sou · GVB352 · 2008-01-01 00:00:00 — Står barnet under vårdnad av två vårdnadshavare men skall barnet enligt 6 kap. 14 a § för- äldrabalken bo tillsammans med en av dem, får en anmälan enligt 25 § göras av den vårdnadshav- are som barnet skall bo tillsam- mans med. För barn får ansökan enligt 16 § göras av endast en vårdnadshavare, om syftet med ansökningen är att skydda mot den andre vårdnadshavaren. Denna lag träder i kraft . lag om ändring i socialtjänstlagen (2001:453) Härigenom föreskrivs i fråga om socialtjänstlagen (2001:453) dels att 5 kap. 3 § och 10 kap. 5 § skall ha följande lydelse, dels att det skall införas en ny paragraf, 11 kap. 1 a §, av följande lydelse. Kommunen skall sörja för – att föräldrar kan erbjudas samtal under sakkunnig ledning i syfte att nå enighet i frågor som gäller vårdnad, boende och um- gänge (samarbetssamtal) samt – att föräldrar får hjälp – att föräldrar får hjälp träffa avtal enligt 6 kap. 14 a § andra stycket eller 15 a § 13 a § tredje stycket, 13 b § andra stycket, 14 a § andra stycket eller Kommunen skall sörja för att familjerådgivning genom kom- munens försorg eller annars genom lämplig yrkesmässig rådgivare kan erbjudas dem som begär det. Med familjerådgivning avses i denna lag en verksamhet som be- står i samtal med syfte att bearbeta samlevnadskonflikter i parför- hållanden och familjer. Uppdrag att besluta på socialnämndens vägnar får när det gäller avse endast uppgifter som anges i följande lagrum –1 kap. 4 och 9 §§ , –2 kap. 1, 4–6, 8–9 §§ , dock inte befogenhet enligt 9 § att besluta att inte påbörja utredning eller att lägga ned en påbörjad utredning, –3 kap. 5, 6 och 8 §§ , – 6 kap. 6 §, 14 a § andra – 6 kap. 6 §, 13 a § tredje 5TP PT Senaste lydelse 2006:463. 6TP PT Senaste lydelse 2006:463. stycket och 15 a § tredje stycket , stycket, 13 b § andra stycket, 14 a § andra stycket och 15 a § tredje stycket , – 6 kap. 15 c § när det gäller beslut att utse umgängesstöd, –6 kap. 19 § när det gäller beslut att utse ut- redare i mål och ärenden om vårdnad, boende eller umgänge, –7 kap. 7 § när det gäller godkännande av avtal om att underhållsbidrag skall betalas för längre perioder än , –11 kap. 16 § andra stycket . Uppdrag att besluta på socialnämndens vägnar får inte omfatta befogenhet att meddela beslut i frågor som avses i 5 kap. 2 § denna lag eller att fullgöra nämndens uppgifter enligt 5 § lagen (1947:529) om allmänna barnbidrag eller 17 § lagen (1996:1030) om under- hållsstöd. Vid en utredning som rör barn får samtal med barnet genomföras utan vårdnadshavarens samtycke och utan att vårdnadshavaren är närvarande. Denna lag träder i kraft . Mitt uppdrag enligt direktiven är att ta ställning främst i vissa frågor som gäller vårdnadshavarnas ansvar och uppgifter som ställföre- trädare för sina barn. Direktiven (dir. 2006:83) framgår av bilaga 1. Uppdraget kan schematiskt delas in i fyra delar. Huvuduppgiften är att jag skall analysera vilka nackdelar som kan uppkomma för ett barn vid gemensam vårdnad när vårdnads- havarna inte kan enas i frågor som rör barnet. Jag skall enligt direk- tiven särskilt uppmärksamma barns möjlighet att få hälso- och sjuk- vård och insatser inom område. Även andra frågor som rör vårdnaden skall belysas, t.ex. när det gäller barnets för- skoleverksamhet, skola och boende. Med utgångspunkt i analysen skall jag lämna förslag som syftar till att bättre tillgodose barnets intressen och underlätta ett gemensamt vårdnadsansvar. En annan närliggande uppgift för mig är att jag skall överväga behovet av en reglering när det gäller förutsättningarna för social- tjänsten att tala med ett barn utan vårdnadshavarens samtycke. Den tredje uppgiften som följer av direktiven är att överväga om en förälder som inte är vårdnadshavare i större utsträckning än bör ges möjlighet att få information om sitt barn direkt från berörda myndigheter och enskilda organ, t.ex. skola, hälso- och sjukvård samt socialtjänst. Slutligen skall jag enligt direktiven ta