utskottsdokument · GVA12453f714 · 2008-01-01 00:00:00 — Dessa frågor regleras i 14 § VMF. Genom hänvisningen till 9 § första stycket 1 och 2 VMF klargörs att en sådan ansökan ska innehålla samma uppgifter om sökanden och eventuellt ombud som ursprungsansökan. Är sökanden någon annan än den nye innehavaren, ska ansökan dessutom innehålla dennes godkännande av den begärda åtgärden. De nu redovisade bestämmelserna är tillåtna enligt artikel 11 och behöver alltså inte ändras vid ett svenskt tillträde till Singaporekonventionen om varumärkesrätt. När det gäller de handlingar som ska bifogas en begäran kan det däremot ifrågasättas om de svenska reglerna överensstämmer med artikel 11. Enligt 14 § andra stycket VMF ska till ansökan bifogas dels en handling som styrker märkesrättens övergång och där det framgår om övergången skett med eller utan samband med övergången av den rörelse till vilket varumärket hör, dels ett hemlandsbevis, om märket registrerats med stöd av föreskrifter som meddelats med stöd av 29 § VML (s.k. telle quelle registrering). Artikel 11 kan inte anses ge stöd för att kräva att en ansökan om anteckning av ny innehavare innehåller uppgift om huruvida övergången skett i samband med en överlåtelse av en rörelse. Det är inte heller tillåtet att kräva in ett hemlandsbevis i dessa situationer. VMF bör därför ändras på så sätt att dessa båda krav slopas. Ett svenskt tillträde till Singaporekonventionen om varumärkesrätt 5.2.10Rättelse av misstag artikel 12 Bedömning: Inga lagändringar eller ändringar i lagförslag behövs när det gäller möjligheten till rättelse av misstag enligt artikel 12 i Singaporekonventionen om varumärkesrätt. Skälen för bedömningen: I artikel 12 i Singaporekonventionen om varumärkesrätt finns bestämmelser om i vilken utsträckning en konventionsstat ska tillåta rättelse av misstag. Av artikel 12.1 följer att det ska vara möjligt att begära rättelse av en uppgift i registret som beror på en felaktig uppgift som lämnats i en ansökan eller i en annan begäran som skickats in till myndigheten. Motsvarande ska enligt artikel 12.2 gälla för en uppgift i en ansökan. Misstag som gjorts av registreringsmyndigheten ska enligt artikel 12.5 på begäran eller självmant rättas av myndigheten. Någon avgift får inte tas ut för en sådan rättelse. I artikel 12 definieras inte vilka slags misstag som ska kunna rättas. Det anges med andra ord inte om rättelsemöjligheten ska kunna användas för exempelvis fel som består i felaktig rättstillämpning eller om användningsmöjligheten ska vara begränsad till skrivfel och liknande. I artikel 12.6 finns emellertid en bestämmelse enligt vilken en konventionsstat inte är skyldig att tillämpa bestämmelserna om rättelse på misstag som inte kan rättas enligt nationell rätt. VML innehåller inte någon reglering av möjligheten att få rättelse av ett misstag och förvaltningslagens regler blir därför tillämpliga. Enligt 26 § förvaltningslagen kan beslut som innehåller en uppenbar oriktighet på grund av myndighetens eller någon annans skrivfel, räknefel eller liknande förbiseende rättas. Innan rättelse sker ska myndigheten ge den som är part tillfälle att yttra sig, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild och åtgärden inte är obehövlig. Med stöd av denna bestämmelse kan en uppenbart oriktig uppgift i varumärkesregistret rättas oavsett om denna beror på en felaktig uppgift som lämnats i ansökan eller att myndigheten Ett svenskt tillträde till Singaporekonventionen om varumärkesrätt har gjort fel. Bestämmelsen i artikel 12.6 innebär att det inte finns någon skyldighet att införa en mer långtgående möjlighet till rättelse av beslut än den som finns i svensk rätt . Som nämnts tidigare ska enligt artikel 12.2 rättelse på motsvarande sätt också kunna ske av en uppgift i en ansökan. Förvaltningslagen innehåller inte någon bestämmelse om rättelse av sådana uppgifter, dvs. uppgifter som inte finns i ett beslut. Det finns dock inte något hinder enligt svensk rätt mot att PRV på begäran av sökanden genom en tjänsteanteckning eller på annat lämpligt sätt gör en rättelse av en uppenbart oriktig uppgift i en ansökan. Enligt uppgift från PRV görs ibland, efter kontakt med sökanden, rättelser i ansökningar på detta sätt. Sammanfattningsvis kräver ett svenskt tillträde till Singaporekonventionen om varumärkesrätt således inte några lagändringar i denna del. Inte heller påverkas lagförslag av artikel 12 i konventionen. 