frsrdg · GX04JO1 · 2009-11-12 00:00:00 — Ett flertal frågeställningar rörande vad som avses med att intagna, ska i den utsträckning det kan ske, få tillfälle att utöva sin religion har diskuterats inom personalgruppen vid C-avdelningen tillsammans med anstaltsledningen. Vid avdelningen finns olika former av sysselsättning och studier. Behand- lingsprogram kan inte bedrivas vid avdelningen med anledning av språksvå- righeter hos flertalet intagna. Om förutsättningar finns i form av språkkun- skaper och behov finns, kan intagna placeras vid andra avdelningar inom anstalten, exempelvis behandlingsavdelningen. Enligt 9 § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt skall intagen behandlas med aktning för hans människovärde. Han skall bemötas med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med vistelse i anstalt. Intagen skall visa hänsyn mot anstaltspersonal och medintagna. Han skall rätta sig efter de ordningsregler som gäller för anstalten och de anvisningar som anstaltspersonalen lämnar honom. Enligt 12 § är en intagen skyldig att delta i den verksamhet och ha den sys- selsättning i övrigt som anvisas honom eller henne. Den som får ålderspen- sion enligt lagen (1998:674) om inkomstgrundad ålderspension eller lagen (1998:702) om garantipension får dock inte åläggas att ha någon sysselsätt- ning, och den som har beviljats sjukersättning eller aktivitetsersättning enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring får åläggas att ha sysselsättning bara av den art och omfattning som kan anses lämplig för honom eller henne. Enligt 15 § skall intagen som inom anstalten vill utöva sin religion beredas tillfälle härtill i den utsträckning det kan ske. Det finns ett flertal religioner vars föreskrifter ingriper djupt i åtskilligt som hör till det dagliga livet. I den mån det är möjligt bör hänsyn tas till detta, t.ex. när det gäller matvanor (prop. 1974:20 s. 128). 2 009 /1 0:JO1 En vistelse i präglas av ett flertal inskränkningar i den personliga friheten. Vid en anstalt av högsta säkerhetsklass är dessa inskränk- ningar av naturliga skäl mer omfattande än vid en anstalt av lägre säkerhets- klass. En intagen är bl.a. skyldig att delta i den verksamhet som anvisas honom eller henne. Förflyttning av intagen inom anstalten till programverksamhet sker på bestämda tider. Det är därför inte möjligt att ta hänsyn till speciella önskemål om tider för bön när dessa krockar med tid när intagna ska gå till anvisad sysselsättning. Några intagna vid C-avdelningen har erhållit varning jml 49 § KvaL för att de inte deltagit i anvisad sysselsättning. Deras förklaring i förhör var att de skulle be som sysselsättningstiden startade. En intagen över- klagade beslutet till länsrätten som inte gjorde någon ändring av Kriminalvår- dens beslut. Att någon negativ särbehandling av intagna med annan etnisk bakgrund har skett tillbakavisas av anstalten Kumla. Något stopp för böner har inte skett, däremot kan inte intagna fullt ut styra över tidpunkten för bönestunder då det påverkar den övriga verksamheten i en anstalt i betydande hänseende. Som ovan nämnts delade även länsrätten Kriminalvårdens bedömning gällan- de detta. Anmälarna gavs tillfälle att yttra sig över remissvaret. I beslut anförde JO följande. Enligt 2 kap. 1 § regeringsformen är varje medborgare gentemot det allmänna tillförsäkrad bl.a. religionsfrihet. Med religionsfrihet avses frihet att ensam eller tillsammans med andra utöva sin religion. Till skillnad mot vad som gäller beträffande andra fri- och rättigheter i regeringsformen får religionsfri- heten inte inskränkas. I 15 § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt (kriminalvårdslagen) an- ges att en intagen som inom anstalten vill utöva sin religion ska beredas till- fälle till det i den utsträckning som kan ske. Enligt 12 § kriminalvårdslagen är en intagen skyldig att delta i den verk- samhet och ha den sysselsättning i övrigt som anvisas honom eller henne. Av 9 § framgår att en intagen ska rätta sig