utskottsdokument · GVA12453f714 · 2008-01-01 00:00:00 — Utöver dessa lagregler gäller dessutom som en allmän princip inom förvaltningsrätten att en förvaltningsmyndighet har ett ansvar för att utredningen av ett ärende blir så fullständig som ärendet kräver. Denna princip gäller naturligtvis även för PRV:s handläggning av varumärkesärenden. I detta får anses ligga att verket har ett primärt ansvar för att uppmärksamma sökanden på eventuella brister och ofullständigheter i ett varumärkesärende innan något beslut fattas. Som nämnts tidigare krävs det inte att den som ansöker om anstånd eller något rättsmedel enligt artikel 14 ska ges tillfälle att yttra sig före ett avslagsbeslut. Sådana avslagsbeslut får alltså meddelas direkt utan att sökanden hörs. Av vad som anförts ovan kan det konstateras att svensk rätt i den utsträckning som artikel 21 kräver ger en sökande eller någon annan som begär en åtgärd i ett varumärkesärende möjlighet att lämna synpunkter innan PRV fattar ett beslut som innebär att ansökan eller begäran helt eller delvis avslås. Svensk rätt stämmer alltså överens med konventionen i denna del och några lagändringar behövs inte. Kommitténs förslag innebär i detta avseende inte några nyheter jämfört med vad som gäller . Några ändringar i förslaget till ny varumärkeslag behöver därför inte göras på grund av artikel 21. 5.2.15Övriga bestämmelser i om varumärkesrätt Bedömning: Inga ändringar behöver göras i gällande lag eller i förslag till ny varumärkeslag med anledning av artiklarna 1, 6, 9, 15, 16 och 2231 i Ett svenskt tillträde till Singaporekonventionen om varumärkesrätt Singaporekonventionen om varumärkesrätt. Det är inte aktuellt för att göra några reservationer enligt artikel 29 i samband med tillträdet till Singaporekonventionen om varumärkesrätt. Skälen för bedömningen: I det följande görs en kortfattad genomgång av övriga artiklar i Singaporekonventionen om varumärkesrätt och hur dessa förhåller sig till förslag till ny varumärkeslag. Förkortningar och begrepp artikel 1 I artikel 1 anges och förklaras de förkortningar och begrepp som används i Singaporekonventionen om varumärkesrätt. Ingen av dessa bestämmelser kräver några lagstiftningsåtgärder. Registrering i flera klasser artikel 6 Av artikeln följer att en ansökan om registrering av ett varumärke som avser flera klasser enligt Niceklassifikationen ska resultera i en och samma registrering. Detta överensstämmer med vad som gäller enligt svensk rätt (se 16 § VML). Någon ändring i detta avseende föreslås inte i betänkande (se 17 § i förslaget till ny varumärkeslag). Klassificering av varor och tjänster artikel 9 I artikeln anges bl.a. att registreringsmyndigheterna ska använda Niceklassificeringen vid registrering av varumärken och publicering av registreringar. Vidare anges att klassificeringen inte får vara avgörande vid bedömningen av om en viss vara eller tjänst ska anses vara av samma eller liknande slag som en annan. Ett svenskt tillträde till Singaporekonventionen om varumärkesrätt I registreras varumärken enligt Niceklassificeringen. Klassindelningen har inte någon betydelse vid prövningen av om två varor eller tjänster ska anses vara av samma eller liknande slag. förslag innebär inte några förändringar i detta avseende. Svensk rätt uppfyller alltså de krav som Singaporekonventionen om varumärkesrätt ställer i denna del. Skyldighet att följa artikel 15 I artikeln anges att en konventionsstat måste följa de bestämmelser om varumärken som finns i . Bestämmelsen tar främst sikte på länder som inte har tillträtt , men som ändå kan önska tillträda Singaporekonventionen om varumärkesrätt. är medlem av Parisunionen och påverkas inte av bestämmelsen. Varumärken för tjänster artikel 16 I artikeln anges att konventionsstaterna är skyldiga att registrera varumärken för tjänster (service marks) och att tillämpa bestämmelser om varumärken för varor för dessa varumärken. Artikeln har även berörts ovan i avsnitt 5.2.2. I är