sou · GVB314 · 2008-01-01 00:00:00 — Medan kvantitativa studier mäter statistiska samband som möjliggör att generalisera vissa resultat, vill kvalitativa undersökningar gå på djupet i några utvalda fall och leta efter exempel på dessa samband. Genom att ägna sig åt enskilda berättelser ger intervjumetoden istället möjligheten att kontextualisera (sätta fenomen i sitt/sina sammanhang) och relativisera kunskap. Det man förlorar i generaliserbarhet (bredden) vinner man i specifik kunskap (djupet). Bästa forskningsresultat får man dock i kombinationen av metoder där man både kan fånga in det generella och det unika (och 1989). Vi har sett denna kombination av metoder som produktiv i detta sammanhang och förutom att utgöra ett viktigt material i sig har intervjumaterialet legat till grund för formulerandet av relevanta svarsalternativ i den mer bundna frågekatalog som enkätmetoden krävt. Måste man ha tur? Intervjuerna genomfördes med ungdomar i sex städer: , , , , , och . Trots att kvalitativa metoder inte kräver en strävan efter representativitet i urvalet av informanter, som andra metoder gör, har vi valt att samla en relativt stor mängd intervjuer att arbeta med i analysen. På så sätt har vi kunnat fånga ett ansenligt mått av variation individerna emellan. För att kunna fånga in flera olika typer av erfarenheter var det viktigt att säkerställa en bredd geografiskt, könsmässigt, etniskt och klassmässigt. Ungdomar i åldern 20-–söktes därför i olika miljöer, mer om detta nedan. I offerten tecknades ett preliminärt schema för intervjuerna i de sex kommunerna. Tabell 1 Urvalsambition för intervjuerna, per kommun* 3 (2) 2 (1) 3 (2) 3 (2) 2 (1) 3 (2) 6 (4) 4 (2) 6 (4) *Värden inom parentes avser de tre mindre städerna (, , ). Med sammanlagt 16 intervjuer vardera i de tre storstadskommu- nerna samt 10 intervjuer vardera i tre mellanstora städer skulle en sammanlagd intervjumängd om 78 intervjuer nås. De i tabellen angivna kategorierna (arbetar, arbetslös, studerar) är alla vanliga livspositioner för yngre och strävan var att i varje stad få en viss spridning av dessa. Resultatet av arbetet är att totalt 73 intervjuer genomförts. För- delningen mellan städerna samt kön, livsposition och ålder kan utläsas i tabellen nedan. Måste man ha tur? Måste man ha tur? En närmare granskning av gjorda intervjuer visar att 35 av de inter- vjuade är kvinnor och 38 män. Lite drygt 10 av de intervjuade har utländsk bakgrund. Fördelningen mellan städerna följer i stort sett det uppgjorda urvalsschema som presenterades i tabell 1. Några mindre avsteg från detta har dock blivit fallet. I samtliga tre mellanstora städer saknas någon intervju jämfört med ursprungstanken. Detta främst beroende på att materialet som samlats in redan innehåller stora mängder information samt att ett pressat tidsschema ledde till en prioritering där storstadskommunerna färdigställdes. I genomfördes 18 intervjuer, två fler än vad som var tänkt. Detta beror på att två av respondenterna, under intervjun, visade sig vara bosatta i och därför inte föll inom studiens egentliga ramar. Uppsökandet av respondenter har företrädelsevis skett via informationslappar uppsatta i lokaler där ungdomar i tidigare nämnda livspositioner kan förväntas befinna sig. Bland annat har , Posten, arbetsförmedlingen och institutioner på universitet använts. Informationslapparna innehåller en kort beskrivning av studien samt möjlighet att med namn och telefonnummer anmäla intresse för att medverka. Dessutom har respondenterna givits möjlighet att, efter avslutad intervju, ge tips på intressanta personer att intervjua. Denna urvalsmetod, en så kallad snöbollsmetod (med flera ingångar), har vid ett flertal tillfällen slagit ut väl och bidragit till en breddad grupp av respondenter. Intervjuerna är semistrukturerade, vilket i det här fallet innebär att vi hade ett antal teman och frågor som skulle beröras under inter- vjun, men att de olika intervjuerna kunde ta lite olika spår beroende på vad