frsrdg · GX04JO1 · 2009-11-12 00:00:00 — uttalade att varken det förhållandet att innehållet i en hand- ling var känt eller att det inte var fråga om ett meddelande från en klient till advokat hindrade en tillämpning av beslagsförbudet. påpe- kade dock att beslagsförbudsregeln, enligt sin ordalydelse, hade kommit att bli mera vidsträckt än vad som motiverades av ändamålet att tillgodose beho- vet av sekretess mellan advokat och klient. Hinder ansågs dock föreligga mot en rättstillämpning i strid med stadgandets ordalydelse, särskilt då det gällde fråga om ett stadgande som syftade till att skydda enskilda personer mot tvångsingripande från det allmännas sida. I NJA 1990 s. 537 uttalade att det var tillräckligt med ett blygsamt mått av bevisning från advokatens sida för att man skulle kunna godta ett påstående om att en hand- ling omfattas av beslagsförbudet. Högsta domstolens ställningstagande synes medföra att det inte är möjligt att göra en ändamålstolkning av beslagsför- budsregeln utan den ska tillämpas enligt sin ordalydelse. Med anledning av Högsta domstolens avgörande 1977 föreslog i sitt betänkande (SOU 1984:54) att bestämmelsen i 27 kap. 2 § skulle upphävas och att beslagsfrågan skulle avgöras efter en intresseav- vägning i det enskilda fallet. 1988/89:124 s. 36 uttalade departements- chefen att det endast var i extrema undantagsfall som regeln gav upphov till problem och att det var svårt att konstruera en vidgad möjlighet till beslag utan att riskera att komma i konflikt med viktiga rättssäkerhetsin- tressen. Det lades därför inte fram något förslag till ändrade regler i detta avseende. Frågan har utretts på nytt i slutbetänkande (SOU 1995:47 s. 358 ff.). Utredningen fann att det har visat sig finnas ett större behov av att kunna företa husrannsakan hos advokater och beslagta handling- ar som har anförtrotts advokater av klienter än vad man har antagit. Enligt utredningens mening hade beslagsförbudet kommit att bli betydligt vidsträcktare än vad som krävs för att behovet av sekretess i förhållandet mellan advokat och klient ska kunna tillgodoses. Utredningen föreslog därför vissa förändringar av beslagsförbudet. Dock föreslogs inga förändringar när det gällde de fall där t.ex. en advokat misstänks för delaktighet i sin klients brott. Även fortsättningsvis skulle beslagsförbudet därvid gälla. Inte heller föreslogs några förändringar av beslagsförbudet gällande närstående, förutom att det borde omfatta även andra informationsbärare än skriftliga meddelan- den. Däremot har utredningen inte övervägt vad som ska gälla när närstående är misstänkta för att ha begått brott tillsammans. Någon ändring av lagstift- ningen har inte skett med anledning av förslag. I förevarande fall har åklagaren i förundersökningen och i domstol använt e-postkorrespondens mellan de före detta makarna . som båda är misstänkta för att ha begått allvarliga brott tillsammans. E-postkorre- spondensen synes enbart ha rört förhållanden i olika bolag som omfattades av förundersökningen och har inte innefattat meddelanden av privat karaktär. Med hänsyn härtill och då parterna, enligt O.O., inte har haft något närmare umgänge efter skilsmässan har jag förståelse för att åklagaren har ansett sig 2 009 /1 0:JO1 kunna använda sig av e-postkorrespondensen. Med hänsyn till det åklagar- etiska resonemang som har redovisats i det föregående samt att det inte synes föreligga möjligheter till en ändamålstolkning av beslagsförbudsregeln kan jag inte komma till annan slutsats än att åklagaren borde ha avstått från att använda sig av e-postkorrespondensen. Jag kommer att vidta de åtgärder rörande handläggningen av det aktuella målet som mitt ställningstagande i yttrandet leder till. Det går inte att komma ifrån att beslagsförbudsregelns ordalydelse träffar långt mer än vad som är motiverat med hänsyn till intresset att värna förtro- ligheten mellan närstående. Som det aktuella ärendet exemplifierar underlät- tar regeln för makar att, utan att bli