sou · GVB33 · 2008-01-01 00:00:00 — Barnets behov av att få veta sitt biologiska ursprung eller omgivningens inställning kan upplevas som ett problem för föräldrarna. Inseminationen får utföras endast om det kan antas att det blivande barnet kommer att växa upp under goda förhållanden. Vid prövningen är det inte enbart makarnas, partnernas eller de sam- boendes psykologiska och sociala förhållanden som är av betydelse. Även förmågan att skapa ett ärligt och tillitsfullt förhållande till barnet måste beaktas. Läkaren väljer lämplig spermiegivare. Det är straffbart att vanemässigt eller i vinningssyfte utföra insemination i strid med lagen. Enligt 7 kap. som gäller befruktning utanför kroppen får ett befruktat ägg föras in i en kvinnas kropp endast om kvinnan är gift, partner eller sambo och maken, partnern eller sambon skriftligen samtyckt till detta. När det gäller samtyckets rättsliga verkan för faderskap och föräldraskap finns bestämmelser i 1 kap. 6 och 8 9 §§ FB. Om ägget inte är kvinnans eget ska ägget ha befruktats av makens eller sambons spermier. Av detta följer att varken s.k. embryoadoption eller surrogatmoderskap är tillåtet. Kommer ägget inte från kvinnan eller spermien inte från kvinnans make eller sambo får befruktning och införande av ägg endast ske vid de sjukhus som upplåtit enhet för utbildning av läkare enligt avtal mellan de universitet som bedriver läkarutbildning och berörda landsting (universitetssjukhus). Förutsättningarna för att använda spermier eller ägg som kommer från utomstående motsvarar vad som gäller vid givar- inseminationer, se ovan. Det är straffbart att vanemässigt eller i vinningssyfte föra in ett befruktat ägg i en kvinnas kropp utan skriftligt samtycke från maken, registrerade partnern eller sambon detsamma gäller om befruktning utanför kroppen utförs vid annat sjukhus än som anges i lagen. Faderskap och föräldraskap för kvinnor Om modern är gift, anses mannen i äktenskapet automatiskt som barnets far. Då gäller en faderskapspresumtion (1 kap. 1 § FB). Presumtionen kan hävas av domstol bl.a. om det på grund av barnets arvsanlag eller annan särskild omständighet kan hållas för visst att mannen inte är barnets far. Presumtionen anses auto- matiskt hävd om mannen i äktenskapet godkänner en annan mans Talan om hävande av faderskap får väckas av mannen i äktenskapet eller av barnet. Är mannen död, kan i vissa fall hans arvingar väcka talan. En annan man som anser sig vara genetisk far till barnet kan däremot aldrig väcka talan om hävande av faderskapet. Om modern är ogift, fastställs faderskapet genom bekräftelse eller dom (1 kap. 3 § FB). En faderskapsbekräftelse är en frivillig handling. Den ska vara skriftlig och bevittnas av två personer. Bekräftelsen ska godkännas av socialnämnden och av modern eller av en särskilt förordnad vårdnadshavare för barnet. Är barnet myndigt eller står det inte någons vårdnad, ska bekräftelsen i stället godkännas av barnet. får lämna sitt godkännande endast om det kan antas att mannen är far till barnet. Har ingen bekräftat faderskapet till ett barn, måste det fastställas genom dom i en rättegång mot den man (eller de män) som det finns anledning att stämma in. Enligt lagtexten i 1 kap. 5 § FB ska rätten förklara en man vara far, om det genom en genetisk under- sökning är utrett att han är barnets far. En man kan också förklaras vara far om det är utrett att han har haft samlag med barnets mor eller att en insemination eller befruktning utanför moderns kropp har skett med hans spermier då barnet kan vara avlat och det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att barnet har avlats av honom. Faderskapet kan enligt 1 kap. 5 § andra stycket FB inte fastställas genom dom för en man som är spermie- givare enlig 6 och 7 kap. lagen om genetisk integritet m.m. Har insemination utförts på modern eller har befruktning utanför moderns kropp utförts med samtycke av en man som var hennes make eller sambo och är det med hänsyn till samtliga omständig- heter