det möjligt att registrera varumärken för tjänster. om varor gäller också för tjänster (1 § tredje stycket VML). förslag till ny varumärkeslag innehåller en motsvarande regel (se 1 § femte stycket i förslaget). Förslaget till ny varumärkeslag överensstämmer alltså med artikel 16 i Singaporekonventionen om varumärkesrätt. Ett svenskt tillträde till Singaporekonventionen om varumärkesrätt Administrativa bestämmelser m.m. artiklarna Artiklarna innehåller administrativa bestämmelser om den beslutande församlingen enligt Singaporekonventionen om varumärkesrätt, kraven för att bli part, ikraftträdandet m.m. Ingen av dessa bestämmelser kräver några lagstiftningsåtgärder. Det är inte aktuellt för att göra några reservationer i samband med tillträdet till konventionen (se artikel 29). Det kan noteras att bestämmelsen i artikel 27 om förhållandet mellan Singaporekonventionen om varumärkesrätt och TLT inte kommer att få någon praktisk betydelse för svensk del eftersom inte är anslutet till TLT. Vid ett tillträde kommer givetvis Singaporekonventionen om varumärkesrätt för svensk del att vara tillämplig i förhållande till andra stater som har tillträtt samma konvention. 6Ekonomiska och andra konsekvenser m.m. Av de förslag som lämnas i promemorian är det framför allt den avskaffade officialprövningen av relativa registreringshinder som har störst betydelse såväl för kostnader vid () och vid domstolar som för kostnader för enskilda. Reformen innebär att PRV:s handläggning av registreringsärenden förenklas och påskyndas. Detta medför att kostnaderna vid verket minskar. Å andra sidan kommer ett ökat antal invändningsärenden kräva resurser. Det är svårt att beloppsmässigt uppskatta vilka kostnadsminskningar som den begränsade officialprövningen medför och att göra någon prognos om hur antalet invändningsärenden kommer att påverkas av reformen. I promemorian görs bedömningen att antalet invändningar som högst kan komma att fördubblas på grund av reformen, med andra ord att antalet invändningar kan komma att gå upp från dagens av alla ansökningar till högt räknat . Ökningen av kostnaderna för att hantera invändningsärendena bedöms dock inte bli så stor som den kostnadsminskning som blir följden av den förenklande handläggningen av registreringsärendena. Totalt sett bedöms kostnaderna för PRV alltså bli lägre. Detta innebär att verkets avgifter kan hållas på en låg nivå. I sammanhanget bör nämnas att kostnadsförändringarna för PRV under alla förhållan- Ekonomiska och andra konsekvenser den inte har några konsekvenser för staten eftersom verket är helt avgiftsfinansierat. Reformen har också betydelse för Patentbesvärsrättens verksamhet. De mål som avser beslut i vilka PRV har avslagit en registreringsansökan enbart på grund av något relativt hinder kommer att försvinna från domstolen. I kommitténs betänkande angavs att denna målgrupp utgjorde av varumärkesmålen hos Patentbesvärsrätten. Å andra sidan kan ett ökat antal invändningsärenden leda till förhållandevis många överklaganden av PRV:s beslut. Erfarenheten visar nämligen att beslut i invändningsärenden överklagas i högre grad än andra beslut. Antalet tillkommande invändningsmål hos Patentbesvärsrätten kommer dock troligen att understiga det nuvarande antalet överklaganden i sådana registreringsärenden där ansökan avslagits på grund av något relativt hinder. Reformen bedöms således medföra att det totala antalet beslut i varumärkesärenden som överklagas till Patentbesvärsrätten kommer att minska något. Någon säker slutsats om hur måltillströmningen till Patentbesvärsrätten kan komma att påverkas av reformen är emellertid inte möjlig att dra. Till detta kommer att det i promemorian även föreslås att det ska införas en möjlighet att återuppta handläggningen av en avskriven ansökan. Detta kommer sannolikt att medföra att endast ett fåtal avskrivningsbeslut kommer att överklagas i fortsättningen. Eftersom invändningsmål normalt kräver betydligt mer arbete än mål