ställning till om det be- hövs en uttrycklig lagreglering om medverkan av en s.k. kontakt- person vid umgänge mellan ett barn och en förälder, i syfte att säkerställa att barnet får det stöd han eller hon kan behöva vid umgänget. För arbetet i stort gäller bl.a. att jag skall redovisa gällande rätt och eventuellt pågående lagstiftningsarbete i länder som jag bedömer vara av intresse i sammanhanget. Regleringen i andra nordiska länder bör enligt direktiven ges en särskild belysning och beaktas i arbetet. Under arbetets gång har jag biträtts av sakkunniga och en expert som, utöver egen sakkunskap, har bidragit med bl.a. bakgrunds- material samt synpunkter från kolleger och interna referensgrupper. Utredningen har –hållit sex sammanträden. Därutöver har information inhämtats direkt från myndigheter och intresseorganisationer. Representanter från bl.a. Barnombuds- mannen, , , Föreningen –Barn, , samt Kommuner och Landsting har beretts tillfälle att lämna synpunkter på utred- ningsarbetet. Med vissa av dem har särskilda möten hållits för fördjupade diskussioner. Sekretariatet har därutöver inhämtat information från personal som är verksam inom hälso- och sjukvården samt . Kontakter har även förekommit med personer från bl.a. den akadem- iska världen som har bedrivit forskning eller lagstiftningsarbete inom områden som har ett nära samband med utredningsupp- draget. Ett möte har hållits med professor och fil. , som drivit projektet mellan två föräldrar – Om insatsen kontaktperson i umgängestvister. Därutöver har jag kunnat ta del av redo- visningen av en undersökning om kontaktpersoner i umgänges- situationer som genomfört och som publicerats först under ett sent skede av utredningsarbetet. gjordes ett besök på justitieministeriet i för diskussioner om lagstiftningen i i vårdnadsfrågor, var- vid jag också sammanträffade med företrädare för advokat- och domarkåren. Sekretariatet besökte Familiestyrelsen i för diskussioner om gällande dansk rätt och pågående lagstiftnings- arbete i . Sekretariatet har också upprätthållit kontakt med adjungerade professorn, dr. jur. , som på uppdrag av har bedrivit komparativa studier av nordisk lagstift- ning i vårdnadsfrågor samt deltagit i lagstiftningsarbete i . Utredningen har haft tillgång till de omfattande undersöknings- resultat som presenterades av vårdnadskommitté i betänk- andet Barnets bästa, föräldrars ansvar (SOU 2005:43). Mot denna bakgrund har inte några egna undersökningar av motsvar- ande karaktär genomförts. Av stor betydelse för möjligheten att analysera problematiken har också varit att utredningen kunnat ta del av remissvar till nämnda betänkande samt till LVU-utredning- ens betänkande Omhändertagen – Samhällets ansvar för utsatta barn och unga (SOU 2000:77). I det senare betänkandet lämnades förslag om att socialnämnd skulle ges rätt att samtala med barn i s.k. barnavårdsutredningar utan att vårdnadshavarna samtyckt, något som dock inte ledde till lagstiftning. I 6 kap. (FB) finns bestämmelser om vårdnad, bo- ende och umgänge. Barn står under vårdnad av båda föräldrarna eller en av dem. Vårdnaden kan i vissa fall i stället anförtros åt en eller två särskilt förordnade vårdnadshavare. Vårdnaden om ett barn består till dess att barnet fyller eller ingår äktenskap (6 kap. 2 § första stycket FB). Båda föräldrarna är vårdnadshavare för barnet från födelsen, om dessa är gifta med varandra. I annat fall är det modern ensam som blir vårdnadshavare, men i samband med faderskapsbekräftelse kan de genom anmälan få gemensam vårdnad. Ingår föräldrarna äkten- skap efter födelsen, står barnet från den tidpunkten som utgångs- punkt under vårdnad av dem båda (6 kap. 3 § första stycket och 4 § andra stycket). Även underåriga föräldrar kan vara vårdnadshavare (men inte förmyndare). En äktenskapsskillnad mellan föräldrar med gemensam vårdnad rubbar inte vårdnadssituationen, om inte den gemensamma vårdnad- en upplöses genom beslut av rätten (6 kap. 3 § andra stycket). Föräldrar som