sannolikt att barnet har avlats genom inseminationen eller befruktningen, ska den som lämnat samtycke anses som barnets far. Detsamma gäller när befruktning utanför en kvinnas kropp har skett av ett ägg som kommer från en annan kvinna. (1 kap. 6 och 8 §§ FB). Bestämmelserna gäller även om befruktningen har skett utanför den svenska hälso- och sjukvården. För att samtycket ska läggas till grund för faderskap enligt 1 kap. 6 och 8 §§ FB krävs inte att detta är skriftligt. Har insemination utförts på modern enligt 6 kap. lagen om genetisk integritet m.m. eller har befruktning av moderns ägg utförts enligt 7 kap. samma lag med samtycke av en kvinna som var moderns registrerade partner eller sambo och är det med hänsyn till samtliga omständigheter sannolikt att barnet har avlats genom inseminationen eller befruktningen, ska partnern eller sambon som lämnat samtycke anses som barnets förälder enligt 1 kap. 9 § FB. För paragrafens tillämplighet är det – liksom enligt 1 kap. 6 och 8 §§ FB – tillräckligt att samtycket har lämnats muntligen. Saknas samtycke till inseminationen eller befruktningen ska i stället faderskap fastställas för spermiegivaren. Undantag görs dock för de män som är spermiegivare enligt 6 och 7 kap. lagen om genetisk integritet m.m. (1 kap. 5 § andra stycket FB). Det finns dock inget som hindrar att givaren i sådana fall frivilligt bekräftar faderskapet. Det som sägs i dessa paragrafer om att moderns make eller sambo ska anses som far till barnet eller att kvinnans partner eller sambo ska anses som förälder till barnet gäller även vid tillämpning av bestämmelser i lag eller annan författning som tillägger släktskap eller svågerlag rättslig betydelse. Något undantag från denna prin- cip, motsvarande det som finns i 4 kap. 8 § andra stycket FB, finns inte. Om modern är gift, gäller alltid faderskapspresumtionen (1 kap. 1 § FB). Den kan hävas av domstol bara om den man för vilken presumtionen gäller inte har samtyckt till inseminationen eller befruktningen eller om det inte är sannolikt att barnet har avlats genom en insemination eller befruktning som mannen har samtyckt till. Skulle det uppstå tvist om huruvida det lämnats ett samtycke, får frågan i sista hand prövas av domstol. 1984/85:2, s. 20, bör avgörande vid en sådan prövning vara om mannen gett uttryck för en vilja att ta på sig det rättsliga ansvaret som far till det blivande barnet och detta har framförts till modern eller den ansvarige läkaren. Om modern är sambo med en man, ska faderskapet fastställas genom bekräftelse eller dom. Faderskapet ska fastställas för den man som har samtyckt till inseminationen eller befruktningen om det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att barnet har avlats genom denna (1 kap. 6 och 8 §§ FB jfr med 1 kap. 2 5 §§ FB). Om modern är partner eller sambo med en annan kvinna ska föräldraskap fastställas genom bekräftelse eller dom. Föräldra- skapet ska fastställas för den kvinna som har samtyckt till en insemination eller befruktning som utförts enligt lagen om gene- tisk integritet m.m., om det med hänsyn till samtliga omständig- heter är sannolikt att barnet har avlats genom denna. Om samtycke saknas eller sambandet mellan inseminationen eller befruktningen och graviditeten inte är sannolikt, ska i stället faderskapet fast- ställas enligt 1 kap. 4 eller 5 §§ FB. Detsamma gäller om den assisterade befruktningen skett utanför tillämpningen av lagen om genetisk integritet m.m. Av 1 kap. 3 § FB framgår att det inte ska fastställas något för- äldraskap för en kvinna när en man ska anses som far på grund av faderskapspresumtionen i 1 kap. 1 § FB. Ett fastställande av för- äldraskapet förutsätter att faderskapspresumtionen hävs genom dom (se främst 1 kap. 2 § första stycket 2 FB). Det finns ingen möjlighet för mannen i äktenskapet att – såsom när det gäller faderskap – godkänna en kvinnas bekräftelse av föräldraskapet (jfr 1 kap. 2 § andra stycket FB). Moderskapet var inte reglerat i lag. När