som rör överklagande av avskrivningsbeslut är det dock svårt att bedöma i vilken utsträckning arbetsbelastningen i domstolen kommer att förändras. I den mån det alls blir fråga om någon ökning av arbetsbelastningen bedöms denna under alla omständligheter endast leda till marginella kostnadsökningar som väl ryms inom befintliga anslagsramar. Reformen kan också ha betydelse för de allmänna domstolarna, särskilt när det gäller mål om hävning av varumärkesregistrering. Av betänkande Patentprocessen m.m. (SOU 2001:33) framgår att det kom in 74 respektive 57 mål enligt Ekonomiska och andra konsekvenser VML till tingsrätten. Detta inkluderar även andra måltyper än hävningsmål. Den stora flertalet kom in till , se a.a. s. 56 f. och 192 f. Reformen kan tänkas leda till en viss ökning av dessa mål. I vilken utsträckning detta kommer att ske är dock svårt att bedöma. En innehavare som anser att en registrering inkräktar på den egna rättigheten torde i regel göra invändning mot registreringen vid PRV och därför inte behöva vända sig till allmän domstol. Det kan naturligtvis förekomma fall där innehavaren inte uppmärksammar den nya registreringen och därför inte hinner framställa en invändning , dvs. inom den invändningsfrist som löper från det att registreringen av varumärket har kungjorts. I sådana situationer är innehavaren hänvisad till att väcka talan i allmän domstol, men i huvudsak bör konflikter av detta slag komma att hanteras genom invändningsförfarandet. Någon dramatiskt ökning av antalet mål vid de allmänna domstolarna bedöms det därför inte bli fråga om. Därtill kommer att har föreslagit att ett förfarande för upphävande av varumärkesregistreringar (och också firmaregistreringar) i administrativ ordning ska införas. Detta förslag, som har mottagits positivt av remissinstanserna, innebär att en registrering av ett varumärke (eller en firma) ska kunna upphävas direkt av registreringsmyndigheten. För varumärkenas del skulle således en ansökan om upphävande ges in till PRV. Endast om innehavaren av registreringen bestrider ansökan om upphävande och sökanden begär det, överlämnas ärendet till tingsrätt. Denna reform skulle således innebära att ett antal mål om upphävande av varumärke (och om upphävande av firma) försvinner från de allmänna domstolarna. Den kostnadsökning som den reformerade officialprövningen kan medföra för de allmänna domstolarna bör således bli mycket begränsad och utan problem kunna hanteras inom utgiftsområdet. Förslaget att begränsa PRV:s officialprövning har betydelse också för företag som ansöker om och innehar registrerade varumärken. Dessa frågor har behandlats i övervägandena i avsnitt 4.3.3. Förändringen innebär att en ansökan om varumär- Ekonomiska och andra konsekvenser kesregistrering kan behandlas enklare och snabbare. Detta medför bl.a. att ansökningsavgiften kan hållas på en låg nivå. Dessutom innebär en reformering av officialprövningen att företagen inte i onödan besväras av förelägganden på grund av relativa hinder när egentliga konflikter med tidigare kännetecken inte är för handen. Detta innebär i sin tur minskade administrativa kostnader för företagen, t.ex. i form av lägre interna kostnader avseende lön etc. för att besvara förelägganden, eller i form av lägre kostnader för att införskaffa extern känneteckensrättslig specialkompetens under denna del av ansökningsförfarandet. Reformen medför också att det svenska regelverket för registrering av varumärken kommer att i högre grad likna det som gäller inom EU när det gäller förfarandet vid registrering av gemenskapsvarumärken. Detta bör i sin tur upplevas som regelförenklande och därmed också innebära lägre administrativa kostnader speciellt för företagare som nyttjar både det svenska nationella registreringsförfarandet och gemenskapsregistreringsförfarandet vid OHIM. För den som innehar en varumärkesregistrering innebär den föreslagna ordningen att man i högre utsträckning än själv eller med hjälp av ombud