utskottsdokument · GVA12453f714 · 2008-01-01 00:00:00 — I konventionen finns också bestämmelser som i huvudsak tar sikte på registreringsförfarandet. Dit hör regler om Ett svenskt tillträde till Singaporekonventionen om varumärkesrätt ingivningsdag för en registreringsansökan (artikel 5), klassificering av varor tjänster och därmed sammanhängande frågor (artiklarna 6 och 9), rättelse av felaktiga uppgifter (artikel 12), rättsmedel för en sökande som missat en förelagd frist (artikel 14) samt rätten att yttra sig innan ett beslut om avslag på en begäran meddelas (artikel 21). Även ombuds- och fullmaktsfrågor regleras (artikel 4). Därutöver finns bestämmelser som rör (artiklarna ). Slutligen finns sedvanliga bestämmelser om tillämpningsföreskrifter, upprättande av en generalförsamling m.m., hur ändringar i konventionen ska gå till samt regler om tillträde, utträde, reservationer m.m. (artiklarna ). En närmare beskrivning av innehållet i de flesta av artiklarna och de tillämpningsföreskrifter som hör till dessa finns i avsnitt 5.2 nedan. 5.2.1Ett svenskt tillträde till Singaporekonventionen om varumärkesrätt Förslag: ska tillträda Singaporekonventionen om varumärkesrätt. Skälen för förslaget: Det övergripande syftet med Singaporekonventionen om varumärkesrätt är som framgått i föregående avsnitt att skapa ett modernt internationellt regelverk för att harmonisera och förenkla reglerna för varumärkesregistrering och andra åtgärder som innehavare kan behöva vidta efter registreringen. Singaporekonventionen om varumärkesrätt innebär att flera omotiverat betungande och godtyckliga regler och krav förbjuds. Förfarandet blir därigenom enklare, mer förutsebart och rättssäkert. För de svenska företag som agerar internationellt och Ett svenskt tillträde till Singaporekonventionen om varumärkesrätt som har behov av att skydda sina varumärken i många länder innebär det att onödigt merarbete kan undvikas och att företagens kostnader för att registrera sina varumärken minskar. Särskilt gäller detta för de företag som är verksamma i länder där myndighetsutövningen i högre grad präglas av formalism. För har det av dessa skäl varit naturligt att stödja och aktivt delta i det harmoniseringsarbete som lett fram till Singaporekonventionen om varumärkesrätt. Bestämmelserna i konventionen ligger i linje med svenska förvaltningsrättsliga principer och är i de flesta fall okontroversiella. De förändringar som behöver göras i svensk rätt är relativt begränsade och innebär inte några avsteg från dessa principer. Det är också lämpligt att genomföra dessa ändringar i samband med arbetet med en ny varumärkeslag. Mot denna bakgrund bör tillträda Singaporekonventionen om varumärkesrätt. I de följande avsnitten görs en genomgång av i vilken utsträckning svensk rätt stämmer överens med Singaporekonventionen om varumärkesrätt och av vilka lagändringar som behövs för att ska kunna tillträda konventionen. pågår ett arbete med att ersätta varumärkeslagen (1960:644), VML, med en ny varumärkeslag. Arbetet sker på grundval av det förslag som har lämnat i betänkandet Ny varumärkeslag och ändringar i firmalagen (SOU 2001:26). Precis som i övrigt i promemorian lämnas därför i det följande lagförslag i form av vissa av paragraferna i den kommande nya varumärkeslagen. I den mån kommitténs förslag i SOU 2001:26 innehåller en bestämmelse som behandlar den frågeställning som är aktuell kommer förslaget att avse de ändringar som kan behövas i kommitténs lagförslag. I de fall det behövs en ny bestämmelse som helt saknar motsvarighet i kommitténs lagförslag föreslås även nya inskjutna bestämmelser Ett svenskt tillträde till Singaporekonventionen om varumärkesrätt i den nya varumärkeslagen. En redovisning kommer förstås parallellt att ske av hur förslagen förhåller sig till den nuvarande varumärkeslagen. Vid Patent- och registreringsverkets (PRV) handläggning av varumärkesärenden tillämpas även förvaltningslagen (1986:223). Också denna lag kommer därför