dömda för det, planera och genomföra brott tillsammans. Denna ventil för brott med minimum två års fängelse i straffskalan fångar bara fullbordade riktigt grova brott. Det innebär exempel- vis att beslagsförbudet träffar den stämpling till mord som två makar kan manifestera i ett dokument dem emellan. En annan situation där det är stötande att inte kunna ta meddelanden i be- slag gäller då meddelandet mellan makar utgör ett brott i sig självt. Det kan exempelvis gälla kvinnomisshandlaren som i ett brev till sin hustru hotar henne med nya brott, eller brev som genom sitt innehåll utgör en överträdelse av besöksförbud. I den mån dessa meddelanden har nått mottagaren kan hon visserligen överlämna dem utan att de behöver beslagtas, men i alla andra fall exempelvis då brevskrivaren är häktad och underkastad brevgranskning är de oåtkomliga för beslag. Enligt min mening är den nuvarande regleringens brister besvärande och borde föranleda en översyn av bestämmelsen. I ett beslut anförde chefsJO följande. Om det förekommer anledning att brott förövats på vilket fängelse kan följa får enligt 28 kap. 1 § (RB) i hus, rum eller slutet förvarings- ställe, husrannsakan företas för eftersökande av föremål som är underkastat beslag, eller eljest till utrönande av omständighet som kan äga betydelse för utredning om brottet. Av 27 kap. 1 § första stycket RB följer bl.a. att föremål som skäligen kan antas ha betydelse för utredning om brott får tas i beslag. I bestämmelsens andra stycke anges att vad som sägs om föremål också om inte annat sär- skilt är föreskrivet gäller om skriftliga handlingar. Såvitt avser skriftliga meddelanden mellan den misstänkte och någon ho- nom eller henne närstående gäller enligt 27 kap. 2 § RB att om det inte är fråga om brott för vilket det inte är stadgat lindrigare straff än fängelse sådana inte får tas i beslag hos den misstänkte eller den närstående. Av utredningen har sammanfattningsvis framgått följande. och O.O., som hade varit gifta med varandra, var misstänkta i en förundersökning rörande bokföringsbrott och grovt skattebrott. För inget av dessa brott är straffmini- mum fängelse. Vid en husrannsakan i O.O:s bostad togs en dator i beslag. I datorn fanns bl.a. e-postkorrespondens mellan J.F. 2 009 /1 0:JO1 Den korrespondensen skrevs ut och fördes in i förundersökningsprotokollet och kom senare att åberopas som bevisning i rättegången där såväl J.F. Allmänt om reglernas tillämpning såvitt avser elektroniska handlingar Reglerna om beslag i 27 kap. RB tar sikte på fysiska föremål. Den särskilda bestämmelsen om skriftliga handlingar tillkom eftersom det vid beslag av handlingar normalt inte är handlingen som sådan, utan den information hand- lingen innehåller som är av intresse för brottsutredningen. På samma sätt kan man beträffande en dator, som ju i och för sig är ett fö- remål, säga att det som regel inte är datorn som sådan utan den information som datorn innehåller som är av intresse för brottsutredningen. Någon re- glering som särskilt tar sikte på information i elektronisk form finns emeller- tid inte. I departementspromemorian Brott och brottsutredning i IT-miljö (Ds 2005:6) beskrivs situationen på följande sätt. Eftersom beslagsreglerna utgår från traditionella informationsbärare, samti- digt som information i allt större utsträckning datorbehandlas och lagras i elektronisk form, har det uppstått en klyfta mellan regelsystemet och verklig- heten (s. 283). I promemorian, som i huvudsak behandlar frågan om svenskt tillträde till konvention om IT-relaterad brottslighet, lämnas vissa förslag för att anpassa reglerna om husrannsakan och beslag till modern teknik och föreslås en ny regel om husrannsakan i IT-miljö. Förslagen är föremål för beredning i . Som har angett anses det, trots avsaknad av uttryckligt lagstöd, enligt gällande rätt vara tillåtet att under en husrannsakan söka efter information i en dator (se bl.a. SOU 1995:47 s. 184). Av praktiska skäl brukar detta ske genom att datorn