kommer att behöva bevaka sin rätt och, i de fall innehavaren anser att det behövs, göra invändning mot nya registreringsansökningar. För de företag som inte har en sådan bevakning kan reformen därför innebära ökade kostnader i detta skede. Som anförts i avsnitt 4.3.3 har det emellertid blivit allt lättare och billigare att genom egna sökningar i databaser hålla sig underrättad om innehållet i relevanta register över varumärken och firmor. Av samma avsnitt framgår också att såväl myndigheter som enskilda aktörer erbjuder olika bevakningstjänster och att kostnaderna för dessa tjänster är förhållandevis begränsade. Det bör också understrykas att även med den nuvarande officialprövningen finns det i många fall behov för företagen att själva bevaka sina varumärkesrättigheter. Vidare är PRV, som anförts tidigare, helt avgiftsfinansierat. Den bevakning som verket utför bekostas alltså genom avgifter från de som ansöker om och innehar en varumärkesregistrering. Ekonomiska och andra konsekvenser Med andra ord är det även nu så att varumärkesinnehavarna indirekt betalar för denna form av bevakning. Sammantaget bedöms mot denna bakgrund reformen leda till kostnadsminskningar för företagen. De förslag som motiveras av ett tillträde till Singaporekonventionen om varumärkesrätt bedöms inte leda till några kostnadsökningar för vare sig det allmänna eller enskilda. Konventionen som sådan kan vara kostnadsbesparande för företagen i de länder där den träder i kraft i och med att flera betungande och godtyckliga myndighetskrav förbjuds. Detta innebär att det arbete som företagen måste lägga ner i samband med varumärkesregistrering blir enklare och mer förutsebart, vilket bör leda till sänkta kostnader. Förslagen bedöms inte medföra några konsekvenser för den kommunala självstyrelsen, för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet, för sysselsättningen och den offentliga servicen i olika delar av landet, för jämställdheten mellan kvinnor och män eller för möjligheten att nå de integrationspolitiska målen (jfr 15 § kommittéförordningen, 1998:1474). Föreslagen i promemorian är tänkta att behandlas tillsammans med det pågående lagstiftningsärendet om en helt ny varumärkeslag, baserat på förslaget i SOU 2001:26. I denna promemoria föreslås därför inte några separata regler om ikraftträdande. Ett ikraftträdande av den nya varumärkeslagen bedöms kunna ske per . Inte heller föreslås nu några specialla övergångsregler. I den delen hänvisas till SOU 2001:26. I det följande redovisas kommentarer till de ändringar i förslag till ny varumärkeslag som motiveras av förslagen i denna promemoria. Paragrafnumreringen utgår från kommitténs lagförslag. De nya paragraferna och de uppdelningar av befintliga paragrafer som föreslås har i detta avsnitt getts bokstavsbeteckningar. Förslag till varumärkeslag (vissa paragrafer) Delning av en ansökan En ansökan som avser flera varor får delas i två eller flera ansökningar på vilka de ursprungliga varorna fördelas. Dessa ansökningar ska ha samma ingivningsdag och prioritet som den ursprungliga ansökan. (Paragrafen saknar motsvarighet i SOU 2001:26.) Paragrafen har behandlats i avsnitt 5.2.6. Den motsvarar den bestämmelse som finns i 7 § fjärde stycket varumärkesförordningen (1960:648) och innebär inte några nyheter i sak. Redaktionellt skiljer sig den från dagens förordningsbestämmelse genom att det inte anges i författningstexten att det även kan vara fråga om tjänster som fördelas på de olika ansökningarna. Denna skillnad beror på varumärkeslagens allmänna uppbyggnad, där det i 1 § tredje stycket varumärkeslag (1960:644) och i 1 § femte stycket i lagförslag anges att lagens bestämmelser om varor även gäller tjänster. Den som har ansökt om registrering av ett varumärke i flera klasser kan med stöd av den nya lagbestämmelsen dela ansökningen i två eller flera ansökningar på vilka de ursprungliga varorna eller tjänsterna fördelas. Det måste vara fråga om just en uppdelning av varorna eller tjänsterna. De delade ansökningarna kan således inte, helt eller delvis, innehålla samma varor eller tjänster. Paragrafen är tillämplig under handläggningen av en registreringsansökan hos () till dess att verket har fattat ett beslut om registrering. När ett beslut om registrering har fattats kan innehavaren i stället ansöka om delning av registreringen med stöd 25 a §. Ett varumärke får inte registreras om märket 1.strider mot lag eller annan författning eller mot goda seder eller allmän ordning, 2.