sou · GWB3120 · 2008-12-15 00:00:00 — Utredningen återkommer i övervägandena (kap. 22) till frågan om den framtida arbetsfördelningen mellan och . 4 Förordningen (2001:309) med instruktion för har numera ersatts av förordningen (2007:1214) med instruktion för , här anmärkt. 18Vilka är problemen med nuvarande lagstiftning och dess tillämpning? Som framgår av direktiv och tilläggsdirektiv omfattar utredningens uppdrag narkotika, narkotikaprekursorer, hälsofarliga varor, dop- ningsmedel och s.k. flyktiga lösningsmedel. För att få en uppfatt- ning om missbrukets omfattning i när det gäller narkotika, hälsofarliga varor, dopningsmedel och flyktiga lösningsmedel, hän- visar utredningen till kapitel 2. I detta betänkande behandlas många olika typer av problem i fråga om narkotika, narkotikaprekursorer, hälsofarliga varor, dop- ningsmedel och flyktiga lösningsmedel. I detta kapitel kommer utredningen att presentera de huvudproblem med nuvarande lag- stiftning och dess tillämpning som utredningen anser föreligger. Utredningens överväganden kommer till stor del att kretsa kring dessa huvudproblem. 18.2Narkotika och hälsofarliga varor Det rapporteras om nya hälsofarliga ämnen som börjat missbrukas i landet. Dessa missbrukssubstanser är ofta inte kontrollerade som narkotika eller hälsofarliga varor. Det är därmed inte straffbart att hantera dem. Innan förklaring av nya missbruks- substanser som narkotika eller hälsofarlig vara hunnit ske, faller substanserna alltså utanför de lagstiftningskomplex som reglerar narkotika respektive hälsofarliga varor. Detta är allvarligt, när dessa nya missbrukssubstanser förorsakar personskador eller dödsfall. Det kan dessutom upplevas stötande att åklagaren – när man upp- Vilka är problemen med nuvarande lagstiftning och dess tillämpning? täcker att ett beslagtaget ämne inte är reglerat av lagstiftningen – är tvungen att häva beslag och lämna tillbaka ämnena till deras ägare, trots att man kan misstänka att ämnena är skadliga eller kanske t.o.m. förorsakat dödsfall. Mot bakgrund av det nu anförda kommer utredningen inled- ningsvis att ta ställning till om det finns skäl att föreslå att narko- tika och hälsofarliga varor ska definieras på ett annat sätt än som sker , för att åstadkomma ett förfarande som snabbare får en substans kontrollerad som narkotika eller hälsofarlig vara. Frågan är närmare bestämt huruvida det finns skäl att som narkotika eller hälsofarliga varor klassificera en grupp av substanser som har en gemensam grundstruktur, istället för som substans för sub- stans. Det är mycket enkelt att få tag på narkotika och hälsofar- liga varor. Även ämnen som (ännu) inte är kontrollerade kan man komma över på ett enkelt sätt. Användningen av Internet har till stor del möjliggjort detta. krävdes att köpare kände till var droger såldes och kanske även av vem. kan köparna med hjälp av sin dator via Internet enkelt beställa och betala narkotika, hälsofarliga varor och andra droger, som ännu inte hunnit bli kontrollerade. Drogerna skickas per post till köparen, som därmed aldrig behöver ha personlig kontakt med säljaren. Utredningen anser att det är av stor vikt att få kännedom om vilka varor som bjuds ut, att analysera dem och att få kännedom om ett eventuellt missbruks omfattning och farlighet. Genom en sådan tidig kännedom ökar möjligheterna att snabbt kunna kontrollera missbrukssubstanserna. Det finns flera skäl till att nya missbrukssubstanser snabbt bör komma under kontroll. Ett skäl är självfallet att det är viktigt att försöka förhindra att ämnen som bedöms som farliga förorsakar skador på människor eller t.o.m. dödsfall. Ett annat skäl är att det är viktigt att nya missbruksämnen, som är skadliga, inte hinner få en fast användarkrets. Kan man snabbt få ett nytt ämne reglerat, minskar risken att ämnet hinner bli en populär drog som får fäste på marknaden. En central fråga i utredningens tilläggsdirektiv är huruvida det finns möjlighet att förhindra befattning med ett ämne som ännu inte är – men