intervjupersonerna hade för erfarenheter. Det första temat behandlade födelseorten och därefter varje flytt fram till att man flyttade hemifrån. Syftet var att vi skulle få en bild av den inter- vjuades sociala och geografiska bakgrund. Det andra temat hand- lade om de flyttningar man har gjort på egen hand; hur ens livs- situation såg ut, varför man flyttade, hur man fick tag på bostaden, vad det var för sorts bostad. Här hade vi för avsikt att få en upp- fattning om hur unga rör sig på bostadsmarknaden i relation till olika livssituationer och vilka strategier de använder sig av för att få information om och tillgång till en bostad. Det sista temat tog upp Måste man ha tur? preferenser och tankar om bostadsmarknaden, där det dels ställdes frågor om hur man skulle vilja bo och varför, dels hur man upplever bostadsmarknaden och tillgången till bostäder. Här framkom även de intervjuades erfarenheter av olika förmedlingar, kösystem och hyresvärdar. Dessutom fanns några frågor om de hade kommit i kontakt med missförhållanden på bostadsmarknaden, som försälj- ning av svarta hyreskontrakt, olagliga andrahandsuthyrningar och diskriminering. Intervjuerna tog i genomsnitt och vid intervjutillfället användes inspelningsbar utrustning (fick- minne) för att vi skulle ha möjlighet att använda oss av citat. Resultaten av intervjuanalysen redogörs för under ett antal rubriker som representerar de huvudsakliga och mest återkommande teman som ingick i intervjuerna. När det gäller de ungas beteende i bostadssökandeprocessen kan man säga att de, tvärtemot mångas uppfattning, i regel förefaller ha en god insikt om hur man beter sig och orienterar sig på bostads- marknaden. Det kan förstås vara svårt för den enskilde responden- ten att veta om han eller hon vet tillräckligt, så ställd inför en konkret fråga av karaktären vet du vad som behövs för att hitta en bostad? blir svaret ofta nej. Men de erfarenheter de intervjuade talar om tyder på att de flesta har intagit en mycket aktiv roll i sitt sökande, vet var de ska söka, vilka de ska kontakta och i vilka köer man ska ställa sig. När de dessutom tillfrågades om åsikter om hur marknaden fungerar visade de ha en ganska klar bild av de aspekter som borde ingå i en översyn för att åstadkomma ett bättre funge- rande system. Standardvägar, som att skriva in sig i kommunala bostadsköer, kombineras ofta med annat aktivt sökande, t.ex. på Internet, där Blocket nämns , samt kontakter med vänner och släktingar. Föräldrarnas aktiva deltagande spelar också stor roll. går de in som borgensman, hjälper till ekonomiskt eller ordnar med ett boende genom egna kontakter. Tur är ett ord som återkommer i flera av de intervjuades berättelser av hur de har fått tag på bostad. Måste man ha tur? S: Men hur letade ni lägenhet? Var det genom att ligga i som förut? A: Ja, vi låg i jättemycket. Det var ett halvtidsarbete. Vi kollade annonser och ringde runt. Jag ringde till gamla kontakter. (Kvinna, , ) So: Ja, jag vet inte hur man ska få bostad i om man inte har kontakter. Jag vet inte det alltså. Jag har inte en aning om hur det ska gå till. I bostadskön måste man ju vänta. Man kanske kan sätta upp lappar och ringa. Det finns ju en del notiser ute om att de behöver inneboende människor, men då är det ju oftast svartkontrakt tänker jag, de tar jätte- mycket hyra, du får betala 3 000 för ett rum . Utsikten till att få ett förstahandskontrakt om man inte ska bo långt ute, en förort som kanske, ja, då skulle man kanske kunna få ett förstahandskon- trakt. S: Skulle du säga att du har haft tur för att få dina bostäder? So: Ja, att jag fick min bostad här i och fick den kontakten var enbart tur. Det var det verkligen. Eller, alla mina bostäder har väl varit tur. Det är ingen som jag har fått genom att jag har kunnat vara med i en bostadskö eller att jag har försökt söka på formell väg. Det har ju aldrig gått. Det är ju ett jätteproblem. Sedan tänker man också att alla man känner har försökt göra det redan typ så att man