frsrdg · GX04JO1 · 2009-11-12 00:00:00 — Förhållandena kan emellertid vara annor- lunda när det handlar om en i förväg planerad aktivitet från polisens sida där det med säkerhet kan bedömas vilken information som kommer att förmedlas. JK prövade den här aktuella frågan även i sitt beslut , dnr 6788-06-31. En polisman hade gett ett tv-team tillstånd att filma när poli- sen kroppsvisiterade och kroppsbesiktigade en person i anslutning till ett gripande. Det hade inte gått att vinna kunskap om hur tv-teamet berett sig tillträde till platsen där kroppsbesiktningen utfördes och om detta hade med- getts av någon av polismännen. Den aktuella polismannen hade dock enligt JK brustit i flera avseenden i samband med utförandet av sina tjänsteuppgif- ter. Bland annat hade han inte tydliggjort vad tv-teamet fick filma eller följt filmteamets förehavanden tillräckligt noggrant. JK ansåg att polismannen gjort sig skyldig till tjänstefel och brott mot tystnadsplikt vilka dock efter viss tvekan skulle betraktas som ringa. Han beslutade därför att inte väcka åtal mot denne. En polismyndighets samverkan med ett tv-team föranledde kritik från JK i dennes beslut , dnr 5785-05-21. Denna samverkan hade reglerats endast genom en muntlig överenskommelse mellan myndigheten och produktionsbolaget. Det rörde sig här om ett omhändertagande enligt lagen (1976:511) om omhändertagande av berusade personer m.m. som poli- sen gjorde på en akutmottagning. hade informerat repre- sentanter för bolaget och den personal som medverkade vid inspelningen bl.a. om att filmteamet inte fick åka med i någon polisbil och att polismännen inte 2 009 /1 0:JO1 fick medverka till att filmteamet fick komma in på platser som t.ex. akutmot- tagningar. Enligt sjukhusets utredning hade polispatrullen inte tagit med film- teamet in på akutmottagningen, utan filmteamet hade följt efter poliserna in på sjukhuset och filmat ingripandet genom några glasdörrar. Filmteamet hade sedan följt efter polisbilen till en tillnyktringsenhet där den omhändertagne också filmades. JK konstaterade återigen att samarbetet med tv-teamet inne- bar en löpande förmedling av uppgifter från myndigheten till utomstående. Detta medförde en klar risk att enskilda polismän inte i varje situation skulle hinna eller förmå att överblicka om sekretesskyddade uppgifter röjdes. Det var därför av betydelse att ett sådant samarbete noga planerades och överväg- des på förhand av polisledningen så att de polismän som deltog i en inspel- ning var väl medvetna om de åtgärder som behövde vidtas för att inte sekre- tess skulle röjas i de fall där meddelandefriheten inte gällde. JK ansåg att omständigheterna kring omhändertagandet i det aktuella fallet inte innebar att den omhändertagnes personliga integritet hade beaktats i tillräcklig omfatt- ning. Ett JO-beslut föranledde i att i en skri- velse be utarbeta riktlinjer för hur förbe- håll ska utformas för de situationer när någon vill följa viss polisverksamhet. informerade därför i en skrivelse bl.a. om innehållet i JK:s beslut och om beslutets konsekvenser för polisens verksamhet (RÄS-187-1415/00). Vidare underströk länspolis- mästaren i en skrivelse (dnr AA-187-59628-1999) att det i praktiken inte är möjligt att låta journalister m.fl. följa polisens arbete i t.ex. radiobilarna utan att göra sig skyldig till brott mot sekretessla- gens regler. upprättade sålunda en begä- ran till om att lagändringar utreds som medför större möjligheter att låta medierna följa polisverksamheten (RÄS-187-1455/02; Ju2002/1958). Detta har resulterat i att utredningen och sekretess inom vissa delar av rättsväsendet, m.m. (Ju 2007:13, dir. 2007:120) bl.a. fått i upp- drag att överväga om sekretesslagen bör ändras så att enskilda i studiesyfte kan följa en myndighets verksamhet, t.ex. en polismyndighets operativa verk- samhet, under tystnadsplikt. Utredningens arbete pågår fortfarande. JO:s huvuduppgift är att granska att myndigheter följer lagar och andra för- fattningar i