som kan antas bli – förklarat som narkotika eller hälsofarlig vara. Utredningen diskuterar i denna del dels möjlig- heten att generellt förbjuda hantering av en aktuell substans i avvaktan på ställningstagande till om substansen bör förklaras som Vilka är problemen med nuvarande lagstiftning och dess tillämpning? narkotika eller hälsofarlig vara, dels möjligheten att i ett enskilt fall mot en enskild person under vissa förutsättningar besluta om omhändertagande av en okontrollerad substans, när det kan antas att substansen kan komma att brukas så att den kan förorsaka skada eller dödsfall. Ett särskilt problem utgör de hälsofarliga varorna GBL och 1,4- butandiol, som på vissa håll i i stor omfattning kommit att användas för missbruksändamål. De omvandlas efter intag i män- niskokroppen till den narkotikaförklarade drogen GHB. GBL och 1,4-butandiol har båda dessutom omfattande legal användning som industrikemikalier här i landet. GBL, 1,4-butandiol och även GHB har behandlats närmare i kapitel 17. Dessa substanser behandlas även i ett sakkunnig- utlåtande som docenten och överläkaren på utred- ningens uppdrag skrivit (se bilaga 3 nedan). Utredningen åter- kommer till detta sakkunnigutlåtande i det kapitel i övervägandena som särskilt rör GBL och 1,4-butandiol (kap. 21). Eget bruk av det narkotiska ämnet GHB är straffbart. Mot- svarande gäller dock inte för de hälsofarliga varorna GBL och 1,4- butandiol. Detta har fått till följd att eget bruk av GHB i praktiken blivit straffritt, eftersom de som missbrukat den drogen ofta istället uppger att de intagit GBL eller 1,4-butandiol, där eget bruk alltså inte är kriminaliserat. På samma sätt förhåller det sig vid misstanke om rattfylleribrott enligt den s.k. presumtionsregeln, eftersom detta brott förutsätter påverkan av alkohol eller narkotika. Vid rätts- kemisk analys går det inte att fastställa vilket av dessa tre ämnen som personen i fråga brukat. I sammanhanget bör särskilt påpekas att utredningen finner det närmast stötande att maximistraffet för viss närmare angiven hantering av hälsofarliga varor (dock ej eget bruk) är fängelse , medan viss närmare angiven hantering av narkotika (däribland GHB) har ett maximistraff på fängelse . Skälet till detta är att hälsofarliga varor och narkotika omfattas av olika lagstiftnings- komplex, som har olika straffskalor. Det förekommer problem i med efedra, som är en halvraffinerad produkt från efedrabusken. Den aktiva substansen är efedrin, som ibland i folkmun kallas amfetamin light. Vilka är problemen med nuvarande lagstiftning och dess tillämpning? också framställas syntetiskt. Den olovliga hanteringen av efedrin i är relativt utbredd. Enligt 9 § narkotikastrafflagen (1968:64) avses med narkotika- prekursorer enligt denna lag ämnen som kan användas vid fram- ställning av narkotika och som är förtecknade bl.a. i Europa- parlamentets och rådets förordning (EG) nr 273/2004 av om narkotikaprekursorer. Efedrin är förtecknad som en prekursor enligt nämnda EG-förordning. Olovlig befatt- ning med narkotikaprekursorer är enligt 3 b § narkotikastrafflagen kriminaliserad. Efedrin kan användas som en prekursor för att tillverka metam- fetamin, som är en narkotikaförklarad substans. Metamfetamin är en variant av amfetamin, men starkare och med längre verkanstid än vanligt amfetamin. Metamfetamin är förhållandevis lätt att fram- ställa i illegala laboratorier. Förutom att användas som prekursor vid tillverkning av metamfetamin kan efedrin även användas direkt, som läkemedel. Efedraalkaloider1 faller under läkemedelslagens (1992:859) tillämpningsområde. Efedrin piggar upp och gör t.ex. att man efter sådant intag orkar träna mera. Efedrin kan även användas som bantningsmedel. Tabletter som innehåller rent efedrin eller växtextrakt säljs som uppiggande medel eller som bantningsmedel (fettförbränningsmedel), bl.a. via hemsidor på Internet. omfattas samtliga varor som innehåller efedrin eller efedraextrakt av läke- medelslagen. De varor med innehåll av efedrin och efedraextrakt som inte är godkända som läkemedel blir därmed enligt läke- medelslagen olagliga att sälja. Eftersom efedrin är en reglerad narkotikaprekursor kan den inte narkotikaförklaras av en enskild medlemsstat inom den Europeiska unionen. Utredningen återkommer nedan till frågan hur man åtminstone i vissa fall skulle kunna komma till rätta med den illegala hanter- ingen av efedrin (kapitel 24). 