utskottsdokument · GVA12453f714 · 2008-01-01 00:00:00 — Promemorian tar upp två frågeställningar. Till att börja med behandlas frågan om utformningen av den s.k. officialprövningen i ärenden om registrering av varumärken och firmor. Vidare behandlas frågan om ska tillträda en varumärkeskonvention , Singaporekonventionen om varumärkesrätt (on the of Trademarks) och vilka lagändringar som i så fall behövs. I ärenden om registrering av varumärken har () prövat s.k. relativa hinder före registreringen och utan krav på åberopande från någon enskild (s.k. officialprövning). De relativa registreringshindren är sådana hinder som är motiverade av att det sökta varumärket inte ska stå i konflikt med en tidigare ensamrätt. I promemorian föreslås att officialprövningen av relativa hinder i varumärkesärenden ska avskaffas. Förslaget kombineras med ett förslag av innebörd att om den som ansöker om registrering av ett varumärke begär det, ska PRV undersöka om det finns några relativa hinder och underrätta sökanden om detta genom en s.k. granskningsrapport. I promemorian lämnas också förslag till erforderliga lagändringar för den förändring av officialprövningen som föreslås. PRV kommer även fortsättningsvis att självmant utföra en formell granskning samt granska att det inte föreligger några absoluta hinder mot registreringen, dvs. hinder som är påkallade av hänsyn till allmänna intressen. De relativa hindren kan bli föremål för prövning senare av PRV under ett invändnings- förfarande eller av domstol vid en talan om ogiltigförklaring av registrering. I promemorian görs bedömningen att nuvarande regler om officialprövning vid firmaregistreringar bör bibehållas, dvs. att såväl absoluta som relativa registreringshinder ska prövas på initiativ av registreringsmyndigheten under registreringsförfarandet. Vidare görs bedömningen att det inte bör inrättas något invändningsförfarande för registrerade firmor. I promemorian föreslås också att ska tillträda Singaporekonventionen om varumärkesrätt. Konventionen har utarbetats inom ramen för arbetet i , för den intellektuella äganderätten (). Det övergripande syftet med Singaporekonventionen om varumärkesrätt är att harmonisera formaliabestämmelser kring förfarandet för att registrera varumärken och att främja förenklade handläggningsrutiner. Den innebär inte någon harmonisering av den materiella varumärkesrätten. Godtyckliga och omotiverat betungande myndighetskrav förbjuds, vilket underlättar för den som vill registrera ett varumärke och bidrar till en ökad rättssäkerhet. Ett svenskt tillträde till konventionen föranleder endast behov av ett mindre antal lagändringar. I promemorian lämnas förslag till de ändringar som behöver göras. till varumärkeslag (vissa paragrafer)UT ................................. och firmor en överblickUT........................ uppkomst och innebördUT............................... om registrering av varumärken och firmorUT......... omfattning vid registrering av varumärken och firmorUT............................................. officialprövningen av relativa registrerings- hinder vid registrering av firmor bibehållas?UT........... officialprövningen av relativa registrerings- hinder vid registrering av varumärken bibe- EttTU svenskt tillträde till Singaporekonventionen om överblick över innehållet i Singaporekon- ventionen om varumärkesrättUT .................................. svenskt tillträde till Singaporekonven- tionen om ......................................varumärkesrättUT tionen om .....................varumärkesrätt artikel 2UT krav på en ansökan om registrering - ..............och fullmaktsfrågor artikel 4UT 5TU .2.5UT FastställandeTU .............. av ingivningsdag artikel 5UT av handlingar och andra meddelan- den artikel ..........................................................8UT av namn - och adressuppgifter artikel 10..................................................................UT av ny innehavare artikel 11UT ............. av misstag artikel 12UT .............................. giltighetstid och förnyelse av en registrering artikel 13UT...................................... 5TU .2.12UT Anstånd,TU återupptagen handläggning och åter- ställande av försutten tid artikel 14UT .................... om licens m.m. artiklarna 1720UT .... att yttra sig före ett avslagsbeslut och andra konsekvenser m.m.UT .............. till varumärkeslag (vissa paragrafer)UT ............................. till ny varumärkeslagU ........................................ varumärkeslagen (1960:644)U ........................... Treaty on the of TrademarksU ........ under the on the Förslag till varumärkeslag (vissa paragrafer) Delning av en ansökan 12 a § En ansökan som avser flera varor får delas i två eller flera ansökningar på vilka de ursprungliga varorna fördelas. Dessa ansökningar ska ha samma ingivningsdag och prioritet som den ursprungliga ansökan. 14 § Ett varumärke får inte registreras om märket 1.strider mot lag eller annan författning eller mot goda seder eller allmän ordning, 2.är ägnat att vilseleda allmänheten i fråga om varans art, beskaffenhet, geografiska ursprung eller någon annan omständighet, eller 3.utan tillstånd innehåller en statlig eller internationell beteckning eller ett kommunalt vapen som enligt lag eller annan författning inte får obehörigen användas som varumärke eller något som lätt kan förväxlas därmed. Ett varumärke får inte heller registreras om det innehåller eller består av något som är ägnat att uppfattas som en geografisk ursprungsbeteckning för vin eller spritdrycker och märket avser vin eller spritdrycker av annat ursprung. Hinder mot att registreringen består på grund av andra rättigheter Rättigheter som skyddas som varukännetecken 15 § Om någon enligt bestämmelserna i denna lag begär det, ska en registrering upphävas om 1.varumärket är identiskt med ett äldre varukännetecken för varor av samma slag, 2.varumärket är identiskt med eller liknar ett äldre varukännetecken för varor av samma eller liknande slag, och det därför finns en risk för förväxling, inbegripet risken för att användningen av tecknet leder till uppfattningen att det finns ett samband mellan den som använder tecknet och innehavaren av varukännetecknet, 3.varumärket är identiskt med eller liknar ett äldre varukännetecken som här i landet är känt inom en betydande del av omsättningskretsen och användningen av varumärket utan skälig anledning skulle dra otillbörlig fördel av eller orsaka förfång för varukännetecknets särskiljningsförmåga eller anseende, eller 4.användning av varumärket i näringsverksamhet skulle leda till förväxling med ett varukännetecken som någon annan tagit i bruk före innehavaren och använde för ansökan samt innehavaren kände till eller borde ha känt till detta. Med varukännetecken avses i första stycket 13 1.varumärken som är registrerade enligt bestämmelserna i detta kapitel, 2.varumärken som är registrerade genom en internationell registrering som enligt bestämmelserna i 5 kap. fått giltighet här i landet, 3.varukännetecken som är inarbetade, om skyddet gäller i en väsentlig del av landet, samt De hinder för en registrerings bestånd som anges i första stycket 13 gäller på motsvarande sätt i förhållande till sådana namn och näringskännetecken som enligt 3 § femte stycket har ett skydd såsom för varukännetecken i en väsentlig del av landet. 15 a § Om någon enligt bestämmelserna i denna lag begär det, ska en registrering upphävas om varumärket innehåller 1.något som är ägnat att uppfattas som någon annans näringskännetecken, 2.något som är ägnat att uppfattas som någon annans egenartade efternamn, ett allmänt känt konstnärsnamn eller liknande namn och inte uppenbarligen syftar på någon avliden och användningen av märket skulle medföra nackdel för bäraren av namnet, 3.en bild av någon annan och bilden inte uppenbarligen syftar på någon avliden, eller 4.något som utgör intrång i annans upphovsrätt eller i annans rätt till fotografisk bild eller mönster. 