frsrdg · GX04JO1 · 2009-11-12 00:00:00 — En jämförelse kan göras med 24 § KvaL där det framgår att en intagen på kriminalvårdsanstalt i den utsträckning det kan ske utan olägenhet, får skaffa sig eller ta emot bland annat böcker, tidskrifter och tidningar. Den bestäm- melsen ger sålunda explicit utrymme för vissa inskränkningar i den i 2 kap. 1 § RF tillförsäkrade informationsfriheten. 31 § LVM innehåller ingenting om 2 009 /1 0:JO1 vilken egendom den enskilde får lov att inneha, utan anger endast att egen- dom av visst slag inte får innehas. I varje enskilt fall krävs det en bedömning av om den ifrågavarande egendomen faller in under kategorierna missbruks- medel, narkotikaverktyg eller annat till men för vården eller ordningen vid hemmet. Man måste vara särskilt försiktig när det gäller att begränsa det fria ordet och förvissa sig om att en begränsning inte föranleds av andra icke ändamålsenliga överväganden. Jag delar den uppfattning som har gett uttryck för. Det kan här tilläggas att 24 § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt, KvaL, änd- rades . Enligt den nuvarande lydelsen får en intagen bl.a. ta emot och inneha böcker, tidskrifter och tidningar, dock inte sådana som kan 1. äventyra ordningen eller säkerheten, eller 2. antas motverka den behandling som den intagne genomgår. I förarbetena till lagändringen (prop. 2006/07:127 s. 31) anförs bl.a. följande. Med böcker, tidningar och tidskrifter som kan anses äventyra ordningen och säkerheten i en anstalt avses exempelvis sådana som uppmanar till brott eller som innehåller beskrivningar av hur man tillverkar föremål som kan användas som brottsverktyg. Att böcker, tidskrifter och tidningar som kan antas mot- verka den behandling som den intagne genomgår inte får innehas skulle kun- na innebära t.ex. att intagna på en behandlingsavdelning för narkotikamiss- bruk inte får inneha litteratur som förhärligar sådant missbruk och att perso- ner som är dömda för sexualbrott kan hindras från att inneha pornografisk litteratur. Vapenkataloger och tidskrifter som uppmanar till brott kan också förbjudas. Olika bedömningar av vilken egendom som får innehas kommer att göras beroende på vilken behandling den intagne genomgår. Bedömningen ska göras utifrån frågan om själva syftet med behandlingen kan antas motver- kas eller inte. Det krävs inte någon konkret bevisning för att behandlingen i det enskilda fallet verkligen motverkas. Det framhölls vidare i propositionen (s. 19) att en reglering som innebär be- gränsningar i de intagnas informationsfrihet måste vara omgärdad av rättssä- kerhetsgarantier för att minimera risken för missbruk, varvid det noterades att Kriminalvårdens beslut i särskilda fall, enligt 74 § KvaL, får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Jag vill inte helt utesluta att omhändertagande av pornografiska tidskrifter med stöd av 31 § LVM i vissa fall kan komma i fråga. Som också anfördes i tidigare citerade betänkande torde (min kursivering) ett temporärt omhändertagande av en tidning med pornografiskt innehåll inte strida mot 31 § LVM och den s.k. ändamålsprincipen i 2 kap. 12 § andra stycket regeringsformen om åtgärden motiveras med hänvisning till vårdfrå- gan. Ett motsvarande synsätt kan möjligen anläggas när det gäller omhänder- tagande med hänsyn till ordningen vid hemmet. Det är emellertid inte alldeles självklart att 31 § LVM, såsom bestämmelsen är utformad, kan anses tydligt innefatta en sådan i lag tillåten begränsning av den grundlagsskyddade infor- mationsfriheten som avses i 2 kap. 12 § första stycket regeringsformen. Det bör i sammanhanget noteras att 31 § LVM numera, efter den skärpning av bestämmelsen som trädde i kraft , innefattar en skyldighet att omhänderta egendom som kan vara till men för vården eller ordningen vid hemmet. Det är inte minst mot den bakgrunden otillfredsställande att det kan 2 009 /1 0:JO1 finnas utrymme för olika uppfattningar i frågan om bestämmelsen över huvud taget kan tillämpas i här aktuellt hänseende. Vidare