1 Här anmärkt; Alkaloider är beteckningen på en grupp organisk-kemiska föreningar som förekommer främst i växter, speciellt i fröväxter. Gemensamt är att de är basiska och inne- håller en eller flera kväveatomer. Efedraalkaloider (främst efedrin men även andra när- besläktade alkaloider) kan utvinnas ur örter tillhörande Ephedra-släktet (Ma huang) och ur örten Sida cordifolia. Efedrin kan, som nämnts, också tillverkas på syntetisk väg. Vilka är problemen med nuvarande lagstiftning och dess tillämpning? Begreppen doping och dopning förekommer ofta som synonymer i vardagligt tal. I detta betänkande kommer utredningen för egen del att använda sig av begreppet dopning, när det kriminaliserade området avses. Som framgår av utredningens direktiv uppmärksammades frågan om doping först inom tävlingsidrotten, men visade det sig att bruket av dopingmedel även hade börjat spridas utanför den organiserade idrotten. Detta ledde till tillkomsten av lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel (den s.k. dopningslagen), som trädde i kraft . Från att ha varit ett problem endast för idrotten har dopningsproblemet börjat ses i ett folkhälsoperspektiv. Dopningslagen, som kriminaliserar s.k. dopningsbrott, bör dock inte förväxlas med doping som är en företeelse och ett begrepp starkt förknippat med tävlingsidrott, som används inom idrotts- rörelsen. Det som är förbjudet enligt dopningslagen är syntetiska anabola steroider, testosteron och dess derivat, tillväxthormon samt kemiska substanser som ökar produktion och frigörelse av testosteron och dess derivat eller av tillväxthormon. Bland de substanser som är förtecknade på den s.k. dopinglistan, som upprättas av WADA2, återfinns bl.a. anabola androgena steroider och tillväxthormon, men också narkotikapreparat såsom amfeta- min, kokain, morfin och heroin samt olika mediciner med presta- tionshöjande effekt. dopinglista ges på svenska ut av . En uppgift för blir mot bakgrund av det anförda att överväga om en ändrad benämning på den lag som benämns lagen om förbud mot vissa dopningsmedel bör införas, i syfte att skilja ut det kriminaliserade området från idrottens område. Som framgått av avsnitt 10.3 definieras dopningslagens tillämp- ningsområde generiskt. Detta innebär att det är allmän domstol som slutgiltigt tar ställning till om en viss substans faller inom lagens tillämpningsområde. En viktig fråga för utredningen är att ta ställning till om detta sätt att definiera dopningsmedel bör gälla även fortsättningsvis. Enligt direktiven ska utredningen överväga om nuvarande reglering av dopningsmedel i jämförelse med exempelvis narkotika 2 , här anmärkt. Vilka är problemen med nuvarande lagstiftning och dess tillämpning? och hälsofarliga varor i tillräcklig utsträckning beaktar dopnings- preparatens farlighet. Bakgrunden är enligt direktiven att mass- media uppmärksammat flera våldsbrott där gärnings- mannen sägs ha varit påverkad av bl.a. anabola steroider. I mass- media har det riktats kritik mot att lagstiftningen på området inte är tillfredsställande. Professor och docenten och överläkaren har på uppdrag av skrivit sakkunnig- utlåtanden som behandlar dopningsmedel ur bl.a. farlighets- synpunkt. Utlåtandena återfinns i bilaga 4 respektive bilaga 5 nedan. Utredningen kommer i förekommande fall att återkomma till dessa sakkunnigutlåtanden, när frågor rörande dopningsmedel behandlas (kap. 19 och 25). Mot bakgrund av vad som angetts ovan ankommer det på utredningen att ta ställning till om det finns fog för att höja straffskalan bl.a. för dopningsbrott med hänvisning till dopnings- medlens