bestäm- melserna om befruktning utanför kroppen utvidgades så att även behandling med ägg eller spermier som kommer från andra än paret som genomgår behandling blev tillåten, uppkom frågan om moder- skapspresumtionen, som innebär att den kvinna som föder ett barn i rättsligt hänseende alltid betraktas som barnets mor, skulle gälla även i dessa fall. Genom bestämmelsen i 1 kap. 7 § FB klargörs att den kvinna som föder ett barn som tillkommit genom att ett ägg från en annan kvinna efter befruktning utanför kroppen har förts in i hennes kropp, ska anses som barnets mor. Bestämmelsen gäller även om ägget befruktats med spermier som kommer från en annan man än hennes make eller sambo. Barnets rätt till information om sitt ursprung I 6 kap. 5 § och 7 kap. 7 § lagen om genetisk integritet m.m. finns bestämmelser om barnets rätt att få reda på givarens identitet. Uppgifter om givaren ska antecknas i en särskild journal som ska bevaras (6 kap. 4 § och 7 kap. 6 § samma lag). Den som avlats genom insemination med spermier från en annan man än kvinnans make eller sambo eller genom befruktning utanför kroppen med ett annat ägg än moderns eget eller spermier från någon annan än kvinnans make eller sambo, har om han eller hon uppnått tillräcklig mognad, rätt att utan hinder av den sekretess som följer av 7 kap. 1 c § sekretesslagen ta del av de uppgifter om givaren som antecknats i sjukhusets särskilda journal. Kravet på tillräcklig mognad torde i allmänhet vara uppfyllt bara i fråga om barn i de övre tonåren (prop. 1984/85:2, s. 16). Enligt förarbetena (prop. 1984/85:2 och prop. 2001/02:89) är det föräldrarna som är bäst lämpade att berätta för barnet om dess ursprung. I allmänna råd (SOSFS 2006:10) om assisterad befruktning framhålls att föräldrarna, med tanke på det kommande barnets situation och vikten av öppenhet om dess genetiska ursprung, bör erbjudas samtal med en yrkesutövare med beteendevetenskaplig kompetens. Sådana samtal bör enligt de all- männa råden kunna erbjudas både före och efter en assisterad befruktning. Om ett barn har anledning att anta att han eller hon avlats genom insemination eller befruktning utanför kroppen som be- skrivs ovan är socialnämnden skyldig att på begäran hjälpa barnet att ta reda på om det finns några uppgifter antecknade i en särskild journal. Av föreskrifter och allmänna råd om assisterad befruktning (SOSFS 2006:10) framgår bl.a. följande angående dokumentation och journalhantering vid donation. Anteckningarna i givarens journal ska göras med tanke på barnets rätt att få veta sitt ursprung. I givarens journal bör det finnas uppgifter som kan ha värde för barnet som vill söka sitt genetiska ursprung. Anteck- ningarna bör innehålla upplysningar om givarens utseende såsom ögon-, hud och hårfärg, vikt och kroppslängd, yrke, intressen samt släkt- och familjeförhållanden. Ett foto på givaren kan bifogas. Givarens journal ska märkas med en kod. Av kvinnans journal ska det framgå vilket av försöken till befruktning som har lett till graviditet. Givarens kod ska föras in i kvinnans journal vid varje befruktningstillfälle. Makens, partnerns eller sambons samtycke ska förvaras i kvinnans journal och en kopia i makens, partnerns eller sambons journal. Moderns och givarens journaler bör förvaras på ett sådant sätt att gallring inte kan ske förrän . Utförs den assisterade befruktningen utomlands eller i egen regi är en förutsättning för att barnet ska få kännedom om sitt ursprung att modern, fadern eller föräldern eller någon annan med känne- dom om inseminationen eller befruktningen informerar barnet om dess tillkomstsätt och om givarens identitet. I de fall insemination eller befruktning ägt rum utomlands är möjligheten att få känne- dom om ursprunget dessutom beroende av vilka regler avseende givarens anonymitet som gäller i det land inseminationen eller befruktningen ägt rum. 2.2Rättslig reglering av betydelse för frågan om barnets rätt till information om sitt ursprung Folkbokföring är en sammanfattande