vill utöva vårdnaden gemensamt kan väcka talan i domstol. Rätten skall besluta i enlighet med föräldrarnas önskemål, om det inte är uppenbart att gemensam vårdnad är oförenlig med barnets bästa. Den familjerättsliga lagstiftningen utgår nämligen från att just barnets bästa skall stå i centrum, vilket betyder att andra intressen, t.ex. rättvisa mellan föräldrarna eller en förälders behov av kontakt med barnet, inte får sättas i främsta rummet. Barnets bästa skall sålunda vara avgörande för alla beslut om bl.a. vårdnad (6 kap. 4 § första stycket, jfr 6 kap. 2 a §). Möjlighet finns att få till stånd gemensam vårdnad genom andra, enklare förfaranden, närmare bestämt genom anmälan till social- nämnden eller till . Den gemensamma vårdnaden upp- nås i båda fallen genom registrering hos . En förutsätt- ning är att barnet är folkbokfört i (6 kap. 4 § andra stycket). Om någon av föräldrarna vill åstadkomma en ändring i vård- naden, skall rätten besluta att vårdnaden skall vara gemensam eller anförtro vårdnaden åt en av föräldrarna. Vid bedömningen av om vårdnaden skall vara gemensam eller anförtros åt en av föräldrarna skall rätten fästa avseende särskilt vid föräldrarnas förmåga att sam- arbeta i frågor som rör barnet. Gemensam vårdnad är emellertid inte något alternativ, om båda föräldrarna motsätter sig det (6 kap. 5 § första och andra styckena). Gemensam vårdnad förutsätter enligt förarbetsuttalanden nor- malt att föräldrarna har ett någorlunda konfliktfritt samarbete i frågor som rör barnet. Det innebär inte att föräldrarna alltid måste ha samma uppfattning, men de måste kunna hantera sina delade meningar på ett sätt som inte drabbar barnet. Gemensam vårdnad kan emellertid vara oförenlig med barnets bästa även om en kon- flikt mellan föräldrarna inte kan sägas vara så svår och djup att det är omöjligt för dem att samarbeta. Någon presumtion för eller emot gemensam vårdnad föreligger inte (prop. 2005/06:99 s. 87). har angående föräldrarnas samarbetsförmåga uttalat att en gemensam vårdnad får anses förutsätta att det finns en realistisk möjlighet för föräldrarna att gemensamt och inom rimlig tid lösa de frågor som rör barnet och hantera de delade meningar som kan finnas, utan att de mer regelmässigt behöver hjälp utifrån för att fatta beslut och utan att det uppstår ständiga kon- flikter som drabbar barnet. HD konstaterade att gemensam vård- nad kräver att föräldrarna tar ett gemensamt ansvar och att uttryck för brist på förtroende för den andra föräldern liksom för bristande vilja eller förmåga att vara flexibel och jämka samman sin uppfatt- ning med den andres är tecken som tyder på att gemensam vårdnad kan vara oförenlig med barnets bästa. En konflikt mellan för- äldrarna bör dock enligt HD inte utesluta gemensam vårdnad, om motsättningarna kan antas vara av övergående natur och därför inte bedöms hindra ett fungerande samarbete på i frågor som rör barnet (domstolens dom i T 228-07). Föräldrarna (eller en av dem) kan väcka talan om ändring i vårdnaden, men i äktenskapskillnadsmål får rätten även utan yrkande anförtro en av föräldrarna vårdnaden, om gemensam vårdnad är uppenbart oförenlig med barnets bästa (6 kap. 5 § tredje stycket). Föräldrarna kan även ingå avtal om att vårdnaden skall vara gemensam eller att en av dem skall ha vårdnaden om barnet. Ett sådant avtal får samma verkan som en dom avseende vårdnads- frågan, om det är skriftligt och socialnämnden godkänner det. Har föräldrarna avtalat om gemensam vårdnad, skall socialnämnden godkänna avtalet, om det inte är uppenbart att avtalet är oförenligt med barnets bästa (6 kap. 6 §). I vissa situationer kan en eller två särskilt förordnade vårdnads- havare förordnas för barnet, bl.a. om föräldrar som är vårdnads- havare brister i omvårdnaden av sitt barn eller avlider. Två personer kan utses att gemensamt utöva vårdnaden, om de är gifta med varandra eller sambor. Särskilt förordnade vårdnadshavare kan entledigas på egen begäran eller om de är lämpliga som