frsrdg · GX04JO1 · 2009-11-12 00:00:00 — un- der den tid som anmälan om behov av förvaltare har varit aktuell hos har varit känd både hos social- och omvårdnadsnämnden i stad. har vid flera olika tillfällen erbjudits olika boenden och annan hjälp men alltid tackat nej eller avvikit frivilligt . Enligt nuvarande reglering för förvaltarskapet kan inte heller en förvaltare tvinga en person vare sig att stanna på ett boende som denne erbjuds via eller att mottaga erbjuden vård. Det är dock inte ovanligt att andra myndighe- ter tror att så är fallet, vilket ofta gör det än svårare att få någon att åta sig uppdraget. Förvaltaren/gode mannen vet själv att tvångsåtgärder inte är möj- liga och drar sig då för att ta på sig uppdrag där förväntningarna från myndig- heter redan från början är orealistiska. kan ha förståelse för uppfattningen att handlägg- ningen av aktuellt ärende har dragit ut och, vilket redovisats ovan har berott på svårigheter med att finna en lämplig ställföreträdare. beklagar förstås detta. Vad gäller hand- läggningsrutiner för ansökan respektive anmälan om behov av god man/förvaltare kan följande anföras. har arbetat systematiskt med att säkerställa att verksamheten på skall vara en rättssäker och väl fungerande myndighet. Bland annat har den juridiska kompetensen stärkts, kompetensnivån på kansli- ets handläggare har också stärkts genom medverkan i olika utbildningar, en mängd riktlinjer för olika ärenden har antagits av nämnden liksom en intern kontrollplan. Vidare har nämnden en tydlig och genomarbetad delegationsord- ning för sin verksamhet. Förstärkningarna av verk- samhet har fortsatt även . Överförmyndarkansliets arbetssätt och rutiner har analyserats med hjälp av (värdeflödeskartläggning). Syftet med detta har varit att på ett bättre sätt utnyttja och effektivisera redan befintliga resurser så att handläggningstiderna minskar. kommer uppföljning av de handlingsplaner för verksamheten som upprättats med hjälp av metodiken att ske. Avslutningsvis kan konstatera att handläggnings- tiden i ett normalt förekommande ärende aldrig riskerar att dra ut som skett i aktuellt ärende om myndighetens arbetssätt och rutiner tillämpas på rätt sätt. Det är inte heller bra när en annan myndighet framställer krav som inte ens uppfattas vara förenliga med lag. I övrigt avser inte att kommentera ovan nämnd artikel dels då denna innehåller felaktigheter i sak, dels då den är allt för spe- kulativ. Därmed anser sig ha redogjort för ärendet och dess handläggning. Enligt 11 kap. 7 § (FB) prövas ansökningar om förvaltarskap av rätten. Enligt denna bestämmelse ska rätten, när den meddelar ett beslut 2 009 /1 0:JO1 om att anordna förvaltarskap förordna en förvaltare att utföra upp- draget. Ansökan om förordnande av förvaltare får enligt 11 kap. 15 § FB göras av bl.a. överförmyndaren, den som ansökningen avser eller dennes närmaste släktingar. Av 11 kap. 16 § FB framgår att det är rätten som har utredningsansvaret i ärenden om förvaltarskap och som har att ta in yttranden samt det underlag som behövs för att kunna ta ställning i ärendet. Enligt 19 kap. 2 § första stycket FB ska vad som är föreskrivet om överförmyndaren även gälla överförmyndarnämnd. Överförmyndaren kan få information från flera olika håll om att en person är i behov av förvaltare. Bl.a. har socialnämnden en skyldighet att göra anmälan härom enligt 5 kap. 3 § socialtjänstförordningen (2001:937). När överförmyn- daren får sådan information ska en utredning göras i fråga om huruvida det finns grund att ansöka om förvaltarskap hos tingsrätten. När överförmyndaren får reda på att förvaltarskap behövs eller inte längre behövs ska överförmynda- ren enligt bestämmelsen i 5 § förmynderskapsförordningen (1995:379) hos rätten ansöka om anordnande eller upphörande av ställföreträdarskapet. Frågan om handläggningen av ansökningar om bl.a. förvaltare som ges in till överförmyndaren och inte till tingsrätten har varit föremål för JO:s prövning. Från JO:s sida har