5.2.11Registreringens giltighetstid och förnyelse av en registrering artikel 13 Bedömning: Inga ändringar behöver göras i gällande lag eller i förslag till ny varumärkeslag till följd av artikel 13 i Singaporekonventionen om varumärkesrätt om registreringens varaktighet och om förnyelse av en registrering. Skälen för bedömningen: I artikel 13 i Singaporekonventionen om varumärkesrätt finns bestämmelser om en varumärkesregistrering ska gälla och om förnyelse av en varumärkesregistrering. I artikel 13.1 anges dels vilka formella uppgifter som en konventionsstat får kräva att en begäran om förnyelse ska innehålla, dels vilka krav som får ställas när det gäller förnyelseavgifter. De uppgifter konventionsstaterna får begära är av likartad karaktär som för en ansökan, t.ex. uppgift om namn och adress, ombud m.m. (se 13.1 a iviii). Av regel 8 i tillämpnings- Ett svenskt tillträde till Singaporekonventionen om varumärkesrätt föreskrifterna framgår att en ansökan om förnyelse ska kunna ges in och förnyelseavgift kunna betalas som sträcker sig från åtminstone registreringen upphör till åtminstone efter det att registreringen har upphört. Tilläggsavgift får tas ut i de fall begäran om förnyelse ges in efter registreringsperiodens utgång. Konventionsstaterna får enligt artikel 13.2 inte ställa upp några andra krav än sådana som har stöd i konventionen. I artikel 13.4 finns en viktig regel om att registreringsmyndigheterna i samband med förnyelse av en registrering inte får göra någon materiell granskning av registreringen. Av artikel 13.5 framgår att en registrering ska gälla . Detsamma gäller varje gång en registrering förnyas. I svensk rätt finns bestämmelser om registreringens varaktighet och om förnyelse i 2223 §§ VML. Av dessa bestämmelser framgår att en registrering gäller från den dag då registreringsansökan gavs in till dess förflutit från registreringsdagen samt att en registrering kan förnyas på innehavarens begäran varje gång från utgången av den föregående registreringsperioden. En ansökan om förnyelse görs skriftligen och får göras tidigast före och senast efter registreringsperiodens utgång. Om ansökan bara avser förnyelse ska inbetalning av förnyelseavgiften till PRV anses utgöra en ansökan om förnyelse. Vid handläggningen av en förnyelseansökan tillämpas de handläggningsregler som gäller vid ansökan om registrering (se 19 § VML). I förslag till ny varumärkeslag finns i huvudsak motsvarande bestämmelser i 2627 §§. Det kan således konstateras att reglerna i såväl den nuvarande varumärkeslagen som den föreslagna nya varumärkeslagen överensstämmer med artikel 13. Någon ändring i de svenska lagbestämmelserna eller i förslaget till ny varumärkeslag behövs alltså inte vid ett svenskt tillträde till Singaporekonventionen om varumärkesrätt. I 12 § VMF finns kompletterande bestämmelser om vad en ansökan om förnyelse ska innehålla. Av första stycket följer att Ett svenskt tillträde till Singaporekonventionen om varumärkesrätt sökanden, förutom vissa formella uppgifter, ska ange de begränsningar i skyddsrätten som sökanden önskar göra. I tredje stycket anges närmare hur en förnyelse som görs enbart i form av inbetalning av förnyelseavgiften ska gå till. Även dessa bestämmelser stämmer överens med artikel 13. I vissa fall krävs det enligt 12 § andra stycket VMF att sökanden ger in ytterligare handlingar. Om sökanden är någon annan än den som är antecknad som innehavare, ska till ansökan fogas en handling som styrker sökandens rätt till märket (punkt a). En sådan situation kan uppstå