kan det konstateras att det i LVM inte finns någon bestämmelse som möjliggör ett överklagande av ett omhändertagandebeslut enligt 31 § LVM (jfr 44 § LVM). Enligt min mening kan det rättsäkerhetsintresse som framhölls beträffande intagna i kriminalvårdsanstalt även göras gällande för intagna i LVM-hem. föreslog, utan att i det sammanhanget särskilt beröra den nu uppkomna frågan men med beaktande av den skärpning av bestämmelsen i 31 § LVM som föreslogs, att alla beslut som fattas av Sis i särskilda fall skulle kunna överklagas till länsrätt (s. 451 f.). Regeringen, som då inte hade upplevt något uttalat krav på en ändring i rätten att överklaga beslut, ansåg emellertid att nuvarande ordning fungerade väl och fann inte några vägande skäl att göra ändringar i den (prop. 2004/05:123 s. 47). Tillämpningen av 31 § LVM, särskilt om fråga uppkommer om omhänder- tagande av något annat som kan vara till men för vården eller ordningen vid hemmet, kan sannolikt föranleda bedömningar i enskilda fall som inte är helt okomplicerade i sak. Härtill kommer att det finns ett visst tolkningsutrymme när det gäller frågan om vad som kan inläsas i något annat. Här kan hänvi- sas till bl.a. de tidigare JO-avgöranden som Sis har refererat till i sitt remiss- yttrande. En överklagandemöjlighet skulle kunna bidra till att, genom utveck- ling av praxis, skapa en enhetlig rättstillämpning och vara till stöd för de bedömningar som görs vid LVM-hemmen såvitt nu är i fråga, samt även bidra till en ökad rättsäkerhet för dem som vårdas vid hemmen. Mot bakgrund av vad jag har uttalat finner jag skäl att tillställa Socialde- partementet en kopia av detta beslut för kännedom. Vad som i övrigt har framkommit ger inte anledning till någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida. utredningsskyldighet när yttrande ska lämnas till allmän domstol i ett adoptionsärende; fråga om socialnämnden borde ha försökt att få kontakt med barnen som vistades i (Dnr 2330-2007) . förordnades av polisdomstolen i , Demo- kratiska republiken , till vårdnadshavare för sina tre syskonbarn, födda , 1995 och 1996, som då bodde tillsammans med ., hans hustru och deras barn. . beviljades permanent uppehållstillstånd i . avslog en ansökan om uppehållstill- stånd för syskonbarnen som då vistades i i . avslog ett överklagande av beslut. 2 009 /1 0:JO1 anförde därvid bl.a. att . inte var att anse som förälder till barnen eftersom någon i godkänd adoption inte ägt rum. . vände sig därefter till och ansökte om tillstånd att få adoptera sina tre syskonbarn. Tingsrätten begärde med anled- ning av ansökan ett yttrande av i . Nämnden överlämnade sin utredning till tingsrätten. I utredningen anfördes bl.a. följande. Utredarna har ingen kännedom om de aktuella barnen förutom de uppgifter som . lämnat. Någon bedömning om den aktu- ella adoptionen är till fördel för barnen kan därför inte göras. I en anmälan till JO framförde . klagomål mot och humanistiska förvaltningen i . Klagomålen mot hu- manistiska förvaltningen avsåg bl.a. att förvaltningen inte gjorde något försök att utröna syskonbarnens inställning till adoptionen. Klagomålen mot prövades av JO i ett beslut (JO:s dnr 1306-2007). JO remitterade anmälan till i för yttrande såvitt rörde nämndens handläggning. Som sitt remissvar ingav nämnden ett yttrande som hade upprättats av fa- miljerättssekreterarna vid humanis- tiska förvaltningen. I yttrandet anfördes bl.a. följande. Från , , inkom begäran om yttrande över ansökan om att få adoptera sina tre syskonbarn enligt ovan. Yttrandet skulle vara tingsrätten tillhanda . Utredningstiden förlängdes av tingsrätten till , efter vår begäran. Anledningen till detta var att utredningstiden var alltför kort för att ärendet skulle hinna tas upp vid humanistiska nämndens sammanträde . Eftersom ärendet var av ovanlig art togs kontakt med Myndigheten för in- ternationella adoptioner, , för rådgivning med en erfaren jurist vad gäller handläggningen av ärendet. Vi fick då rådet att i vårt yttrande