vårdnadshavare (jfr 6 kap. 7–10 c §§). Barn har rätt till omvårdnad, trygghet och god fostran (6 kap. 1 §). Rätten till trygghet innefattar bl.a. möjligheten att få leva i ett stabilt förhållande. Den som har vårdnaden om ett barn har ett ansvar för barnets personliga förhållanden och skall se till att barnets behov i nu nämnt avseende blir tillgodosedda. Barnets vårdnadshavare svarar även för att barnet får den tillsyn som behövs med hänsyn till dess ålder, utveckling och övriga omständigheter samt skall bevaka att barnet får tillfredsställande försörjning och utbildning (6 kap. 2 § andra stycket). I syfte att hindra att barnet orsakar skada för någon annan skall vårdnadshavaren svara för att barnet står under uppsikt eller att andra lämpliga åtgärder vidtas (6 kap. 2 § andra stycket). Den omedelbara tillsynen behöver alltså inte utövas av vårdnadshavaren personligen. Vårdnaden innefattar en rätt och skyldighet att besluta i barnets personliga angelägenheter (6 kap. 11 §), dvs. närmast det juridiska ansvaret, medan själva vården – med eller utan vårdnadshavarens samtycke – kan vara överlämnad till någon annan, utan att vårdnadshavarens bestämmanderätt fråntas honom eller henne. Befogenheterna och skyldigheterna för vårdnadshavaren kan vara inskränkta till följd av beslut enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). Begreppet vårdnad av barn skall således inte förväxlas med vård av barn. som vårdnadshavaren alltså har rättigheter och skyldig- heter när det gäller att bestämma om personliga angelägenheter har barnet rätt att själv handla i åtskilliga personliga angelägenheter. Exempelvis anses ett barn bl.a. kunna föra talan i personliga angelägenheter, om det har tillräckligt omdöme, utan att någon be- stämmelse i detta avseende finns (, . Del 1, s. 6:52). I finns särskilda bestämmelser om barns rätt och möjligheter att träffa avtal om arbete (se 6 kap. 12 §). Barnet skall annars i princip följa vad vårdnadshavaren beslutar. När bestämmanderätten utövas skall vårdnadshavaren i takt med barnets stigande ålder och utveck- ling ta allt större hänsyn till barnets synpunkter och önskemål (6 kap. 11 §). Det går inte att ange någon bestämd ålder för när ett barn bör tillfrågas, utan en bedömning får göras i varje enskilt fall (se prop. 1994/95:224 s. 35 och 54). I förarbetena anges att vård- nadshavaren inte får avbörda sig sitt ansvar genom att överlämpa beslutsfattandet på ett barn som inte har uppnått tillräcklig mog- nad. Det torde således finnas ett utrymme för att barn kan ges rätt att bestämma med vårdnadshavarens tillåtelse, trots att barnet inte har nått den nivå då det egentligen är redo för att i alla bemärkelser fatta beslut på egen hand. Vårdnadshavaren anses dock skyldig att ingripa om ett barn kan komma till skada eller om barnet visar sig inte vara moget att självt fatta beslut (NJA II 1983 s. 19). 2.3Beslut om barnets personliga angelägenheter Om det är endast en person som är vårdnadshavare är det denne som har rätten och skyldigheten att bestämma i frågor som rör barnets personliga angelägenheter. Står barnet under vårdnad av två vårdnadshavare, gäller det sagda vårdnadshavarna tillsammans. Detta betyder i princip att gemensamma beslut krävs när två vårdnadshavare finns (jfr 6 kap. 11 § och 13 § första stycket). Från denna princip om det gemensamma beslutsfattandet finns undantag. Är en av vårdnadshavarna till följd av frånvaro, sjukdom eller annan orsak förhindrad att ta del i sådana beslut rörande vårdnaden som inte kan skjutas upp utan olägenhet, bestämmer den andre ensam. En vårdnadshavare kan emellertid inte anses hindrad att ta del i beslutet, om hans eller hennes mening kan in- hämtas utan oskälig omgång eller tidsutdräkt som kan medföra verklig olägenhet för barnet. För betydelsefulla avgöranden ställs kravet högre, eftersom det då anses vara av stor vikt att båda vård- nadshavarna deltar i besluten. En av vårdnadshavarna får – oavsett att den andre vårdnadshavaren har förhinder – inte ensam fatta be- slut av ingripande betydelse för barnets framtid, såvida inte barnets bästa uppenbarligen kräver det (6 kap. 13 § andra stycket). utgår lagstiftaren från att den som har barnet hos sig när föräldrarna inte sammanbor till stor del ensam måste fatta de vardagliga besluten i fråga om den dagliga omsorgen. I lagstiftningens förarbeten har tidigare uttalats att till den dagliga omsorgen hör frågor om bl.a. barnets mat, kläder, sovtider och hur barnet skall tillbringa sin fritid. Däremot har beslut av mer ingripande betydelse för barnets framtid, t.ex. i frågor som rör barnets skolgång och bosättning, ansetts undantagna (prop. 1975/76:170 s. 178). Frågan om vad som kan hänföras till den dag- liga omsorgen diskuterades i samband med ändringar i 6 kap. FB (vårdnadsreform) men lämnades öppen, bl.a. sedan i sitt remissyttrande belyst vissa problem- ställningar. ansåg t.ex. inte att beslut huruvida barnet skall tillåtas utöva en farofylld fritidsaktivitet eller delta i en längre ferievistelse är att hänföra till den dagliga omsorgen. Regeringens slutsats blev att det inte borde komma i fråga att i lag precisera vad som hör till den dagliga omsorgen, eftersom en sådan bestämmelse lika ofta torde komma att skapa eller förstärka tvister som att lösa dem (prop. 1997/98:7 s. 55). – I litteraturen har diskuterats huru- vida de möjligheter som gavs att besluta att barnet skall bo tillsammans med den ena av vårdnadshavarna när föräldrarna har gemensam vårdnad (se 6 kap. 14 a § FB) har fått någon betydelse för frågan om vad den dagliga omsorgen skall anses omfatta. Av allt att döma har någon omgestaltning av begreppet inte åsyftats, varför beslut om barns skolgång och bosättning fortfarande torde falla in under vårdnadshavarnas gemensamma bestämmanderätt (se t.ex. , JT 1999–2000 s. 351, och , JT 2002–03 s. 331 f.). I samband med vårdnadsreform uttalades att utövandet av bestämmanderätten rörande den dagliga omsorgen om barnet i praktiken inte visat sig vara så konfliktskapande att boendeförälderns beslutanderätt i vardagssituationer behövde bli föremål för en ut- trycklig lagregel. Därmed avvisades ett förslag från Vårdnadstvist- utredningen med innebörd att boendeföräldern ensam skulle få besluta i frågor som gäller den dagliga omsorgen om barnet, något som skulle ha inneburit ett förtydligande och klargörande av gällande rätt. Regeringen anförde att det bör krävas att det finns ett reellt behov av en uttrycklig lagreglering och att regleringen kan göras så klar och tydlig att den löser de gränsdragningsproblem som kan finnas för att en sådan regel skall införas (prop. 1997/98:7 s. 53 ff.). Sammanfattningsvis skulle man kunna dela in vårdnadshavares bestämmanderätt i olika frågor i tre kategorier utifrån redogörelsen ovan (se , JT 2002–03 s. 330 f.): 1.Beslut som gäller den dagliga omsorgen: den som har hand om barnet beslutar ensam. 2.Beslut som inteU U är att hänföra till den dagliga omsorgen men som inte heller är av ingripande betydelse för barnets framtid (se 6 kap. 13 § andra stycket första meningen): vårdnadshavarna beslutar gemensamt, men om den ena vårdnadshavaren har förhinder ochU U om ställningstagandet inte utan olägenhet kan skjutas upp, får den andra vårdnadshavaren besluta ensam. 3.Beslut som är av ingripande betydelse för barnets framtid (se 6 kap. 13 § andra stycket första och andra meningarna: vårdnads- havarna beslutar gemensamt, men om den ena vårdnadshavaren har förhinder UochU om ställningstagandet inte utan olägenhet kan skjutas upp UsamtU om barnets bästa uppenbarligen kräver det, får den andra vårdnadshavaren besluta ensam. I princip är alltså föräldrarna/vårdnadshavarna vid gemensam vårdnad inbördes fullt likställda. Detta innebär att det inte genom rättsliga beslut går att avgöra meningsskiljaktigheter mellan dem, inte ens i frågor som är viktiga och som berör barnets bästa. (Det finns alltsedan 1998 års reform två undantag från principen om att föräldrar som har gemensam