farlighet. Vid utredningens kontakter med olika myndigheter och organisationer har det framkommit att 1 § d) dopningslagen är svårtillämpad. Enligt det lagrummet gäller dopningslagen kemiska substanser som ökar produktion och frigörelse av testosteron och dess derivat eller av tillväxthormon. Av nu anförda skäl kommer utredningen att ta ställning till om 1 § d) dopningslagen bör ändras. Utredningen anser att det finns skäl att ur olika typer av farlighetsperspektiv se allvarligt på dopningsmissbruk. Någon ansvarig myndighet som ur ett bredare perspektiv har ansvar för dopningsfrågorna i landet finns dock inte. Enligt utredningens mening finns det skäl att ifrågasätta om inte någon lämplig myndighet bör anförtros ett informationsansvar beträffande bl.a. dopningsfrågor. I syfte att förhindra eller motverka s.k. sniffning av flyktiga lösningsmedel får med stöd av förordningen (1977:994) om försäljning och förvaring av vissa flyktiga lösnings- medel m.m. meddela särskilda föreskrifter om märkning, förvaring och försäljning efter samråd med Kemikalieinspektionen. Verket får enligt förordningen även förbjuda försäljning av visst varuslag till den som inte fyllt . Vilka är problemen med nuvarande lagstiftning och dess tillämpning? Enligt direktiven ska utredningen bedöma om det är lämpligt att ge någon myndighet rätt att meddela detaljföreskrifter för handeln med sådana flyktiga lösningsmedel som vid inandning medför eller kan befaras medföra berusning, och, om så anses vara fallet, lämna förslag på lämplig myndighet. En fråga som utredningen får över- väga är därmed huruvida någon annan myndighet än Läkemedels- verket är mer lämpad att hantera nämnt uppdrag. En annan fråga som utredningen bör ta ställning till är huruvida den aktuella förordningen bör ersättas av en ny förordning som är anpassad till dagens förhållanden, bl.a. i fråga om vilka ämnen som bör regleras. Det kan i detta sammanhang ifrågasättas om den nuvarande för- ordningen omfattar alla de ämnen som är föremål för sniffning. Vid en översyn av regleringen kommer dessutom frågor med EG-rättslig anknytning att aktualiseras. Sniffning av olika flyktiga lösningsmedel m.m. beskrivs som ett lokalt fenomen som blossar upp på en ort men som sedan ofta dör ut igen för att sedan på nytt kunna blossa upp. Enligt utredningens mening har sniffningsproblematiken inte upp- märksammats tillräckligt kraftfullt i . Mot bakgrund av de olika sniffningsmedlens farlighet finns det enligt utredningens mening skäl att överväga om någon myndighet bör få ett särskilt informationsansvar även för dessa frågor. 19Riktlinjer för farlighetsbedömning, m.m. 19.1Farlighetsbedömning av narkotika, dopningsmedel och hälsofarliga varor Bedömning: ning av narkotika utgör ett mycket värdefullt redskap för rätts- väsendet vid bedömningen av olika substansers farlighet. Riksåklagaren gav fil. kand. i upp- drag att genomföra en allsidig genomgång av farlighetsbedöm- ningen kring enskilda narkotikapreparat. Syftet var att skapa en samlad bild av frågeställningarna kring enskilda narkotika, att öka enhetligheten och förutsebarheten i bedömningarna och att skapa bättre förutsättningar för behovet av rättslig utveckling på områ- det. Det förväntade resultatet angavs vara att arbetet även skulle bidra till att effektivisera åklagarnas arbete. I , Utvecklingscentrum , rapport av narkotika (RättsPM 2005:17), som gavs ut , har redovisat sitt uppdrag. Enligt (s. 4) är rapportens viktigaste slutsats att ett narkotikapreparats farlighet bör kunna preciseras efter företrädesvis elva grundläggande farlighetskriterier, nämligen: risk för kroppsliga sjukdomar eller skador risk för psykiska sjukdomar eller skador risk för social insufficiens risk för oberäkneliga effekter potential för strategisk användning vid genomförande av brott Riktlinjer för farlighetsbedömning, m.m. risk för utlösande av våld verkan i ytterst små doser risk för självförvandling. I (s. 4) lämnas en rekommendation om hur man bör gå tillväga när