framhållits att en överförmyndare som får in t.ex. en ansökan om förvaltare bör sända över ansökningen, eventuellt tillsammans med ett eget yttrande i saken, till tingsrätten (se JO 2002/03 s. 417 och 2005/06 s. 422). Jag har också i ett beslut från i ärende med dnr 3903- 2006 (Gävleärendet) uttalat bl.a. följande. En överförmyndare som väljer att lämna över en ansökan om ställföreträdare till tingsrätten med hänvisning till att den får anses vara felsänd utan att bifo- ga något yttrande kan enligt min mening inte kritiseras. Däremot får överför- myndaren i ett sådant fall räkna med att tingsrätten kommer att begära in ett yttrande i saken enligt 11 kap. 16 § andra stycket FB. Överförmyndaren är enligt 11 kap. 16 § fjärde stycket FB skyldig att yttra sig till domstolen. Den skyldigheten måste anses innefatta att även lämna förslag på god man eller förvaltare. I sistnämnda del är viktigt att hålla i minnet att överförmyndaren förordnar ett stort antal ställföreträdare, särskilt gode män, utan att tingsrätten över huvud taget involveras, se 11 kap. 13 §§, 4 § sista stycket och 7 § sista stycket FB. Överförmyndaren ansvarar också för tillsynen över samtliga ställ- företrädare, se 16 kap. 1 § FB. Det är inte lyckat att tingsrätten i det läget bygger upp en separat rekryteringsorganisation för vissa av dessa ärenden, och något sådant skulle inte heller ligga i linje med det pågående reformarbe- tet inom domstolarna. Härtill kommer att överförmyndaren med sin kommu- nala förankring och lokalkännedom rimligen bör ha betydligt större möjlighe- ter än tingsrätten att hitta lämpliga ställföreträdare och att göra den referens- tagning och annan kontroll som bör föregå ett förordnande. Jag konstaterar först att det redan tidigt under ärendets handläggning hos överförmyndarnämnden stod klart att R.H. var i stort behov av en förvaltare. Det visade sig emellertid av orsaker som var relaterade till R.H:s person svårt att hitta en lämplig ställföreträdare. Ingen kritik kan riktas mot de insat- ser nämnden gjorde för att försöka lösa problemet. I linje med vad jag anförde i Gävleärendet borde nämnden emellertid ha ansökt hos tingsrätten om en förvaltare för R.H. så snart det stod klart att en ansökan enligt 11 kap. 15 § 2 009 /1 0:JO1 FB behövdes trots att ställföreträdarfrågan inte var löst. För sin försummelse härvidlag kan nämnden inte undgå kritik. Detta ärende illustrerar på ett ovanligt tydligt sätt att det finns fall där det är praktiskt taget omöjligt att hitta en lekman som kan och vill åta sig uppdraget som ställföreträdare. Frågan kan naturligtvis inte lämnas där. Jag vill här erinra om att kommunen har det yttersta ansvaret för att de som vistas i kommunen får det stöd och den hjälp de behöver (2 kap. 2 § socialtjänstlagen [2001:453]). Olika sätt att lösa problemet har diskuterats. I utredningen , gode män och förvaltare (SOU 2004:112, s. 796) behandlades frågan om s.k. förvaltarenheter som några kommuner hade infört. Vid sådana förvaltarenhe- ter finns anställda kommunala tjänstemän som bland sina arbetsuppgifter har att åta sig ställföreträdaruppdrag i särskilt komplicerade ärenden. Utredningen ställde sig i princip positiv till den ordningen med vissa reservationer sär- skilt måste beaktas att en förvaltarenhet inte får vara knuten till överförmyn- daren då en nämnd inte får utöva tillsyn över en verksamhet som den själv bedriver (3 kap. 5 § andra stycket kommunallagen [1991:900]) och att enheten, med hänsyn till risk för intressekonflikter, måste arbeta skilt från . Utredaren fann att ett anordnande av förvaltarenheter inte krävde någon särskild lagstiftning, och något förslag lades inte heller fram i den delen. För egen del vill jag tillägga att det naturligtvis inte finns något som hindrar en mindre organisation, där det i någon enstaka tjänstemans ar- betsuppgifter ingår att åta sig ställföreträdaruppdrag. Det sagda innebär att de kommunala tjänstemän som inom ramen för sin anställning åtar sig ställföreträdaruppdrag