sin verksamhet. Det är i princip bara myndigheter och deras an- ställda som står under JO:s tillsyn. Jag vill således redan nu klargöra att min granskning enbart avser , inte produktionsbolagets, ageran- de i den aktuella situationen. Det är av värde för en myndighet att kunskap sprids om det sätt på vilket den arbetar. Detta kan vara fördelaktigt bl.a. i brottsförebyggande hänseende och vid rekrytering till myndigheten. Myndighetens medverkan i en tv-serie av förevarande slag får emellertid aldrig ta sig sådana former att allmänhetens tilltro till myndighetens verksamhet skadas. Givetvis ska denna medverkan inte medföra att sekretesskyddade uppgifter röjs till skada för den enskilde. 2 009 /1 0:JO1 Om den enskildes lagstadgade skydd i det specifika fallet inte eftersätts har jag i och för sig inget att invända mot att tjänstemän deltar i en tv-inspelning. Den rättsliga regleringen på området medför dock att myndigheten måste iaktta stor försiktighet innan den lämnar ut sekretessbelagda uppgifter om enskilda. I sekretesslagen görs en avvägning mellan den enskildes integritet i olika hänseenden och det allmänna intresset av att kunna följa myndigheternas arbete. Som framgått av den föregående redogörelsen pågår en utredning där frågor om denna gränsdragning aktualiseras. I avvaktan på en eventuell för- ändring som i och för sig kan ifrågasättas från integritetssynpunkt ska naturligtvis gällande regler tillämpas. har därvid att ansvara för såväl sin tillämpning av sekretesslagen som för det faktiska handlande som gjort det möjligt för bolaget att filma den i ärendet aktuella händelsen. kommer i sin verksamhet ofrånkomligen i kontakt med uppgifter som skyddas av sekretess till förmån för den enskilde. För att inte bryta det skydd som den enskilde har enligt sekretesslagen har Kustbevak- ningen utfärdat det ovan refererade sekretessförbehållet. Myndigheten har i sitt beslut emellertid inte identifierat vilket ingripande det varit fråga om. Vidare preciseras inte vilka specifika personer med undantag för fotografen . som beslutet riktar sig till. Vilka dessa är framgår inte heller av Kust- bevakningens yttrande till JO eller av till yttrandet bifogade handlingar. Som framgått av redogörelsen ovan krävs bl.a. att myndigheten meddelar ett indi- viduellt beslut för var och en som får ta del av sekretessbelagda uppgifter och att beslutet preciserar vilka uppgifter det är knutet till. Dessa brister i Kustbe- vakningens beslut medför, enligt min mening, att det uppställda förbehållet inte kan anses uppfylla ställda krav. Detta är särskilt tydligt när det gäller andra personer än H.H. Av det sagda följer att det i förevarande fall inte torde ha funnits en rätt för att enligt 14 kap. 9 § sekretesslagen lämna ut sekretessbelagda uppgifter. Härtill kommer att M.A., i en av obestridd uppgift, talat om att han blev informerad av om filmbolaget först på fråga. Enligt min mening är ett sådant handlande inte förenligt med informa- tions- och serviceskyldigheten i 4 § förvaltningslagen. Ombordvarande tjäns- temän hade genast självmant bort upplysa M.A. om den pågående filminspel- ningen. Jag har genom flera andra anmälningar mot fått ytterli- gare klagomål mot myndighetens medverkan i tv-serien. Jag har valt att inte utreda de ärendena. Jag vill dock ta tillfället i akt att här lämna några allmän- na synpunkter med anledning av dessa. Det har bl.a. gjorts gällande att Kust- bevakningens ingripanden filmats och sänts i tv utan att den person som varit föremål för ingripandet lämnat sitt samtycke till att medverka. Därutöver är jag tveksam till om den anonymisering av inblandade personer som har gjorts i programmen har varit tillräcklig. Härvid är att märka att det kan vara otill- räckligt att i en bildsekvens sudda en persons ansikte när han i övrigt är lätt att identifiera, t.ex. för grannar eller arbetskamrater. Likaså kan t.ex. en båt, likaväl som en bil, vara lätt att identifiera. Omständigheter av dessa slag ger anledning