sou · GVB365 · 2008-01-01 00:00:00 — När en bouppteckning blev registrerad innebar det att tingsrätten funnit att den uppfyllde vissa formella krav, t.ex. att samtliga dödsbodelägare hade blivit kallade till förrättning. överfördes uppgifterna att registrera bouppteck- ningar och besluta om arvsskatt till skattemyndigheterna, numera Skatteverket.10 Även flertalet andra uppgifter som rör bouppteck- ningsverksamhet och arvsbeskattning fördes över till skattemyndig- heterna. De beslut enligt som flyttades över var anstånd med att förrätta bouppteckning, föreläggande vid vite att förrätta, inge eller komplettera bouppteckning, förordnande att föranstalta om bouppteckning och föreläggande vid vite att lämna uppgift till bouppteckning. Även uppgiften att besluta om ersättning av all- männa medel till bouppteckningsförrättare flyttades över till skattemyndigheterna. Beslut av i ärenden om registrering av bouppteck- ningar kan enligt reformen överklagas till allmän förvaltnings- domstol (20 kap. 11 § ÄB). 9Arvsskatten är avskaffad , se prop. 2004/05 Slopad arvsskatt och gåvoskatt. 1999/2000:1 Budgetproposition utgiftsområde 4 och prop. 2000/01:21 Ansvaret för inregistrering av bouppteckningar och arvsbeskattning, m.m. Genomförda och föreslagna reformer När en person avlider i ska en läkare enligt 2 § lagen (1987:269) om kriterier för bestämmande av människans död fast- ställa att döden inträtt. Läkaren ska sedan enligt 4 kap. 2 och 3 §§ begravningslagen (1990:1144) utan dröjsmål utfärda dödsbevis. Dödsbeviset ska lämnas till . När får dödsbeviset avregistreras den avlidne från folkbokföringen enligt 19 § folkbokföringslagen (1991:481). De beskrivna reglerna förut- sätter att den avlidnes kropp helt eller delvis går att undersöka. Om en person däremot är försvunnen och det inte går att utreda att han eller hon har avlidit men det kan befaras att så är fallet, får i stället dödförklaring tillgripas. När ett beslut om dödförklaring vunnit laga kraft inträder, med verkan fr.o.m. den angivna dödsdagen, alla rättsverkningar som är förknippade med dödsfall; äktenskap upp- löses, arv och försäkringar utfaller etc. Vad gäller åtgärder som ska vidtas efter ett dödsfall (t.ex. bouppteckning) ska tiden i stället räknas från den dag då beslutet om dödförklaring vann laga kraft. Enligt tidigare ordning skulle en ansökan om dödförklaring göras hos tingsrätten. Bestämmelser härom fanns i 25 kap. ÄB. Innan en ansökan kunde tas upp av tingsrätten måste den för- svunne ha varit borta i ett visst antal år. Även om förhållandena var sådana att dödsbevis inte kunde utfärdas av det skälet att någon kropp inte hade påträffats, kunde den försvunne undantagsvis av- registreras från folkbokföringen utan att någon dödförklaring dess- förinnan hade skett. Detta kunde ske i sådana fall där det ändå ansågs klarlagt att den försvunne var död. Ett beslut om avregi- strering fattades av . Beslutet fattades som regel efter hörande av polisen. Vid handläggningen i tingsrätten skulle domstolen över en an- sökan om dödförklaring höra den försvunnes make eller maka, närmaste släktingar, annan som kunde antas senast ha haft under- rättelse om den försvunne samt och polismyndigheten i den ort där den försvunne senast hade hemvist i . Om den tidsfrist som var tillämplig i ärendet hade löpt ut och det då inte hade framkommit att den bortavarande hade avlidit, skulle tings- rätten utfärda kungörelse om ansökningen. Kungörelsen skulle också innehålla en kallelse på den försvunne att senast en viss dag anmäla sig hos domstolen. Därutöver skulle kungörelsen innehålla en uppmaning till var och en som kunde lämna upplysningar i Genomförda och föreslagna reformer ärendet att underrätta tingsrätten. När den tid som bestämts i kungörelsen hade löpt ut och man inte hade fått vetskap om att den försvunne faktiskt hade avlidit, skulle domstolen förklara att han eller hon skulle anses som död. upphävdes bestämmelserna i 25 kap. ÄB och lagen (2005:130) om dödförklaring infördes.11 