efter de ordningsregler som gäller för anstalten och de anvisningar som anstaltspersonalen lämnar honom. I detta ärende har anmälarna, som enligt vad de själva har anfört är utövande muslimer, klagat på att anstalten försökt att avbryta deras fredagsbön. Kriminalvården har i remissvaret medgett detta. Enligt Kriminal- vården var skälet till det att tiden för bön inföll under arbetstid. Några av de intagna fick också skriftliga varningar för att de inte åtlydde personalens tillsägelser om att avbryta bönen. Skyddet för religionsfriheten innebär ett förbud mot bestämmelser, åtgär- der eller rutiner som riktar in sig mot någon viss religionsutövning eller up- penbart syftar till att motverka en viss religiös riktning. Skyddet innebär där- emot i princip varken någon rätt för en trosutövare att vägra att fullgöra plik- ter som åligger honom eller henne eller någon skyldighet för en myndighet att 2 009 /1 0:JO1 anpassa sin verksamhet till trosutövares behov i olika avseenden. När det gäller intagna i kriminalvårdsanstalt innebär själva frihetsberövandet och de rutiner som av ordnings- och säkerhetsskäl gäller i anstalten också faktiska inskränkningar i den intagnes möjligheter att utöva sin religion. Sådana prak- tiska konsekvenser är enligt min mening inte att betrakta som begränsningar, i regeringsformens mening, av religionsfriheten. Av det sagda följer att intagen inte har någon på regeringsformen grundad rätt att vägra delta i anvisad sysselsättning för att i stället ägna sig åt bön. Inte heller bestämmelsen i 15 § kriminalvårdslagen medför en sådan rätt. för kritik mot anstalten föreligger således inte. I anmälan har också framförts klagomål om dåligt bemötande från tre kri- minalvårdares sida. Utredningen ger inte heller i denna del stöd för kritik. Jag vill dock erinra om bestämmelsen i 9 § kriminalvårdslagen. Enligt denna be- stämmelse ska en intagen behandlas med aktning för sitt människovärde. Han ska bemötas med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med vistelse i anstalt. Vad som i övrigt har framkommit föranleder inte något uttalande eller nå- gon annan åtgärd från min sida. (Dnr 4590-2008) I en anmälan, som kom in till JO , framförde N.N. kla- gomål mot Kriminalvården, anstalten Salberga. uppgav att personalen i anstalten öppnade försändelser från advokat och olika myndigheter polis, åklagare m.fl. till honom. hade personalen som jobbade med brevgranskning vid ett flertal tillfällen öppnat försändelser från och dessutom ringt till och lämnat anvisningar om att hans namn inte ska anges på kuvert utan att försändelsen i stället ska adresseras till an- stalten. uppgav vidare att det inte alltid gick att utläsa vem eller vilka som hade genomfört granskningen. uppgav också att personalen hade öppnat ett brev från polisen till honom. I brevet fanns en CD-skiva som inne- höll förundersökningen i ett mål där han skulle vittna. hade han först fått besked om att brevet inte hade kommit till anstalten, men efter att han tjatat på personalen fick han veta att brevet hade beslagta- gits och lagts i förrådet. var också kritisk till att anstalten hade beslutat att han inte fick ta del av innehållet på CD-skivan, trots att det var en anställd i anstalten som i samråd med polis och åklagare kommit fram till att förun- dersökningen skulle skickas på en CD-skiva i stället för i utskriven form. uppgav slutligen att det försvann egendom ur den post som ankom till anstalten. För honom hade det försvunnit i kontanter och nio brev som innehöll böcker, CD-skivor och ljudböcker. 