att beaktas i det följande när det gäller att bedöma om förfarandet i varumärkesärenden av olika slag stämmer överens med förpliktelserna enligt Singaporekonventionen om varumärkesrätt. Detsamma gäller förstås annan relevant lagstiftning. Behovet av lagändringar till följd av konventionen är relativt begränsat. Generellt är det dock så att flera av de frågor som omfattas av Singaporekonventionen om varumärkesrätt i svensk rätt regleras på förordningsnivå. Promemorian behandlar därför även vissa förordningsbestämmelser som är relevanta och på ett mer översiktligt plan behovet av ändringar i dessa. Det bör i sammanhanget understrykas att den följande framställningen i huvudsak tar sikte på de ändringar som behöver göras till följd av just Singaporekonventionen om varumärkesrätt. Ändringar som behöver eller bör göras av andra skäl behandlas därför inte annat än i undantagsfall. 5.2.2Tillämpningsområdet för Singaporekonventionen om varumärkesrätt artikel 2 Bedömning: Inga ändringar behöver göras i gällande rätt eller i förslag till ny varumärkeslag till följd av artikel 2 i Singaporekonventionen om varumärkesrätt om konventionens tillämpningsområde. Skälen för bedömningen: Frågan om konventionens tillämpningsområde regleras i artikel 2 i Singaporekonventionen om varumärkesrätt. I artikel 2.1 anges att konventionen ska tillämpas på alla kännetecken som kan registreras som varumärken enligt nationell rätt. Vidare följer av artikel 2.2 a att den ska Ett svenskt tillträde till Singaporekonventionen om varumärkesrätt tillämpas på kännetecken för såväl varor som tjänster. Den valda konstruktionen skiljer sig från vad som gäller enligt TLT, i vilken det specificeras vilka slags kännetecken som den är tillämplig respektive inte tillämplig på. Tillämpningsområdet för Singaporekonventionen om varumärkesrätt är mer generellt definierat och innebär att konventionsstaterna inte i sina nationella rättsordningar får ha bestämmelser som står i strid med konventionen för vissa särskilda typer av kännetecken. Om en konventionsstat exempelvis accepterar registrering av hologram eller ljud- och doftmärken ska registreringsbestämmelserna stämma överens med konventionen. (Som framgår av nästa avsnitt kan det däremot ställas olika slags krav på vilka handlingar som ska ges in beroende på vilken typ av varumärke det är fråga om.) I detta sammanhang bör det vidare uppmärksammas att de stater som är anslutna till konventionen enligt artikel 16 måste tillåta registrering av varumärken för tjänster och för sådana märken tillämpa de bestämmelser i som avser varumärken för varor. Enligt artikel 2.2 b ska konventionen däremot inte tillämpas på kollektiv-, kontroll- och garantimärken. Bestämmelser om registreringsförfarandet finns i 12 24 §§ VML. Kompletterande bestämmelser finns i varumärkesförordningen (1960:648), VMF. Registreringsförfarandet är utformat på ett enhetligt sätt och går till på i princip samma sätt oavsett vilket slags varumärke det är fråga om. Det finns inte några särregler för registreringsförfarandet för vissa slags varumärken. Vidare ska vad som i lagen föreskrivs om varor i tillämpliga delar även gälla tjänster (1 § tredje stycket VML). I detta avseende innebär förslag till ny varumärkeslag inte några förändringar. Såväl gällande rätt som kommitténs förslag står således i överensstämmelse med artikel 2 och några ändringar behöver alltså inte göras. Ett svenskt tillträde till Singaporekonventionen om varumärkesrätt 5.2.3Formella krav på en ansökan om registrering artikel 3 Förslag: I den nya varumärkeslagen införs en bestämmelse om att även en sökande från en stat som är ansluten till Singaporekonventionen om varumärkesrätt är undantagen från kravet på hemlandsbevis. Skälen för förslaget: I artikel 3 i Singaporekonventionen om varumärkesrätt anges vilka formella krav som får ställas upp i nationell rätt på en ansökan om registrering av ett varumärke. Bestämmelserna i artikel 3 kompletteras av tillämpningsföreskrifter