utskottsdokument · GVA12453f714 · 2008-01-01 00:00:00 — Det bör nämnas att EU:s s.k. tjänstedirektiv (och rådets direktiv /123/EG av om tjänster på den inre marknaden, EUT L 376, 27.12.2006, s. 36) föranleder att kommitténs förslag ses över för att säkerställa att det står i överensstämmelse med EG-rätten. Den översynen kommer dock att ske i ett separat lagstiftningsärende avseende genomförandet av tjänstedirektivet . Av artikel 4.2 a i Singaporekonventionen om varumärkesrätt följer emellertid att det enligt konventionen inte är tillåtet att kräva att en sökande eller innehavare som inte har hemvist i ställer ombud för sig om denne bedriver näringsverksamhet som har etablerats i . Artikeln innehåller inte något krav på att verksamheten ska bedrivas i någon viss form. Den kan bedrivas i form av filial men också på annat sätt. Det väsentliga får anses vara att verksamheten bedrivs från en industri- eller affärslokal som är belägen i och att det är fråga om en reell verksamhet som bedrivs kontinuerligt och inte endast tillfälligtvis. Däremot kan det inte krävas att verksamheten ska ha en viss omfattning. Såväl gällande svenska lagbestämmelser som förslag går alltså i detta hänseende längre än vad Singaporekonventionen om varumärkesrätt tillåter när det gäller ombudskrav. Vid ett svenskt tillträde till konventionen måste därför bestämmelserna om ombudskrav i den nya varumärkeslagen utformas så att det tydligt framgår att ombudskravet inte gäller i dessa fall. Detta bör ske på så sätt att det görs ett tillägg i bestämmelserna i 37 § i kommitténs förslag till ny varumärkeslag som undantar en sökande respektive innehavare från kravet på ombud, om denne bedriver näringsverksamhet som har etablerats i . Ett svenskt tillträde till Singaporekonventionen om varumärkesrätt 5.2.5Fastställande av ingivningsdag artikel 5 Bedömning: Inga ändringar behöver göras i gällande rätt eller i förslag till ny varumärkeslag till följd av bestämmelserna om ingivningsdag i artikel 5 i Singaporekonventionen om varumärkesrätt. Skälen för bedömningen: Artikel 5 i Singaporekonventionen om varumärkesrätt reglerar vilka krav som får ställas upp för när en ansökan om registrering av varumärke ska anses ingiven. Artikeln kompletteras av bestämmelser i regel 5 i tillämpningsföreskrifterna. Av artikel 5.1 a följer att en ansökan ska anses vara ingiven om den innehåller (i) en uttrycklig eller underförstådd upplysning om att ansökan avser registrering av ett varumärke, (ii) upplysningar som gör det möjligt att avgöra vem sökanden är, (iii) upplysningar som gör det möjligt för registreringsmyndigheten att kontakta sökanden eller eventuellt ombud, (iv) en tillräckligt tydlig återgivning av märket och (v) en förteckning över de varor eller tjänster för vilka registrering söks. (En förklaring om att sökanden avser att använda märket eller ett bevis på att det har använts tillkommer för de länder där detta krävs, se punkt vi.) Konventionsstaterna får således inte ställa upp några ytterligare krav för att en ansökan ska anses ingiven. Däremot finns det enligt artikel 5.1 b en möjlighet för konventionsstaterna att ha en ordning som innebär att en ansökan ska anses som ingiven om bara något eller några av kraven är uppfyllda. Regleringen ger således konventionsstaterna relativt stor handlingsfrihet i detta avseende. Det kan noteras att på denna punkt är regleringen mer flexibel än de bestämmelser om ingivningsdag som finns i artikel 5 i patenträttskonvention (PLT), vilka har föranlett att bestämmelser om ingivningsdag har förts in i patentlagen (se 8 b och 8 c §§ patentlagen). Ett svenskt tillträde till Singaporekonventionen om varumärkesrätt I regel 5 i tillämpningsföreskrifterna finns bestämmelser om hur en ansökan som inte uppfyller de krav som ställs för att den ska anses vara ingiven ska hanteras. Av punkt 1 följer att registreringsmyndigheten omgående ska förelägga sökanden att rätta till bristerna. I en sådan situation ska ansökan enligt punkt 2 anses ingiven den