får på samma sätt som andra ställföreträdare sitt uppdrag personligen enligt bestämmel- ser. För den kommunala tjänstemannen gäller enligt min mening vid sidan av regler även, som jag framhåller i ett annat beslut (dnr 1550-2009), förvaltningslagens (1986:223) bestämmelser om service och tillgänglighet. De kommuner, som försökt lösa ställföreträdarfrågan i särskilt komplice- rade ärenden, t.ex. på här antytt sätt, utgör enligt min mening efterföljansvär- da exempel. Det finns ett sannolikt stort behov av professionella ställföre- trädare som kan ta sig an ärenden där det i princip annars är omöjligt att finna en lämplig person för uppdraget. Det behovet framstår som mycket tydligt i detta ärende. Jag finner anledning att skicka en kopia av detta beslut till Justitiedeparte- mentet samt till civilutskott och socialutskott för kännedom. 2 009 /1 0:JO1 Kritik mot i kommun sedan en person portförbjudits från ett bibliotek (Dnr 2795-2007) I en anmälan mot i kommun upp- gav att kommunen beslutat att han inte fick besöka i rahammar. Till anmälan fogade en kopia av en skrivelse den 12 ok- tober 2006 undertecknad av chefen för skola-omsorg och personalchefen . Skrivelsen var ställd till och hade följande innehåll. Eftersom det kommit till vår kännedom att Du uppträder störande och hotfullt på i och att Du bland annat slagit sönder en ruta på en dörr, meddelar vi härmed att Du inte är välkommen att besöka . Har du synpunkter på detta kan du kontakta någon av oss. Sedan i kommun anmodats att yttra sig över anmälan anförde nämnden bl.a. följande. har varit en flitig biblioteksbesökare . fram inträffade inget utmärkande. började att samtala mera regelbundet, främst om olika böcker och samhällsfrågor, med en av biblioteksassistenterna . Detta är inget anmärkningsvärt för en biblioteksanställd, i uppgiften ligger att vara tillmötesgående mot låntagarna och att rekommendera böcker. Relationen mellan och . kan betecknas som god. inträffade en händelse som innebar en avgörande vändning. och diskuterade en författare. hade kommentarer om förfat- taren som inte föll i god jord hos . krävde att bibliotekschefen skulle avskeda J.Ö., efter- som denne yttrat omdömet om nämnde författare samt i övrigt var inkompe- tent, oduglig etc.. nekade till detta krav men hade ett möte med J.Ö. samt och bad då om ursäkt om någon av dem yttrat något som uppfattat som stötande. lät sig inte nöja med ursäkten. har så gott som besökt , ofta . Han har vid så gott som högt skrikit okvädingsord till J.Ö. De högljudda omdömena om J.Ö. har varit att han är inkompetent, sopa, kronsopa, djävla idiot och oduglig för sitt arbete vid ett bibliotek. har även , med likaledes hög röst, fällt förkle- nande omdömen om ; exempel är att hon gått sängvägen till sin tjänst etc. har även skrivit brev till personalen . [] Många biblioteksbesökare har blivit skrämda av B.Z:s frekventa utbrott och slutat komma. Vid olika tillfällen har det varit grupper av barn på biblio- teket, dessa blev rädda av B.Z:s uppträdande och mycket tid fick läggas på att lugna dem. fann förvaltningsledningen situationen som ohållbar och akut för såväl anställda som biblioteksbesökare. hade dröjt sig kvar efter stängningsdags, och då man lyckades få honom att lämna lokalen slog 2 009 /1 0:JO1 han ut rutan i dörren. Den eskalering som skedde genom att han började slå sönder saker gjorde att man övervägde att genast stänga . Då skrev man det brev till [] där man förklarade att han inte var välkommen samt 2007. beslöt åklagare att väcka åtal beträffande ofredande []. Tingsrätten fann åtalet styrkt och utdömde ett bötesstraff. I tingsrättens dom kan bl.a. utläsas att man anser att visat en oacceptabel attityd med uttalanden som är klart ofredande. Nämnden anförde vidare: Kommunen har försökt att hantera situationen genom att vara tillmötesgående och försöka trappa ned den upplevda situationen. Följande åtgärder har försökts. 