sou · GVB367 · 2008-01-01 00:00:00 — Wängneruds analys visar vidare att välut- bildade manliga väljare tillhörde den grupp som i störst utsträck- ning personröstat på manliga kandidater, medan välutbildade kvinnliga väljare oftare än genomsnittet röstat på kvinnliga kandi- dater. Analysen visar dessutom att även om det inte fanns någon könsmatchning, dvs. att kvinnor röstar på kvinnor och män på män, fanns skillnader inom partierna. Tydligast inslag av könsmatchning återfanns inom och . Inom och var personröstningen mer manligt inriktad, medan den inom Socialdemokraterna, och var mer utjämnad. Ett av skälen till att kvinnor missgynnas är, som tidigare nämnt, att kvinnor inte är placerade i toppen på partilistorna i lika stor utsträckning som män. En förklaring till det är att partiernas nomi- neringsförfarande gynnar män, vilket i sin tur kan förklaras med den manliga primat, dvs. att män utgör för det politiska (jfr. SOU 1999:139). Wängnerud menar att det kan bero på synligheten för kvinnliga och manliga politiker: bilden av kvinnliga politiker är inte lika fast förankrad på väljarnas näthinna som bilden av manliga politiker. Därför blir det inte heller ihåg- komna i samma utsträckning (Wängnerud 1999 sid. 322). Sammantaget visar analysen av personvalssystemet i detta av- snitt på flera olika tendenser. För det första personröstar kvinnor och män i ungefär samma utsträckning. För det andra bidrar personvalssystemet, som det är utformat , i mycket liten del till en ökad kvinnorepresentation. Personvalssystemet kan därför inte anses vare sig gynna eller missgynna kvinnor, utan är förhållandevis könsneutralt i detta avseende. Däremot tydliggör personvalsin- slaget den skevhet som finns inom partierna när det gäller kön, kandidaturval och listkomposition. För det tredje visar analysen både kvinnliga och manliga väljare i större utsträckning röstar på män än kvinnor. Analysen visar därutöver att andelen väljare som avlägger personröster minskar, att andelen röster på kvinnor minskar, samt att andelen kvinnor som klarar spärren minskar. Om personvalsinslaget ska få större effekt i termer av såväl ett större valdeltagande som en större andel invalda kvinnor bör sannolikt Partierna behöver dessutom se över sina regler för listkomposition om de vill förbättra förutsättningarna för kvinnor att erhålla personröster. Det bör dock påtalas att person- valssystemet endast praktiserats i samband med tre riksdagsval och att det behövs fler och mer omfattande studier för att kunna uttala sig mer precist. I detta avsnitt analyseras folkomröstningsinstitutet i ett könsper- spektiv. Folkomröstningar kan ses som ett viktigt inslag för en ökad lokal – och direktdemokrati. Anhängare till en ökad direkt- demokrati anser att folkomröstningar utgör ett av de viktigaste instrumenten för medborgerligt engagemang och deltagande. Mot- ståndare till en ökad direktdemokrati menar i stället att det kan finnas en risk att små, men starka intressegrupper kan få alltför stort inflytande på bekostnad av majoriteten i befolkningen. En ökad direktdemokrati kan i deras ögon betraktas som en minori- teternas tyranni (1999 sid. 40). I detta avsnitt fokuseras särskilt valdeltagandets utveckling när det gäller folkomröstningar, med särskild belysning på skill- nader i kvinnor och mäns deltagande och röstande. För denna ana- lys är regeringsformens kapitel 8 Lagar och förordningar av rele- vans, och där särskilt RF 8:4 och 8:15. I avsnittet belyses även skill- nader mellan kvinnors och mäns valdeltagande i allmänna val och de åsiktsskillnader mellan könen som kan föreligga när det gäller politikområden. Allra först ska dock folkomröstningsinstitutets roll belysas i relation till den teoretiska diskussionen om direkt och representativ demokrati. Därutöver ska de argument som brukar lyftas fram för och emot folkomröstningar kort belysas.TPF4FPT TP PT För vidare läsning om folkomröstningar, se 1959, 1984, 1995, Jerkert 1998, samt 