eller en del av datorn tas i beslag. Jag har mot denna bakgrund inga synpunkter på beslutet att ta den aktuella datorn i be- slag. Närmare om den s.k. beslagsförbudsregeln Beslagsförbudsregeln i 27 kap. 2 § RB omfattar i här aktuellt avseende enligt sin ordalydelse skriftliga meddelanden mellan den misstänkte och någon honom eller henne närstående. Bestämmelsen måste läsas tillsammans med reglerna i 27 kap. 1 § RB, och eftersom det endast är föremål och skriftliga handlingar som i enlighet med denna bestämmelse kan bli föremål för beslag brukar det hävdas att beslags- förbudsregeln inte kan anses vara direkt tillämplig på handlingar i elektronisk form. har sammanfattningsvis anfört att det i och för sig inte kan anses att den aktuella e-postkorrespondensen har kommit i åklaga- rens besittning på ett lagstridigt sätt, men att beslagsförbudsregeln likväl av 2 009 /1 0:JO1 åklagaretiska skäl bör tillämpas på motsvarande sätt för elektroniska doku- ment som för vanliga fysiska handlingar och att elektroniska dokument därför inte får användas i en brottsutredning om beslagsförbudsregeln hade varit tillämplig på handlingen om den varit i pappersform. Justitiekanslern har i ett ärende rörande beslag av en dator hos en journalist i beslut (dnr 6372-07-31 och 6373-07-31) som sin uppfattning angett att den princip som kommer till uttryck i 27 kap. 2 § RB bör gälla även för annat än skriftliga handlingar. Han anförde också att det måste ses som ett problem att det är oklart vad bestämmelsen i 27 kap. 2 § RB omfattar och att åsikterna om regelns tillämplighet på datorlagrad information därför går isär. I beslutet uttalar Justitiekanslern därför att lagstiftaren bör klargöra rättsläget. Jag kan för egen del instämma i vad och Justitiekans- lern har anfört. När en dator beslagtas innebär det i praktiken på samma sätt som om beslaget skulle ha avsett en pärm med skriftliga handlingar att all information som finns lagrad i datorn blir tillgänglig för de brottsutredande myndigheterna och på motsvarande sätt oåtkomlig för den som datorn tas i beslag från. Beslagsförbudsregeln syftar, som anfört, till att skydda förtroligheten mellan vissa personkategorier, däribland den miss- tänkte och honom eller henne närstående personer. Behovet av att bereda skydd för förtrolig korrespondens mellan bl.a. närstående är givetvis lika starkt oavsett om ett dokument lagrats elektroniskt eller i form av en utskrift. Det vore orimligt om t.ex. ett brev från den misstänkte till någon närstående som lagrats elektroniskt skulle ha ett sämre skydd än samma brev skulle ha om det i stället hade skrivits ut och lagts i en skrivbordslåda. Jag anser således att det finns starka skäl att behandla elektroniskt lagrad information på samma sätt som man skulle ha behandlat informationen om den hade återfunnits i en skriftlig handling. En annan sak är att det inte är lika lätt att avskilja informa- tion som lagrats på t.ex. en hårddisk som det är att avskilja en skriftlig hand- ling från t.ex. en pärm. Jag delar således uppfattning att i samma mån som korrespondensen mellan J.F. inte hade fått användas i brottsutred- ningen om den haft skriftlig form fick den inte heller användas i sin elektro- niska form. Meddelanden mellan misstänkta närstående Som angetts ovan var både J.F. misstänkta för brottslighet i den aktuella förundersökningen. Frågan är om det har någon betydelse för till- lämpningen av beslagsförbudsregeln. Justitiekanslern har i ett beslut (JK 1983 s. 195) anfört att bestämmelsen om förbud mot beslag av skriftliga meddelanden mellan närstående inte gör undantag för det fall brottsmisstankarna riktar sig mot såväl avsändaren som mottagaren och att det därför måste anses föreligga hinder mot att beslagta sådana meddelanden. har i avgörandena NJA 1977 s. 403 och 1990 s. 537 ut- talat sig angående handlingar som förvaras hos advokat (vilka också omfattas 2 009 /1 0:JO1 av beslagsförbudsregeln). påpekade i det förstnämnda avgörandet att det måste