20 § Uppfyller ansökan inte de krav som avses i 12 § eller om det finns något hinder mot registrering enligt 13 eller 14 §, ska förelägga sökanden att komplettera eller ändra sin ansökan . I föreläggandet ska sökanden upplysas om att ansökan kan komma att avskrivas om han eller hon inte svarar i rätt tid. Om det finns någon brist enligt första stycket även efter det att sökanden har yttrat sig, ska ansökan avslås om det inte finns skäl att förelägga sökanden på nytt. Yttrar sig sökanden inte i rätt tid över ett föreläggande enligt första stycket, får avskriva ansökan. Återupptagande av en avskriven ansökan 20 a § ska återuppta en avskriven ansökan, om sökanden efter utgången av förelagd tid kompletterar eller ändrar sin ansökan och betalar föreskriven återupptagningsavgift. Undersökning av tidigare ensamrätter 20 b § Om sökanden begär det, ska undersöka om det finns något hinder som avses i 15 eller 15 a §. Framkommer det något sådant hinder, ska underrätta sökanden om detta och ge honom eller henne tillfälle att yttra sig . Delning av en registrering 25 a § En registrering av ett varumärke som avser flera varor får delas i två eller flera registreringar på vilka de ursprungliga varorna fördelas. Dessa registreringar ska ha samma ingivningsdag och prioritet som den ursprungliga registreringen. 35 § En sökande som inte bedriver näringsverksamhet i ska, för att varumärket ska få registreras, visa att varumärket är registrerat för honom eller henne i hemlandet för de varor som ansökan avser. Bestämmelsen i första stycket gäller inte om sökandens hemland 1.har anslutit sig till , 2.har anslutit sig till eller utgörs av ett område som har anslutit sig till , 3.har anslutit sig till Singaporekonventionen om varumärkesrätt, eller 4.ger den som bedriver näringsverksamhet i motsvarande förmåner vid ansökan om registrering i det landet. Med sökandens hemland avses ett land eller ett område, där sökanden har ett industri- eller handelsföretag. Har sökanden inte något sådant företag, anses som sökandens hemland ett land eller ett område där han eller hon är bosatt eller är medborgare. Ombud för den som ansöker om varumärkesregistrering 37 § får förelägga en sökande som varken har hemvist i eller bedriver näringsverksamhet som har etablerats i att för sig ställa ett ombud med behörighet att ta emot delgivning i ärendet och med hemvist här i landet, samt att anmäla ombudet till verket. Om sökanden inte följer föreläggandet, får delgivning ske genom att handlingen sänds med posten till sökanden under dennes senaste kända adress. Delgivning ska anses ha skett när detta har blivit fullgjort. Ombud för den som innehar en varumärkesregistrering 37 a § En innehavare av en varumärkesregistrering som varken har hemvist i eller bedriver näringsverksamhet som har etablerats i ska ha ett ombud som har hemvist här i landet. Ombudet ska ha behörighet att för innehavaren ta emot delgivning av stämning, kallelser och andra handlingar i mål och ärenden om varumärket med undantag av stämning i brottmål och av föreläggande för part att infinna sig personligen inför domstol. Ombudet ska anmälas till och antecknas i varumärkesregistret. Om innehavaren inte har anmält något ombud, får delgivning i stället ske genom att den handling som ska delges sänds till honom eller henne under den i varumärkesregistret antecknade adressen. Om någon fullständig adress inte är antecknad i registret, får delgivning ske genom att handlingen hålls tillgänglig hos och ett meddelande om detta och om handlingens huvudsakliga innehåll kungörs i en publikation som regeringen meddelar föreskrifter om. Delgivning ska anses ha skett när detta har blivit fullgjort. De myndigheter som prövar ansökningar om registrering av varumärken och firmor utför en prövning vid vilken det kontrolleras att det inte finns några materiella hinder mot registreringen. Denna prövning sker utan krav på åberopande från någon enskild (s.k. officialprövning). De materiella registreringshindren brukar delas in i två kategorier, nämligen absoluta