själv inte lägger ner . Det är möjligt att jag kanske skulle ringa 100 tele- fonsamtal , då kanske jag skulle kunna få ett första- handskontrakt. Kanske inte här i , men kanske i eller någonting. Den tiden det blir bisarrt. (Kvinna, , ) Trots det aktiva sökandet är det ofta mindre traditionella vägar och mindre officiella bostadsförmedlare som kontaktas. Kommunala bostadsförmedlare och de kommunala bolagens köer anses ofta vara mer eller mindre omöjliga vägar till en bostad. Att många av de intervjuade ungdomarna visar skepsis mot systemet handlar inte nödvändigtvis om brist på kunskap utan om en rad erfarenheter som lärt dem vilka vägar som lönar sig mer att gå för att få en bostad. S: Har du haft kontakt med bostadsbolag så att du kan säga något om hur du har blivit bemött? Känner du dig lågprioriterad? K: (...) Visst det kanske inte är jättebra att ha ett så stort kösystem som i till exempel, men där finns det ändå någon teoretisk chans att kunna få en lägenhet. När det gäller MKB, de försöken jag har gjort att bo genom dom, så har det varit Det är helt omöjligt att få någon att prata med, och när man väl får det så säger de typ, det finns inget ledigt just nu men testa och ring . Så ringer man 20 gånger till. Hade man ringt så kanske det fanns en ledig, man vet inte. (Man, , ) Måste man ha tur? S: Vad tycker du om det här att det inte finns någon kö utan att man måste vara så aktiv själv? K: Det känns ju lite konstigt att det verkar vara så himla godtyckligt vilka som får. Det har väldigt mycket med tillfälligheter att göra, att man ringer . Det hade väl varit bra med något slags kösystem kanske, men å andra sidan känns det ju inte bra om man ska behöva stå i kö för att ha någon chans. Jag har inte funderat så mycket på det, men när jag höll på att söka själv nu så kändes det lite konstigt att det inte fanns ett kösystem med MKB till exempel S: Man måste i princip sälja in sig som bra hyresgäst. K: Ja, det kan jag säga att jag tänkte på när jag ringde nu att man kände att de är orättvisa för att man är student, men hade man hetat och varit arbetslös så hade man haft det ännu svårare. Det slår ju en att man är jävligt man känner sig nästan diskriminerad fast man inser ändå vilken otrolig att man är liksom S: Det finns de som har de värre. K: Ja, absolut. Och man hör ju sig själv ta fram jag läser ju arkitektur och man vill gärna framhålla att man är en väldigt ordentlig människa som läser på högskola. Det är lite skrämmande, men det blir ju så, man får ju sälja in sig verkligen. (Kvinna, , ) So: skrev jag in mig hos en sådan här bostads- förmedlare där man betalar och så ska de hitta en bostad åt en, men de hittade ingen och det var flera av mina kompisar som också hade varit med i den här och då skulle man få pengarna tillbaka om de inte hittade någon. Dels hittade de inte någon varken till mig eller mina kom- pisar och då överdrev man ändå sina uppgifter att man hade borgenär, eller jag hade ju självklart en borgenär, men att man kanske var fast anställd, jag vet inte eller så. Men ändå, det var som att de bara förmed- lade till bara typ civilingenjörer och väldigt högutbildade. Men även då att vi inte fick tillbaka våra pengar, att det tog jättelång tid, flera måna- der. Det var en till vän till mig som tjata jättemycket på dem för att få tillbaka sina pengar. (Kvinna, , ) S: Vad tycker du om systemet att det inte finns några köer? A: Jag tycker det är dåligt. När man ställer sig i en kö, eller när man hamnar längst bak så vet man att man är på väg framåt. kanske det är lättare att härda ut andrahandsboende och andra lösningar, inneboende och annat För man vet att man rör sig framåt och det är rättvist om kön är transparent, att det inte finns några gräddfiler. Personligen är jag väldigt positiv till det. (Kvinna, , ) H: Jag tycker nog att det skulle funka med en bostadskö. Att alla bostads- bolag ska vända sig till Boplats tycker jag är lite konstigt. Alltså, jag litar inte riktigt på Boplats. Jag tycker det