antas att beslagsförbudsregeln enligt sin lydelse kommit att bli betydligt vidsträcktare än som föranleddes av ändamålet att tillgodose behovet av sekretess i förhållandet mellan advokat och klient. HD:s majoritet ansåg dock att det särskilt som det var fråga om ett stadgande givet till skydd för enskild person mot tvångsingripande från det allmännas sida fick anses möta hinder mot en rättstillämpning i strid med stadgandets ordalydelse. har mot denna bakgrund funnit att det inte synes vara möjligt att göra en ändamålstolkning av beslagsförbudsregeln och att åklaga- ren därför borde ha avstått från att använda sig av e-postkorrespondensen mellan O.O. Jag delar den uppfattningen. kan därför inte undgå viss kritik för det sätt på vilket hon handlagt ärendet. Frågan om hur och i vilken mån reglerna om tvångsmedel behöver anpassas till modern teknisk miljö har behandlats i ett flertal utredningar, senast i den tidigare nämnda promemorian Brott och brottsutredning i IT-miljö (Ds 2005:6). Frågan är komplicerad och har ännu inte lett till någon åtgärd från lagstiftarens sida. Det måste rimligen vara allt vanligare att information som kan vara av in- tresse i en brottsutredning endast finns tillgänglig i elektronisk form. Det är därför mycket otillfredsställande att det saknas en tydlig författningsreglering av hur bl.a. reglerna om beslag ska tillämpas på elektroniska handlingar. Det- ta gäller särskilt som begränsningar i det skydd mot husrannsakan och in- grepp i förtrolig kommunikation som föreskrivs i 2 kap. 6 § regeringsformen (RF) enligt 2 kap. 12 § första stycket RF endast får ske genom lag. Jag in- stämmer således i Justitiekanslerns ovan redovisade ståndpunkt att det finns ett tydligt behov av att rättsläget klargörs. Härtill kommer att Åklagarmyn- digheten i sitt yttrande hit har pekat på vad myndigheten anser vara vissa brister i den nuvarande regleringen av beslag av skriftliga meddelanden mel- lan närstående. Jag finner av nämnda skäl anledning att överlämna ett exemplar av detta beslut till och justitieutskottet. Disciplinansvar för en polisman på grund av att hon utnyttjat sin tjänsteställning som polis i en privat angelägenhet (Dnr 3180-2007) . gjorde i en anmälan, som kom in till JO , gällande att kriminalinspektören vid i , Söderorts polismästardistrikt, gjort sig skyldig till ett allvarligt tjänstefel 2 009 /1 0:JO1 bestående i att hon yttrat sig på ett diskriminerande och kränkande sätt mot honom i en pågående vårdnads- och umgängestvist. Han utvecklade sitt klagomål på följande sätt. Han är uppväxt i och kom till efter att ha gift sig. fick han och hans hustru en son men redan påföljande månad skilde de sig. har de haft pågående vårdnads- och umgängestvister i olika domstolar. Hans tidigare hustru har bl.a. försökt att färga situationen med s.k. hedersrelate- rad problematik. I det avseendet sökte hon hjälp av Kickis , som och i egenskap av polisman skrev två yttranden om kulturrelaterade konflikter. I yttrandena, som var baserade på hans tidiga- re hustrus ensidiga beskrivning av situationen, uttryckte Kickis sig diskriminerande och kränkande om honom på grund av hans etniska här- stamning. Hon beskrev den hedersrelaterade problematiken i och försökte sedan dra generella slutsatser och klistra dem på honom. Kick- is vittnade också vid en domstolsförhandling . Hon har således på ett oprofessionellt sätt stött och bekräftat hans tidigare hustru i de pågående tvisterna som inte har något med brottslighet att göra. Till anmälan fogades de aktuella yttrandena jämte handlingar från och . tingsrätts dom och anteckningar vid huvud- förhandling i mål T 8556-02 inhämtades. Av dessa och de till anmälan fogade handlingarna framgick bl.a. följande. I en handling daterad upprättad med Rikskriminalpoli- sens namn och polisens emblem överst i vänstra hörnet, ställd till Berörda parter samt rubricerad Brottsförebyggande dokument uppgav sig Kickis belysa problem rörande kulturrelaterade konflikter och beskriva