2005. Valforskningsprogrammet i har genomfört intervjustudier i samband m.fl. nationella folkomröstningar: ATP, Kärnkraft, EU-medlemskap och Euro. Se även SOU 1997:56. Regeringsformen ur tre strukturella teman 5.2.1Representativ demokrati och direkt demokrati I regeringsformens portalparagraf framhålls att All offentlig makt utgår från folket Den svenska folkstyrelsen förverkligas genom ett representativt och parlamentariskt statsskick (RF 1:1). Det svenska statsskicket är således representativt, där folkviljan realiseras indirekt genom valda ombud. Medborgarna överlåter därmed rätten att fatta beslut om gemensamma angelägenheter till valda representanter. Den representativa demokratin har emellertid kritiserats på flera punkter: ökade svårigheter för folkvalda att leverera resultat, en ökad misstro mot politiker och politiska insti- tutioner, ett lägre valdeltagande, etc. har bidragit till ett större avstånd mellan medborgarna och förtroendevalda, vilket i sin tur bidragit till ett allt större utanförskap bland medborgarna (SOU 1997:56). Den representativa demokratin har därmed kritiserats för att inte vara representativ. För att öka det medborgerliga engagemanget och vitalisera demokratin har fokus riktats mot andra former av politiskt deltagande, såsom folkomröstningsinstitutet. Folkomröstningsin- stitutet kan ses som en form av direkt demokrati – en revidering av den demokrati som utvecklades i , där samhällsmedborgarna (dock ej kvinnor, utlänningar och slavar) samlades på stadens torg för att gemensamt fatta beslut om stadens styre och organisering. Genom folkomröstningar förväntas medborgare bli mer aktiva i det politiska livet, som de folkvalda ges möjlighet samla in värdefulla synpunkter från dem de har att representera. Folkom- röstningar, som en vidareutvecklad form av den direkta demokratin, kan därmed fungera som ett korrektiv mot de problem som kan finnas i den representativa demokratin, och kan således ses som ett komplement till den representativa demokratin (SOU 1997:56). Inom den teoretiska diskussionen representerar den representa- tiva respektive direkta demokratin två motpoler i synen på med- borgarnas tillgång till politisk makt och inflytande och ett jämlikt deltagande i den politiska processen: valdemokrati respektive delta- gardemokrati. som förespråkare för såväl valdemokrati som deltagardemokrati framhåller betydelsen av att alla medborgare ska ha lika möjligheter till makt och inflytande och att politisk jämlikhet ska råda, skiljer de sig åt avseende hur detta bäst bör realiseras. Dessa två motpoler ska ses som idealtyper eller demokratimodeller, vilket innebär att flera positioner dem emellan är tänkbara.TPF5FPT Enligt den valdemokratiska demokratimodellen, för det första, realiseras folkviljan genom allmänna val, där medborgarna ges möjlighet att delta genom att ta ställning till olika konkurre- rande politiska förslag och därefter rösta på den kandidat och det parti han/hon anser bäst kunna företräda honom/henne. Därefter överlåter medborgaren makten att fatta beslut och ansvaret för det politiska besluten till den förtroendevalda. Medborgarnas möjlighet till inflytande praktiseras även genom att utöva ansvarsutkrävande ex-post, dvs. att rösta på/rösta bort den förtroendevalda/partiet vid nästkommande val. Denna demokratimodell framhåller betydelsen av ett starkt politiskt ledarskap, ett effektivt styre, ett tydligt ansvarsutkrävande och ett förhållandevis passivt medborgarskap. Som statsvetaren diskuterar i sin avhandling om ungdomars politiska deltagande understryker den valdemokratiska demokratimodellen tre centrala demokrativärden: folksuveränite- ten, politisk jämlikhet och folkviljans förverkligande (). Enligt den deltagardemokratiska demokratimodellen, för det andra, har det politiska deltagandet ett egenvärde. Genom att delta i den politiska processen förväntas medborgaren såväl få kunskaper och erfarenheter som möjlighet till makt och inflytande. De poli- tiska