Den nya lagen inne- bar bl.a. att handläggningen av ansökningar om dödförklaringar flyttades från tingsrätten till samt att tidsfristerna för när en ansökan om dödförklaring tidigast kan tas upp till prövning förkortades. De dåvarande reglerna i ÄB om handläggningen av frågor om dödförklaring vid tingsrätten överfördes i huvudsak oförändrade till den nya lagen. Enligt reformen ska beslut i vissa fall fattas av en särskild nämnd inom verket. Det ansågs påkallat att införa en sådan ordning med hänsyn till denna ärendekategoris särskilda karaktär i fråga om bevisvärdering och bedömning i övrigt. beslut i ärende om dödförklaring överklagas till allmän förvaltningsdomstol (11 § lagen om dödförklaring). Fastighetsrättsliga inskrivningsärenden är ärenden om lagfart, in- teckning eller annan inskrivning enligt 20–24 kap. jordabalken (JB) samt ärenden om anteckning enligt 19 kap. 29 och 30 §§ jorda- balken. Dessa ärenden handläggs av inskrivningsmyndigheten i enlighet med bestämmelser i jordabalken, förordningen (2000:308) om fastighetsregister och inskrivningsförordningen (2000:309). Varje inskrivningsmyndighet behandlar inskrivningsärenden inom ett visst geografiskt område. prövning är av formell natur. Besluten grundar sig på de handlingar som getts in i respektive ärende och de uppgifter som finns tillgängliga i fastighetsregistret på inskriv- ningsdagen och som berör den aktuella fastigheten i ärendet. Ett beslut av inskrivningsmyndigheten i ett inskrivningsärende får 11 Se prop. 2004/05:88 Nya regler om dödförklaring. Bestämmelserna i det numera upphävda 25 kap. i ÄB gäller dock i fråga om ärenden som kommit in till tingsrätten före . Genomförda och föreslagna reformer överklagas till hovrätten (19 kap. 32 § JB). Vid handläggningen i hovrätten är ett flertal bestämmelser i ärendelagen tillämpliga. 6.4.1.2Reformering av inskrivningsmyndigheternas organisation Inskrivningsmyndigheterna är inte egna förvaltningsmyndigheter, utan är organiserade som självständiga avdelningar vid ett fåtal tingsrätter. Den som är chef för tingsrätten ansvarar också för verksamheten vid inskrivningsmyndigheten. fanns det en inskrivningsmyndighet knuten till var och en av landets tings- rätter. Genom en reform som tillkom efter regeringens förslag i budgetpropositionen för koncentrerades inskrivningsverk- samheten till ett mindre antal tingsrätter.12 finns inskriv- ningsmyndigheter vid tingsrätterna i , , , , , och . är central förvaltningsmyndighet för domstols- väsendet och huvudman för inskrivningsmyndigheterna. Dom- stolsverket ansvarar för föreskrifter om det materiella innehållet i fastighetsregistrets inskrivningsdel. ansvarar för utveckling, förvaltning och drift av fastighetsregistret, inklusive dess inskrivningsdel, samt har personuppgiftsansvar för fastighets- registret (se även avsnitt 4.9 om ). Lantmäteri- verket ansvarar också för det handläggningssystem som används vid inskrivningsmyndigheterna och framställer de bevis och doku- ment som är en följd av inskrivningsmyndigheternas beslut. Inskrivningsverksamhetens roll i domstolsorganisationen och dess samband med lantmäteriets verksamhet har varit föremål för utredningar vid ett flertal tillfällen. Mot bakgrund av förslagen i dessa utredningar och tidigare ställningstaganden har regeringen uttalat att huvudmannaskapet för inskrivningsverksamheten bör föras över till Lantmäteriverket.13 Enligt regeringen bör dock ansvars- fördelningen mellan inskrivningsmyndigheten och lantmäteri- myndigheten i övrigt ligga fast. Tanken är också att verksamheten även fortsättningsvis ska bedrivas på de sju orter där verksamheten bedrivs. beslutade regeringen att tillkalla en särskild utredare som skulle lämna förslag till de författ- ningsändringar som krävs för att föra över huvudmannaskapet till 1999/2000:1, bilaga 7. 