t.ex. om varumärket har överlåtits, men den nye innehavaren inte har begärt att detta ska antecknas enligt 33 § VML. I artikel 13 finns det emellertid inte något stöd för att ställa upp sådana villkor för att en ansökan om förnyelse ska beviljas. En annan sak är att det enligt artikel 11 är tillåtet för konventionsstaterna att kräva in en sådan handling som ett villkor för att ny innehavare ska kunna bli antecknad i registret. Artikel 13 medger inte heller att det vid förnyelse ställs krav på att sökanden i vissa fall ska ge in ett hemlandsbevis såsom föreskrivs i punkt b. Vid ett svenskt tillträde till Singaporekonventionen om varumärkesrätt måste alltså de krav som finns i 12 § andra stycket VMF utgå. 5.2.12Anstånd, återupptagen handläggning och återställande av försutten tid artikel 14 Förslag: I den nya varumärkeslagen införs en möjlighet att återuppta en avskriven ansökan i enlighet med vad har föreslagit, dock att rätten till återupptagande inte ska vara begränsad till en gång per ansökan. Skälen för förslaget: Artikel 14 i Singaporekonventionen om varumärkesrätt innehåller bestämmelser om anstånd och återupptagen handläggning samt återställande av försutten tid. Kompletterande bestämmelser finns i regel 9 i tillämpningsföreskrifterna. Ett svenskt tillträde till Singaporekonventionen om varumärkesrätt Enligt artikel 14.1 får det i nationell rätt finnas möjligheter att begära anstånd innan en frist gått ut. Det är alltså tillåtet för konventionsstaterna att ha en ordning där registreringsmyndigheten, som är fallet i , genom anstånd kan förlänga en frist som angetts i exempelvis ett kompletteringsföreläggande till sökanden. Enligt artikel 14.2 måste något eller några av följande rättsmedel stå till buds för en sökande som har försuttit en frist: -förlängning av den försuttna fristen, -återupptagen handläggning, -s.k. reinstatement of rights, dvs. närmast men inte exakt motsvarande återställande av försutten tid, för det fall fristen försuttits trots att sökanden vidtagit alla de åtgärder som kunnat förväntas av honom. Av artikel 14.3 framgår att konventionsstaterna i vissa undantagssituationer som anges i tillämpningsföreskrifterna inte behöver tillämpa något av de angivna rättsmedlen. Utöver dessa uttryckligen angivna undantagssituationer måste alltså något av rättsmedlen erbjudas för varje tänkbar frist. Undantagssituationerna finns angivna i regel 9.4. De frister som undantagits är sådana frister för vilka ett rättsmedel enligt artikel 14.2 har beviljats (regel 9.4 i), frister för att begära en åtgärd enligt artikel 14 (regel 9.4 ii), frister för att betala förnyelseavgift (regel 9.4iii), överklagandefrister (regel 9.4 iv), frister i flerpartsärenden (regel 9.4 v), frister för att begära prioritet (regel 9.4 vi), frister för att begära en ny ingivningsdag (regel 9.4 vii) samt frister för att korrigera eller ändra ett prioritetskrav (regel 9.4 viii). I den nuvarande varumärkeslagen finns inte någon bestämmelse om rättsmedel för det fall en frist har försuttits. Det finns dock normalt inget som hindrar att sökanden i en sådan situation ger in en ny ansökan. När lagen infördes övervägdes om det inte borde finnas en möjlighet att återuppta handläggningen av ett ärende. I förarbetena gjordes dock bedömningen att det inte fanns behov av en bestämmelse om detta. Det framhölls att det, till skillnad från vad som gäller inom patenträtten, inte finns Ett svenskt tillträde till Singaporekonventionen om varumärkesrätt något nyhetskrav inom varumärkesrätten och det därför inte finns samma intresse av att hålla fast vid en ansökan om varumärkesregistrering. Vidare anfördes att regeln om företrädesrätt på grund av tidigare ibruktagande i 14 § första stycket 7 VML ger sökanden ett visst skydd mot att någon annan registrerar varumärket (se vidare SOU 1958:10 s. 298). Inte heller förvaltningslagen (1986:223) innehåller några bestämmelser om rättsmedel av det slag som avses i artikel 14.2. Däremot finns det i vissa fall möjlighet