2 009 /1 0:JO1 Ett utdrag ur Kriminalvårdens klientadministrativa system begärdes in och granskades. Kriminalvården anmodades därefter att yttra sig över vad N.N. I sitt remissvar anförde Kriminalvården (), genom regionche- fen , följande. Kriminalvården, , har inhämtat uppgifter från Kriminalvårdsin- spektör samt vårdare som arbetar med hantering av brev m.m. Anstalten Salberga granskar inte advokat- och myndighetsbrev annat än om det finns anledning att anta att avsändaren är oriktig. I avsaknad av mer precisa uppgifter går det inte att närmare bemöta uppgifterna i anmälan. Uppgiften att personal har ringt till skattemyndigheten och påtalat att N.N:s namn inte får stå på kuvertet från skattemyndigheten tillbakavisas från anstalten. Varken personal som utför brevgranskning eller öppnar post ställd till anstalten känner till dessa uppgifter. Däremot stämmer det att breven från skattemyndigheten enbart är adresse- rade till anstalten Salberga. Att så sker är naturligt då det inte rör sig om med- delande från en myndighet utan innehållet är enbart andra brevförsändelser till N.N. Dessa brev hanteras sedan som vanligt, d.v.s. granskning sker i en- lighet med 2528 §§ lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt. Brev som granskas stämplas och det anges med stöd av vilket lagrum granskningen har skett, vilken typ av granskning som har utförts, om den intagne har närvarat vid granskningen eller inte, datum samt vem eller vilka som utfört den. Vad gäller brevet från polisen med en CD-skiva, innehållande en förunder- sökning, så kom brevet till anstalten . Den var ställd till an- stalten Salberga med N.N:s namn under adressen. Namnet var även skrivet inom parentes. Skivan skrevs in i förrådet varvid ett kvitto skrevs ut och skickades till N.N. Kvittot torde ha varit N.N. tillhanda någon dag efter detta. Eftersom en förundersökning normalt inte får innehas under tid i gemen- samhet samt det faktum att dator för läsning av innehållet endast finns att tillgå på avdelningen, medförde det ett svårlöst problem. Personal kontaktade därför polisen som istället skickade hela förundersökningen i pappersformat till anstalten. var då dock inte intresserad av att läsa förundersökningen varför den lades tillsammans med hans övriga tillhörigheter i förrådet. Någon skriftlig ansökan om att inneha CD-skivan lämnades inte av N.N. Däremot samtalade N.N. med bl.a. om denna skiva. Skriftliga ansökningar från intagna ankomststämplas när de tas emot, detta oavsett om de registreras i , KVR eller om de förvaras i klientakten i pappersformat. I ett tidigare yttrande med dnr 4407-2008 anförde Kriminalvården följande. Brev som innehåller pengar förtecknas i en s.k. värdebok och sätts där- efter in på den intagnes konto. I förteckningen anges beloppet, datumet för ankomsten samt avsändare om detta framgår. Brev som inte innehål- ler pengar vidarebefordras till den intagne om det inte kvarhålls. Någon dokumentation, annat än att ange eventuell granskningsåtgärd, om brev som enbart befordras görs självklart inte. Om brevet ska kvarhållas fat- tas däremot ett beslut. På alla anslagstavlor på avdelningarna i anstalten/häktet Salberga finns anslaget ett postgironummer där anhöriga eller andra kan sätta in pengar till enskilda intagna. När frågor kommer från utomstående om hur man ska skicka pengar till en intagen, rekommenderas postgironum- ret framför att skicka pengar i ett brev. 2 009 /1 0:JO1 Böcker och CD-skivor (ej brända) vidarebefordras direkt till avdelningen för befordran och bedömning av innehavsfrågan. Oaktat att N.N. inte med önsk- värd tydlighet anger när breven och pengarna skulle ha försvunnit, är hans påståenden milt sagt anmärkningsvärda. Dylika påståenden är av naturliga skäl också svåra att bemöta. I flera anmälningar har relativt oprecisa påståen- den om att tillhörigheter försvinner från anstalten Salbergas förråd och i brev- granskningen. Det som är gemensamt för dessa anmälningar är att de kommer från en enskild avdelning där N.N. Eftersom förrådet och brevgransk- ningen utför arbetsuppgifter för hela anstalten så är det något märkligt att denna oordning enbart skulle gälla omvårdnadsavdelningen där N.N. Enligt 25 § KvaL ska brev mellan en intagen och en advokat, en svensk myn- dighet eller ett internationellt organ som har av erkänd behörighet att ta emot klagomål från enskilda vidarebefordras utan granskning. Om det finns anledning att anta att uppgiften om avsändare i ett sådant brev till en intagen är oriktig, får brevet granskas i syfte att utreda vem avsändaren är. Enligt 26 § får ett brev till eller från en intagen i anstalt granskas, om det är nödvändigt med hänsyn till ordningen eller säkerheten. Granskningen ska syfta till att undersöka om brevet 1.innehåller något otillåtet föremål, 2.