känns lite så där. Dom kan välja och vraka så himla mycket utan att man får en ärlig chans känns det som. Så en kö där man ser vad man har för plats. Då har ju alla samma chans på något sätt att få en lägenhet. Att det baseras på tid. Då ser man ju att det Måste man ha tur? går framåt också. För nu vet man ju inte. Man kan ju söka på Boplats utan att få något svar. Och det känns lite så där. (Kvinna, , ) A: Jag upplever bostadsmarknaden i som bisarr. På platsen som dom flesta hänvisar till, Boplats på Internet, har vi sökt över 1 200 lägenheter och vi har fått gå på en visning. Och den fick vi inte. Men jag vet inte vad det finns att välja på. Det är väl det som man får göra för jag är inte beredd på att lägga mellan och hålla på. Göra skenbyten och . Det vill jag inte göra. Är man som jag och inte har några kontakter så är det som jag har gjort att bo i andra hand. Vitt eller svart. Och så söka via Boplats . Det går ju att få trots allt. Jag vet ju dom som har fått. Men det är turfaktorn. (Man, , ) D:Har du några idéer? E:Det är väl det här med Boplats . Att det inte finns någon kö utan att det är upp till hyresvärdarna själva att bestämma vem som får kontraktet. De skriver så fint på hemsidan att de gör ett urval och men jag tror de ljuger mycket. De tar vilka de vill. Det är mycket skumt där tror jag. Det är ganska sjukt egentligen att man kan söka så många lägenheter utan att få någon. Så säger de att de ska kolla på sådana som sökt många men(...) Min brorsa hörde talas om en som fått ett förstahandskontrakt från Boplats . Det är det enda jag har hört talas om. (Man, , ) Bospara för en bostadsrätt anses inte så realistiskt och därmed relativt ointressant, särskilt för de yngsta intervjuade, medan möj- ligheten att hyra ofta uppskattas högt. Detta kan ha med den enkelhet som hyresrätten som upplåtelseform erbjuder: du betalar din hyra och någon annan sköter underhåll, ekonomi, etc. S: Vad föredrar du, hyresrätt eller bostadsrätt? M: Egentligen hyresrätt, det är mycket bekvämare när något går sönder och sedan så tycker jag det är sympatiskt med idén att man inte behöver ha sjukt mycket pengar på banken för att kunna få tak över huvudet. (Kvinna, , ) T: Det är därför jag tycker att det är skönt med hyresrätt, går någonting sönder så kan jag bara ringa och säga så här nu har min spis gått sönder och så kommer de . (Kvinna, , ) Bostadsrätt ses dock som ett önskvärt alternativ av ett flertal. H: Det skulle vara schysst att köpa eget och kunna göra om lägenheten. Det är väl i så fall det. Och så känna att man betalar till sig själv istället för till någon annan. Det hade varit jättebra. (Kvinna, ) Måste man ha tur? M: Alltså, bostadslån och så känner jag inte att det skulle vara något fel. Jag köper gärna en. Men jag skulle vilja ha fast jobb helt klart. Hyran kan man alltid klara av att betala men jag vill ha fast jobb och visa att jag kan ta ett lån. (Man, , ) Prioriteringar, preferenser och strategier Både prioriteringar och preferenser är förstås relativa begrepp och inte minst när det gäller ungdomar och boendet. Ungdomar har inte så sällan mycket klara idéer om hur de skulle vilja bo. Vissa kan förverkliga en del av sina önskemål och preferenser. Det verkar dock som om att det vanliga mönstret i detta avseende ändå är en omfattande anpassning till de rådande villkoren på marknaden, d.v.sdvs.. prioriteringar och preferenser inramas av en insikt om rådande restriktioner för olika val. Det är t.ex. svårt att säga att när en person betalar en betydande överhyra för en centralt belägen lägenhet så skulle det handla om ett rationellt val för att befinna sig på en privilegierad plats i staden. Det kan, kanske tillsynes para- doxalt, vara det enda till buds stående alternativet. Kontakter är en viktig väg till tak över huvudet för ungdomar. När ens kontakter kanske är begränsade till vissa stadsdelar, eller vissa delar av bostadsmarknaden, är boendealternativ just i dessa stadsdelar – oavsett om det för andra förefaller