akuta situationer där åtgärder måste vidtas genast för att säkerställa att barnet får ett skydd. Det har från rättssäkerhetssynpunkt ansetts erforderligt att ett beslut om omhändertagande enligt 6 § LVU prövas av domstol. Ett beslut om omhändertagande ska enligt 7 § LVU därför underställas länsrätten inom från den dag då beslutet fattades. 2 009 /1 0:JO1 Själva beslutet om omhändertagande kan i allmänhet ges in till länsrätten som beslutet fattas eller (se bl.a. JO:s ämbetsberät- telse 1994/95 s. 356 och 1999/2000 s. 264). Som motivering till den i lagen angivna tidsfristen anfördes i förarbetena till lagstiftningen bl.a. att det kan vara nödvändigt att till beslutet foga även annan utredning som finns tillgäng- lig hos nämnden. Vid kan det vara svårt att få tag på sådan utredning (prop. 1979/80:1 Del A s. 591). Jag kan konstatera att de beslut som ordföranden fatta- de om att omhänderta barnen underställdes länsrätten först . Något skäl för att dröja så med underställningen synes inte ha förelegat. Vad H.S. i övrigt har anfört föranleder inte någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida. 2 009 /1 0:JO1 Lagen om vård av missbrukare i vissa fall (LVM) Fråga om rätt för intagna vid ett s.k. LVM-hem att inneha tidningar med pornografiskt innehåll (Dnr 3489-2007) I en anmälan till JO framförde M.D. klagomål mot behandlingshemmet gården, som är ett s.k. LVM-hem som drivs av (Sis). anförde i sin anmälan bl.a. att de intagna vid behandlingshemmet förvägrades att läsa tidningar för herrar med så kallat pornografiskt inne- håll. De intagna menade att de borde ha samma rätt som andra att läsa de tidningar som ges ut och som kan köpas i vanliga affärer och kiosker. Anmälan remitterades till Sis för utredning och yttrande över vad som hade framförts i anmälan. I ett remissvar anförde generaldirektören bl.a. följande. Den grundlagsskyddade informationsfriheten regleras i 2 kap. 1 § första stycket 2 regeringsformen (RF). Informationsfrihet innebär att varje medbor- gare gentemot det allmänna är tillförsäkrad frihet att inhämta och motta upp- lysningar och i övrigt ta del av andras yttranden. Denna frihet får, i likhet med flertalet övriga grundlagsskyddade fri- och rättigheter begränsas genom lag (2 kap. 1213 §§ RF). Av 31 § lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM) framgår att den som vårdas enligt denna lag i ett LVM-hem inte får inneha alkoholhaltiga drycker, narkotika, flyktiga lösningsmedel, sådana medel som avses i lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel eller sådana varor som omfattas av lagen (1999:42) om förbud mot vissa hälsofarliga varor eller injektionssprutor, kanyler eller andra föremål som är särskilt ägna- de att användas för missbruk av eller annan befattning med narkotika. Han eller hon får inte heller inneha något annat som kan vara till men för vården eller ordningen vid hemmet. Om sådan egendom påträffas, skall den omhän- dertas. I förarbetena till 31 § LVM har angetts att till kategorin annat räknas bland annat vapen och tillhyggen som kan skada personalen eller andra intag- na (prop. 1981/82:8 s. 93 f. och 1987/88:147 s. 107). JO har även uttalat att det också kan röra sig om olämpliga medicinrecept, större penningsummor, bankomatkort och ID-handlingar (JO 1992/93 s. 411, JO 1995/96 s. 294, JO 2000/01 s. 310). Bestämmelsen skärptes på så sätt att annat skall omhän- dertas om det är till men för vården eller ordningen vid hemmet. 2004/05:123 s. 45 sägs bl.a. följande. Ett ingripande med tvång mot en enskild är ett stort ingrepp i dennes integritet. Samhället har därigenom tagit på sig ett särskilt ansvar för vårdens kvalitet, och för att minimera inslag som kan inverka menligt på vården och dess genomförande. Det bör därför finnas en skyldighet att också omhänderta egendom som kan vara till men för vården eller störa ordningen vid hemmet. Det kan dock inte nog poängteras att insatser som innebär ett ingrepp i den personliga integriteten måste vara 2 009 /1 0:JO1 väl övervägda och väl motiverade. Ur ett rättssäkerhetsperspektiv är det där- för synnerligen viktigt att ett sådant omhändertagande dokumenteras, och framför allt, motiveras. När det gäller M.D. har, som framgår av institutionens yttrande, inte något beslut om omhändertagande av egendom varit aktuellt. Någon tidskrift eller tidning har inte omhändertagits, utan klientens klagomål har, enligt institu- tionschefen, sitt ursprung i ett behandlingssamtal med