benämning på samhällets registrering av befolkningens förhållanden avseende identitet, familjerättsliga förhållanden och bosättning. Målet för folkbok- föringen är att för olika samhällsfunktioner tillhandahålla full- ständig och korrekt basinformation med god tillgänglighet. Vid folkbokföringen fastställs den aktuella personens bosättning samt registreras uppgifter om personnummer, namn, födelsetid, födelse- hemort, födelseort, adress folkbokföringsfastighet, lägenhets- beteckning, folkbokföringsort, medborgarskap, civilstånd, make, barn, föräldrar, vårdnadshavare och adoption. De flesta personupp- gifterna som registreras i folkbokföringsdatabasen samlas in genom att får meddelanden från andra myndigheter t.ex. när ett barn föds eller vid beslut om adoptionTPF1FPT. Endast i ett fåtal fall måste en person själv göra en anmälan t.ex. namnändring. När en personuppgift ändras, sparas den gamla uppgiften i registret. Några gallringsbestämmelser finns inte. Uppgifter från folkbokföringen ligger till grund för flera viktiga rättsförhållanden, såsom rösträtt, skattskyldighet och skolplikt. Vidare har rätten till sociala för- måner gjorts beroende av folkbokföringen. De grundläggande bestämmelser om folkbokföring finns i folkbokföringslagen (1991:481) och lagen (2001:182) om behandling av personuppgifter i folkbokföringsverksamhet. 1TP PT Se kungörelsen (1973:810) om socialnämnds medverkan vid fastställande av faderskap m.m., förordningen (1949:661) om skyldighet för domstol att lämna uppgifter i mål och ärenden enligt m.m. och förordningen (1976:834) om prövning av utländskt beslut om adoption. Lagen (2001:182) om behandling av personuppgifter i Skatte- verkets folkbokföringsverksamhet (FdbL) är tillämplig vid behand- ling av personuppgifter i folkbokföringsverksamhet, om behandlingen är helt eller delvis automatiserad eller om upp- gifterna ingår i eller är avsedda att ingå i en strukturerad samling av personuppgifter som är tillgängliga för sökning eller samman- ställning enligt särskilda kriterier (1 kap. 1 §). Lagen gäller i stället för personuppgiftslagen (1998:204), om inte annat anges i 1 kap. 3 § eller 3 kap. FdbL. Ändamålen med folkbokföringsdatabasen styrs av folkbok- föringens egentliga syften. Ett av ändamålen med registret är att det ska användas för samordnad behandling, kontroll och analys av identifieringsuppgifter för fysiska personer och av andra folkbok- föringsuppgifter. Uppgifterna ska också användas för handläggning av folkbokföringsärenden. Ett annat ändamål är framställning av personbevis och andra registerutdrag. Ett personbevis är ett intyg som visar vilka aktuella uppgifter som finns registrerade i folkbokföringsdatabasen. Vilka uppgifter som finns i personbeviset beror på vilket ändamål beställaren har uppgett. Personbevisen är indelade i olika personbevisgrupper be- roende på det ändamål som avses med beviset. Ett personbevis kan kompletteras med andra uppgifter som finns i folkbokförings- systemet än de som är förvalda, t.ex. tidigare namn och grund för namnbeslutet. Det utfärdas ett par miljoner personbevis . Utlämnande sker även av s.k. personbild, som bl.a. innehåller uppgifter om genetiska föräldrar respektive adoptivföräldrar. Bilden är ett formulär som används vid handläggningen av folk- bokföringsärenden. En sådan bild efterfrågas ofta vid släktforsk- ning. Det är även möjligt att begära ett utdrag som innehåller samtliga uppgifter som finns registrerade om en person. Uppgifter i folkbokföringen är vanligtvis offentliga, dvs. var och en har rätt att få del av uppgifter som finns registrerade i folkbok- föringen. Enligt 7 kap. 15 § första stycket sekretesslagen (1980:100) gäller sekretess i verksamhet som avser folkbokföringen för uppgift om enskilds personliga förhållande, om det av särskild anledning kan antas att den enskilde eller någon honom närstående lider men om uppgiften röjs. Bestämmelsen innebär att sekretesskydd kan ges såväl åt uppgifter av särskilt ömtålig art som åt