vårdnad skall kunna enas i frågor som rör barnet, nämligen beträffande barnets boende och umgänget med den förälder som barnet inte bor tillsammans med. En redo- görelse för dessa undantag lämnas i avsnitt 4.2.1–4.2.2.) Bristen på möjligheter till tvistlösning innebär att ett giltigt ställningstagande i barnets angelägenheter i vissa fall inte kan komma till stånd. Ytterst återstår givetvis möjligheten för en för- älder att begära att den gemensamma vårdnaden löses upp, varvid den som tillerkänns vårdnaden på egen hand kan fatta beslut för barnet. Även socialnämnden kan behöva reagera med en talan om änd- ring i vårdnaden om föräldrarnas agerande medför att barn utsätts för fara (6 kap. 7 § FB). kan också ansöka om vård enligt LVU, exempelvis om barnets behov av nödvändig barn- psykiatrisk behandling inte kan komma till stånd till följd av för- äldrarnas oenighet. De båda sistnämnda varianterna får dock ses som undantagsfall. Om en av vårdnadshavarna i strid med gällande bestämmelser trots allt fattar beslut ensam, kan den andra vårdnadshavaren i vissa fall hävda att beslutet inte skall gälla (prop. 1975/76:170 s. 178), medan det i andra fall inte går att rubba de förhållanden som genom beslutet har ändrats, såsom när en förälder flyttar med barnet utan den andra förälderns samtycke. Det finns knappt 1,1 miljoner familjer med hemmaboende barn (0–) i . De flesta av barnfamiljerna är familjer med sammanboende föräldrar () medan den resterande fjärde- delen till stor del består av ensamstående mammor (220 000 familjer med ensamstående mamma, 50 000 med ensamstående pappa). Totalt har drygt 1 miljon kvinnor och 1 miljon män barn i åldrarna 0–. Antalet barn uppgår till drygt 1,9 miljoner (SCB, Barn och deras familjer 2005, s. 18 f. och 33 – siffrorna avser situationen ). Omflyttningen inom anses vara stor. flyttade ca 250 000 barn till en annan bostad, vilket motsvarar ungefär vart sjunde barn i åldrarna 0–. De flesta flyttar dock en kort sträcka; tre fjärdedelar av alla flyttningar sker inom kom- munen och i merparten av dessa fall t.o.m. inom den egna försam- lingen. 37 000 barn flyttade över kommungränsen, utan att lämna länet, medan 23 000 barn flyttade till ett nytt län. Drygt 7 000 barn flyttade utomlands (Barn och deras familjer 2005 s. 53 och 59). De flesta hemmaboende barn – – bor med bägge sina ursprungliga föräldrar (biologiska föräldrar eller adoptivföräldrar). Andelen som bor med båda sina ursprungliga föräldrar minskar något . Av de resterande barnen är det som bor i en ombildad familj, dvs. tillsammans med mor och styvfar eller far och styvmor, medan bor med en ensamstående förälder (bland de ensamstående föräldrarna finns dock i statistiken även föräldrar som är sambo med någon som de inte har gemensamma barn med). Sammanlagt finns det drygt 500 000 barn som inte bor hemma hos båda sina ursprungliga föräldrar (Barn och deras familjer 2005 s. 65 och 69). Enligt en undersökning /2004 bor av de barn som har separerade föräldrar växelvis lika mycket hos båda sina föräldrar (Barn och deras familjer 2005 s. 65). De flesta föräldrar har gemensam vårdnad om sina barn. av alla hemmaboende barn står under de biologiska föräldrarnas gemensam vårdnad. För av barnen är det modern som har ensam vårdnad. Fadern har ensam vårdnad för av barnen (och deras familjer 2005 s. 94). Drygt 47 000 barn var 2005 med om att föräldrarna separerade, vilket motsvarar av alla barn med föräldrar som var gifta eller sambo (med separation avses här att boendeföräldrar – oftast barnens biologiska föräldrar – flyttar isär). var av alla barn med gifta föräldrar med om en separation. Motsvarande siffra för barnen med samboföräldrar var (Barn och deras familjer 2005 s. 127 och 129). En stor del av alla barn är inskrivna i barnomsorgen. För barn som ännu inte börjat skolan är förskola den vanligaste omsorgsformen. Redan bland ettåringarna var inskrivna i förskola eller familjedaghem medan motsvarande andel för tvååringarna uppgick till .