1.Bengt Z har fått muntliga ursäkter om någon från kommunen sagt något som han uppfattat som stötande. Ursäkter har framförts av såväl samt företrädare för kommunledningen. 2.Samtal har ägt rum med . Deltagare vid de olika samtalen har, i olika konstellationer, varit bibliotekschef, förvaltningschef skola/omsorg, personalchef samt kanslichef. 3.Kommunen har köpt in extern handledare för att hjälpa bibliotekspersona- len att hantera situationen. 4.Biblioteket har varit mycket tillmötesgående mot vid dennes öns- kemål om inköp av böcker som han önskade läsa. Nämnden åberopade 2 § bibliotekslagen (1996:1596) och arbetsgivarens skyl- digheter beträffande arbetsmiljön till stöd för beslutet att sända det aktuella brevet till samt anförde vidare: har diskuterat alternativa eller kompletterande åtgärder, utöver de vidtagna. Vid dessa diskussioner har konstaterats att verk- samheten försökt hantera situationen genom att vara tillmötesgående, och försöka trappa ned konflikten. Ett alternativ skulle ha varit att trappa upp konflikten genom att hyra in väktare för att skydda besökare och anställda, genom att avhysa vid varje enskilt tillfälle problem uppstått. Detta alternativ är en möjlighet som vi kommer att överväga , dock anser barn- och bildningsnämnden att vidtagna åtgärder för att trappa ned konflik- ten måste vara förstahandsalternativet. En ytterligare alternativ väg skulle ha varit att uppmana utsatta medarbetare att polisanmäla alla incidenter för att därigenom få till en prövning enligt lagen om besöksförbud. I sitt beslut uttalade JO Axberger följande. I bibliotekslagen (1996:1596) finns bestämmelser om det allmänna biblio- teksväsendet. I 2 § föreskrivs att till främjande av intresse för läsning och litteratur, information, upplysning och utbildning samt kulturell verksamhet i övrigt ska alla medborgare ha tillgång till ett folkbibliotek. Varje kommun ska ha folkbibliotek. Folkbiblioteket är i första hand till för dem som bor i kom- munen där är beläget, dvs. främst dem som är folkbokförda i kommunen, men även personer som mer tillfälligt vistas i kommunen bör inkluderas (prop. 1996/97:3 s. 207). Bibliotekslagen innebär inte någon detaljreglering av biblioteksverksamhe- ten, som i stor utsträckning faller inom ramen för den kommunala självstyrel- sen. Kommunerna lägger således fast omfattningen av biblioteksverksamhe- 2 009 /1 0:JO1 Ansvaret för biblioteksverksamheten i varje kommun åvilar någon av kommunens nämnder, dvs. JO har i flera beslut uttalat sig om allmänhetens rätt att vistas i myndighe- ters lokaler (se bl.a. JO:s ämbetsberättelse 1982/83 s. 203, beslut i ärende dnr 601-1986, beslut i ärende dnr 1246-1993 och JO 2006/07 s. 408). Den samlade innebörden av JO:s uttalanden är att en myndighets lokaler inte utgör platser där allmänheten har rätt att vistas efter eget gottfinnande. När det gäller biblioteken föreligger dock speciella förhållanden. I den re- dovisade bestämmelsen i bibliotekslagen föreskrivs att alla medborgare ska ha tillgång till ett folkbibliotek. Det framstår som klart att avsikten med biblio- tekslagens bestämmelser är att kommunernas bibliotek ska vara öppna för allmänheten. Det är också på det sättet som biblioteksverksamheten i kom- munerna enligt vedertagen uppfattning bedrivs. Ett kommunalt bibliotek måste således till skillnad från en myndighetslokal betraktas som en plats där allmänheten i princip ska ha rätt att vistas. Det hindrar inte att en kommun kan besluta om allmänna ordningsregler för ett folkbibliotek. Här kan nämnas att JO har godtagit av en kom- mun bestämda regler om att ett biblioteks datorer inte fick användas för sök- ning av bl.a. pornografiskt material (se JO 2001/02 s. 469). Kommunens åtgärd i detta fall var emellertid mycket långtgående. Den var inte inriktad på den allmänna ordningen utan syftade till att inskränka en enskild persons rätt att besöka . Såvitt framkommit åtlyddes kom- munens anvisning. I realiteten syftade åtgärden till att under en lång tidsperi- od portförbjuda anmälaren från och den fick också den