att i Regeringsrätten ansöka om återställande av försutten tid. En förutsättning för att en sådan ansökan ska kunna bifallas är dock att det är fråga om för överklagande eller därmed jämförbar åtgärd som har försuttits på grund av omständigheter som utgör giltig ursäkt, se 37 c § förvaltningsprocesslagen (1971:291) och jämför 2 § andra stycket lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar. Det är endast fråga om ett fåtal tidsfrister som kan återvinnas enligt denna bestämmelse. Det har t.ex. inte ansetts möjligt att återställa den tid för invändning mot ett registrerat varumärke som gäller enligt 20 § andra stycket VML (se RÅ 1996 not 2). Det kan tilläggas att Patentbesvärsrätten dock har ansett att principen om laga förfall kan tillämpas i ärenden om varumärkesregistrering såvitt avser frister som bestämts av PRV och att därför t.ex. vissa avskrivningsbeslut från verkets sida kan undanröjas av Patentbesvärsrätten (se Patentbesvärsrättens dom i mål nr 99-299). I förslag till ny varumärkeslag har det tagits in en ny bestämmelse om återupptagen handläggning (20 § sjätte stycket i förslaget). Kommittén har bland annat pekat på att en avskriven ansökan kan medföra betydande olägenheter för en sökande, i form av förseningar och, för det fall märket inte är taget i bruk, risken att någon annan registrerat varumärket i mellantiden (se SOU 2001:26 s. 184 f. och s. 442). Förslaget har utformats med 14 § fjärde stycket mönsterskyddslagen (1970:485) som förebild. Handläggningen av en avskriven ansökan ska återupptas om sökanden efter utgången av förelagd tid kompletterar eller ändrar Ett svenskt tillträde till Singaporekonventionen om varumärkesrätt sin ansökan och betalar fastställd återupptagningsavgift. Enligt förslaget ska en avskriven ansökan kunna återupptas endast en gång. Återupptagning ska kunna ske även när en ansökan om att en internationell varumärkesregistrering ska gälla i har avskrivits (se 43 § tredje stycket i förslaget). Utöver de nu nämnda fristerna finns det varken i den nuvarande varumärkeslagen eller i förslaget till ny varumärkeslag några ytterligare frister för vilka det enligt artikel 14 måste finnas en möjlighet till återupptagande (eller annat rättsmedel). Däremot ger artikel 14 inte utrymme för att ha en bestämmelse om att återupptagande endast kan ske en gång per ansökan. Vid ett svenskt tillträde till Singaporekonventionen om varumärkesrätt måste denna begränsning tas bort. I praktiken är det emellertid ovanligt att mer än ett kompletteringsföreläggande behövs i ett registreringsärende. Att den i betänkandet föreslagna begränsningen till en gång per ärende tas bort får därför bedömas ha begränsad praktisk betydelse. Konventionen ger däremot möjlighet men inte skyldighet att föreskriva att återupptagande inte kan ske mer än en gång för en och samma frist (se tillämpningsföreskrifterna, regel 9.4 i). Det förefaller dock onödigt med den typen av detaljreglering. Skulle det framkomma att avsaknaden av en sådan begränsning leder till påtagliga problem i praktiken får frågan övervägas på nytt. Sammanfattningsvis uppfylls således de krav som följer av artikel 14 genom att det i den nya varumärkeslagen införs en möjlighet att återuppta handläggningen av en avskriven ansökan i enlighet med vad har föreslagit, dock med undantag för att begränsningen att återupptagande bara ska kunna ske en gång per ansökan tas bort. Ingen begränsning av möjligheten till återupptagande till en gång per frist bör införas. Självklart påverkar heller inte den nya bestämmelsen om återupptagande den praxis som finns vad gäller återställande av försutten tid och laga förfall. Ett svenskt tillträde till Singaporekonventionen om varumärkesrätt 5.2.13Anteckning om licens m.m. artiklarna Förslag: I enlighet med förslag införs i den nya varumärkeslagen inte någon begränsning av möjligheten att anteckna en licens i varumärkesregistret i fall då licenstagarens användning av licensen skulle vara ägnad att vilseleda allmänheten. Skälen