2005/06:5 Lantmäteriverksamhet. Genomförda och föreslagna reformer Utredaren skulle vidare lämna förslag på hur inskrivningsverksamheten med som huvudman skulle vara organiserad. Utredningen antog namnet . Betänkandet Den nya inskrivningsmyndigheten (SOU 2007:7) lämnade sitt betänkande Den nya inskrivningsmyndigheten (SOU 2007:7) till regeringen. I betänk- andet föreslår beträffande organisationen att den verksamhet som bedrivs av landets sju inskrivningsmyndigheter ska skötas av under benämningen inskrivnings- myndigheten. Vidare föreslås att den för landet gemensamma inskriv- ningsmyndigheten ska vara indelad i sju verksamhetsområden och att varje område ska tillhöra ett inskrivningskontor. Dessa kontor ska enligt förslaget vara placerade i de orter där de nuvarande inskriv- ningsmyndigheterna finns och ha samma verksamhetsområden som dessa har. När det gäller vissa järnvägar föreslås att inskrivnings- myndighetens handläggning ska ske i . Vad avser Dom- stolsverkets funktioner inom inskrivningsväsendet föreslås att dessa i allt väsentligt ska flyttas till . I betänkandet gör den bedömningen att ska ha kvar de funktioner som verket har inom inskrivningsverksam- heten. kommer härigenom att få skilda myndig- hetsfunktioner, dvs. som inskrivningsmyndighet och som verk, inom inskrivningsverksamheten. Enlig förslaget ska inskrivningsmyndighetens beslut enligt jorda- balken och lagen (1984:404) om stämpelskatt vid inskrivnings- myndigheter få överklagas till tingsrätt. Avgörande för vilken tings- rätt som ska vara rätt forum föreslås vara inom vilken domkrets fastigheten eller tomträtten är belägen. föreslår vidare vissa ändringar i lagen (1927:85) om dödande av förkommen handling. Om ett pantbrev eller ett vilandebevis som avser inteckning i fastighet eller tomträtt för- störts eller kommit bort kan ansökan om dödande av handling göras hos den tingsrätt där den inskrivningsmyndighet finns inom vars verksamhetsområde fastigheten är belägen. Detsamma gäller i fråga om dödande av inteckning i fastighet eller tomträtt. IM-utred- ningen föreslår att ansökningar i dessa fall ska göras hos tingsrätten i den ort där inskrivningsmyndigheten har ett inskrivningskontor Genomförda och föreslagna reformer inom vars verksamhetsområde fastigheten är belägen. I betänkan- det framhåller att det vore lämpligt om dessa ärenden flyttas från tingsrätten till inskrivningsmyndigheten. Med hänsyn till att lagen om dödande av förkommen handling även innehåller bestämmelser om dödande av andra typer av handlingar, t.ex. företagsinteckningsbrev, anser dock att det bör göras en samlad bedömning av i vad mån ärenden om dödande av förkommen handling och inteckning bör flyttas till förvaltnings- myndighet. kommer att behandla denna fråga under kapitel 9. ersattes lagen (1984;649) om företagshypotek med lagen (2003:528) om företagsinteckning. Den nya lagens bestämmelser motsvarar i stora delar vad som gällde enligt lagen om företagshypotek. Företagsinteckning kan beviljas med visst belopp i all sökandens egendom. Bevis om inteckningen benämns företagsintecknings- brev. En näringsidkare kan upplåta säkerhet för en fordran genom att överlämna ett företagsinteckningsbrev beträffande sin egendom. Borgenären får då förmånsrätt enligt förmånsrättslagen (1970:979) till betalning för fordringen intill inteckningsbrevets belopp. handlades ärenden om företagsinteckning eller annan inskrivning i företagsinteckningsregistret av en för hela landet gemen- sam myndighet, inskrivningsmyndigheten i domsaga. flyttade handläggningen av dessa ärenden till , numera Bolagsverket.14 En ansökan om företagsinteckning görs således hos Bolags- verket. Om ansökan uppfyller vissa formella krav ska företags- inteckning beviljas och företagsinteckningsbrev utfärdas på grund av inteckningen. Ett beslut av i ett inskrivningsärende får enligt 2 kap. 23 § lagen om företagsinteckning överklagas till . Vid överklagande tillämpas ärendelagen, om inte annat följer av förstnämnda lag. 2000/01:88 Inskrivning enligt lagen (1984:649) om företagshypotek och sjöfarts- registerärenden. Genomförda och föreslagna reformer omfattar ärenden om registrering eller avregistre- ring