är ägnat att vilseleda allmänheten i fråga om varans art, beskaffenhet, geografiska ursprung eller någon annan omständighet, eller 3.utan tillstånd innehåller en statlig eller internationell beteckning eller ett kommunalt vapen som enligt lag eller annan författning inte får obehörigen användas som varumärke eller något som lätt kan förväxlas därmed. Ett varumärke får inte heller registreras om det innehåller eller består av något som är ägnat att uppfattas som en geografisk ursprungsbeteckning för vin eller spritdrycker och märket avser vin eller spritdrycker av annat ursprung. (Jfr 14 § i SOU 2001:26 s. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 4.3.3 i den allmänna motiveringen, rör registreringshinder som huvudsakligen är motiverade av hänsyn till allmänna intressen, s.k. absoluta hinder. Det absoluta hinder som föreligger om ett varumärke saknar särskiljningsförmåga regleras emellertid inte i förevarande paragraf, utan i 13 §. Paragrafens första stycke motsvarar 14 § första stycket 13 varumärkeslag med de skillnaderna att bestämmelserna har utformats i närmare anslutning till rådets första direktiv /104/EEG av om tillnärmningen av medlemsstaternas varumärkeslagar (EGT nr L 40, , s. 1) varumärkesdirektivet och därutöver har moderniserats något. Bestämmelserna i 14 § första stycket 49 och andra stycket varumärkeslag, vilka i första hand avser att bereda skydd för enskilda rättigheter av olika slag (s.k. relativa hinder), är flyttade till 15 och 15 a §§. Av 20 § följer att PRV under sin prövning av en ansökan endast ska utföra en formell granskning samt granska att det inte föreligger något absolut hinder mot registrering. De relativa hindren kan bli föremål för prövning senare av PRV under ett invändningsförfarande eller av domstol vid en talan om ogiltigförklaring av registrering. Om sökanden begär det kan dock PRV före registreringen undersöka om det föreligger något relativt hinder (se vidare 20 b §). Upptäcks vid en sådan undersökning att det finns något relativt hinder mot det sökta varumärket kan emellertid ansökan inte avslås på grund av förekomsten av det hindret. Vad gäller de förändringar som i övrigt gjorts jämfört med varumärkeslag hänvisas i huvudsak till SOU 2001:26 s. 437. Paragrafens andra stycke motsvarar helt förslag och kommenteras inte särskilt här. Se i stället SOU 2001:26 s. 437. Hinder mot att registreringen består på grund av andra rättigheter Rättigheter som skyddas som varukännetecken Om någon enligt bestämmelserna i denna lag begär det, ska en registrering upphävas om 1.varumärket är identiskt med ett äldre varukännetecken för varor av samma slag, 2.varumärket är identiskt med eller liknar ett äldre varukännetecken för varor av samma eller liknande slag, och det därför finns en risk för förväxling, inbegripet risken för att användningen av tecknet leder till uppfattningen att det finns ett samband mellan den som använder tecknet och innehavaren av varukännetecknet, 3.varumärket är identiskt med eller liknar ett äldre varukännetecken som här i landet är känt inom en betydande del av omsättningskretsen och användningen av varumärket utan skälig anledning skulle dra otillbörlig fördel av eller orsaka förfång för varukännetecknets särskiljningsförmåga eller anseende, eller 4.användning av varumärket i näringsverksamhet skulle leda till förväxling med ett varukännetecken som någon annan tagit i bruk före innehavaren och använde för ansökan samt