är ett led i en pågående eller planerad brottslig verksamhet, eller 3.är ett led i ett planerat avvikande eller något liknande förfarande. Om en intagen under utredningen av ett disciplinärende hålls avskild från andra intagna, får den intagne också hindras från kontakter med andra perso- ner genom brev i den utsträckning det är oundgängligen nödvändigt för att syftet med utredningen inte skall äventyras. Enligt 27 § får granskning av brev inte vara mer ingående än som är nöd- vändigt med hänsyn till granskningens syfte. Vid öppning av brev ska den intagne vara närvarande, om det lämpligen kan ske. Brev som granskats får hållas kvar, om det är nödvändigt med hänsyn till ordningen eller säkerheten. Den intagne ska underrättas om kvarhållandet så snart det kan ske, om det inte finns synnerliga skäl mot det. Gäller det ett ankommande brev ska den intagne i den utsträckning det är lämpligt få in- formation om innehållet i det. Ett kvarhållet brev ska lämnas ut till den intag- ne så snart det kan ske och senast när den intagne friges, om det inte finns särskilda skäl mot det. Enligt 28 § gäller det som i 2527 §§ är föreskrivet om brev även annan försändelse och annat skriftligt meddelande än brev. Bestämmelserna i dessa paragrafer som rör en intagen gäller även en sammanslutning av intagna. En viktig fråga som har uppmärksammats i detta ärende är frågan hur post till intagna som har skyddad identitet och kvarskrivning hanteras. Skattemyndig- heten skickar inte något meddelande till den intagne utan vidarebefordrar enbart brev och försändelser från andra. I just detta ärende adresserar skatte- myndigheten sitt kuvert till anstalten. I det fall det varit adresserat till N.N. skulle det kunna leda till att ett kringgående av Kriminalvårdens kontroll av införsel av otillåtna föremål samt okontrollerad kommunikation. I övrigt framkommer inget i utredningen som tyder på att N.N. har behand- lats felaktigt. 2 009 /1 0:JO1 Han gav också in kopior av framställningar om ersättning för förlorad egendom, som han och en annan intagen hade lämnat in till anstalten. I beslut anförde JO följande. Enligt 2 kap. 6 § regeringsformen är varje medborgare gentemot det allmänna skyddad mot påtvingat kroppsligt ingrepp även i annat fall än som avses i 4 och 5 §§. Han är därjämte skyddad mot kroppsvisitation, husrannsakan och liknande intrång samt mot undersökning av brev eller annan förtrolig försän- delse och mot hemlig avlyssning eller upptagning av telefonsamtal eller annat förtroligt meddelande. Av 25 § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt (kriminalvårdslagen) framgår att brev mellan en intagen och en advokat, en svensk myndighet eller ett internationellt organ som har av erkänd behörighet att ta emot klagomål från enskilda ska vidarebefordras utan granskning. Om det finns anledning att anta att uppgiften om avsändare i ett sådant brev till en intagen är oriktig, får brevet granskas i syfte att utreda vem avsändaren är. Post som förmedlar till en intagen som har skyddade person- uppgifter ligger i ett särskilt ytterkuvert. På detta ytterkuvert anges att Skatte- verket är avsändare. Det skulle därmed kunna hävdas att en sådan försändelse utgör myndighetspost som ska vidarebefordras till en intagen utan föregående granskning. En sådan tolkning av bestämmelsen i 25 § kriminalvårdslagen framstår emellertid som orimlig och skulle, som Kriminalvården påpekat, kunna leda till ett kringgående av den införselkontroll som sker i anstalter. Jag har alltså inte något att erinra mot att sådana försändelser öppnas. Jag har också fått veta att i sådana fall använder särskilda kuvert, märkta Förmedlingsärende eller Förmedlingsuppdrag. Det