dag då samtliga uppgifter som konventionsstaten kräver för att ansökan ska anses ingiven har kommit in till registreringsmyndigheten. Om sökanden följer föreläggandet ska ansökan alltså anses ingiven den dag när kompletteringen kom in. Om föreläggandet däremot inte följs ska ansökan inte ansetts ha getts in. I svensk varumärkesrätt finns inga uttryckliga bestämmelser om ingivningsdag som motsvarar de som finns i artikel 5. Såväl den nuvarande varumärkeslagen som kommitténs förslag till ny varumärkeslag bygger på principen att en ansökan anses ingiven den dag då den faktiskt gavs in till PRV. Ansökningsdagen är enligt nuvarande ordning avgörande bl.a. för registreringens giltighetstid (22 § VML) och vid avgörande av företrädesrätten vid kolliderande ansökningar (14 § första stycket 6 VML). En i allt väsentligt motsvarande reglering finns i förslaget till ny varumärkeslag. En skillnad är dock att en förutsättning för att en registrering ska gälla från ansökningsdagen är att ansökan innehåller en återgivning av märket (se 26 § i förslaget). Som nämnts innehåller varken den nuvarande varumärkeslagen eller förslaget till ny varumärkeslag några bestämmelser om vad de handlingar som sökanden har gett in ska innehålla för att betraktas som en ansökan och tilldelas en ingivningsdag. Enligt den handläggningspraxis som utvecklats vid PRV är kraven låga. Om en handling som har getts in är möjlig att uppfatta som en ansökan, behandlas den som en ansökan även om den innehåller formella eller materiella brister. Om sökanden därefter ger in nödvändiga kompletteringar behåller ansökan sin ursprungliga ansökningsdag. Som nämnts tidigare är det enligt artikel 5 möjligt för konventionsstaterna att ha en ordning som innebär att en ansökan anses ingiven även om handlingen bara skulle innehålla Ett svenskt tillträde till Singaporekonventionen om varumärkesrätt en uttrycklig eller underförstådd upplysning om att den avser registrering av ett varumärke. Det sätt som frågan om ingivningsdag hanteras på är således förenligt med artikel 5. I detta avseende innebär inte kommitténs förslag några förändringar. Några ändringar i förslaget behöver därför inte göras. 5.2.6Delning av ansökningar och registreringar artikel 7 Förslag: De nuvarande förordningsbestämmelserna om delning av en registreringsansökan respektive en registrering av ett varumärke tas i sak oförändrade in i den nya varumärkeslagen. Skälen för förslaget: I artikel 7 i Singaporekonventionen om varumärkesrätt finns bestämmelser om delning av ansökningar om registrering av varumärken och redan gjorda registreringar. Med detta avses att en ansökan eller registrering som omfattar flera olika varor eller tjänster delas upp i två eller flera ansökningar/registreringar på vilka varorna eller tjänsterna fördelas. I artikel 7.1 anges att en ansökan får delas upp i vart fall till dess att registreringsmyndigheten har fattat beslut om ansökningen, under ett invändningsförfarande eller under prövningen av ett överklagande av ett beslut av registreringsmyndigheten. Motsvarande ska enligt artikel 7.2 gälla för delning av en registrering. I artikel 7.2 anges vidare att delning av en registrering ska kunna göras dels under varje förfarande där registreringsmyndigheten på talan av tredje man prövar om registreringen är giltig, dels under prövningen av ett överklagande av registreringsmyndighetens beslut. De konventionsstater vars lagstiftning ger en tredje man rätt att invända mot en registrering innan registrering skett får dock utesluta möjligheten till delning av en registrering. Varken den nuvarande varumärkeslagen eller förslag till ny varumärkeslag innehåller några regler Ett svenskt tillträde till Singaporekonventionen om varumärkesrätt om delning av ansökningar eller registreringar. Denna reglering finns i stället i VMF. I 7 § fjärde stycket VMF finns bestämmelser om delning av en ansökan. En ansökan som avser flera varor eller tjänster får delas upp i två eller flera ansökningar på vilka varorna