av skepp, skeppsbygge eller båt, inskrivning eller anteckning av förvärv, inteckning i skepp eller skeppsbygge (skeppshypotek), båtbyggnadsförskott15 samt partrederier. omfattar även ärenden om inskrivning av förbehåll om skeppsnamn och annan införing i registret som görs på grund av föreskrift i lag eller författning. Registreringen grundar sig på bestämmelser i sjölagen (1994:1009), lagen (1979:377) om registrering av båtar för yrkes- mässig sjöfart m.m. (båtregistreringslagen) och lagen (1975:605) om registrering av båtbyggnadsförskott. hade ansvar för sjöfartsregistret. flyttades ansvaret för registret till Sjöfarts- verket.16 Ett slutligt beslut av i ett register- eller inskriv- ningsärende får enligt 2 kap. 19 § sjölagen, 14 § båtregistrerings- lagen, lagen om registrering av båtbyggnadsförskott och 7 kap. 6 § fartygsregisterförordningen (1975:927) överklagas till . Vid överklagande tillämpas ärendelagen, om inte annat följer av angivna lagar och förordning. Det finns två centraliserade register avseende luftfartyg. Dessa båda register förs av Luftfartsstyrelsen. Det ena är det offentligrättsliga luftfartsregistret. Det andra är det privaträttsliga inskrivnings- registret för luftfartyg. används för administra- tiva ändamål, t.ex. vid utfärdande av olika intyg och tillstånd samt vid tillsyn av luftfarten. Bestämmelser härom finns i 2 kap. luftfarts- lagen (1957:297) och förordningen (1986:172) om luftfartygsregi- stret m.m. för luftfartyg handlägger ärenden om inskrivning av förvärv och nyttjanderätt till luftfartyg samt in- teckning i luftfartyg. Bestämmelser härom finns i lagen (1955:227) om inskrivning av rätt till luftfartyg. hanterade den inskrivningsbok i vilken det var möjligt att få en inteckning i luftfartyg inskriven. överfördes inskrivningsverksamheten till Luftfarts- 15Registrering av båtbyggnadsförskott är en förmånsrätt (4 § förmånsrättslagen [1970:979]). 2000/01:88 Inskrivning enligt lagen (1984:649) om företagshypotek och sjöfarts- registerärenden. Genomförda och föreslagna reformer styrelsen.17 avskaffades den inskrivningsbok för luft- fartyg som fördes av tingsrätten och ett nytt register inrättades; inskrivningsregistret för luftfartyg. Reformen innebar också att det blev möjligt att med sakrättslig verkan skriva in förvärv av äganderätt och nyttjanderätt till luftfartyg i registret. Ett slutligt beslut av Luftfartsstyrelsen i ett inskrivningsärende får enligt 49 § lagen om inskrivning av rätt till luftfartyg överklagas till . Enligt 1 § lagen (1984:404) om stämpelskatt vid inskrivningsmyn- digheter (stämpelskattelagen) ska stämpelskatt erläggas till staten vid förvärv av fast egendom och tomträtt samt vid beviljande av in- teckning. är enligt 3 § samma lag beskatt- ningsmyndighet. Med inskrivningsmyndighet avses också den i sjö- lagen (1994:1009) angivna registermyndigheten, dvs. I samband med att ansvaret för sjöfartsregistret flyttades från till och att handläggningen av ärenden om inskrivning av företagshypotek flyttades från till , numera , flyttades även handläggningen av stämpelskatteärenden från tings- rätten till respektive inskrivningsmyndighet. Motsvarande över- flyttning ägde rum när Luftfartsstyrelsen tog över ansvaret för inskrivningsverksamheten av luftfartyg. Ett beslut av eller Luftfartsstyrelsen i ett stämpel- skatteärende får enligt 38 b–c §§ och 39 b–c §§ stämpelskattelagen överklagas till . Ett beslut av i ett stämpelskatteärende får enligt 38 a § och 39 a § samma lag över- klagas till tingsrätt.18 Vid handläggningen i tingsrätten är ärendelagen tillämplig. 2003/04:27 Rättigheter i luftfartyg. 