normalt harm- lösa uppgifter. För uppgifter om namn, adress, personnummer, civilstånd eller nationalitet gäller alltså normalt inte någon sekre- tess. Det måste föreligga någon särskild anledning för att sådana uppgifter ska få hemlighållas. Av 14 kap. 4 § framgår att sekre- tessen inte gäller i förhållande till den enskilde själv. Sekretess för uppgift till skydd för en underårig gäller även i förhållande till vårdnadshavaren och får inte efterges av denne om det kan antas att den underårige lider betydande men om uppgiften röjs för vård- nadshavaren. Sekretesslagen hindrar inte att ett barn får tillgång till de uppgifter om adoptionen som finns hos folkbokförings- myndigheten. Finner att det föreligger sekretess för en viss uppgift i folkbokföringen kan myndigheten vägra att lämna ut uppgiften. I sådana fall kan myndigheten även besluta om att en markering för särskild sekretessprövning (sekretessmarkering) ska föras in i folkbokföringsregistret för en person. En sekretess- markering kan ses som ett alternativ till den i 15 kap. 3 § sekretess- lagen reglerade traditionella hemligstämpeln av pappersdokument, som ju inte går att använda på datorlagrade personuppgifter. En sådan markering är en varningssignal om att uppgifter om personen inte får lämnas ut utan att en noggrann prövning först har gjorts. För att markeringen ska få avsedd effekt får den regelmässigt omfatta samtliga medlemmar i den primärt skyddades hushåll. Markeringen innebär emellertid inte något beslut om att sekretess ska iakttas. Frågan om utlämnande ska alltid prövas mot bakgrund av omständigheterna i det enskilda fallet. Sekretess och behandling av personuppgifter inom hälso- och sjukvården För personal inom den allmänna hälso- och sjukvården gäller bestämmelser i sekretesslagen (1980:100). När det föreligger sekre- tess är det förbjudet att röja uppgiften i fråga, vare sig det sker muntligen, genom utlämnande av handling eller på annat sätt (1 kap. 1 § sekretesslagen). Enligt 7 kap. 1 c § sekretesslagen gäller sekretess inom hälso- och sjukvården för uppgift om enskilds hälsotillstånd och andra personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon honom närstående lider men. Detta är ett mycket starkt sekretesskydd, som innebär en presumtion för att uppgiften inte får lämnas ut. Sekretessen är dock inte absolut. Den menprövning som måste göras kan leda till att uppgifterna i det enskilda fallet kan lämnas ut. Vad som utgör men (skada, olägenhet) ska bedömas från den enskildes egen upp- levelse. Den som gör menprövningen måste försöka föreställa sig vad patienten respektive de anhöriga skulle tycka om att uppgiften lämnas vidare. Normalt får utlämnande inte ske om det inte kan uteslutas att den enskilde skulle uppleva det som obehagligt och i osäkra fall kan det vara lämpligt att fråga den enskilde. Vid utlämnande av avidentifierade uppgifter, som inte kan hänföras till den enskilde, anses men inte uppkomma. Sekretesskyddet gäller också i förhållande till patientens närstående. Sekretesskyddet består (7 kap. 1 c § fjärde stycket sekre- tesslagen). Sekretessen gäller också efter patientens död, men skyddet blir mindre omfattande och menprövningen blir primärt inriktad på frågan om ett utlämnande kan skada den avlidnes eftermäle, leda till förtal eller vara till men för de närstående. Nära anhöriga brukar kunna få ta del av den avlidnas journal om inte särskilda skäl talar emot det. I 7 kap. 1 c § sista stycket sekretesslagen anges också vissa fall där hälso- och sjukvårdssekretessen inte hindrar att uppgifter lämnas ut till enskilda personer enligt särskilt angivna föreskrifter i bl.a. 6 och 7 kap. lagen (2006:351) om genetisk integritet m.m. Av 14 kap. 4 § sekretesslagen följer att sekretess till skydd för enskild inte gäller i förhållande till den enskilde själv och sekretess kan i övrigt helt eller delvis efterges av honom. Detta gäller dock inte om annat följer av bestämmelse i sekretesslagen. Är sekre- tessen föreskriven till förmån