innehavaren kände till eller borde ha känt till detta. Med varukännetecken avses i första stycket 13 1.varumärken som är registrerade enligt bestämmelserna i detta kapitel, 2.varumärken som är registrerade genom en internationell registrering som enligt bestämmelserna i 5 kap. fått giltighet här i landet, 3.varukännetecken som är inarbetade, om skyddet gäller i en väsentlig del av landet, samt De hinder för en registrerings bestånd som anges i första stycket 13 gäller på motsvarande sätt i förhållande till sådana namn och näringskännetecken som enligt 3 § femte stycket har ett skydd såsom för varukännetecken i en väsentlig del av landet. (Jfr 15 § första stycket 1 och 2 och andra stycket i SOU 2001:26 s. 438 f.) Paragrafen motsvarar med vissa förändringar 14 § första stycket 69, andra och tredje styckena samt 6 § varumärkeslag och har behandlats i avsnitt 4.3.3 i den allmänna motiveringen. Paragrafen rör hinder som i första hand avser att bereda skydd för tidigare varukännetecken, s.k. relativa hinder. Andra relativa hinder i form av övriga rättigheter behandlas i 15 a §. Av 20 § framgår motsatsvis att dessa hinder inte kan bli föremål för PRV:s prövning under ansökningsförfarandet. De kan däremot bli föremål för prövning senare av PRV under ett invändningsförfarande eller av domstol vid en talan om ogiltigförklaring av registrering. Om sökanden begär det kan dessutom PRV under ansökningsförfarandet undersöka om det finns hinder enligt 15 eller 15 a § och underrätta sökanden om detta (se vidare 20 b §). Förekomsten av ett sådant hinder kan emellertid aldrig leda till att ansökan avslås. Utformningen av paragrafens första stycke skiljer sig från förslag i SOU 2001:26. Förutom att bestämmelsen har gjorts om redaktionellt, har första stycket 2 i ett visst hänseende utformats i närmare anslutning till varumärkesdirektivet (artikel 4.1 b) jämfört med kommitténs förslag (4 § första stycket 2 i förslaget till ny varumärkeslag). Skillnaden består i att det tydliggjorts att frågan om förväxlingsrisk inte är fristående från likhetsbedömningarna avseende varukännetecken och varuslag, utan ett led i dessa. I första stycket 3, som reglerar hinder i form av äldre kända varukännetecken, anges det till skillnad från i kommitténs förslag inte att det ska vara fråga om varor av annat slag för att bestämmelsen ska vara tillämplig (se 4 § andra stycket i förslaget till ny varumärkeslag). Kommitténs förslag byggde på artikel 4.4. a i varumärkesdirektivet, som enligt sin ordalydelse är tillämplig om varumärket avser varor som inte liknar dem för vilka det äldre varumärket är registrerat. När kommittén presenterade sitt förslag var det oklart huruvida denna regel var tillämplig också inom varuslagsgränserna. Av praxis framgår emellertid numera att det utökade skyddet för kända varumärken även gäller i förhållande till varumärken som avser samma eller liknande varor (domar i mål C-292/00, m.fl. mot , 2003, s. I-00389, och i mål C-408/01, m.fl. mot , 2003, s. I-12537). Bestämmelsen har därför utformats så att den är tillämplig oavsett om det äldre varukännetecknet avser samma, liknande eller andra slags varor. Rekvisiten i paragrafen när det gäller kravet på kännedom för att ett varukännetecken ska kunna komma i åtnjutande av ett utökat skydd har utformats i huvudsak i enlighet med kommitténs förslag. Denna fråga kan behöva övervägas ytterligare i det fortsatta lagstiftningsarbetet. I andra stycket i paragrafen finns bestämmelser om vad som avses med termen varukännetecken i första stycket 13. Till att börja med innefattas alla typer av registrerade varumärken om registreringen gäller i . Det kan alltså vara fråga om en nationell registrering, en internationell registrering som fått giltighet i eller ett gemenskapsvarumärke. Vidare innefattas även inarbetade varukännetecken, dock endast om det inarbetade skyddet gäller i en väsentlig del av landet (jfr EG- domstolens dom i mål C-328/06, mot Leonci Monlleó Franquet).