18Ett beslut av inskrivningsmyndigheten i ett stämpelskatteärende med anknytning till JB får enligt 38 § stämpelskattelagen överklagas till hovrätten. Genomförda och föreslagna reformer Prövningen av en konkursansökan och handläggningen av konkur- sen sker genom ett konkursärende hos tingsrätten. Beslut om kon- kurs meddelas således av rätten. Genom konkursbeslutet förlorar gäldenären rådigheten över den egendom som ingår i konkursboet och får heller inte åta sig förbindelser som kan göras gällande i konkursen. Efter konkursbeslutet ska tingsrätten utse en konkurs- förvaltare. Förvaltarens främsta uppgift är att avveckla boet och realisera tillgångarna för utdelning av influtna medel till borge- närerna. Gäldenären har en upplysningsplikt bl.a. gentemot dom- stolen och såsom tillsynsmyndighet. Det finns också en skyldighet för gäldenären att inför rätta avlägga bouppteckningsed. Som nämnts förut (avsnitt 5.5.8) utövas den samhälliga kon- trollen över konkursförvaltningen av . Vid tingsrättens handläggning av konkursärenden gäller rätte- gångsbalkens bestämmelser om tvistemål i tillämpliga delar, om inte något annat anges i konkurslagen (16 kap. 2 § konkurslagen [1987:672]). Enligt lagen (1996:764) om företagsrekonstruktion kan en närings- idkare, som har betalningssvårigheter, efter beslut av domstol få till stånd ett särskilt förfarande för att rekonstruera sin verksamhet (företagsrekonstruktion). Lagens syfte är att göra det möjligt att utan konkurs vidta åtgärder för att rekonstruera sådana företag i kris som bedöms ha utsikter till en fortsatt lönsam verksamhet. Under en företagsrekonstruktion ska en av rätten utsedd rekon- struktör undersöka om den verksamhet som gäldenären bedriver kan fortsätta helt eller delvis och i så fall hur detta kan ske samt om det finns förutsättningar för gäldenären att träffa en ekonomisk uppgörelse med sina fordringsägare (ackord). Rekonstruktören ska när han eller hon fullgör sitt uppdrag verka för att borgenärernas intressen inte åsidosätts. Genomförda och föreslagna reformer Vid rättens handläggning av ärenden om företagsrekonstruktion gäller ärendelagen, om inte annat föreskrivs (4 kap. 1 § lagen om företagsrekonstruktion). Regeringen har gett en särskild utredare uppdraget att överväga hur förfarandet för företagsrekonstruktion kan förbättras och samordnas med konkursförfarandet (dir. 2007:29). I det upp- draget ligger att utreda om det är lämpligt att införa ett samlat för- farande för företagsrekonstruktion och konkurs. Inom ramen för uppdraget kommer utredaren sannolikt att överväga vilka frågor i samband med ett samordnat insolvensförfarande som även i fort- sättningen bör hanteras av allmän domstol. Med hänsyn härtill kommer inte att närmare beröra ärenden om konkurs och företagsrekonstruktion. I betänkandet Ny konkurstillsyn (SOU 2000:62) behandlas vilka delar av konkurshanteringen som kan flyttas från domstol. I betänk- andet föreslås att konkurs liksom ska vara ett fortlöpande ärende hos tingsrätten. Det föreslås också att konkurstillsynen ska utövas av en självständig myndighet (), som varken är inordnad under budget- ansvar eller lyder under , numera . Vissa beslutsfunktioner förslås också ändrade, bl.a. med hänsyn till reformarbetet med renodling av domstolarnas verksamhet. I betänkandet föreslås att följande beslutsfunktioner ändras. Beslut om anordnande av bevakningsförfarande ska fattas av konkursför- valtaren i stället för av rätten. Frågor om anstånd med avlämnanden av förvaltarberättelse ska, i stället för av rätten, prövas av Konkurs- tillsynsmyndigheten. Den nuvarande ordningen med obligatoriskt edgångssammanträde inför tingsrätten avskaffas. Gäldenären ska i stället skriftligen bekräfta bouppteckningens riktighet vid ett boupp- teckningssammanträde inför konkursförvaltaren. En borgenär, för- valtare och ges dock möjlighet att påkalla edgång av gäldenären inför rätten. Edgång kan aktualiseras t.ex. på grund av misstanke om brott från gäldenärens sida eller om Genomförda och föreslagna reformer denne vägrar att bekräfta bouppteckningens riktighet inför för- valtaren. Regeringen avser att lägga fram en lagråds- remiss som behandlar förslagen. Skuldsaneringslagen (1994:334) trädde i kraft . Enligt lagen kan en fysisk person, med hemvist i , som är på obestånd och så skuldsatt att han eller hon inte kan antas ha förmåga att betala sina skulder