det gäller att bedöma ett preparats farlighet. Först bör det prövas om ett medel har särskild markerad farlighet i något visst hänseende. I övrigt bör bedömningen grundas på en sammanvägning av medlets farlighet enligt de olika kriterierna. Enligt rapporten bör farlighetsbegreppet hållas öppet för införande av nya kriterier om det visar sig att narkotika kan framkalla farlighet på sätt som inte kunnat förutses. I anges (s. 34) som samman- fattning i fråga om inordning i farlighetsklasser att indelning i far- lighetsklasser inte får uppfattas som en aritmetisk beräkning av ett medels absoluta farlighet, utan ska ses som ett sätt att skapa syste- matik. Det anges vidare att syftet med indelningen är att ge väg- ledning vid farlighetsbedömningar enligt narkotikastrafflagen. I rapporten anförs vidare (s. 34) bl.a. följande. Farligheten hos en viss narkotika (eller grupp av narkotika) i juridiskt hänseende kan sammanfattas med en värdering (gradering), från F1 till F6, där F6 avser högst grad av farlighet. F0 markerar att medlet inte kunnat farlighetsbestämmas, antingen på grund av att anledning sak- nats (t.ex. att medlet inte påträffats i ) eller att tillräcklig dokumentation inte kunnat spåras. För att kunna begränsa antalet steg föreslås här att farligheten ska bedömas efter en skala med sex steg. Det medför att vissa av de grupper som behandlas åtskilt slås samman, t.ex. LSD med kokain och MDMA (trots att LSD är verksamt i doser som är hundra- dedelen av MDMA). Därefter görs följande uppställning i rapporten (s. 34): F0 Ej farlighetsbestämt; exempel: folkodin. F1 Exempel: kat. F2 Exempel: bensodiazepiner utom flunitrazepam. F3 Exempel: cannabis (haschisch, marijuana). F4 Exempel: amfetamin. F5 Exempel: MDMA, GHB m.fl. F6 Exempel: heroin m.fl. Riktlinjer för farlighetsbedömning, m.m. I rapporten anges också (s. 35) bl.a. följande. Det bör noteras att här redovisad skala för grader av farlighet endast har till syfte att vara vägledande vid farlighetsbedömningar enligt nar- kotikastrafflagen. I andra sammanhang, t.ex. medicinsk utbildning, samhällelig narkotikainformation eller folkhälsoorienterat strategi- arbete, kan det finnas anledning att utveckla andra system för farlig- hetsbedömning av enskilda preparat. Ett sådant arbete ligger dock utanför syftet med denna rapport. Enligt uppgift håller en ny upplaga av om farlighetsbedömning av narkotika på att tas fram. anser att utgör ett mycket värdefullt redskap för rättsväsendet vid bedöm- ningen av olika substansers farlighet. Detta gäller dels i fråga om grundläggande farlighetskriterier för varje upptagen substans, dels bedömning av olika substansers inbördes farlighet. Bedömning: En kartläggning av farligheten hos dopnings- preparat skulle vara mycket värdefull. Utifrån vad som fram- kommit i sakkunnigutlåtanden drar utredningen dock slutsatsen att det i vart fall torde vara svårt att närmare kartlägga far- ligheten hos olika dopningspreparat på motsvarande sätt som gjorts i fråga om narkotika. I fråga om dopningsmedel finns ingen farlighetsbedömning för de olika dopningspreparat som lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel (den s.k. dopningslagen) omfattar. Önskemål om en kartläggning av farligheten hos dopningspreparat, motsva- rande den som genom skett i fråga om narkotika, har framförts från olika håll. Som tidigare nämnts har och , på utredningens uppdrag, skrivit sakkunnigutlåtanden om dopnings- medel ur bl.a. farlighetssynpunkt. Sakkunnigutlåtandena framgår av bilaga 4 respektive bilaga 5 nedan. Här ska endast återges vad och anfört i utvalda delar. har anfört bl.a. följande. Riktlinjer för farlighetsbedömning, m.m. Anabola androgena steroider (AAS) – Bedömning av farlighetsgrad AAS kan ge upphov till en mängd olika effekter i kroppen. Rent farmakologiskt aktiveras speciella androgena receptorer, som finns i de flesta av kroppens vävnader, såsom muskler, könsorgan, skelett, lever, njurar, fettväv och hjärna. Härigenom kan AAS ge upphov till effekter