för en enskild är det ganska givet att denne själv ska kunna förfoga över sekretessen och ta del av upp- gifter rörande sig själv. Det är bara i få och tydligt angivna situa- tioner som lagstiftaren valt att begränsa den rätten I lag eller förordning kan föreskrivas uppgiftsskyldighet gent- emot enskild person, även i andra fall än dem som angivits i 7 kap. 1 c § sista stycket sekretesslagen. Ett exempel på detta utgör skyldigheten att informera närstående i de fall man inte kan lämna information till patienten (2 kap 2 § lagen [1998:531] om yrkes- verksamhet på hälso- och sjukvårdens område). Denna bestäm- melse bryter dock inte i normalfallet sekretessen i de fall där patienten kan informeras och denne motsätter sig att infor- mationen lämnas till närstående. För det fall att det inte går att lämna information till patienten och denne har gett uttryck för att de anhöriga bör hållas utanför, förutsätts i förarbetena till tidigare gällande lag att denna inställning respekteras (prop. 1978/79:220, s. 45). Syftet med personuppgiftslagen (1998:204) är att skydda män- niskor mot att deras personliga integritet kränks genom behandling av personuppgifter. En personuppgift är enligt lagens definition all slags information som direkt eller indirekt kan hänföras till en fysisk person som är i livet. Det krävs bara att en fysisk person kan identifieras med hjälp av uppgifterna. Uppgifter om avlidna eller ännu inte födda personer omfattas följaktligen inte av person- uppgiftslagen. Begreppet behandling av personuppgifter omfattar alla åtgärder som kan vidtas med sådana uppgifter såsom insamling, registrering, organisering, lagring, bearbetning och utlämnande genom översändande. Finns avvikande bestämmelser i annan lag eller förordning gäller dessa bestämmelser. En utgångspunkt är att behandling av personuppgifter är tillåten endast i de fall och på de villkor som anges i lagen. I andra fall ska behandling av person- uppgifter inte få förekomma. I avsnittet belyses regleringen i de nordiska länderna samt avseende föräldraskap vid assisterad befruktning. Är behandling tillåten för samkönade par och hur regleras i så fall föräldraskapet? Får barn som tillkommit genom assisterad befrukt- ning kännedom om sitt genetiska ursprung och i så fall på vilket sätt? 2TP PT En uppdaterad översikt över lagstiftning inom området bioteknologi i de nordiska länderna publiceras av för bioetik, . Se även Replies by the member States to the questionnaire on access to medically assisted procreation (MAP) and on right to know about their origin for children born after MAP, Report CDBI/INF (2005) 7, Assisterad befruktning kan endast utföras på en kvinna som är gift eller som är samboende med en man under äktenskaps- liknande förhållanden. om kunstig befrugtning i forbindelse med laegelig behandling, diagnostik og forskning m.v. reglerar dock bara behandling som sker hos läkare eller under läkares ansvar. Detta innebär att enkla inseminationer som sker utan läkares medverkan inte omfattas av lagen och såväl lesbiska som ensamstående kvinnor insemineras . Genom en lagändring kommer det dock från bli möjligt för såväl ensamstående som lesbiska par att få behandling med assisterad befruktning i det offentliga sjukhusväsendet. Det är inte möjligt att fastställa ett gemensamt föräldraskap i samkönade par men det är tillåtet med styvbarnsadoption. Fader- skap för en spermiegivare kan inte fastställas om spermierna använts av en läkare vid assisterad befruktning eller om spermierna givits till en privat spermiebank som uppfyller myndigheternas krav till förmedling av spermier. Enligt lagen är både ägg- och spermiedonatorer anonyma. Varken paret eller barnet kan få veta givarens identitet och givaren kan inte få upplysningar om paret och barnet. I propositionen om assisterad befruktning och ändring av lagen om faderskap, RP 3/2006, föreslogs bl.a. följande. Alla kvinnor skulle få tillgång till behandling om de uppfyllde de allmänna kraven för behandling.