vara en prestigefull lokalisering – lättare att finna än bostäder på t.ex. mer perifera och mindre attraktiva platser. Vissa intervjupersoner har dock tydligt uttalat att de inte är beredda att betala överhyror och att de hellre söker sig längre bort från de mest attraktiva och centrala lägena för att inte behöva ha så dyra boendekostnader. blev jag erbjuden en möblerad etta på för . Den egentliga hyran låg på 3 000 någonting så det var en överhyra på åtminstone . Jag har en kompis från som har bott i många andrahandskontrakt som inte har varit helt lagliga alltid. Det är folk som hyr ut i två, i taget. Han har bott på hur många ställen som helst. Jag tror att det är vanligt med överhyror och andra hand, att man bor hos kompisar och kanske här och där. Jag har försökt att undvika det och då har en bra strategi varit att söka sig längre bort från stan. Det är billigare i alla fall och lite lättare att få tag på. (Kvinna, , ) Måste man ha tur? Flyktighet och osäkerhet i boendet Det finns flera berättelser ur intervjuerna som talar för en situation av flyktighet. Flyttningar är mycket vanliga. Vissa av de intervjuade har flyttat mer än tio gånger efter att ha lämnat föräldrahemmet (se också enkätstudien). Många har varit tvungna att flytta tillbaka till föräldrarna vid situationer av bostadslöshet. Denna flyktighet och osäkerhet uttrycks ibland i termer av ett lotterispel. Det finns ju den här bostadsförmedlingen på Internet, Boplats , som alla lägenheter ska läggas ut på och om man tittar på lägenheterna som är de minst attraktiva så är det ju oftast, om det räcker med flera hundra, men flera tusen sökande, så det känns som att spela på lotto lite att skicka in en ansökan där. (Man, , ) Utsattheten på bostadsmarknaden har effekter för livskvalitén. Instabilitet och osäkerhet, brist på privat rum, trångboddhet, nega- tiv påverkan på studier och arbete, svårigheter att koncentrera sig, är några ofta nämnda konsekvenser av ett oordnat boende. Har man inget socialt skyddsnät, d.v.sdvs.. föräldrar, släktingar, kompisar som man med kort varsel kan flytta in hos när man blir bostadslös, är situationen av utsatthet extra stor. I: Jag kände att enda sättet att få lägenhet är att någon rekommenderar mig. Jag fick hyra en studentlägenhet vid St Eriksplan, gatan, genom att det var en kompis som bor där och som hade sett att det var folk som ville hyra ut över sommaren. Jag ringde på den och så fick jag den. Den var 17 kvadrat och kostade 2 600 och han hyrde ut med värdens tillstånd. Han hade lite saker kvar, men ändå kände jag att den var min . Det kändes jätteskönt att bara ha någonstans att bo. Och det var verkligen värt det för det blir väldigt lätt att man aldrig stan- nar upp och tänker om man inte har någonstans att bo, om man umgås med någon och kanske är ute väldigt mycket i onödan för att man inte känner sig trygg. S: Ja, hur var upplevelsen av att hoppa runt så här? Påverkar det hur man I: Ja, om jag hade fått ett vanligt jobb så hade jag inte velat bo så där. Jag hade ingen ro att läsa böcker, jag hade ingen ro att vara kreativ för utan det handlade bara om att ha någonstans att sova och ha mat för dagen. (Man, , ) A: Då undrar man ju, om det är en kille eller tjej som sökt aktivt, eller någorlunda aktivt och skrivit in sig på alla intresselistor och ändå inte kommer fram. Det är som är jobbiga om man ska klara av stu- Måste man ha tur? dier och kunna ha ett privatliv. Man kanske bor hemma fortfarande och delar ett rum med ett syskon eller två syskon. Man kan inte gå och lägga sig när man vill och man kan inte fokusera på skolan eller jobb eller Det hämmar ju ungas utveckling något otroligt. (Kvinna, , ) Just effekterna för livskvalitén (och hälsan i vid mening) av brist på förankring på bostadsmarknaden är ett försummat forsknings- område. Man kan utan tvekan misstänka att en extrem och långva- rig situation av utsatthet på bostadsmarknaden kan föra med sig allvarliga konsekvenser för det emotionella tillståndet hos