i regel 3. I artikel 3.1 anges utförligt vilka uppgifter som en konventionsstat får kräva att en ansökan ska innehålla eller som ska bifogas ansökan. Av artikel 3.4 följer att en konventionsstat inte får ställa upp några andra krav i sin nationella lagstiftning. En konventionsstat får kräva att det i ansökan lämnas vissa upplysningar om sökanden och eventuellt ombud (se artikel 3.1 a iivi). I svensk rätt finns bestämmelser om bland annat detta i 17 § VML och i 9 § VMF vilka i dessa hänseenden i sak överstämmelser med artikel 3.1 a ii-vi i Singaporekonventionen om varumärkesrätt. Detsamma gäller för förslag (se 12 § första stycket i förslaget). Någon ändring av dessa bestämmelser är alltså inte nödvändig. Av artikel 3.1 a vii följer att en konventionsstat får kräva att en sökande som vill åberopa prioritet från en tidigare ansökan, s.k. konventionsprioritet, ska ge in en begäran om detta och den utredning som åberopas till stöd för begäran i enlighet med vad som följer av artikel 4 i . Vidare anges i artikel 3.1 a viii att en sökande som åberopar prioritet för varor och/eller tjänster som visats på en internationell utställning, s.k. utställningsprioritet, ska uppfylla de krav som ställs i nationell rätt. I svensk rätt finns bestämmelser om konventionsprioritet i 30 § VML och i 3 och 4 §§ förordningen (1970:495) om Ett svenskt tillträde till Singaporekonventionen om varumärkesrätt utländska varumärken m.m. Utställningsprioritet regleras i 18 § VML och i 16 § VMF. Några sakliga ändringar av nu nämnda bestämmelser behövs inte till följd av Singaporekonventionen om varumärkesrätt. I sammanhanget bör dock nämnas att kommittén har föreslagit att samtliga villkor som en sökande måste uppfylla för att få rätt till prioritet ska framgå av den nya varumärkeslagen och inte som finnas på förordningsnivå (se 18 och 19 §§ i kommitténs lagförslag och SOU 2001:26 s. 200 f.). I artikel 3.1 a ixxii finns bestämmelser om vilken dokumentation som får krävas av sökanden vid registrering av olika slags varumärken. I dessa bestämmelser hänvisas i huvudsak till tillämpningsföreskrifterna, där de materiella reglerna återfinns. I regel 3 anges närmare vad konventionsstaterna får ställa upp för regler när det gäller antalet återgivningar av varumärket. I regeln görs skillnad mellan länder som tillämpar bestämmelser om standardbokstäver och länder som inte gör det. I tillämpas inte några bestämmelser om standardbokstäver. Generellt kan sägas att konventionsstaterna har större handlingsfrihet att ställa upp regler när det gäller vilka avbildningar etc. som ska ges in vid registrering av nya typer av varumärken, exempelvis hologram, färgmärken och ljudmärken (se regel 3.5 och 3.6). För mer traditionella varumärken samt tredimensionella varumärken är regleringen mer detaljerad (se regel 3.23.4). Enligt regel 3.3 a i får, om standardbokstäver inte tillämpas och där märket inte begärs registrerat i en viss färg, inte fler än fem avbildningar av varumärket i svart och vitt krävas av sökanden. För märken som begärs registrerade i en viss färg får enligt regel 3.3 b högst fem avbildningar i svart och vitt krävas och högst fem avbildningar i färg. När det gäller tredimensionella varumärken finns ytterligare bestämmelser i regel 3.4. Dessa bestämmelser innebär bl.a. att registreringsmyndigheten, om den anser att avbildningen av varumärket inte tillräckligt tydligt visar märkets särdrag, kan begära att sökanden ska ge in upp till sex olika avbildningar av märket, eventuellt i förening Ett svenskt tillträde till Singaporekonventionen om varumärkesrätt med en beskrivning av märket. Om registreringsmyndigheten inte heller anser detta tillräckligt kan den begära att sökanden ger in ett exemplar av varumärket. Av artikel 29.1 framgår att en konventionsstat har möjlighet att genom reservation undanta några av bestämmelserna i artikel 3 för vissa slags varumärken. I svensk rätt finns bestämmelser om hur ett varumärke ska återges i 17 § VML. Här anges att märket tydligt ska anges i ansökan. I kommitténs förslag till ny varumärkeslag föreslås att det införs en regel som anger att ansökan ska innehålla en återgivning av märket (12 § första stycket i förslaget). Såväl gällande bestämmelse i VML som den beskrivna bestämmelsen i förslaget står i överensstämmelse med Singaporekonventionen om varumärkesrätt och behöver alltså inte ändras till följd av konventionen. Frågan om vilket antal avbildningar som ska ges in regleras i 9 och 10 §§ VMF. Om det är fråga om registrering av ett figurmärke eller en utstyrsel ska ansökan innehålla en reproducering av märket som är lämpad för avbildning (9 § första stycket 3 VMF). En ansökan som avser registrering av ett figurmärke eller en utstyrsel, ska innehålla särskilda avbildningar av varumärket i minst tio exemplar i ett format som inte överstiger 8 gånger . Om märket begärs registrerat i färg, ska minst fem av avbildningarna vara i färg och fem i svart och vitt (9 § andra stycket VMF). PRV kan under vissa förutsättningar kräva att sökanden presenterar kompletterande utredning. I de fall där verket finner det påkallat ska sökanden skriftligen beskriva märket och ange vad som enligt sökandens mening karaktäriserar märket (10 § första stycket VMF). Om registreringen avser en varuutstyrsel ska sökanden, om verket anser att det behövs, ge in ett exemplar av varustyrseln för förvaring hos myndigheten. Myndigheten får i särskilda fall medge att avbildningar ges in i ett större format än 8 gånger . De svenska bestämmelserna i 9 § andra stycket VMF om vilket antal avbildningar som ska ges in stämmer alltså inte till Ett svenskt tillträde till Singaporekonventionen om varumärkesrätt fullo överens med vad som tillåts enligt tillämpningsföreskrifterna till Singaporekonventionen om varumärkesrätt. Bestämmelserna i i dessa avseenden behöver därför ändras så att de stämmer med tillämpningsföreskrifterna. Därutöver finns i svensk rätt ett krav på att en avbildning ska ha ett visst format. Direkt stöd för bestämmelsen om att avbildningarna inte får överstiga 8 gånger saknas visserligen i tillämpningsföreskrifterna. Formatet 8 gånger är emellertid det som används i det modellformulär angående ansökan om varumärkesregistrering som finns fogat till tillämpningsföreskrifterna (Form No. En konventionsstat som väljer att föreskriva att detta modellformulär alltid ska användas kommer alltså att kräva avbildningar i det formatet. Samma format används för övrigt också i de modellformulär som används inom Madridsystemet för internationell registrering av varumärken. Enligt uppgift pågår en översyn inom i dess avseende just formatet för avbildningar. Det verkar mot denna bakgrund inte som om avsikten varit att Singaporekonventionen om varumärkesrätt skulle innebära att man nu gjorde avsteg från tillämpningen av formatet 8 gånger . Vad gäller bestämmelserna i framstår det som lämpligast att avvakta det fortsatta internationella arbetet på området. Eftersom det är fråga om en förordningsbestämmelse kan en framtida ändring på denna punkt ske snabbt och enkelt. Enligt artikel 3.2 får en ansökan avse registrering för flera olika varor och/eller tjänster, oberoende av om varorna eller tjänsterna faller under en eller flera klasser enligt Niceklassifikationen. Detta stämmer överens med vad som gäller enligt svensk rätt (se 17 § och 1 § tredje stycket VML). har inte föreslagit någon förändring i detta avseende. Av artikel 3.4 följer att konventionsstaterna inte får ställa upp några krav på en ansökan som inte har stöd i artikel 3.1, 3.3 eller 8 i konventionen. Här räknas också särskilt upp fyra förbjudna Ett svenskt tillträde till Singaporekonventionen om varumärkesrätt Av relevans för svensk rätt är förbudet i artikel 3.4 iv mot att konventionsstat kräver att en sökande ger in ett s.k. hemlandsbevis som visar att varumärket har registrerats i en annan konventionsstat eller i en stat som är part till Pariskonvention. Förbudet mot krav