eller tjänsterna fördelas. I bestämmelsen anges att dessa ansökningar ska ha samma ingivningsdag och prioritet som den ursprungliga ansökan. I 13 § andra stycket VMF finns en motsvarande bestämmelse för uppdelning av en registrering. De svenska bestämmelserna stämmer alltså sakligt sett överens med artikel 7. Några ändringar av innehållet i bestämmelserna behöver därför inte göras. Däremot kan det ifrågasättas om inte denna reglering bör tas in i varumärkeslagen och inte som finnas på förordningsnivå. Som en jämförelse kan nämnas att bestämmelserna om delning av ansökningar och registrering av gemenskapsvarumärken har tagits in i EG:s varumärkesförordning, se artikel 44a respektive artikel 48a i rådets förordning (EG) nr 422/2004 av om ändring av förordning (EG) nr 40/94 om gemenskapsvarumärken (EUT L 70, , s. 1). För den som ansöker om eller innehar en varumärkesregistrering kan möjligheten att kunna dela en ansökan eller en registrering vara viktig, t.ex. i den situationen att det görs invändning mot en registrering endast för en del av de varor eller tjänster som registreringen avser. Det framstår därför som lämpligt att delningsmöjligheten kommer till uttryck direkt i lagen. De nuvarande bestämmelserna om delning av ansökan respektive registrering bör därför i sak oförändrade tas in i den nya varumärkeslagen. Ett svenskt tillträde till Singaporekonventionen om varumärkesrätt 5.2.7Ingivande av handlingar och andra meddelanden artikel 8 Bedömning: Inga ändringar behöver göras i gällande rätt eller i förslag till ny varumärkeslag till följd av artikel 8 i Singaporekonventionen om varumärkesrätt om sättet för kommunikation samt de formella krav som får ställas på handlingar och uppgifter som ges in till registreringsmyndigheten. Skälen för bedömningen: I artikel 8 i Singaporekonventionen om varumärkesrätt finns viktiga bestämmelser om sättet för kommunikation och om vilka formella krav konventionsstaterna får ställa på utformningen av handlingar. Vidare finns bestämmelser om vad som gäller om en konventionsstat väljer att tillåta att ansökningar eller andra handlingar ges in elektroniskt. Artikeln innehåller sex handlingsreglerande stycken, vilka i tur och ordning behandlar sätt för ingivande av handlingar och framförande av andra meddelanden, språket i meddelanden, undertecknande av meddelanden på papper, möjligheten för konventionsstater att ställa upp vissa krav om de tillåter elektronisk kommunikation, modellformulär samt förbud mot ytterligare krav. Kompletterande bestämmelser angående handlingar m.m. finns i regel 6 i tillämpningsföreskrifterna. I artikel 8.1 finns en övergripande bestämmelse som innebär att en konventionsstat får tillåta alla former av kommunikationsmedel för kontakter mellan en sökande eller annan och registreringsmyndigheten. Bestämmelsen tillgodoser därför både de stater som önskar ha möjlighet att använda elektronisk kommunikation till vilka hör och de stater som önskar använda mer traditionella former för kommunikation. Ytterligare bestämmelser om elektronisk kommunikation finns i artikel 8.4, som behandlas närmare nedan. I artikel 8.2 finns bestämmelser om vilka språkkrav som är tillåtna. Av punkt a följer att konventionsstaterna får tillämpa en ordning som innebär att ansökningar och andra meddelanden till Ett svenskt tillträde till Singaporekonventionen om varumärkesrätt registreringsmyndigheten ska vara skrivna på ett visst språk. I de fall flera språk tillåts vid registreringsmyndigheten, kan ytterligare språkkrav ställas förutsatt att de inte innebär att en handling eller en del av en handling ska ges in på flera språk. Om det inte krävs att ett visst tillåtet språk ska användas, får registreringsmyndigheten enligt punkt c kräva att meddelandet översätts till ett språk som används vid myndigheten och att översättningen är gjord av en auktoriserad översättare eller av ett ombud. I övrigt får det enligt en uttrycklig bestämmelse i punkt b inte ställas krav på bevittnande, bekräftelse, bestyrkande, legalisering