samhällsstrukturen i . Detta skedde i generella ordalag men hon utta- lade sig även i det specifika fallet. Hon skrev bl.a.: Det finns därför god fog för [tidigare hustruns] oro att deras son skall föras ut ur landet och vårdas/tas omhand/ges bort till någon på M:s släkts sida som inte har en son och att det torde finnas en risk att [sonen] förs ut ur landet för att behålla släktens anse- ende eftersom det är en son som M. har och skall bära familjens band vida- re. Handlingen var undertecknad av Kickis , krinsp. WCU/hedersrelaterat våld. På första sidan fanns hennes kontaktuppgifter, samtliga kopplade till hennes dåvarande tjänstgöring vid . hördes Kickis som vittne på ti- digare hustrus begäran i den pågående vårdnads- och umgängestvisten. Enligt domen uppgav Kickis bl.a. att hon varit polis och kommit att specialisera sig på brottslighet avseende hedersrelaterat våld. I en handling daterad upprättad med Söderortspolisens () namn och polisens emblem överst i vänstra hörnet, angåen- de Ärende [tidigare hustruns namn] och rubricerad Yttrande i kultur relate- rad problembild uttalade Kickis inledningsvis att hon i sin roll som polis, med specialinriktning på kulturrelaterade konflikter, kommit i 2 009 /1 0:JO1 kontakt med tidigare hustru. Kickis anförde därefter att hennes tidigare yttrande kvarstod och att det, enligt henne, alltjämt förelåg en hederskonflikt som inte fått någon slutlig lösning samt att hon på ser att det finns en överhängande risk för [tidigare hustruns] fysiska och psykiska hälsa samt att deras gemensamma barn förs på semester till gamla hemlandet och blir kvar hos sin släkt på faderns sida. Handlingen var under- tecknad av Kickis , krinsp. Spec, kulturrelaterade konflikter. Angivet telefonnummer gick till . Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över vad som hade framförts i anmälan till JO. (biträdande länspolismästaren ) kom in med ett remissvar enligt bl.a. följande. Kickis är anställd av i och har placering vid Söderorts polismästardistrikt. Från till var Kickis tjänstledig från sin anställning vid polismyndigheten för en tillfällig anställning vid (). Vid tiden för upprättande av yttrandet samt den förhandling som hållits vid 2005 hade Kickis en tillfäl- lig anställning vid RKP. återgick Kickis till sin anställning vid Söderorts polismästardistrikt. Vid tiden för upprättande av yttrandet var Kickis anställd vid polismyndig- heten med placering vid Söderorts polismästardistrikts familjevåldsgrupp. Från är Kickis tjänstledig från sin anställ- ning vid polismyndigheten för att medverka i ett projekt kring hedersrelaterat våld som drivs av . Söderorts polismästardistrikt har gått igenom samtliga ärenden som utretts vid Söderorts polismästardistrikts familjevåldsenhet Kickis tjänstgjort vid enheten. Vid denna genomgång har polismyn- digheten inte återfunnit något ärende som har koppling till . eller hans före detta fru. Kickis har uppgivit att hon hon arbetade på RKP reste runt i och föreläste kring kulturrelaterade frågor. Vad Kickis kan påminna sig var det efter en av dessa föreläs- ningar som hon på sin fritid blev uppringd av före detta fru. Hen- nes ombud var intresserad av ett yttrande kring kulturrelaterade konflikter från Kickis , som sakkunnig på området. Kickis uppger att yttrandet inte skrevs i tjänsten i hennes egenskap av polis. Kickis har efter det första yttrandet upprättats vittnat via telefon i sam- band med en förhandling vid mellan . och hans före detta fru. Kickis uppger att hon i samband med förhandlingen inför tingsrätten var tydlig med att hon vittnade i egenskap av sakkunnig på området, inte i egenskap av polis. Efter förfrågan från den före detta frun upprättade Kickis ytterligare ett yttrande . Kickis uppger även i denna del att yttrandet har skrivits i hennes egenskap av sakkunnig på området för kulturrelaterade konflikter och inte i tjänsten i hennes egenskap av polis. I 1 kap. 9 § regeringsformen (RF) föreskrivs att domstolar samt förvaltnings- myndigheter