på hemlandsbevis gäller dock inte om sökanden åberopar artikel 6quinquiesP P i och begär att varumärket ska registreras såsom det är registrerat i hemlandet (s.k. telle-quelle-registrering). gäller enligt 28 § VML och 9 § tredje stycket VMF att utländska sökanden som inte bedriver näringsverksamhet i ska visa att märket är registrerat för honom i hemlandet för de varor ansökningen avser här i . Enligt 28 § andra stycket VML får regeringen, under förutsättning av ömsesidighet, föreskriva att första stycket inte ska tillämpas beträffande viss främmande stat. Sådana föreskrifter har meddelats i förordningen (1970:495) om utländska varumärken m.m., bl.a. för stater som är anslutna till , se 1 §. En ratificering av Singaporekonventionen om varumärkesrätt kräver att därutöver undantar sökande från stater som är anslutna till också den konventionen från kravet på hemlandsbevis. har föreslagit att bestämmelserna om bl.a. hemlandsbevis ska anges direkt i den nya varumärkeslagen och inte som finnas på förordningsnivå (se 35 § i förslaget till ny varumärkeslag). För att uppfylla kraven enligt artikel 3 i Singaporekonventionen om varumärkesrätt måste kommitténs förslag ändras så att även en sökande från en stat som ansluten till den reviderade varumärkeskonventionen undantas från kravet på hemlandsbevis. I artikel 3.5 finns en bestämmelse om konventionsstaternas möjligheter att kräva att bevisning ges in till registreringsmyndigheterna från sökanden. Bestämmelsen innebär att bevisning till stöd för en uppgift i en ansökan får krävas in endast om det finns rimliga skäl att betvivla uppgiftens riktighet. Varken i den nuvarande varumärkeslagen eller i förslaget till ny varumärkeslag finns några bestämmelser om vilken bevisning Ett svenskt tillträde till Singaporekonventionen om varumärkesrätt registreringsmyndigheten får kräva in från sökanden. Inte heller i förvaltningslagen finns några uttryckliga bestämmelser som reglerar frågan. Den begränsning i rätten att kräva in bevisning som följer artikel 3.5 stämmer dock väl överens med vad som gäller enligt svenska förvaltningsrättsliga principer. Några särskilda lagregler om detta behövs därför inte. I övrigt innebär inte artikel 3.13.3 i Singaporekonventionen om varumärkesrätt något behov av ändringar i vare sig gällande rätt eller förslaget till ny varumärkeslag. Sammanfattningsvis kräver alltså artikel 3 att det görs en ändring i förslag till ny varumärkeslag när det gäller kraven på hemlandsbevis. Vidare behöver vissa ändringar göras i fråga om hur ett varumärke ska avbildas i en ansökan om registrering. I det sistnämnda fallet blir det dock bara fråga om förordningsändringar. 5.2.4Ombuds- och fullmaktsfrågor artikel 4 Förslag: Bestämmelserna om ombudskrav i den nya varumärkeslagen utformas så att det framgår att endast i fall då en sökande eller innehavare varken har hemvist i eller bedriver näringsverksamhet som har etablerats i får PRV kräva att denne ska ställa ombud för sig. Skälen för förslaget: Artikel 4 i Singaporekonventionen om varumärkesrätt innehåller bestämmelser om vilka regler som konventionsstaterna får ha i fråga om ombud, fullmakter och delgivningsadresser. Det bör nämnas att dessa regler skiljer sig åt från de regler om ombud som finns i artikel 7 i patenträttskonventionen (, PLT). Enligt artikel 4.2 a är det tillåtet för en konventionsstat att kräva att bl.a. den som ansöker om eller innehar en varumärkesregistrering ska vara företrädd av ombud, om sökanden varken har sin hemvist i staten eller bedriver näringsverksamhet som har etablerats i konventionsstaten. Ett svenskt tillträde till Singaporekonventionen om varumärkesrätt engelska versionen av konventionen används uttrycket a real and effective industrial or commercial on its territory.) Enligt artikel 4.3 får konventionsstaterna ställa krav på att skriftlig fullmakt ges in i de fall en sökande eller annan företräds av ett ombud. I VML ställs inte något generellt krav på att en sökande