koncentrera oss på den sökande och hans förhållanden. Under utredningen träffade vi . för samtal, dels samt . Vid det senaste tillfället var fransk tolk närva- rande. . uppvisade handlingar från en Polisdomstol i , Kiri- simbi, , av vilka det framgick att han var vårdnadshavare/förmyndare för de aktuella barnen. Enligt . har detta, i hans hemland samma innebörd som en adoption. Eftersom det framkommit att . var vårdnadshavare/förmyndare för barnen litade vi på de uppgifter han lämnade bl.a. om barnens situation i . Han hade haft ansvaret för dessa barn. Det framkom att han hade för avsikt att även fortsättningsvis ta ansvar och vård om de aktuella barnen och ville att barnen skulle få komma till honom i . Ärendet behandlades vid humanistiska nämndens sammanträde 2006-01- 31. . var närvarande vid sammanträdet. Nämndens beslut blev att ärendet skulle återremitteras för vidare beredning och tas upp vid nästkom- mande sammanträde då . skulle företrädas av tolk. 2 009 /1 0:JO1 nämndens återremiss var nämndens osäkerhet om hur de skulle yttra sig i ärendet. Vid humanistiska nämndens sammanträde förelades nämnden en kompletterande skrivelse i ärendet av . . hade företräde inför nämnden med tolk. Nämnden beslutade att inte avge något yttrande vad gäller adoptionen utan att tingsrätten tillställs utredning samt kompletterande skrivelse som svar på deras begäran om yttrande. Den omständighet att . redan var vårdnadshavare/förmyndare för de aktuella barnen gjorde att vi ställde oss frågande inför adoptionsförfaran- det. Under utredningens gång sökte vi utredare information dels via , dels via tingsrätten och utredde ärendet enligt de anvisningar vi fick. Tanken på att vi utredare skulle ha tagit kontakt med barnen i föresvävade oss aldrig. Vi har på intet sätt haft anledning att betvivla de uppgifter . lämnat eller betvivlat sanningshalten i de handlingar han uppvisat. . bereddes tillfälle att kommentera remissvaret. I ett beslut anförde JO följande. I ärenden om adoption av ett barn som inte fyllt ska enligt 4 kap. 10 § rätten inhämta yttrande från socialnämnden i den kommun där sökanden är folkbokförd. ska, om det inte är olämpligt, söka klarlägga barnets inställning och redovisa den för rätten. hade anmodats av tingsrätten att yttra sig i adoptionsfrågan. Vid ett sammanträde beslutade nämnden att till tingsrät- ten ge in bl.a. en utredning som hade utförts vid nämndens förvaltning. Tjäns- temännen vid förvaltningen hade inte haft någon kontakt med barnen under utredningen. I det yttrande som nämnden har gett in till JO har i den delen anförts bl.a. att Tanken på att vi utredare skulle ha tagit kontakt med barnen i föresvävade oss aldrig. I svensk rätt har det funnits en princip om barnets bästa i mål och ärenden som rör barn (se bl.a. betänkande SOU 1997:116 s. 140 f.). För att den principen ska kunna uppnås är det viktigt att barnet ges möjlighet att komma till tals, vilket även kommer till uttryck i artikel 12 i . Enligt den artikeln ska ett barns åsikter tillmätas betydelse i förhållande till barnets ålder och mognad. lade regeringen fram en proposition om Barns rätt att komma till tals (prop. 1994/95:224). I propositionen föreslogs uttryckliga bestämmel- ser om barns rätt att komma till tals i bl.a. mål och ärenden om adoption, och bestämmelsen i 4 kap. 10 § andra stycket infördes om att soci- alnämnden i ett adoptionsärende, om det inte är olämpligt, ska söka klarlägga barnets inställning och redovisa den till rätten. I propositionen har angetts exempel på situationer när det kan vara olämpligt att försöka ta reda på bar- nets inställning. Så kan vara fallet t.ex. när barnet inte är gammalt eller moget 2 009 /1 0:JO1 nog att ha en egen uppfattning i saken, att barnet är känsligt och labilt och om dess inställning har klarlagts genom annan utredning (a. prop. s. 52). Det har i förevarande fall inte framkommit något som tyder på att det skul- le ha varit olämpligt att efterhöra barnens inställning. Det är därför med viss förvåning