för förslaget: I artiklarna i Singaporekonventionen om varumärkesrätt finns bestämmelser om anteckningar av licenser i varumärkesregistret och därmed sammanhängande frågor. Ytterligare bestämmelser finns i regel 10 i tillämpningsföreskrifterna. Här finns angivet de krav som en konventionsstat får ha på vilka uppgifter och vilka dokument som den som begär en anteckning ska ge in. På samma sätt som i flertalet andra artiklar har det i artikel 17.4 tagits in ett uttryckligt förbud mot att konventionsstaterna ställer upp andra krav än de som har stöd i konventionen. I svensk rätt är det enligt 34 § tredje stycket VML möjligt att anteckna en licens i varumärkesregistret. I bestämmelsen anges att på begäran ska en sådan anteckning göras i varumärkesregistret. Det finns dock ett undantag från detta. Om licenstagarens användning av varumärket uppenbarligen är ägnad att vilseleda allmänheten får en sådan anteckning inte göras. Singaporekonventionen om varumärkesrätt innehåller dock inte några regler som medger att konventionsstaterna har denna typ av begränsningar i rätten att få en anteckning om licens i varumärkesregistret. Den nuvarande bestämmelsen i 34 § tredje stycket VML är således inte förenlig med konventionen. Denna begränsning har emellertid redan slopats i förslag till ny varumärkeslag (se 54 § tredje stycket i förslaget). Kommitténs förslag är alltså förenligt med konventionen på denna punkt. I 15 § VMF finns bestämmelser om vad en ansökan om anteckning av en licens ska innehålla. Av särskilt intresse är bestämmelsen i andra stycket om att det till ansökan ska fogas Ett svenskt tillträde till Singaporekonventionen om varumärkesrätt det mellan varumärkets innehavare och licenshavaren träffade licensavtalet i original eller en bestyrkt kopia eller ett bestyrkt utdrag av handlingen. Vidare föreskrivs i första stycket att bl.a. dagen för licensavtalet ska anges i ansökan. Regleringen i Singaporekonventionen om varumärkesrätt kan inte anses ge utrymme för sådana bestämmelser. Av regel 10.2 följer nämligen att den som begär anteckningen ska kunna välja mellan att ge in antingen ett utdrag av licensavtalet där det framgår vilka som är parter och vilka rättigheter som licensierats, bestyrkt av publicus eller annan myndighet, eller en obestyrkt förklaring undertecknad av båda parter vilken innehåller vissa uppgifter enligt ett särskilt formulär. I sammanhanget bör också nämnas att det i artikel 17.4 a särskilt anges att konventionsstaterna inte får kräva att licensavtalet, eller en översättning av det, ges in eller att det ges in uppgifter om de ekonomiska villkoren för licensupplåtelsen. Dessa regler kan däremot inte anses hindra att en konventionsstat, i de fall det begärs en anteckning om att licenshavarens rätt är begränsad, ställer krav på att det i ansökan ska lämnas uppgift om denna begränsning. Bestämmelsen i 15 första stycket sista meningen VMF behöver därför inte ändras. De förändringar som enligt vad som redovisats behöver göras när det gäller licensanteckningar behöver inte tas in i lag, utan kan genomföras genom förordningsändringar. I artikel 19 finns bestämmelser som begränsar konventionsstaternas möjlighet att reglera vad som blir följden av att någon licensanteckning inte ägt rum. I artikel 19.1 anges att en utebliven anteckning inte får påverka giltigheten av den varumärkesregistrering som licensavtalet rör. Enligt artikel 19.2 får konventionsstaterna inte ställa upp krav som innebär att licensanteckning är en förutsättning för en licenstagares rätt att få föra en intrångstalan eller erhålla skadestånd. Vidare får det enligt artikel 19.3 inte krävas att det görs en licensanteckning för att en licenstagares användning av varumärket, vid prövningen av vissa frågor rörande varumärket, ska anses utgöra användning som gjorts av innehavaren. I artikel 20 finns en bestämmelse som Ett svenskt tillträde till Singaporekonventionen om varumärkesrätt har betydelse för de konventionsstater som kräver att