eller annat intygande av översättningar i vidare mån än som föreskrivs i konventionen. Varken nuvarande varumärkeslag eller förslag till ny varumärkeslag innehåller några språkbestämmelser eller liknande krav. Sådana bestämmelser finns däremot i VMF. En ansökan i ett varumärkesärende ska enligt 7 § första stycket VMF vara skriven på svenska om inte PRV i det enskilda fallet medger annat. Vidare gäller att om en bilaga till en ansökan är skriven på något annat språk än svenska, ska sökanden även lämna in en styrkt svensk översättning av bilagan om PRV kräver detta. Dessa bestämmelser gäller generellt för alla slags varumärkesärenden, dvs. inte bara för registreringsansökningar utan även för anteckningsärenden m.m. Bestämmelsen får anses vara förenlig med artikel 8.2 c och behöver därför inte ändras. Det bör dock tilläggas att det naturligtvis inte finns något som hindrar att PRV godtar en obestyrkt översättning. När det gäller ansökningar som ges in i pappersform följer av artikel 8.3 att det får krävas att handlingen är undertecknad. Något krav på att underskriften ska bevittnas, bekräftas, bestyrkas eller intygas på något liknande sätt får inte finnas i nationell rätt utom i de fall där ansökan avser ett avstående från en registrering. Härutöver får bevis om att en underskrift är äkta endast begäras om det finns skälig anledning att betvivla underskriftens äkthet. Dessa bestämmelser stämmer överens med såväl nuvarande varumärkeslag som kommitténs förslag till Ett svenskt tillträde till Singaporekonventionen om varumärkesrätt Av 7 § första stycket VMF framgår att en ansökan i ett varumärkesärende ska vara underskriven av sökanden eller hans eller hennes ombud. Det finns inte något krav på att underskriften ska bevittnas eller liknande. Inte heller denna bestämmelse behöver ändras till följd av artikel 8.3. Enligt artikel 8.4 får de konventionsstater som tillåter elektronisk kommunikation ställa upp sådana krav som föreskrivs i regel 6 punkterna 48 i tillämpningsföreskrifterna. I punkt 4 finns bestämmelser om underskrifter som är relevanta för en konventionsstat som tillåter att meddelanden i pappersform ges in elektroniskt. Elektronisk ingivning kan t.ex. ske genom ett telefax som skickas till registreringsmyndigheten eller genom en handling som skickas som en bilaga med e-post. I en sådan situation ska handlingen anses vara underskriven om den innehåller en underskrift som hade godtagits om handlingen hade getts in i pappersform. Det får dock enligt punkt 5 krävas att handlingen därefter ska ges in i original. Fristen för att ge in originalhandlingen får inte understiga en månad från det att registreringsmyndigheten tog emot handlingen. När det gäller uppgifter som ges in elektroniskt får konventionsstaterna enligt punkt 6 ha regler om att uppgifterna ska verifieras elektroniskt. Konventionsstaterna har rätt att själva föreskriva på vilket sätt den elektroniska verifikationen ska ske. Detta innebär att det för svensk del alltså är möjligt att t.ex. tillämpa de metoder för elektronisk signering som föreskrivs i lagen (2000:832) om kvalificerade elektroniska signaturer. I punkt 8 finns en bestämmelse som anger att om konventionsstaterna tillåter att handlingar eller uppgifter ges in elektroniskt så ska handlingen eller uppgifterna anses ingivna den dag då de togs emot av registreringsmyndigheten (undantag från detta får dock enligt punkt 7 göras för de fall där ingivandet inte görs direkt till myndigheten). I 17 § VML anges att den som vill låta registrera ett varumärke ska ge in en skriftlig ansökan om detta till registreringsmyndigheten. I 12 § i förslaget till ny varumärkeslag anges att den som vill att ett varumärke registreras ska ansöka Ett svenskt tillträde till Singaporekonventionen om varumärkesrätt om detta hos . Ingen av dessa bestämmelser hindrar att handlingar eller uppgifter ges in elektroniskt. Enligt 7 § andra stycket VMF får en ansökan i ett varumärkesärende ges in elektroniskt på det sätt