som jag noterat att det aldrig föresvävade utredarna att åtminstone försöka ta reda på om det gick att få kontakt med barnen. Om det hade visat sig att en sådan kontakt kunde etableras hade nämnden därefter haft att ta ställning till på vilket sätt som de skulle beredas möjlighet att få komma till tals i ärendet. Enligt remissvaret sökte nämnden vägledning från tingsrätten och Myn- digheten för internationella adoptioner () om hur utredningen skulle bedrivas. Oavsett vilka besked som utredarna då kan ha fått, anser jag inte att det kan ursäkta deras åsidosättande av den lagfästa skyldigheten att i adop- tionsärendet söka klarlägga barnens inställning. De har genom sin underlåten- het åsidosatt en bestämmelse som är av grundläggande betydelse när det gäll- er barns rättigheter. pågår en allmän översyn av reglerna om adoption i 4 kap. , adoptionsutredning. Enligt direktiven ska utredaren bl.a. undersöka vilka åtgärder socialnämnden vidtar vid en begäran om ytt- rande, hur nämndens yttranden utformas och i vilken utsträckning barn får komma till tals (dir. 2007:150). Jag sänder en kopia av detta beslut till utred- ningen för kännedom. Vad . har anfört i övrigt föranleder inget uttalande från min sida. En stadsdelsnämnd hade avslagit en ansökan om försörjningsstöd. Fråga om nämnden har kunnat underlåta att fatta ett beslut med anledning av en ny ansökan om samma sak (Dnr 2392-2007) ansökte vid olika tillfällen hos i om ekonomiskt bistånd (försörjningsstöd) för augustidecember 2006. Ansökningarna lämnades utan bifall. Han inkom dock för sent med sitt överklagande av beslutet för december, varför stadsdelsnämnden avvisade det överklagandet. I en dom biföll länsrätten överklaganden av besluten för augustinovember 2006, och stadsdelsnämnden ålades att lämna försörjningsstöd till honom för dessa månader. I en skrivelse som kom in till förvaltningen ansökte på nytt hos stadsdelsnämnden om försörjningsstöd för . I ett svar anförde handläggaren följande. Du har skickat ett brev angående försörjningsstödet för december månad 2006. Du har överklagat beslutet men vi har avvisat det för det kom in för sent till stadsdelsförvaltningen. Avslaget skickades från stadsdelsförvaltning- 2 009 /1 0:JO1 en den 30/11-2006 och från det datumet hade du på dig att över- klaga. Överklagan kom in den 10/1 och då var det . återkom i frågan i en skrivelse som var ställd till chefen för stadsdels- förvaltningen och som kom in till förvaltningen . Han begärde då att hans ansökan om försörjningsstöd för skulle prövas i sak. I en anmälan, som kom in till JO , framförde klago- mål mot i . Klagomålen gällde att stadsdelsnämnden inte hade fattat något beslut i anledning av hans nya ansökan om försörjningsstöd för . var även missnöjd med att förvaltningen inte hade besvarat den skrivelse från honom som kom in till förvaltningen . I en kompletterande skrivelse, som kom in till JO , fram- förde ytterligare klagomål mot stadsdelsnämnden. Dessa klagomål gällde att stadsdelsnämnden inte fullt ut hade följt länsrättens dom . anmodades att göra en utredning och yttra sig över vad anfört i sin anmälan. I sitt remissyttrande anförde stadsdelsnämnden följande. har uppburit försörjningsstöd av . Han hade innan han flyttade till beviljats försörjnings- stöd från en annan stadsdel. var för den första ansökan i sjukskriven och saknade rätt till sjukpenning. Han har varit sjukskriven. har ansökt om sjukersättning, men av nekats detta, eftersom de läkarintyg som presenterats ej styrkt en nedsatt arbetsförmåga på . nekades bidrag augusti t.o.m. . Han överklagade dessa beslut om avslag till länsrätten. Länsrätten biföll överklaganden och gav honom rätt till försörjningsstöd för perioden augusti t.o.m. . beslutade att inte gå vidare med ett överklagande till kammarrätten eftersom en grannstadsdel i kammar- rätten inte haft någon framgång i ett identiskt mål. överklagande rörande beslut om avslag på ansökan om försörj- ningsstöd för december kom dock in , varför överklagandet