borde därmed inte förelig- ga någon risk för att annan post felaktigt bedöms som förmedlingspost. När det gäller hanteringen av den CD-skiva, innehållande förundersök- ningsmaterial, som polisen skickade till N.N. framgår att brevet med CD- skivan faktiskt öppnades av personalen utan att det förelåg någon misstanke om att uppgiften om avsändaren var oriktig. Kriminalvården har, om jag upp- fattat remisssvaret riktigt, förklarat anstaltens handlande med att brevet be- traktades som ett brev till anstalten, eftersom det var ställt till anstalten, med N.N:s namn angivet under anstaltens. Det skulle kunna resas invändningar mot det synsätt som Kriminalvården gett uttryck för beträffande innebörden av adresseringen. Jag inser emellertid att det finns praktiska skäl som talar för en sådan ordning. Jag finner således inte skäl att rikta någon kritik mot anstalten i detta avseende. För tydlighetens skull vill jag dock tillägga, att om det efter öppnandet av ett brev som adres- serats på aktuellt sätt framkommer att brevet är till den intagne personligen, ska brevet därefter hanteras enligt reglerna i kriminalvårdslagen. Om det är är fråga om myndighetspost får brevet alltså inte utsättas för ytterligare gransk- ningsåtgärder enligt 2527 §§ kriminalvårdslagen. 2 009 /1 0:JO1 har också uppgett att det ibland händer att det inte går att utläsa vem som genomfört brevgranskningen. Dessa klagomål är dock för allmänt hållna för att kunna utredas ytterligare. har i sin anmälan slutligen uppgett att föremål som skickats till ho- nom försvunnit efter att de ankommit till anstalten. Detta påstående har tillba- kavisats av Kriminalvården. Uppgift står således mot uppgift. Det framstår inte som meningsfullt att utreda saken ytterligare. Det har i övrigt inte framkommit något som föranleder något uttalande el- ler någon annan åtgärd från min sida. (Dnr 5656-2008) I en anmälan mot Kriminalvården, anstalten Salberga, som kom in till JO , begärde A.A-S., i egenskap av ordförande för ett av de in- tagnas förtroenderåd, att JO skulle granska posthanteringen i anstalten. var den bristfällig såtillvida att det inte tydligt framgick av åsatta granskningsstämplar vem eller vilka som hade utfört granskningen. uppgav vidare att intagna uppmanades, i strid med gällande regler, att öppna myndighetspost i närvaro av personal. Han ifrågasatte slutligen den lösning som personalen erbjöd som villkor för innehav av myndighetshandlingar, nämligen att stryka över vissa uppgifter. bifogade flera granskade kuvert. Kriminalvården anmodades att yttra sig över vad A.A-S. I sitt remissvar anförde Kriminalvården (), genom regionche- fen , följande. Kriminalvården, , har inhämtat uppgifter från kriminalvårdsin- spektör , anstalten Salberga och , vårdare med ansvar för bl.a. granskning av brev. Anstalten Salberga har införskaffat en stämpel för namnförtydligande av de två personer som normalt utför brevgranskning, där både för- och efternamn framgår. Det är alltid två personer som närvarar vid granskningen. Liljeblad uppger att när intagna får myndighetspost öppnar den intagne posten enskilt i ett samtalsrum. Personal närvarar inte i rummet. Vill den intagne sedan ta in brevet på rummet blir det en innehavsfråga. Den intagne får då visa upp innehållet för att innehavsfrågan ska kunna prövas efter att brevet befordrats. Innehavsfrågan prövas inledningsvis formlöst. Om personal godkänner att brevet, med dess innehåll, får innehas, så tar den intagne med sig brevet. Om innehavet inte medges informeras den intagne muntligt. Ofta diskuteras sedan frågan om när och under vilka former som den intagne kan få tillgång till de handlingar som bedömts äventyra ordningen och säkerheten i anstalt. Om den intagne vill få ett skriftligt beslut på att han inte medges innehav så upplyses han om att han skriftligen får ansöka om detta. 