det anges att ett varumärke används under licens. Det förhållandet att en licenstagare inte följer ett sådant krav får inte påverka giltigheten av varumärkesregistreringen. Det får inte heller påverka tillämpningen av artikel 19.3. I svensk rätt finns inte några formkrav för licensavtal. Som framgått i det föregående finns det en möjlighet att anteckna en licens i varumärkesregistret. Anteckningen har dock inte någon betydelse för vare sig licensens eller registreringens giltighet (jfr. 1995/96:26 s. 27 f.). Svensk rätt innehåller inte heller i övrigt några sådana bestämmelser som avses i artiklarna 19 och 20. förslag innebär inte några ändringar i detta avseende. I övrigt överensstämmer bestämmelserna om licenser i artiklarna i Singaporekonventionen om varumärkesrätt och därtill hörande tillämpningsföreskrifter med såväl vad som gäller enligt svensk rätt som de förslag som har lämnat. 5.2.14Rätt att yttra sig före ett avslagsbeslut artikel 21 Bedömning: Inga lagändringar eller ändringar i lagförslag behövs till följd av reglerna i artikel 21 i Singaporekonventionen om varumärkesrätt om rätten för en sökande att yttra sig innan ett avslagsbeslut. Skälen för bedömningen: I artikel 21 i Singaporekonventionen om varumärkesrätt finns en bestämmelse om rätten att få tillfälle att yttra sig före ett avslagsbeslut. Den innebär att registreringsmyndigheten inte får avslå en ansökan (eller annan begäran) helt eller delvis utan att sökanden har getts tillfälle att yttra sig inom rimlig tid. Bestämmelsen är tillämplig på en ansökan om: delning av en ansökan eller registrering, Ett svenskt tillträde till Singaporekonventionen om varumärkesrätt ändring av namn eller adress, anteckning av ny innehavare, rättelse av fel, förnyelse av registrering, anstånd, återupptagande m.m., anteckning av licens, och ändring eller borttagande av en licensanteckning. När det gäller en ansökan om anstånd, återupptagen handläggning eller återställande av försutten tid enligt artikel 14 behöver registreringsmyndigheten dock inte ge sökanden tillfälle att yttra sig före ett avslagsbeslut, om sökanden redan har fått tillfälle att yttra sig över de omständigheter som beslutet grundas på. I svensk rätt regleras dessa frågor i huvudsak av förvaltningslagen. En sökande, klagande eller annan part har enligt 16 § förvaltningslagen rätt att ta del av det som har tillförts ärendet, om detta avser myndighetsutövning mot någon enskild. Rätten att ta del av uppgifter gäller med de begränsningar som följer av bestämmelserna om partsinsyn i 14 kap. 5 § sekretesslagen. Av 17 § förvaltningslagen följer att huvudregeln är att ett ärende som avser myndighetsutövning mot någon enskild inte får avgöras utan att den som är sökande, klagande eller annan part har underrättats om en uppgift som tillförts ett ärende av någon annan och att sökanden har getts tillfälle att yttra sig över den. Undantag från detta kan göras bland annat om avgörandet inte går sökanden emot, om uppgiften saknar betydelse eller om åtgärderna av någon anledning är uppenbart obehövliga. Om en myndighet avser att fatta beslut om rättelse av ett fel följer av 26 § förvaltningslagen att myndigheten ska ge den som är part tillfälle att yttra sig, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild och åtgärden inte är uppenbart obehövlig. Dessa bestämmelser i förvaltningslagen gäller för PRV:s handläggning av varumärkesärenden i den mån det inte finns särskilda bestämmelser. När det gäller ansökningar om registrering och om förnyelse av en registrering innehåller VML Ett svenskt tillträde till Singaporekonventionen om varumärkesrätt särskilda bestämmelser om att PRV ska ge sökanden tillfälle att rätta eller komplettera en bristfällig ansökan (19 § och 23 § tredje stycket VML). Motsvarande bestämmelser finns i kommitténs förslag till ny varumärkeslag (20 § andrafjärde styckena och 27 § fjärde stycket i förslaget). Dessa regler innebär alltså att sökanden får tillfälle att yttra sig före verkets beslut.