ska vara företrädd av ombud. För det fall sökanden företräds av ett ombud ställs enligt 9 § VMF endast krav på att ombudets namn och adress anges i ansökan. Något krav på att fullmakt ska ges in i registreringsärenden ställs däremot inte upp i VML. Detsamma gäller för senare framställningar till PRV, exempelvis en ansökan om anteckning av ny adress. I 9 § förvaltningslagen anges att den som för talan i ett ärende får anlita ombud eller biträde. Inte heller i denna bestämmelse regleras i vilka fall fullmakt ska ges in. Om den som uppträder som ombud inte självmant styrker sin behörighet med en fullmakt får myndigheten med ledning av det allmänna kravet i 7 § förvaltningslagen att handläggningen ska vara så enkel, snabb och billig som möjlig utan att säkerheten eftersätts avgöra om fullmakt behövs. I ärenden av större betydelse bör en myndighet dock begära in fullmakt (/, Förvaltningslagen med kommentarer, 2 uppl., s. 112). Det kan nämnas att PRV utfärdade nya riktlinjer om i vilka fall verket kräver att en skriftlig fullmakt ska ges in. I riktlinjerna anges bl.a. att skriftlig fullmakt krävs vid en begäran om att en registrering ska avföras eller att varuförteckningen ska begränsas (detsamma gäller i invändningsärenden), anteckning av ny innehavare, anteckning om licens, anteckning av nytt ombud och vid ansökan om pantsättning av ett varumärke. Därutöver krävs skriftlig fullmakt om det råder oklarhet i ombudets behörighet. Riktlinjerna justerades när det gäller hanteringen av anteckningsärenden i vissa situationer. Enligt artikel 4.3 d är det som framgått tidigare tillåtet för konventionsstaterna att ha regler som möjliggör förelägganden om att fullmakt ska ges in i de fall en sökande eller innehavare Ett svenskt tillträde till Singaporekonventionen om varumärkesrätt företräds av ett ombud. Den tidsfrist som ges för att ge in en fullmakt får emellertid inte vara kortare än vad som följer av tillämpningsföreskrifterna. Enligt regel 4.3 i tillämpningsföreskrifterna måste tidsfristen för att uppfylla ett sådant föreläggande vara minst en månad om sökanden har sin hemvist i staten för vilken registrering söks och om sökanden har sin hemvist utanför staten för vilken registrering söks. Några sådana tidsangivelser finns inte i svensk rätt och inte heller i förslag till ny varumärkeslag. Det kan inte heller anses nödvändigt att införa några särskilda lagregler där dessa tidsangivelser uttryckligen anges. Några bestämmelser i förslaget till ny varumärkeslag behövs alltså inte på denna punkt. Möjligen kan det övervägas om det av tydlighetsskäl bör framgå av förordningsbestämmelser att PRV måste ge sökandena minst dessa tidsfrister för det fall fullmakt krävs in. Mycket talar dock för att detta inte behövs. Man bör kunna utgå från att myndigheten väl känner till och tillämpar bestämmelserna i om varumärkesrätt om ansluter sig till konventionen. I 31 § VML finns ett krav på att innehavare av ett registrerat varumärke som inte har hemvist i ska ha ett här i bosatt ombud och att anteckning om ombudet ska göras i varumärkesregistret. har föreslagit att en i huvudsak motsvarande regel ska tas i den nya varumärkeslagen (se 37 § tredje stycket i förslaget). Enligt förslaget ska det emellertid inte som krävas att ombudet ska vara behörigt att företräda innehavaren i allt som rör varumärket, utan det ska vara tillräckligt att ombudet är behörigt att ta emot delgivning av stämning, kallelser och andra handlingar i mål och ärenden om varumärket med undantag av stämning i brottmål och av föreläggande för part att infinna sig personligen inför domstol. Kommittén har därutöver föreslagit att det införs en möjlighet att förelägga en sökande som inte har hemvist i att ställa ombud för sig och att anmäla ombudet till PRV. Ombudet ska enligt förslaget ha hemvist här i landet och ha behörighet att ta emot delgivning i ärendet (se Ett svenskt tillträde till Singaporekonventionen om varumärkesrätt vidare avsnitt 5.4 i SOU 2001:26).