och bieffekter på större delen av kroppens organsystem. Steroidernas verkan förmedlas genom att de igångsätter nybildning av proteiner, vilket igångsätter tillväxt av muskelfibrerna och därmed ger ökad muskelvolym. AAS anses även utöva en blockerande effekt på stress- hormonet kortisol, vilket ger en hämning av muskelnedbrytningen. Användandet av AAS förväntas ge viktuppgång, ökad muskelmassa och därmed ökad muskelstyrka, utöver vad som annars kan uppnås genom enbart träning och riktig kost. Steroidanvändaren får dessutom minskat behov av viloperioder under träningen, med en samtidig snab- bare återhämtning efter tunga träningspass, vilket sammantaget ger honom eller henne möjlighet till en ökad träningsvolym. Tränings- dosen kan således förstärkas mot vad individen normalt sett skulle kunna klara av. Kroppens egen produktion av testosteron är ungefär per dag hos män och per dag hos kvinnor. Vid missbruk av AAS används doser som avsevärt överstiger den kroppsegna produktionen, c:a 5–100 gånger. AAS intas antingen som tabletter eller i injektions- form. Administrationen sker oftast i cykler på 6–, där ett flertal steroidpreparat tas (s.k. stacking). Hos tränande individer sker detta ofta i kombination med andra läkemedel såsom tillväxthormon, vätskedrivande, anti-östrogena preparat m.m. Bieffekter av AAS som drabbar missbrukaren När AAS tas i de höga doser (suprafysiologiska doser), som ofta är fallet bland missbrukarna, kan de ge upphov till sidoeffekter antingen via direkta androgena mekanismer eller efter omvandling av den androgena steroiden till östrogen, via kvinnliga hormonmekanismer. De kan också via andra mekanismer ge toxiska effekter. De kortsiktiga bieffekterna av AAS-missbruk är nu relativt väl kartlagda, även om biverkningspanoramat till stor del baserats på enskilda fallbeskriv- ningar, och ej alltid på placebo-kontrollerade studier. Biverkningsmönstret på både kort och lång sikt är beroende av flera faktorer. T.ex. på typ av AAS-medel, administrationsform (tabletter eller injektion), verkningstid och total dos, av missbruket samt even- tuellt av övrigt missbruk, medicinering eller sjukdom. Det är också känt att individens kön och ålder har betydelse för bieffekterna. Det föreligger vidare en individuell känslighet för preparaten, som också påverkar biverkningsprofilen. Riktlinjer för farlighetsbedömning, m.m. De biverkningar hos AAS, som drabbar ungdomar i nedre tonåren kan hos icke färdigvuxna individer via en prematur epifysslutning åstadkomma en bestående förkortning av slutlängd upp till 5–. Kvinnor kan via AAS-missbruk få en bestående mörk röst och/eller klitorisförstoring vilket visar på ytterligare allvarliga bieffekter hos ste- roiderna. Hos de äldre ungdomarna dominerar besvär med synlig gyneko- masti1, akne, testisatrofi2 med risk för framtida infertilitet. Effekter på hjärtkärl-systemet kan vara påtagliga och kan dominera symtombilden hos ett flertal AAS-användare. Det finns åtskilliga fallrapporter som sammankopplar användning av AAS i höga doser och hjärtinfarkt och stroke. I övrigt har det hos ett flertal beskrivits psykiska besvär med aggressivitet, dysfori-depression etc., som kan kräva remiss till psykiater. Förändrad impulsivitet och ökad aggressionsbenägenhet hos dessa individer har ofta satts i samband med brutala och besinningslösa våldshandlingar som förekommit hos missbrukare av steroider. har anfört bl.a. följande. Yttrande över förekomst och vissa konsekvenser av illegalt använ- dande av anabola androgena steroider Metodproblem vid studium av en missbrukssubstans farlighet. Till skillnad från läkemedel, vars effekter noga studeras under kontrollerade förhållanden, oftast med hjälp av s.k. randomiserade kontrollerade studier (RCT), bygger kunskaperna om illegala miss- brukssubstanser eller läkemedel som tas i missbruksdos till stor del på observationer av missbrukare. Att administrera missbrukssubstanser till friska försökspersoner i missbruksdos och är av lättförståeliga skäl omöjligt.