och relativa registreringshinder. De absoluta registreringshindren är sådana som är påkallade av hänsyn till allmänna intressen. De relativa registreringshindren är sådana som är motiverade av att det sökta varumärket eller den sökta firman inte ska stå i konflikt med en tidigare ensamrätt. Frågan om huruvida officialprövningen av relativa registreringshinder bör avskaffas har diskuterats . tillkallades en kommitté för att göra en samlad översyn av den varumärkesrättsliga lagstiftningen. En av de frågor kommittén särskilt skulle titta på var om officialprövningen av varumärken borde begränsas och avse bara absoluta registreringshinder. Kommittén skulle också utreda hur varumärkesrätten borde vara samordnad med andra ensamrätter, främst firmarätten. Kommittén, som tog namnet , föreslog i betänkandet Ny varumärkeslag och ändringar i firmalagen (SOU 2001:26) bl.a. att officialprövningen av relativa registreringshinder vid registrering av såväl varumärken som firmor skulle avskaffas och att prövningen skulle begränsas till absoluta registreringshinder. Kommittén föreslog också att ett invändningsförfarande skulle inrättas för firmor. Ursprungligen tillstyrkte en stor del av remissinstanserna reformen. lämnade emellertid två remissinstanser som representerar en väsentlig del av användarna av de varumärkes- och firmarättsliga systemen Företagarna och Föreningen , in nya synpunkter i vilka de avstyrkte förslaget. Mot bakgrund av att remissutfallet därigenom blev mycket splittrat hade kontakter med de två nämnda remissinstanserna samt med de närmast berörda myndigheterna på området, dvs. () respektive . Vidare inkom även () med ett nytt yttrande, varefter fortsatta kontakter förekom även med denna remissinstans. En mer utförlig redovisning av de kontakter som förekommit finns i avsnitt 4.2 i denna promemoria, av vilket det framgår bl.a. att även PRV i ett senare skede ändrat uppfattning i frågan om officialprövningens utformning. De beskrivna kontakterna resulterade i att det bedömdes nödvändigt att inhämta kompletterande beredningsunderlag avseende frågan om officialprövningen, vilket är bakgrunden till denna promemoria. I promemorian diskuteras hur officialprövningen av relativa hinder bör se ut på varumärkesrespektive firmaområdet. De lagförslag som presenteras i promemorian utgör vissa paragrafer tagna ur den nya varumärkeslag som föreslagits genom betänkande SOU 2001:26. I de fall lagförslag innehåller en paragraf som helt eller delvis motsvaras av ett förslag i denna promemoria har samma paragrafnummer använts. I de fall det saknas motsvarande bestämmelser i 2001:26 har ett system med inskjutna paragrafer med bokstavsbeteckning tillämpats. Relevanta bestämmelser i lagförslag i SOU 2001:26 finns intagna som bilaga 1. Relevanta bestämmelser ur gällande lagstiftning, varumärkeslagen (1960:644), finns intagna som bilaga 2. lämnade sitt betänkande har , för den intellektuella äganderätten (), avslutat sitt arbete med att ta fram en ny konvention på varumärkesområdet. on the of Trademarks eller Singaporekonventionen om varumärkesrätt antogs vid diplomatkonferens . Konventionen finns intagen som bilaga 3 till promemorian och dess tillämpningsföreskrifter (Regulations) som bilaga 4. I denna promemoria föreslås att ska tillträda konventionen. Vidare lämnas förslag till de lagändringar som behövs för ett tillträde, utformade i enlighet med den modell som beskrivits ovan. 3Varumärken och firmor en överblick Varumärken och firmor utgör sådana slags privata förmögenhetsrätter som brukar kallas för immateriella. Varumärkes- och firmarätten hör till den del av immaterialrätten som betecknas det industriella rättskyddet. Till det industriella rättsskyddet hör också bl.a. mönster och patent. Varumärkesrätten ger innehavare av varukännetecken en ensamrätt att använda kännetecknet som symbol för varor eller tjänster som tillhandahålls i dennes näringsverksamhet. Firmarätten ger på motsvarande sätt en ensamrätt att använda kännetecknet som benämning