effekten. Nämnden har i remissyttrandet åberopat vissa författningsföreskrifter och anfört att dessa utgjort en rättslig bakgrund för dess handlande. De av nämn- den omnämnda bestämmelserna ger emellertid inte författningsstöd för att besluta om tillträdesförbud. Även i övrigt saknas rättsligt stöd för den åtgärd kommunen vidtog gentemot anmälaren. Det meddelande som tillställdes anmälaren torde inte heller ha haft någon rättslig verkan. Det är nämligen inte möjligt att upprätthålla ett förbud för en viss person att besöka en lokal dit allmänheten har tillträde. Det framgår av Högsta domstolens (HD) dom i NJA 1995 s. 84. Fallet gällde en person som av en butiksägare förbjudits besöka dennes butik, eftersom han vid upprepade tillfällen uppträtt störande. Sedan han trots detta återkommit åtalades han för olaga intrång enligt 4 kap. 6 § andra stycket BrB. HD ogillade åtalet. En af- färslokal, dit allmänheten har fritt tillträde under dess öppethållande, omfatta- des enligt HD inte av straffbestämmelsen om olaga intrång. Bestämmelsen kan enligt HD inte tolkas på annat sätt än såsom avsedd att utgöra ett skydd för lokaler och vissa andra utrymmen som inte är tillgängliga för allmänheten. Av detta följer att inte heller en person som förklaras oönskad i en biblioteks- lokal, dit allmänheten har tillträde, gör sig skyldig till olaga intrång om han likväl besöker lokalen. Någon rätt att på grundval av ett meddelande av det här aktuella slaget av- lägsna en person från en bibliotekslokal dit allmänheten har tillträde finns inte heller. Det skulle således inte vara möjligt att ingripa med stöd av nödvärns- 2 009 /1 0:JO1 bestämmelserna i 24 kap. 1 § BrB. Däremot föreligger en rätt till nödvärn mot den som begår eller står i begrepp att begå ett brott exempelvis ofredande eller skadegörelse. Bibliotekspersonalen har givetvis också möjlighet att till- kalla polis för att få en person avvisad, om vederbörande bryter mot de ord- ningsregler som gäller i . I inget av dessa fall spelar det emellertid någon roll om den person saken gäller tidigare förklaras icke önskvärd i loka- len. Om anmälaren efter mottagandet av skrivelsen velat besöka i ett sedvanligt biblioteksärende skulle kommunen med andra ord inte ha kun- nat hindra honom från detta. En myndighet ska självfallet inte meddela förbudsliknande förhållnings- regler till enskilda som det inte finns rättslig grund för att upprätthålla. Det ger sken av att myndigheten har befogenheter som den saknar. Jag har förståelse för att nämnden i den uppkomna situationen sett sig tvungen att agera och noterar den möda som lagts ned på att lösa problemen. Det är i och för sig inte en uppgift för JO att uttala sig om hur nämnden slutli- gen borde ha handlat, men några av de åtgärder som omnämns i barn- och bildningsnämndens yttrande ter sig klart lämpligare än den som valdes. Jag avser då i första hand det som sägs om bevakningsåtgärder och lagen (1988:688) om besöksförbud. Sammanfattningsvis har nämnden sökt utöva myndighet gentemot anmäla- ren utan att ha haft rätt till detta. Anmälaren har uppenbarligen uppfattat det besked han fick som bindande och fogat sig i det. Det finns alltid skäl att se allvarligt på myndigheter som går utanför sina rättsliga befogenheter. i kommun måste därför kritiseras för den skrivelse som tillställdes anmälaren. 2 009 /1 0:JO1 Offentlighet och sekretess samt yttrande- och tryckfrihet Socialtjänst samt hälso- och sjukvård Fråga om socialnämnds utlämnande av uppgifter om enskilds personliga förhållanden till ett kommunalt bostadsbolag (Dnr 3255-2008) I en anmälan till JO framförde ., som är god man för , född , klagomål mot i kommun. . klagade på att sekretessbelagda uppgifter rörande personliga förhållanden hade lämnats ut till (i fortsättningen Bostäder) vid handläggningen av ett ärende om insats i form av särskilt anpassad bostad för vuxna enligt 9 § 9 lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktions- hindrade, LSS. Till anmälan fogade . vissa handlingar. Inledningsvis inhämtades handlingarna i ärendet rörande ansökan om insats enligt 9 § 9 LSS. Därefter anmodades i kommun att inkomma med utredning och yttrande över det som . anfört i sin anmälan till JO. Nämnden anförde i sitt remissvar följande. beviljades , född , särskilt anpassad bostad för vuxna enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktions- hindrade, LSS. Insatsen innebär att den enskilde, till skillnad från insatsen gruppboende, beviljas bostad utan personalstöd. Särskilt anpassad bostad tillhandahålls av Bostäder genom kommunens bostadskonsulent. hade biståndshandläggare ett samtal med sökandens gode man angående beviljad insats. mannen informera- des att en skriftlig begäran om lägenhet hade lämnats till kommunens bo- stadskonsulent som närmast skulle förhandla med Bostäder för att få tillgång till en lämplig särskilt anpassad bostad åt sökanden. Rutinerna i samband med att en begäran om särskilt anpassad bostad läm- nas till bostadskonsulenten är att man lämnar en kort sammanfattning om den sökande i ansökan om bostaden. Förfarandet är nödvändigt för att Bostäder överhuvudtaget ska kunna förmedla lämplig bostad i varje enskilt fall. ringde biståndshandläggare till sökandens gode man för att meddela ett erbjudande om lägenhet till sökanden. mannen ringde tillbaka och tackade nej till detta. ringde gode mannen åter upp biståndshandläggaren, hon hade då varit i kontakt med kommunens bostadskonsulent som uppgett att Bostäder inte godkänner sökanden som hyresgäst. Motiveringen till att sökanden blivit beviljad det tidigare erbjudandet var att den bostaden var ett skyddat boende. mannen var upprörd och undrade vad förvaltningen lämnat för information om sökanden. 2 009 /1 0:JO1 Biståndshandläggaren förklarade för den gode mannen att en kortfattad sammanfattning utifrån utredningen lämnats i samband med begäran om bostad till bostadskonsulenten, helt i enlighet med rutinerna för ärendet. An- gående frågan om skyddat boende informerade biståndshandläggaren att den bostad sökanden blivit erbjuden var en bostad som kommunen hade förtur till och att denna låg i ett hus där det finns ett seniorboende. Under samtalet kom dessa överens om att biståndshandläggaren skulle kontakta bostadskonsulenten för att få ett skriftligt utlåtande om varför Bostäder inte godkänner sökanden som hyresgäst. Vid ett efterföljande samtal bekräftar gode mannen att hon kontaktat Bostäders chef gällande deras motivering till att neka sö- kanden bostad och att hon fick besked att det skulle skickas till handläggaren på kommunen. mannen uppgav att hon ville ha en kopia av utlåtandet eftersom hon tillsammans med en jurist skulle anmäla Bostäder för diskriminering. anlände utlåtande från Bostäder och en kopia skickades till god man. Kort därefter JO-anmälde gode mannen kommuns biståndshand- läggare för sekretessbrott. Frågan blir därför om förvaltningen brustit i sina rutiner och om bistånds- handläggaren eller bostadskonsulenten gjort sig skyldig till olovligt utläm- nande av känsliga uppgifter. Sekretess bryts då den enskilde medgiver till utlämnandet. Det bör därför uppmärksammas att en förfrågan om medgivande är det regelmässiga förfa- randet i samband med att förvaltningen vidarebefordrar känsliga uppgifter. Detta kunde ha gjorts tydligare i detta fall och förvaltningen tar åt sig kritiken i detta hänseende. Förvaltningen vill dock anföra att det ligger i sakens natur, i samband med ansökan om bostad via en tredje part, att vissa uppgifter måste lämnas vidare från den beställande myndigheten. Detta gäller även i samband med att man beställer utförande av vilken insats som helst. Att Bostäder skulle förmedla bostaden var sökanden via sin gode man väl förtrogen med. Denna måste därför ha varit införstådd med att upp- gifter av visst slag varit nödvändiga att vidarebefordras till Bostäder. Vetskapen om att vissa uppgifter skulle lämnas ut måste därför ha nått den gode mannen senast i samband med samtalet .