som registreringsmyndigheten föreskriver. Förordningsbestämmelsen gäller inte bara för registreringsärenden utan gäller generellt för alla varumärkesärenden. Ansökningar om registrering av varumärken och andra ansökningar kan numera ges in elektroniskt till PRV. Registreringsansökningar kan ges in med hjälp av ett särskilt formulär på verkets webbplats. I 7 § VMF föreskrivs emellertid, som angetts tidigare, att en ansökan i ett varumärkesärende ska vara underskriven av sökanden eller hans ombud. Denna bestämmelse anses hindra elektronisk ingivning (se Ds 2003:29 bilaga 2 s. 568). På grund av kravet på undertecknande skickar verket, när en ansökan har getts in elektroniskt, ut en skriftlig bekräftelse till sökanden som denne ska underteckna och skicka tillbaka. I övrigt sker handläggningen av en ansökan som getts in elektroniskt på i princip samma sätt som en ansökan som getts in i pappersform. Frågan om när en handling anses inkommen och om hanteringen av handlingar som inte är underskrivna regleras i 10 § förvaltningslagen. En handling anses ha kommit in den dag då handlingen anlände till myndigheten eller kom behörig tjänsteman till handa (första stycket). Ett meddelande som inte är underskrivet ska bekräftas av avsändaren genom en egenhändigt undertecknad handling, om myndigheten begär det (tredje stycket). Dessa bestämmelser är förenliga med artikel 8.4 och regel 6 i tillämpningsföreskrifterna. Som nämnts tidigare innehåller regel 6.5 en bestämmelse om att konventionsstaterna har rätt att kräva att en sökande som har gett in exempelvis en ansökan per telefax därefter ska ge in originalhandlingen. Som nämnts måste en sökande som ger in ansökan elektroniskt bekräfta ansökan genom en undertecknad pappershandling. En sådan åtgärd får anses vara mindre betungande för sökanden än att behöva ge in handlingen i Ett svenskt tillträde till Singaporekonventionen om varumärkesrätt Regel 6.5 i tillämpningsföreskrifterna måste därför anses ge utrymme för att verket på det sätt som sker kräver en skriftlig bekräftelse från sökanden. Det kan förstås finnas andra anledningar att se över kravet på egenhändigt undertecknande i 7 § VMF i syfte att underlätta elektronisk ingivning av varumärkesansökningar till PRV. Detta får dock ske i annat sammanhang. I regel 6.5 anges att tidsfristen för att ge in handlingen i original ska vara minst en månad från den dag då myndigheten tog emot handlingen elektroniskt. I svensk rätt finns inte någon bestämmelse om hur registreringsmyndigheten ska ge sökanden i ett föreläggande. Det kan inte anses nödvändigt att utfärda några särskilda lagregler om detta. Av samma skäl som redogjorts för ovan i avsnitt 5.2.4 när det gäller kompletteringsförelägganden om att ge in fullmakt talar mycket för att det inte heller behövs några förordningsbestämmelser om detta. I övrigt behövs inga ändringar i förslaget till ny varumärkeslag eller förordningsändringar till följd av bestämmelserna i artikel 8.4 och därtill hörande tillämpningsföreskrifter. 5.2.8Ändring av namn- och adressuppgifter artikel 10 Bedömning: Inga ändringar behöver göras i gällande lag eller i förslag till ny varumärkeslag till följd av artikel 10 i Singaporekonventionen om varumärkesrätt. Skälen för bedömningen: I artikel 10 i Singaporekonventionen om varumärkesrätt finns bestämmelser om ändringar av namn- och adressuppgifter. Kompletterande bestämmelser av betydelse finns i regel 7 i tillämpningsföreskrifterna. Artikeln reglerar inte de fall när någon på grund av exempelvis överlåtelse vill anteckna en ny innehavare i registret; dessa situationer regleras av artikel Ett svenskt tillträde till Singaporekonventionen om varumärkesrätt Artikel 10 gäller inte bara för innehavare utan också för sökande och ombud. I korthet innebär bestämmelserna att en begäran om ändring ska godtas om den, förutom uppgifter om namn etc., anger det registreringsnummer som ändringen avser. En begäran ska kunna avse flera registreringar förutsatt att de aktuella registreringsnumren