till än större försiktighet innan myndigheten lämnar ut sekretessbe- 2 009 /1 0:JO1 lagda uppgifter även om ett förbehåll som uppfyller kraven enligt 14 kap. 9 § sekretesslagen uppställts vid t.ex. en tv-inspelning. Det som M.A. har anfört i övrigt ger inte anledning till någon åtgärd från min sida. Jag överlämnar en kopia av detta beslut till , som är sär- skild utredare i utredningen och sekretess inom vissa delar av rättsvä- sendet, m.m. Med den kritik som ligger i det anförda avslutas ärendet. Försvarsmaktens agerande i samband med ett haveri av två militära helikoptrar, Försvarsmaktens stöd till civil verksamhet m.m. (Dnr 4061-2007) I ett beslut anförde JO följande. Av handlingarna i ärendet, jämte Statens , framgår bl.a. följande. kolliderade två militära helikoptrar i luften under en övning och störtade utanför samhället i från bebyggelse. Fyra försvarsmaktsanställda omkom. I övningen deltog bl.a. hemvärnet. Olyckan, som inträffade ca , observerades bl.a. av ett hemvärns- befäl som larmade räddningstjänsten och begav sig till olycksplatsen, dit han anlände . Ytterligare tre hemvärnsmän fanns på olycks- platsen. De deltog under hemvärnsbefälets ledning i det inledande räddnings- arbetet. var det fullt med folk på olycksplatsen; här fanns personal från tre räddningstjänster, 1314 polisbilar, press och nyfikna. Om- kring begärde polisen att hemvärnet skulle hjälpa till med avspärr- ningen av olycksplatsen. beordrade Högkvarterets armétaktiska stab Marinbasen att bevaka haveriplatsen, och omkring anlände ytterliga- re hemvärnsmän medan de tre nyssnämnda lämnade platsen. Det ovannämnda hemvärnsbefälet utsåg sig själv till militär insatschef efter kontakter med Marinbasen i . efter frågade polisens insatschef om hemvärnet kunde överta bevakningen av olycksplatsen men fick ett nekande svar. men såvitt framgår oberoende av denna förfrågan utgick en Fragmentary order enligt vilken en militär insatschef samt nio hemvärnsmän avdelades för att samverka med polisens insatschef och med räddningsledare. förklarade olycksplatsen som skyddsobjekt och omkring övertog Försvarsmakten, vars personal anlänt successivt, bevakningsansvaret på platsen. Den militära insatschefen avlöstes . fann Försvarsmakten att regelsystemet inte gav utrymme för beslutet om skyddsobjekt i den situation som förelåg och upphävde detta. 2 009 /1 0:JO1 Härutöver framgår av Försvarsmaktens interna utredning att en hem- värnsman förbjudit fotografering på olycksplatsen trots att de rättsliga förut- sättningarna för fotograferingsförbud saknades. I detta ärende behandlas Försvarsmaktens agerande på olycksplatsen kl. 15.3019.10. . och klagade på hemvärnsmännens age- rande i samband med haveriet. De anförde därvid bl.a. att beväpnade hem- värnsmän, i strid med polisens besked, omkring gjorde gällande att området var ett militärt skyddsområde trots att ett beslut härom fattades först . En mycket svår situation uppstod enligt dem för pressen och all- mänheten i övrigt. Vidare klagade anmälarna på hemvärnsmännens bemötan- de av dem samt på att det inte gick att utreda vilket beslut För- svarsmakten hade fattat och att det därmed inte heller var möjligt att överkla- ga beslutet. De ifrågasatte även beväpnad militär personals rätt att utföra bevakningsuppdrag på ett icke-militärt område. Anmälan remitterades till Försvarsmakten för yttrande. I remissvaret anförde Försvarsmakten, genom överbefälhavaren, general , följande. Försvarsmaktens redovisning av det händelseförlopp som anmälan rör Med anledning av JO:s remiss har Försvarsmakten försökt att klarlägga vad som enligt myndighetens uppfattning utspelade sig på haveriplatsen från tiden för haveriet t.o.m. ca efter det klockslag anmälarna anger (17.30). Försvarsmakten har funnit att följande omständighe- ter är relevanta att redovisa i ärendet. havererade två militära helikopt- rar i närheten av samhället , . Helikoptrarna ingick i en militär övning. Vid haveriet omkom fyra försvarsmaktsanställda. Av