inom överskådlig tid, beviljas skuld- sanering om det är skäligt med hänsyn till hans eller hennes per- sonliga och ekonomiska förhållande. Ett beslut om skuldsanering innebär att gäldenären befrias från ansvar för betalningen av de skulder som omfattas av skuldsaneringen i den utsträckning som dessa sätts ned. bestod skuldsaneringsförfarandet av tre steg. De tre stegen var delar i ett sammanhängande förfarande och gäldenären var tvungen gå igenom ett steg innan han eller hon kunde gå vidare till nästa steg. I det första steget, som i huvudsak lämnades utanför det lag- reglerade området, skulle gäldenären på egen hand försöka nå en uppgörelse med sina fordringsägare (egenförsök). Kommunen var därvid skyldig att lämna råd och anvisningar till den skuldsatta personen. Om gäldenären med eller utan hjälp inte lyckades träffa en uppgörelse med sina fordringsägare, kunde han eller hon i ett andra steg ansöka om frivillig skuldsanering hos Kronofogde- myndigheten. Med sådan frivillig skuldsanering avsågs att gälde- nären tillsammans med upprättade ett förslag om skuldsanering som godtogs av samtliga borgenärer. Om någon fordringsägare motsatte sig ett sådant förslag och ansökan inte avslogs, skulle ärendet överlämnas till tingsrätten. Tingsrätten kunde i det tredje steget fatta beslut om tvingande skuldsanering, även om någon eller några borgenärer motsatte sig det. Efter ett beslut om skuldsanering fanns under vissa förutsätt- ningar möjlighet för såväl fordringsägarna som gäldenären att vid tingsrätten ansöka om omprövning av beslutet. En beviljad om- prövning kunde leda till att beslutet om skuldsanering ändrades eller upphävdes. Genomförda och föreslagna reformer Vid tingsrättens handläggning av ärenden om skuldsanering gällde ärendelagen, om inget annat följde av skuldsaneringslagen. trädde en ny skuldsaneringslag (2006:548) i kraft.19 Den nya lagen innebär att skuldsaneringsförfarandet kon- centreras till . Myndigheten ska som första instans pröva en ansökan om skuldsanering och fatta beslut i ärendet även om en eller flera borgenärer motsätter sig en skuld- sanering. ska även pröva ärenden om upphävande eller ändring av ett skuldsaneringsbeslut (ompröv- ning). Parterna har möjlighet att överklaga Kronofogdemyndig- hetens beslut till tingsrätten. Vid tingsrättens handläggning av ett överklagande gäller ärendelagen, om inte annat följer av skuld- saneringslagen. 6.6Ärenden med anknytning till Som utredningen redogjort för i tidigare avsnitt finns det vissa domstolar som har getts ensam behörighet att handlägga vissa typer av mål och ärenden (se avsnitt 3.3). Miljödomstolen är en sådan domstol. Miljödomstolen handlägger till största delen mål och ärenden enligt (MB). Det finns fem miljödom- stolar (, , , och ).20 Vid miljödomstolen handläggs ansökningsmål, stämningsmål, mål om utdömande av vite, överklagandemål och ett antal ärenden. Vid domstolens handläggning av ansöknings- och stämningsmål tillämpas bestämmelser för tvistemål (20 kap. 3 § MB). I mål som överklagats till miljödomstolen och i mål om utdömande av vite tillämpas förvaltningsprocesslagen. Det finns också särskilda handläggningsregler i . Vid hand- läggningen av ärenden tillämpas ärendelagen. Nedan redogör utredningen för ansökningsmål och miljö- ärenden samt de reformer som har föreslagits i fråga om instans- ordningen för dessa mål och ärenden. 2005/05:124 Ett enklare och snabbare skuldsaneringsförfarande. 20Förordning (1998:1323) om miljödomstolarnas domkretsar. Genomförda och föreslagna reformer Ansökan om tillstånd till miljöfarlig verksamhet och vattenverksamhet m.m. (ansökningsmål) I 21 kap. 1 § anges vilka mål som är ansökningsmål vid miljödomstolen. Det är bl.a. mål om tillstånd till viss miljöfarlig verksamhet och vattenverksamhet. Det är också mål om förläng- ning av den tid som bestämts för igångsättning av en tillståndsgiven verksamhet. Vidare är det mål om återkallelse av tillstånd och förbud mot fortsatt verksamhet samt omprövning av tillstånd.