anges. En begäran om ändring ska på motsvarande sätt godtas för en ansökan om varumärkesregistrering (där det alltså inte finns något registreringsnummer). I sådant fall ska normalt ansökningsnumret anges. För det fall ansökan inte har åsatts något ansökningsnummer eller detta inte är känt för sökanden eller dennes ombud ska ansökan kunna identifieras genom antingen ett eventuellt provisoriskt ansökningsnummer, en kopia av ansökan eller en återgivning av varumärket med angivande av det datum som sökanden bedömer att ansökan kommit till registreringsmyndigheten och det nummer som sökanden har angett på ansökan (se artikel 10.2 och regel 7). I svensk rätt finns i 8 § andra stycket VMF en bestämmelse om att en anteckning om sökandens, innehavarens eller ombudets namn eller adress får avse flera ansökningar eller registreringar om ansöknings- eller registreringsnumren för dessa anges. Bestämmelsen står i stort sett i överensstämmelse med Singaporekonventionen om varumärkesrätt; dock saknas det regler om att en ansökan ska kunna identifieras på annat sätt än genom ansökningsnumret. Reglerna i VMF bör därför justeras så att de i de fall ansökningsnumret inte är känt för sökanden eller dennes ombud tillåter identifiering på det sätt om följer av artikel 10.2 och regel 7. 5.2.9Anteckning av ny innehavare artikel 11 Bedömning: Inga ändringar behöver göras i varumärkeslagen eller i förslag till ny varumärkeslag Ett svenskt tillträde till Singaporekonventionen om varumärkesrätt till följd av artikel 11 i Singaporekonventionen om varumärkesrätt om anteckning av ny innehavare. Skälen för bedömningen: Artikel 11 i Singaporekonventionen om varumärkesrätt innehåller en relativt omfattande reglering av de krav som konventionsstaterna får ställa för att en ändring i innehavet av en registrering eller en ansökan ska antecknas i registret. Av artikel 11.1 a följer att konventionsstaterna ska godta en begäran om ändring från antingen den antecknade eller den nye innehavaren. Om ändringen grundas på ett avtal, exempelvis om varumärket har sålts, får konventionsstaterna enligt artikel 11.1 b kräva att det till en sådan ansökan bifogas en kopia av avtalet, bestyrkt av publicus eller annan myndighet, ett utdrag ur avtalet där äganderättsövergången framgår, bestyrkt av publicus eller annan myndighet, ett obestyrkt intyg om övergången vilket är upprättat i den form och med det innehåll som framgår av tillämpningsföreskrifterna och har undertecknats av såväl den nuvarande som den nye innehavaren, eller en obestyrkt överlåtelsehandling i den form och med det innehåll som framgår av tillämpningsföreskrifterna som har undertecknats av såväl den nuvarande som den nye innehavaren Den som ger in begäran ska ha rätt att själv välja vilket av de fyra alternativen som ska användas. Om ändringen grundas på en fusion får ställas krav på att det bifogas en bestyrkt och av behörig myndighet upprättad handling som utvisar detta (artikel 11.1 c). För det fall det finns flera innehavare och någon eller några av dem inte berörs av avtalet eller fusionen får konventionsstaterna kräva att denne/dessa samtycker till ändringen i en underskriven handling (artikel 11.1 d). Ett svenskt tillträde till Singaporekonventionen om varumärkesrätt Om ändringen görs av någon annan orsak, exempelvis på grund av lag eller ett domstolsavgörande, får det krävas att det ges in en bestyrkt handling som utvisar detta (artikel 11.1 e). Ändringar av innehavet av en ansökan om registrering ska enligt artikel 11.2 hanteras på samma sätt. I artikel 11.1 f och artikel 11.3 finns angivet vilka uppgifter som konventionsstaterna får respektive inte får kräva om den nye innehavaren. Detta överstämmer med vad som gäller för sökanden vid ansökan om registrering av ett varumärke (se ovan i avsnitt 5.2.3). Varken nuvarande varumärkeslag eller förslag till ny varumärkeslag innehåller några bestäm-m- elser om anteckningar av överlåtelser eller annan övergång av rätten till ett registrerat varumärke.