Försvarsmaktens personal anlände först tre personer till haveriplatsen. De hade tidigare haft uppgifter inom ramen för den aktuella övningen. Dessa personer bistod polisen vid olycksplatsen med avspärrning av området och var på plats mellan ca kl. 15.4517.30. Försvarsmaktens personal var inte beväpnad. utser ett hemvärnsbefäl med majors tjänstegrad sig själv att vara militär insatschef efter att ha kontaktat Marinbasen, belägen i . Hemvärnsbefälet tar då befälet över en officer och två totalförsvarspliktiga, vilka befann sig på platsen. beordrade Högkvarterets armétaktiska stab Marinbasen att beva- ka haveriplatsen. I ordern som var muntlig angavs inte närmare på vilket sätt bevakningen skulle utföras. Någon egentlig bevakning kom dock inte enligt Försvarsmaktens uppfattning att utföras förrän ca , se vidare nedan. Omkring anlände den beordrade militära bevakningspersonalen ur hemvärnet till olycksplatsen. Antalet hemvärnsmän var fem. Nämnda personal bistod polisens insatschef att upprätta och patrullera olycksplatsens avgränsningar under ledning av den militäre insatschefen (det 2 009 /1 0:JO1 tidigare nämnda hemvärnsbefälet). Hemvärnspersonalen uppträdde inte som poster på platsen och någon postinstruktion hade inte heller beslutats. Omkring begärde polisens insatschef att hemvärnet skulle ta över bevakningen av platsen. Den militäre insatschefen nekade till att utföra upp- giften. tillkännagav Försvarsmakten ett beslut att haveriplatsen skulle utgöra skyddsobjekt enligt lagen (1990:217) om skydd för samhällsviktiga anläggningar m.m. I beslutet angavs att detsamma grundades på 4 § 4 i nyss- nämnda lag. Dagen därpå, , upphävdes detta beslut. påbörjade den militära styrkan den egentliga bevakningen av det beslutade skyddsobjektet. Under den interna utredningen har det framkommit att en hemvärnsman den närmare tidpunkten har inte kunnat klarläggas har uppmanat en person att inte fotografera med hänsyn till anhöriga till de för- olyckade. I utredningen uppges personen självmant ha förstört bildmaterialet. Försvarsmakten är av uppfattningen att polisen svarade för avspärrningar och eventuella begränsningar av tillträde beträffande haveriplatsen fram till . Sedan haveriplatsen enligt ovan nämnda beslut kom att utgöra ett skyddsobjekt kom ansvaret för att bevaka området och att upprätthålla tillträ- desbegränsningen att vila på i första hand Försvarsmakten. Ärendet innefattar rättsliga frågeställningar som bl.a. rör allmänhetens rätt till rörelsefrihet och rätten att inhämta information. I nedanstående översikt anger Försvarsmakten den rättsliga reglering som synes beröra de omständigheter anmälarna tar upp i sin inlaga till JO. I 2 kap. 1 § första stycket 1 (rätteligen andra punkten; JO:s anm.) reger- ingsformen anges att varje medborgare gentemot det allmänna är tillförsäkrad informationsfrihet, vilken innebär frihet att inhämta och mottaga upplysningar samt att i övrigt taga del av andras yttranden. Att exempelvis samtala med andra personer och fotografera är aktiviteter som skyddas av nämnda be- stämmelse. Av 2 kap. 12 § regeringsformen följer att informationsfriheten endast får begränsas genom lag. Informationsfriheten får bl.a. begränsas ge- nom att s.k. avbildningsförbud enligt 7 § andra och tredje styckena lagen om skydd för samhällsviktiga anläggningar m.m. meddelas. Enligt 4 § lagen om skydd för samhällsviktiga anläggningar m.m. får som skyddsobjekt bl.a. förklaras områden där Försvarsmakten, Försvarets materi- elverk eller tillfälligt bedriver övningar, prov eller försök (4 § 4). Enligt 23 § lagen om skydd för samhällsviktiga anläggningar m.m. får re- geringen föreskriva att ett område skall vara militärt skyddsområde. Vilka områden som utgör militära skyddsområden anges i 9 § förordningen (1990:1334) om skydd för samhällsviktiga anläggningar m.m. I sammanhanget vill Försvarsmakten tydliggöra följande. Enligt 2 kap. 2 § förordningen (1996:927) med bestämmelser för Försvarsmaktens personal tillhör