ungdo- mar och givetvis också långsiktigt påverka deras vuxenkarriärer. Osäkerheten blandas lätt med känslor av hopplöshet. Vissa vän- der sig inte längre till den formella förstahandsmarknaden eftersom de inte tror att det lönar sig. Man vill gärna ha ett förstahands- kontrakt men vänder sig till internetsajter och till privata bostads- förmedlare i sitt sökande, och sökandet inskränks inte sällan bara till andrahandshyresmarknaden; ett förstahandskontrakt är en svåruppnåelig dröm. S: Du sa innan att du kände att du stod utanför bostadsmarknaden I: Då tänkte jag för att jag inte har så här stått i bostadsköer och sökt bostäder på det sättet. Jag vet inte om jag behöver göra det heller i och med att jag gillar att vara inneboende eller bo i små kollektiv. Det känns som att det alltid kommer att gå att fixa. S: Hur skulle du bära dig åt för att få tag på en lägenhet? I: Det skulle vara rätt bökigt för jag är inhyrd så jag har inget seriöst anställningskontrakt. (...) Så att jag skulle nog bara annonsera på olika Internetforum för likasinnade och fråga runt bland kompisar om de vet någonstans där jag kan fixa en lägenhet. Jag tror inte att jag skulle kunna få någonting officiellt genom någon bostadskö, eller det vet jag att jag inte skulle. Så det blir något informellt. S: Förstahandskontrakt finns inte? I: Nej, för jag vet inte om jag har jobb . (Man, , ) Uthyrningen i andra hand för ungdomar går sällan regelenligt till, vilket skapar osäkerhet och även rädsla. Man kan känna sig miss- tänkliggjord, och man vågar inte fråga om rättigheter av rädsla av bli av med den bostad man lyckats skaffa. S: Hur kändes det att bo i andra hand? C: Helt värdelöst. Du har ingen säkerhet. Det känns som att man måste kolla du vet ens grannar kan bli misstänksamma och ringa och säga att det bor en kille här olagligt. Så det var absolut det sämsta. För det andra så kände jag att det här är inte min lägenhet. Det här är bara temporärt boende. Man vill inte riktigt lägga ner tid på lägenheten eller Måste man ha tur? Man känner att det inte är ens eget helt enkelt. (Man, , ) S: Fick du något kontrakt, eller var det också muntligt? P: Ja, helt muntligt. Sätt in pengarna på det här kontot S: Var det genom en kompis? P: Ja, eller det var en kompis farsa som ägde den. Den fick jag bara ha och sen var jag tvungen att flytta. S: Du visste det från början? P: Nej, då var det någon av sönerna som bodde i som kanske skulle komma hem. Det var lite flytande, men sen så kom han och då var det bara att Jag fick en månad på mig att hitta nåt annat. (...)Då fick jag en lägenhet, men då var det verkligen kris. Eller det har det varit , i skiften mellan bostäder, att jag står med kvar och inte vet vad som händer och sen har det löst sig . (Man, , ) Stockholmarna är både vinnare och förlorare Har man vuxit upp i har man normalt sett bättre möj- ligheter än dem som är inflyttare till storstaden när det gäller möj- ligheter att skaffa ett förstahandskontrakt på en hyreslägenhet. S: Första hand hyres, det finns liksom inte? A-L: Det är ju som jag vet xxx, han har stått i kö i sedan har var liten, han är härifrån, och han har fått förstahandshyreskontrakt nu när han är 30 för att han har stått i kö så . (Kvinna, ) S: Är det någon skillnad mellan de som är födda här och de som kommer utifrån? So: Ja, det tror jag. Dels tänker jag att de alltid har mer kontakter, att jag måste anstränga mig jättemycket mer. Allt baseras just på de här kontak- terna och de har mycket fler kontakter för att de är uppväxta här så jag kan tänka att det är lättare för dem, men inte lättare på den formella bostadsmarknaden om de inte har stått i kö så klart sedan de var små. (Kvinna, , ) Detta är dock en sanning med modifikation, eftersom bostadsmarknad som bekant är den mest överhettade i hela landet. Om man kommer från en mindre kommun och stannar kvar verkar möjligheterna att röra sig snabbare och smidigare på den lokala bostadsmarknaden större än om man flyttar till en större ort.