avvisades. meddelades beslut om detta med besvärshänvisning. Han har inte överklagat beslutet om att avvisa hans överklagande för december. anser att det inte förekommit några felaktigheter i handläggningen av ärende. Han har fått beslut på samtliga sina an- sökningar om försörjningsstöd. I de fall där besluten gått honom emot har han meddelats skriftligt beslut om detta med besvärshänvisning. Stadsdelsnämn- den har omgående följt länsrättens dom och betalat ut det ekonomiska bistånd som länsrätten ansett ha rätt till. har fått ett skriftligt beslut om avslag för december med besvärs- hänvisning. Han har inkommit för sent med sitt överklagande och stadsdels- 2 009 /1 0:JO1 nämnden har fattat ett beslut om att avvisa överklagandeskrivelsen med be- svärshänvisning. har begärt en ny prövning av rätten till bistånd för december. Vi har meddelat att vi redan prövat och att han haft möjlighet att överklaga beslutet och att vi inte haft för avsikt att prö- va igen. Vi har valt att inte besvara brev av (brevet är feldaterat det kom in till förvaltningen , JO:s anmärkning) eftersom vi redan meddelat honom att vi inte haft för avsikt att göra en ytterligare prövning av rätten till försörjningsstöd för december. Detta kunde vi naturligtvis ha gjort men vi ansåg att den tidigare skriftväxlingen mellan förvaltningen och var tillräcklig. I anledning av kompletterande skrivelse inhämtades från stads- delsförvaltningen kopior av bl.a. ansökningar, beslut och överklaganden i ärende om försörjningsstöd. I ett beslut anförde JO följande. I 27 § förvaltningslagen (1986:223) regleras förutsättningarna för att en myn- dighet ska vara skyldig att ompröva ett tidigare fattat beslut. Myndigheterna har därutöver en självrättelsebefogenhet i vidsträckt mening som tillkommit genom praxis och som utgör ett komplement till bestämmelsen i förvaltnings- lagen. Ett beslut av en myndighet att avslå en framställning binder inte myndig- heten för framtiden. När en part som har fått avslag på en ansökan återkom- mer med en begäran om att myndigheten åter ska pröva saken, är myndighe- ten därför skyldig att ta ställning till ansökan genom ett nytt beslut. Detta gäller oavsett om myndigheten anser att det tidigare beslutet bör ändras eller inte (se /, Förvaltningslagen med kommentarer, s. 320 och s. 333, samt JO:s ämbetsberättelse 2002/03 s. 218). Den omständigheten att det tidigare beslutet inte överklagats (eller överklagats för sent), befriar inte myndigheten från dess skyldighet att pröva en ny framställning om samma sak. hade tidigare avslagit ansökan om försörjnings- stöd för . Hans nya ansökan skulle mot bakgrund av det ovan anförda ha föranlett nämnden att fatta ett nytt beslut i saken. För det fall nämnden bedömde att ansökan skulle avslås, skulle ett formellt beslut ha meddelats. Därefter skulle ha underrättats om beslutet och även om hur han skulle gå tillväga för att överklaga det. Om förvaltningen ansåg att det förelåg hinder mot att pröva ansökan borde nämnden ha fattat ett beslut om att avvisa framställningen. Det beslutet skulle ha kunnat överklaga till länsrätten. I en skrivelse som inkom till förvaltningen begärde att hans ansökan om försörjningsstöd för skulle prövas i sak. Nämnden har uppgett att eftersom redan hade informerats om att nämnden inte hade för avsikt att göra någon ytterligare prövning, bedömdes den tidigare skriftväxlingen vara tillräcklig. Brevet föranledde därför inte någon åtgärd från nämndens sida. Det är enligt min mening förvånande att 2 009 /1 0:JO1 man ansett att handläggningen av ansökan varit korrekt och att skri- velsen inte behövde besvaras. Om förvaltningen hade gjort en mer noggrann analys borde man rimligen ha kommit fram till att det fanns frågetecken rörande handläggningen. Det som i övrigt har framkommit i ärendet föranleder ingen ytterligare åt- gärd eller något uttalande från min sida. 2 009 /1 0:JO1 Stöd och service till vissa funktionshindrade Utdragen handläggning av ett ärende om ersättning för kostnader avseende