och andra som fullgör uppgifter inom den offentliga förvaltning- 2 009 /1 0:JO1 en i sin verksamhet skall beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. Enlig 4 kap. 1 § polisförordningen (1998:1558) skall anställda inom poli- sen i arbetet uppträda på ett sätt som inger förtroende och aktning. De skall uppträda hövligt, hänsynsfullt och med fasthet samt iaktta självbehärskning och undvika vad som kan uppfattas som utslag av ovänlighet eller småaktig- het. . har i sin anmälan till JO riktat klagomål mot Kickis med anledning av yttranden som upprättats respektive samt Kickis agerande i samband med en förhand- ling vid . Vid tiden för det första yttrandets upprättande samt den förhandling som hölls vid tings- rätt tjänstgjorde Kickis inte vid polismyndigheten. Som redovisats ovan var Kickis tjänstledig från sin anställning hos myndigheten 2006 för en tillfällig anställning vid RKP och var således under ledning och ansvar av denna myndighet. Po- lismyndigheten kan inte yttra sig över åtgärder som har vidtagits under led- ning av en annan myndighet. Myndighetens yttrande kommer således att begränsa sig till den del av anmälan som avser upprättande av yttrandet . Vid tiden för upprättande av yttrandet var Kickis anställd vid polismyndigheten. Kickis har uppgett att hon erhållit uppdraget att upprätta ett yttrande i egenskap av sakkunnig på området för kulturrelaterade konflikter, inte i hennes egenskap av polis och att yttrandet upprättats på hennes fritid. Söderorts polismästardistrikt har efter utredning inte kunnat hitta uppgift om att polismästardistriktet handlagt något ärende i vilket . eller den före detta frun varit inblandade. Mot denna bakgrund är det polismästardistriktets bedömning att Kickis inte skrivit yttrandet i sin funktion som polis vid polismästardistriktet utan upprättat yttrandet på sin fritid. Söderorts polismästardistrikt har framfört att de ser allvarligt på hur Kickis på sin fritid använt polismyndighetens brevmall i samband med upprättande av skrivelser som inte har något samband med hennes tjänsteut- övning. Polismästardistriktet avser därför att gå ut med information till hela polismästardistriktet om när man får använda polismyndighetens brevmallar. är mycket kritisk till att en anställd vid myndigheten har agerat på ett sätt som gör att myndighetens skyldighet att iaktta saklighet och opartiskhet och främst allas likhet inför lagen enligt 1 kap. 9 § regeringsfor- men kan ifrågasättas. Myndigheten ser även allvarligt på uppgifter om att polismän åsidosätter de skyldigheter som åligger polismän enligt bl.a. 4 kap. 1 § polisförordningen. Kickis har på uppdrag av en privatperson upprättat ett ytt- rande som, utöver att ge en generell beskrivning av kulturrelaterade konflik- ter, innehåller Kickis bedömning av omständigheterna i ett enskilt fall. Det enskilda fallet har enligt den utredning som vidtagits av Sö- derorts polismästardistrikt inte varit föremål för utredning vid polismästardi- striktet Kickis tjänstgjorde där. I yttrandet tar Kickis ställning för den privatperson som har ombett henne att upprätta yttrandet. Enligt uppgift till polismyndigheten har yttrandet kommit att användas av denna privatperson i ett pågående vårdnadsärende vid . Yttrandet har upprättats på Söderorts polismästardistrikts brevmall som innehåller polisväsendets grafiska profil. Kickis har vidare undertecknat yttrandet med angivande av sin tjänstetitel. Kickis har genom att använda polismästardistriktets brev- mall vid upprättande av yttrandet och undertecknat 2 009 /1 0:JO1 yttrandet med sin tjänstetitel enligt polismyndighetens uppfattning givit in- tryck av att skrivelsen upprättats i tjänsten och att den därmed har en officiell karaktär. Enligt myndighetens uppfattning ger yttrandet läsaren intryck av att Kickis upprättat yttrandet i egenskap av polis och att hon före- träder och även redovisar polismästardistriktets och således myndighetens inställning till den beskrivna situationen.