hemvärnsmän den militära personalen i myndigheten. Av 19 § förord- ningen om skydd för samhällsviktiga anläggningar m.m. följer att ett beslut om skyddsobjekt inte får överklagas. Försvarsmaktens medverkan i avspärrningen av haveriplatsen På vilken grund polisen spärrade av haveriplatsen är inte närmare känt för Försvarsmakten, och det saknas anledning för myndigheten att anta att sådan grund saknades. Att den militära personal som först var på plats biträdde polisen med att avspärra området var, enligt myndighetens uppfattning, möj- 2 009 /1 0:JO1 ligt enligt föreskrifterna i förordningen (2002:375) om Försvarsmaktens stöd till civil verksamhet. I 7 § nämnda förordning finns dock den i detta sam- manhang relevanta begränsningen att Försvarsmaktens personal inte får användas i situationer där det finns risk för att den kan komma att bruka tvång eller våld mot enskilda. I ärendet har inget framkommit som tyder på att den aktuella personalen har lämnat polisen biträde med andra åtgärder än att fy- siskt spärra av området och eventuellt upplysa om att polisen hade fattat be- slut om den åtgärden. Det har sålunda inte varit fråga om bevakningsåtgärder eller andra liknande åtgärder som kan leda till att tvång eller våld kan komma att brukas mot enskilda. De åtgärder Försvarsmaktens personal vidtog på olycksplatsen kan, enligt myndighetens uppfattning, inte anses stå i konflikt med den nämnda begränsningen avseende tvångs- och våldsanvändning. I den interna utredningen har det inte heller framkommit någon omständighet som tyder på att nyssnämnda personal verkligen har vidtagit någon tvångsåt- gärd mot någon person som har uppehållit sig på eller invid olycksplatsen. Att nämnda personal skulle ha informerat anmälarna, eller andra personer, om att området skulle vara ett skyddsområde har inte heller kunnat klarläggas. Området har aldrig varit ett militärt skyddsområde enligt lagen om skydd för samhällsviktiga anläggningar m.m. Beslutet att området skulle utgöra skydds- objekt fattades, som ovan nämnts, först , varför en sådan upplysning som anmälarna uppger sig ha mottagit under alla omständigheter skulle vara oriktig. När det gäller de åtgärder den militära bevakningspersonal ur hemvärnet som i ett senare skede bistod polisen med att upprätta och patrullera olycks- platsens avgränsningar kan följande anföras. Ett uppträdande som innebär patrullering torde normalt innefatta någon form av bevakning. Bevakning av en plats eller ett område kan leda till situationer där tvång eller våld kan be- höva användas mot enskilda. I detta fall anser Försvarsmakten dock att den interna utredningen inte ger vid handen att dess personals åtgärder var av sådant slag att det förelegat hinder enligt 7 § ovan nämnda förordning att lämna polisen stöd med att upprätta och patrullera området. Inte heller i fråga om här omnämnd personal har den interna utredningen gett vid handen att personalen har vidtagit någon tvångsåtgärd mot någon person som har uppe- hållit sig på eller invid olycksplatsen vid den tid anmälarna anger. I fråga om åtgärder mot den fotografering som enligt uppgift i internutredningen skulle ha ägt rum , se nästa avsnitt. Åtgärden att be en person att upphöra med fotografering En hemvärnsman tillhör, som redovisats ovan, Försvarsmaktens personal. Åtgärder som myndighetens personal bl.a. vidtar mot allmänheten måste självfallet vara rättsenliga. Att uppmana en person att upphöra med ett göran- de som innebär att information inhämtas måste därmed ha stöd i lag. Det beslut om skyddsobjekt som meddelades var inte förenat med för- bud att fotografera olycksplatsen. Hemvärnsmannens åtgärd har sålunda inte varit tillåten. Det har inte av Försvarsmaktens utredning framgått om hem- värnsmannen har uppmanat den fotograferande att förstöra eller radera aktu- ellt bildmaterial. Rätt för Försvarsmakten att utföra bevakning Försvarsmakten anser sig på samma grund som vem som helst ha rätt att utöva tillsyn och bevaka den egendom som