personlig assistans enligt 9 § 2 LSS (Dnr 1088-2007) AnnSofi W. klagade i en anmälan, som kom in till JO , på . Hon anförde bl.a. följande. Kammarrätten i återförvisade i ett beslut i mål nr 1985- 06 målet till dåvarande socialnämnden, nuvarande socialutskottet, i som har att bereda AnnSofi W. tillfälle att visa att hon haft ersätt- ningsgilla kostnader för personlig assistans under viss angiven tid. Något meddelande med anledning av kammarrättens beslut har jag inte fått. Jag hade emotsett besked om vilka uppgifter som socialutskottet saknar. AnnSofi W. ifrågasatte även kommunens handläggning av hennes framställ- ning om att få ta del av handlingarna i ärendet. Härutöver begärde hon att JO mer allmänt skulle granska hur förutvarande socialnämnden i kommunen hade agerat mot henne . JO tog del av kammarrättens beslut . Därefter remitte- rades anmälan angående kommunens handläggning beträffande tiden efter kammarrättens beslut till Kommunstyrelsen, sociala utskottet, i för utredning och yttrande. Utskottet lämnade som sitt svar på JO:s remiss en skrivelse som hade upp- rättats av socialchefen . I skrivelsen anfördes i huvudsak följande (de åberopade bilagorna har här utelämnats; JO:s anmärkning). AnnSofi W. hemställer i sitt brev att JO granskar socialutskottets (f.d. social- nämndens) hantering av hennes ärende. Ärendet gäller personlig assistans och har pågått . har anlitat juristkompetens från Kommuner och Landsting i detta ärende. AnnSofi W. tar i sitt brev upp fyra punkter som vi besvarar här nedan. I ärendet finns en omfattande dokumentation. Om ni finner att ni vill ta del av tidigare dokumentation så står vi gärna till tjänst med denna. Nedan följer svar på AnnSofi W:s frågor: Dröjsmålet har inget att göra med en förhalning av ärendet i syfte att inte betala ut pengar. Dröjsmålet handlar om att vi anlitat juristkompetens och att detta tagit tid. Svar har för övrigt skickats till AnnSofi W. , där vi förklarat dröjsmålet. Se bilaga 1. har bevarat de handlingar som AnnSofi W. lämnat in. AnnSofi W. har erhållit kopior på alla handlingar för att själv kunna bedöma om allt finns med. Se bilaga 2 och 3. Handlingar är översända till AnnSofi W. Se bilaga 3. Vi beklagar, som nämnts ovan, att det tagit tid med utlämnandet av hand- lingar. Vi har också förståelse för att AnnSofi W. tycker att det tagit . 2 009 /1 0:JO1 JO inhämtade från kommunen journalanteckningarna i AnnSofi W:s ärende för tiden efter kammarrättens beslut . I en förnyad remiss som ställdes till socialförvaltningen i kom- mun begärde JO att det tidigare remissvaret skulle kompletteras med upplys- ningar om, och i så fall när, AnnSofi W. hade beretts tillfälle att inkomma med uppgifter till förvaltningen om hon haft ersättningsgilla kostnader för personlig assistans för tiden från den 16 april 2004april 2005. I ett svar på remissen anförde socialchefen i huvudsak följan- de (de åberopade bilagorna har här utelämnats; JO:s anmärkning). Kammarrätten beslutade att visa ärendet åter till soci- alnämnden. Kammarrätten anförde att nämnden skulle bereda AnnSofi W. tillfälle att visa att hon haft ersättningsgilla kostnader för personlig assistans till 2005-04. AnnSofi W. har beretts tillfälle att visa att hon haft ersättningsgilla kostna- der. I brev från socialförvaltningen daterat (bilaga 1) framkom- mer att AnnSofi W. beretts tillfälle att inkomna med uppgifter angående kost- nader. Kommunen, har dessutom i ett brevsvar till AnnSofi W. daterat 2007- 06-27 (bilaga 2) framhållit att ytterligare handlingar ska inlämnas. AnnSofi W. kom under ärendets handläggning in med ytterligare skrivelser, bl.a. ett yttrande över nämndens yttrande och förvaltningens kompletterande remissvar. I en skrivelse som kom in till JO anförde hon att kommunen ännu inte hade fattat något beslut om ersättningen. Med anledning av vad AnnSofie W. anförde tog föredraganden i ärendet kontakt med för att inhämta uppgifter rörande förvaltningens handläggning efter att kommunens remissvar hade kommit in till JO.