klientgruppen. Institutionen har dock, enligt Sis mening, möjlighet att göra bedömningen att viss egendom kan vara till men för vården eller ordningen vid hemmet. Om denna bedömning görs skall egendomen omhändertas och det skall fattas ett beslut i varje enskilt fall enligt 31 § LVM. I dessa fall skall också beslutet dokumenteras och motiveras. Ur ett rättssäkerhetsperspektiv är det vikigt att klienterna känner till att myndigheten i vissa fall omhändertar deras egendom om den är till men för vården eller ordningen vid hemmet. Olika bedömningar av vilken egendom som får innehas på institutionerna kan göras beroende på vilket behandlings- behov den enskilde har. Sis strävar efter att öka tydligheten, förut- sebarheten och rättssäkerheten för den enskilde, bl.a. genom den informa- tionsfolder som delas ut vid intagningen (se bilaga 2; har här utelämnats, JO:s anm.) och t.ex. i behandlingssamtal samt brukarforum. För att ytterligare stärka den enskildes rättssäkerhet välkomnar myndigheten prövning och ställningstagande i den aktuella frågan. Till remissvaret var fogat ett yttrande undertecknat av institutionschefen . I yttrandet anfördes bl.a. följande. Behandlingshemmet har 18 platser, varav 12 är låsta. Målgruppen är män med alkohol-, narkotika- eller blandmissbruk, ofta i kombination med psykisk störning. I målgruppen ingår även män med ett visst omvårdnadsbe- hov. Institutionen erbjuder tillnyktringsvård/avgiftning och har sjuksköterskor i tjänst dygnet runt. På den låsta avdelningen finns tre dubbelrum där två klienter delar rum med varandra. på Älvgården ska klienten avgiftas, utredas samt motiveras till fortsatt behandling. Som verktyg i det arbetet drivs ett tolvstegsbaserat motivationsprogram på Älvgården. Den tiden klienten vistades på institutionen , var . Älvgården har ett 40-tal anställda, varav är kvinnor. De anställda undviker, av respekt för klienterna och deras situation, att bära kläder på arbe- tet som kan verka utmanande eller iögonfallande dvs. korta kjolar och tajta, urringade tröjor. Klienterna på den låsta avdelningen skrivs oftast in enligt 13 § LVM och kommer till oss direkt från gatan genom polishandräckning. Klienterna är ofta påverkade av droger eller onyktra. Den vård och behandling som Älvgården bedriver är tolvstegsbehandling. Rent allmänt för tolvstegsbehandling gäller att den handlar om att arbeta med de känslor man bedövar med sin drog. Känslorna måste vara tillgängliga för att klienten ska kunna lära sig att pröva andra strategier än att gripa till dro- gen. 2 009 /1 0:JO1 När de gäller vår behandling och utredning är det således viktigt att klien- ten är nykter för att vi ska kunna skapa en bra och tillförlitlig bild av klientens problem och behov. Älvgårdens klienter är ofta så långt gångna i ett missbruk att de är i livsfara och de behöver en låst avdelning där de kan vistas under trygga vårdformer den . Vistas en klient på låst avdelning måste institutionen kunna tillgodose en drogfri miljö. Om inte klienten kan känna sig trygg på den punkten är det svårt att motivera inlåsningen med annat än att klienten sitter där som ett straff för det liv han tidigare haft. Huvuduppgiften för tolvstegsbehandling är att hjälpa personer ur deras be- roende och till en nykter livsstil. Vad är beroende? Beroende kännetecknas av att den drog en människa är beroende av mer och mer styr dennes liv. Det krävs större och större doser av det ämne som är beroendeframkallande. Om en person som är beroende inte får sin favoritdrog tar man till en annan drog och ett korsberoende uppstår. Exempelvis går röka- ren över till snus och alkoholisten prövar på narkotiska preparat och blir nar- koman. Det senaste årtiondet har andra beroenden än beroende av olika kemiska ämnen kommit i blickfånget på Älvgården och inom missbruksvården. Bland dessa är spelberoende, sexuellt beroende och kriminalitet. Det är även känt att amfetamin och kokainberoende ofta leder till sexmissbruk. Att utsätta eller tillåta porr för dessa klienter skulle vara rent kontraproduktivt ur behandlings- synpunkt. Flera av de intagna på Älvgården har svåra erfarenheter av ett hårt liv och en del har varit utsatta för sexuella övergrepp. Det krävs en bra personalgrupp som förstår utsattheten och är uppmärksam på det som vållar obehag i onö- dan. Beslut om omhändertagande av tidningarna (31 § LVM) Enligt 31 § LVM får inte den som vårdas enligt denna lag i ett LVM-hem inneha alkoholhaltiga drycker, narkotika, flyktiga