för den näringsverksamhet som innehavaren bedriver. Genom sitt kännetecken kan innehavaren särskilja och framhäva sina varor, tjänster eller sin verksamhet i förhållande till övriga varor, tjänster eller verksamheter på marknaden. Många kännetecken har också ett självständigt kommersiellt värde, grundat på betydande investeringar. Även för konsumenterna fyller kännetecken en viktig funktion genom att underlätta identifieringen av varor, tjänster och verksamheter. Bestämmelser om varukännetecken finns främst i varumärkeslagen (1960:644), VML, och i kollektivmärkeslagen (1960:645). Kompletterande bestämmelser om bl.a. förfarandet i varumärkesärenden finns i varumärkesförordningen (1960:648). Firmalagen (1974:156), FL, innehåller generella bestämmelser Varumärken och firmor en överblick om firmarättens uppkomst, innehåll och rättsskydd och lagen reglerar firmaskyddet för alla slag av näringsidkare. I de lagar som finns om olika former för näringsutövning, t.ex. aktiebolagslagen (2005:551) och lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar, hänvisas beträffande de grundläggande firmareglerna till FL och i övrigt ges huvudsakligen bara formella registreringsföreskrifter. Immateriella rättigheter är nationella, dvs. det skydd som svensk rätt ger omfattar endast . Ensamrätten är med andra ord territoriellt begränsad. Trots den nationella begränsningen är föremålen för immaterialrätten internationella på så sätt att de kan användas över hela världen. För många varumärken söker man därför ofta skydd i flera länder. En stor del av de varumärkesansökningar som lämnas in i , till (), kommer också från utländska sökande. Många svenska näringsidkare väljer på motsvarande sätt att skydda sina varumärken i andra länder genom nationella eller internationella förfaranden. Någon möjlighet till internationella förfaranden för att få skydd för firmor finns inte. Varumärkesrätten har också i avsevärt högre grad än firmarätten varit föremål för internationell harmonisering. 3.2Ensamrättens uppkomst och innebörd En rätt till varumärke med verkan i kan uppkomma på olika sätt. Ett sätt att uppnå skydd är genom nationell registrering hos PRV (1 och 12 §§ VML). Registrering kan också ske hos (/för den intellektuella äganderätten). är en så kallad specialized agency inom FN-systemet (se 50 § VML och protokollet till Madridöverenskommelsen om den internationella registreringen av varumärken , det s.k Madridprotokollet). Slutligen finns möjlighet till gemenskapsregistrering hos EU:s varumärkes- Varumärken och firmor en överblick myndighet den inre marknaden (varumärken och formgivning), vanligen benämnd OHIM (se rådets förordning [EG] nr 40/94 av om gemenskapsvarumärken, EGT nr L 11, , s. 1). OHIM är en förkortning av engelskans Office for Harmonization in the Internal Market (Trade and Designs). Ensamrätt på varumärkesområdet kan också förvärvas genom inarbetning (2 § VML). Såväl varumärken som andra särskilda varukännetecken kan således erhålla skydd under förutsättning att varukännetecknet inom en betydande del av den krets till vilken det riktar sig är känt som beteckning för de varor eller tjänster som tillhandahålls under kännetecknet. Till detta kommer att näringsidkare har ett självständigt skydd för namn, firma och adress (s.k. naturliga varukännetecken), se 3 § VML. På firmaområdet kan rätt till firma och bifirma med verkan i uppkomma genom registrering, vilket huvudsakligen sker hos , se 2 § FL och t.ex. 1 och 4 §§ handelsregisterlagen (1974:157) respektive 27 kap. 1 § och 28 kap. 1 § aktiebolagslagen (2005:551. Ensamrätt till firma, bifirma och sekundärt kännetecken (dvs. annat näringskännetecken som näringsidkare använder jämte firman för sin verksamhet) kan också erhållas genom inarbetning (2 § FL). För flertalet firmainnehavare råder dock registreringstvång, vilket följer av de associationsrättsliga författningarna som finns för olika former av näringsutövning. På motsvarande sätt som för naturliga varukännetecken finns visst skydd