myndigheten är satt att förvalta. Att Försvarsmakten bevakar materiel som har skadats i samband med en olycka i syfte att materielen inte skall tillgripas eller ytterligare skall skadas är således tillåten, och även ofta påkallad. Genom föreskrifterna i säkerhets- skyddslagen (1996:627) kan även skyldighet att bevaka materiel föreligga. Bevakning utförs inom Försvarsmakten av särskilt utbildad personal, vanligt- vis benämnd bevakningspersonal. Sådan personal kan utgöras av anställda, 2 009 /1 0:JO1 hemvärnsmän eller totalförsvarspliktiga. Det förekommer även att bevak- ningsföretag anlitas. Även det förhållandet att skadad eller förolyckad personal finns på en olycksplats medför att myndigheten finner det naturligt att vara representerad där med den personal som är lättast tillgänglig. I många fall är det just hem- värnets personal som har störst tillgänglighet. Det är en princip att militär personal som skall lösa uppgifter i insatsorganisa- tionen eller fullgöra bevakningsuppgifter är beväpnade med skjutvapen. När det gäller skyddsvakter som bevakar ett skyddsobjekt enligt lagen om skydd för samhällsviktiga anläggningar m.m. finns föreskrivet i 6 § Försvarsmak- tens föreskrifter (FFS 1996:13) om skydd för samhällsviktiga anläggningar m.m. att skyddsvakten skall vara beväpnad med skjutvapen. En olycksplats som skyddsområde eller skyddsobjekt I enlighet med vad som ovan har angetts har det aktuella området inte utgjort eller varit beläget inom ett militärt skyddsområde. En olycksplats kan inte av den anledningen utgöra ett skyddsområde enligt lagen om skydd för sam- hällsviktiga anläggningar m.m. Ett område kan inte heller endast på den grunden att det har skett en olycka där utgöra ett skyddsobjekt enligt nyss- nämnda lag. När Försvarsmakten fattade det aktuella beslutet om skyddsob- jekt bedömdes platsen för haveriet ha en funktion inom ramen för den övning i vilken de förolyckade helikoptrarna deltog. Vid ytterligare beredning och överväganden gjordes bedömningen att den åberopade be- stämmelsen i 4 § 4 lagen om skydd för samhällsviktiga anläggningar m.m. inte kunde användas som stöd för ett beslut om skyddsobjekt i den aktuella situationen, varför beslutet följaktligen upphävdes. Vid den interna utredningen har det inte framkommit att någon Försvarsmak- ten tillhörig personal har agerat på det sätt anmälarna anger. Vad som har framkommit i ärendet gör dock att Försvarsmakten särskilt har uppmärksammats på vikten av utbildning av all personal som deltar i samverkan med andra myndigheter och kontakter med allmänheten, särskilt i situationer när personalen har upplevt en traumatisk händelse, såsom bl.a. en allvarlig olycka. Försvarsmakten vill framhålla att gränsdragningen mellan polisiär och militär verksamhet skall vara klar. Försvarsmakten avser därför att utarbeta en plan för intensifierad utbildning av myndighetens personal, innefattande även hemvärnets personal, syftande till att säkerställa att de grundlagsfästa opinionsfriheterna inte kränks eller att ingripanden görs på ett sätt som inte är proportionellt eller behövligt. . och kommenterade remissvaret. Kompletterande uppgifter inhämtades per telefon från försvarsjuristen ran , Försvarsmakten, Högkvarteret. Därvid framkom i huvudsak föl- jande. Frågan om Försvarsmaktens personal var beväpnad De tre personer som först anlände till olycksplatsen hade inte sådana uppgif- ter inom ramen för den militära övningen som innebar att de var beväpnade. Dessa var således obeväpnade. De lämnade platsen vid i samband med att annan personal kom dit. Försvarsmaktens personal som anlände utgjorde bevakningsper- sonal som liksom skyddsvakterna ska vara beväpnad. När personal ska vara beväpnad ligger i detta att det även ska finnas ammunition ifall att det 2 009 /1 0:JO1 uppstår behov av att kunna värja sig. Han kan dock inte med säkerhet säga om bevakningspersonalen eller skyddsvakterna faktiskt var beväpnade. Frågan om hur Försvarsmaktens medverkan initierades