lösningsmedel, sådana medel som avses i lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel eller sådana varor som omfattas av lagen (1999:42) om förbud mot vissa hälsofarliga varor eller injektionssprutor, kanyler eller andra föremål som är särskilt ägnade att användas för missbruk av eller annan befattning med nar- kotika. Han eller hon får inte heller inneha något annat som kan vara till men för vården eller ordningen vid hemmet. Om sådan egendom påträffas, skall den omhändertas och beslut fattas i varje enskilt fall. Älvgården har inte fråntagit M.D. medhavd eller inköpt pornografisk litteratur, eller fattat beslut om omhändertagande av egendom. Pornografi diskuterades dock rent generellt under en behandlingsgrupp där M.D. Som rutin finns beskrivet att om det bedöms att patientens medhavda eller inköpta egendom är olämplig måste beslut om omhändertagande av egendo- men tas. Det skall dokumenteras i vårt datasystem och där ska även framgå på vilket sätt egendomen kan vara till men för vården. Med hänvisning till ovanstående anser Älvgården att miljön på avdelning- en även fortsättningsvis bör vara fri från pornografi och därför vore det ytterst ansvarslöst gentemot klient- och personalgruppen att tillåta enskilda klienter att ha tillgång till tidningar som t.ex. väcker anstöt, otrevliga minnen eller skapar ett nytt beroende. bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaret. 2 009 /1 0:JO1 I ett beslut anförde JO följande. Sis har i sitt remissvar redogjort för de tillämpliga författningsbestämmelser- na. Jag kan inte se något hinder mot att man i t.ex. behandlingsgrupper vid ett LVM-hem rent allmänt och från olika utgångspunkter diskuterar lämpligheten av att tidskrifter med pornografiskt innehåll förekommer på hemmet. Något lagstöd för att utfärda ett generellt förbud mot att inneha sådana tidskrifter, t.ex. på intagnas bostadsrum, finns dock inte. I vad mån ett omhändertagande av pornografiska tidskrifter kan ske med stöd av 31 § LVM i det enskilda fallet är däremot mera svårbedömt. Sådana tidskrifter kan knappast i sig normalt utgöra något annat som kan vara till men för vården eller ordningen vid hemmet i den mening som lagstiftaren avsett (jfr prop. 1981/82:8 s. 93 f.). Som jag har anfört i ett tidigare beslut som rörde tillämpningen av 31 § LVM (se JO:s ämbetsberättelse 2000/01 s. 310) inger det av principiella skäl vissa betänkligheter att ge en bestämmelse om tvångsbefogenheter ett alltför vidsträckt tillämpningsområde. I förevaran- de fall tillkommer den viktiga omständigheten att den grundlagsskyddade informationsfriheten måste beaktas. berörde i sitt slutbetänkande Tvång och förändring Rättssäkerhet, vårdens innehåll och eftervård (SOU 2004:3) frågan om inne- hav av pornografiska tidskrifter på LVM-hem. I betänkandet (s. 199 f.) anförs bl.a. följande. Enligt 2 kap. 1 § RF är varje medborgare gentemot det allmänna tillförsäkrad frihet att inhämta och motta upplysningar samt i övrigt ta del av tryckta tan- kar, åsikter och känslor. Om lagstiftarens möjlighet att begränsa informations- friheten stadgas i 2 kap. 1213 §§ RF. Sålunda får informationsfriheten be- gränsas genom lag (12 § första stycket) men begränsningen får aldrig gå ut- över vad som är nödvändigt med hänsyn till ändamålet och aldrig sträcka sig så långt att den utgör ett hot mot den fria åsiktsbildningen (12 § andra styck- et). Av 2 kap. 13 § RF framgår bland annat, att yttrande- och informationsfri- heten får begränsas med hänsyn till rikets säkerhet, folkförsörjningen, allmän ordning och säkerhet, enskilds anseende, privatlivets helgd eller förebyggan- det och beivrandet av brott. Innehav av en tidning kan knappast leda till att någon kommer till fysisk skada även om någon skulle få för sig att använda tidningen som vapen eller tillhygge. Säkert kan man tänka sig att en del intagna och personal rent all- mänt kan bli illa berörda av pornografiska skrifters innehåll, men det är knap- past en sådan situation som föranlett bestämmelsen. Att enbart förbjuda inne- hav av en s.k. herrtidning med hänvisning till dess mer eller mindre pornogra- fiska innehåll torde inte vara förenligt med 31 § LVM och ändamålsprincipen i 2 kap. 12 § RF. Kan åtgärden emellertid motiveras med hänvisning till vård- frågan, för den enskilde eller övriga intagna, torde ett temporärt omhänderta- gande av tidningen inte strida mot bestämmelserna. Däremot är tidningar inte sådan egendom som kan förstöras enligt 36 § LVM.