2 009 /1 0:JO1 Eftersom KvaL saknar regler om var i anstalten som brev skall befordras, är det upp till varje anstalt att bestämma plats för befordran. Efter att ett brev befordrats, läs överlämnats, tar regler om innehav och husrannsakan över. JO har i flera beslut framhållit att skyddet för förtrolig kommunikation bara gäll- er under tid som ett brev befordras, se bl.a. JO 1994/95 s. 175. JO har i beslut , dnr 4427-2005, konstaterat att en rutin som innebär att myndighetspost befordras till intagna på en plats som de intagna inte har fri tillgång till inte strider mot några författningsbestämmel- ser. Om de sen vill ta med innehållet i brevet till sitt bostadsrum måste de visa upp innehållet för personal för att innehavsfrågan ska kunna prövas enligt 24 § KvaL. Anstalten Salberga befordrar brev till intagna utan föregående granskning. Personalen informerar därefter om att innehavsfrågan måste prövas i det fall den intagne önskar inneha brevet med dess innehåll i bostadsrummet. För att innehavsfrågan ska kunna prövas måste innehållet i brevet kunna granskas. I den mån ett medgivande av innehav av handlingar kan medges om någon del av handlingen tas bort eller görs oläslig, kan inte Kriminalvården se några hinder mot en sådan lösning så länge det är den intagnes eget val. Det rör sig inte om en sekretessfråga utan om ett sätt att kunna medge innehav genom att uppgifter som kan äventyra ordningen eller säkerheten i anstalten inte fram- går. gavs tillfälle att yttra sig över remissvaret. I beslut anförde JO följande. Enligt 25 § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt (kriminalvårdslagen) ska brev mellan en intagen och en advokat, en svensk myndighet eller ett internationellt organ som har av erkänd behörighet att ta emot klago- mål från enskilda vidarebefordras utan granskning. Om det finns anledning att anta att uppgiften om avsändare i ett sådant brev till en intagen är oriktig, får brevet granskas i syfte att utreda vem avsändaren är. Ett förfarande där intagna uppmanas att öppna myndighetspost i närvaro av anstaltspersonal utgör i sig inte brevgranskning. Ett sådant förfarande får emellertid anses strida mot syftet med reglerna om skydd för myndighetspost (se JO 1994/95 s. 175). Anstalten har dock tillbakavisat A.A-S:s uppgifter i denna del. Vad som framkommit utgör inte grund för kritik. I 4 kap. 15 §§ Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om krimi- nalvård i anstalt (KVFS 2008:3), anstaltsföreskrifterna, finns bestämmelser som anknyter till kriminalvårdslagens bestämmelser om brevgranskning. Enligt 4 § ska den intagne underrättas om en granskning. I de allmänna råden till 4 § anges bl.a. att underrättelsen till den intagne bör, då det gäller post till denne, ske genom att det på försändelsen anges med stöd av vilket lagrum granskningen har skett, vilken typ av granskning enligt 3 § som har utförts, om den intagne har närvarat vid granskningen eller inte, datum samt vem eller vilka som utfört den. har lämnat in flera kuvert som varit föremål för granskning. Jag de- lar hans uppfattning att på kuverten åsatta signaturer inte med önskvärd tyd- lighet visar vem eller vilka som utfört granskningen. Anstalten kan inte undgå 2 009 /1 0:JO1 kritik för detta. Jag noterar att anstalten numera använder stämplar där både för- och efternamn framgår. Jag övergår nu till frågan om överstrykning av uppgifter i handlingar. Genom en lagändring som trädde i kraft har bestämmel- serna om innehav i 24 § kriminalvårdslagen skärpts (prop. 2006/07:127). Vad gäller böcker, tidskrifter och tidningar får sådana inte innehas om ordningen eller säkerheten kan hotas eller om den intagnes behandling kan antas mot- verkas. I övrigt får en intagen inneha personlig egendom som är motiverad för en ändamålsenlig verkställighet. I de allmänna råden till 7 kap. 5 § anstaltsfö- reskrifterna anges bl.a. att innehav av t.ex. domshandlingar, beslut och för- hörsprotokoll normalt inte bör tillåtas. Innehav av handlingar kan alltså vägras. Det måste dock i varje enskilt fall prövas om en handlings innehåll är sådant att det är motiverat att vägra den intagne att inneha handlingen.