för näringsidkares namn och varumärke i FL (4 och 5 §§ FL). Ensamrätten till ett registrerat varumärke innebär att någon annan inte i näringsverksamhet får använda ett kännetecken som kan förväxlas med det skyddade varumärket för varor eller tjänster av samma eller liknande slag (4 och 6 §§ VML). Ensamrätten till en registrerad firma innebär att annan än innehavaren inte får använda ett med firman förväxlingsbart kännetecken för samma verksamhet eller för verksamhet av liknande slag inom det område för vilket firman registrerats, om Varumärken och firmor en överblick det inte visas att innehavaren inte kan lida skada därav (3 och 6 §§ FL). Vad som anförts om innebörden av ensamrätten till registrerade varumärken och firmor har i huvudsak sin motsvarighet även i fråga om inarbetade kännetecken. För såväl inarbetade varukännetecknen som inarbetade näringskännetecken gäller emellertid att kännetecknet åtnjuter skydd endast inom det område där inarbetningen består (4 § första stycket tredje punkten VML respektive 3 § andra stycket FL). Utöver detta grundläggande skydd finns ett utökat skydd för kännetecken som är väl ansedda i . I fråga om sådana kännetecken gäller att ingen annan än innehavaren får använda kännetecken som liknar det väl ansedda kännetecknet, om användningen skulle dra otillbörlig fördel av eller skada det väl ansedda kännetecknets särskiljningsförmåga eller anseende (6 § andra stycket VML respektive 6 § andra stycket FL). Detta skydd är mer omfattande, eftersom det gäller oberoende av för vilka varor, tjänster eller verksamheter som det andra kännetecknet används. 3.3Närmare om registrering av varumärken och firmor De grundläggande reglerna om registrering av varumärken finns i 1 och 1224 §§ VML. Det finns inga särskilda bestämmelser om vem som kan förvärva en rätt till varumärke genom registrering. Såväl fysiska som juridiska personer är därför behöriga att ansöka om registrering. Ett flertal förutsättningar måste vara uppfyllda för att en ansökan om registrering ska bifallas. Ansökan om registrering måste för det första uppfylla vissa formella krav, bl.a. måste ansökan innehålla uppgifter om de varuslag som märket avser och en ansökningsavgift betalas (17 § VML samt 710 och 24 §§ Varumärken och firmor en överblick En annan förutsättning för registrering är att märket kan återges grafiskt (1 § andra stycket VML). Vidare får det inte finnas några hinder mot registrering av hänsyn till allmänna intressen (absoluta hinder), 13 § och 14 § första stycket 13 VML. Inte heller får det finnas några hinder av hänsyn till enskilda intressen (relativa hinder), 14 § första stycket 49 samt andra och tredje styckena VML. Förfarandet vid registrering av varumärken kan sägas bestå av två delar. I den första delen av förfarandet undersöker PRV om ansökan uppfyller alla formella krav och om det finns några absoluta eller relativa hinder mot registrering. Finns det enligt myndighetens mening brister i ansökan eller hinder mot registrering får sökanden tillfälle att yttra sig över detta (19 § första stycket VML). Sökanden får därigenom tillfälle att rätta till eventuella brister och, om det är möjligt, ändra sin ansökan eller vidta någon annan åtgärd för att undvika ett hinder. Sökanden kan t.ex. inhämta ett medgivande från innehavaren av en ensamrätt till ett förväxlingsbart kännetecken. I den andra delen av förfarandet prövar PRV om varumärket kan registreras eller inte. Om det kvarstår några brister i ansökan eller något hinder mot registrering avslår myndigheten ansökningen om det inte finns anledning att ge sökanden ytterligare möjlighet att yttra sig (19 § andra stycket VML). I annat fall för myndigheten in märket i varumärkesregistret och kungör registreringen (20 § första stycket VML). När ett varumärke har registrerats får den som vill framställa invändning mot registreringen (20 § andra stycket VML). Det innebär att den som anser att det finns något absolut eller relativt hinder mot registreringen kan begära att den upphävs.