besluten förväntas också bli bättre om fler deltar. I enlighet med 1700-talsfilosofen hyllas idealet om den aktiva och engagerade medborgaren, där alla medborgare ska mötas för att fatta beslut om gemensamma angelägenheter och där de styrande ska vara de styrda. Ju fler desto bättre. I denna demokra- timodell bör således fler medborgare ges möjlighet att delta i den politiska processen. Flera former av deltagande välkomnas, liksom beslut bör fattas så nära den enskilda medborgaren som möjligt. Denna demokratimodell framhåller därmed betydelsen av ett aktivt medborgarskap och lokal autonomi. Båda demokratimodellerna har kritiserats på en rad punkter. Den valdemokratiska demokratimodellen har bl.a. kritiserats för att betona ett tydligt politiskt ledarskap och ett effektivt styre, på bekostnad av ett ökat folkligt deltagande. Företrädare för den val- demokratiska modellen menar emellertid att alla människor inte vill och inte heller är tillräckligt kvalificerade för att delta, utan istället vill överlämna ansvaret till andra som får förtroendet att organisera ett effektivt styre. Genom att de förtroendevalda förväntas vara mer kunniga och engagerade och har större möjlighet att sätta sig 5TP PT För en diskussion kring demokratimodeller, se . talar i första hand om elitdemokrati vs. Regeringsformen ur tre strukturella teman in i olika politiska förslag blir besluten bättre än om direktdemo- krati tillämpas. Den deltagaredemokratiska modellen har bl.a. kriti- serats för omständliga och tidskrävande beslutsprocesser och bristande ansvarsutkrävande. Att alla ska delta i alla beslut innebär längre och mer kostsamma beredningsprocesser och ett otydligt ansvarsförhållande. Den har även kritiserats för att ge utrymme åt engagerade minoriteter som i första hand ser till sitt eget bästa snarare än den mindre engagerade majoritetens bästa. Företrädare för den deltagaredemokratiska modellen menar emellertid att det är viktigt med ett aktivt medborgarskap och att det finns flera kanaler till politiskt deltagande. I ett längre perspektiv bidrar en mer aktiv medborgarkår till ökat samförstånd och större förtroende mellan samhällsmedborgarna och därmed i förlängningen till en starkare och vitalare demokrati. 5.2.2Argument för och emot folkomröstningar Inom den teoretiska diskussionen har flera argument lyfts fram för och emot folkomröstning. Dessa argument kan härledas till diskussionen om representativ respektive direkt demokrati och de demokratidemokratiska modeller som ovan redogjordes för. Enligt statsvetarna kan fyra olika argumenttyper identifieras: demokratins karaktär, demokratins vitalitet, legitimitet, samt det representativa systemets funktiona- litet (SOU 1997:56). Nedan presenteras några av de mest före- kommande argumenten inom dessa typer.TPF6FPT Anhängare av folkomröstningar menar framförallt att genom folkomröstningar uttrycks folkviljan direkt. Det skapar i sin tur ett underlag för de folkvalda att ta hänsyn till i den politiska besluts- processen. Motståndare pekar i stället på problemet med ansvars- utkrävande. Om medborgarna ska göra sin röst hörd genom folk- omröstningar som parlamentarikerna fattar beslut med hänseende till folkomröstningsresultatet, vem ska då hållas ansvarig? Här kan finnas en risk att parlamentarikerna hänskjuter ansvaret till folket, genom att påtala att de inte är ansvariga för beslut som fattats av folket. Motståndare menar även att det finns en risk för minoritetsförtryck genom folkomröstningar genom att små, starka intressegrupper kan få ett otillbörligt stort inflytande på kollektivets bekostnad. De menar dessutom att det kan finnas 6TP PT Avsnittet bygger på SOU 1997:56, 2005. en risk att komplicerade frågekomplex rycks ur sitt sammanhang genom att låta sig enkelt formuleras i en ja- och nejfråga som väljarna har att ta ställning till i en folkomröstning. Anhängare av folkomröstningar menar även att genom folkom- röstningar utbildas och förkovras medborgarna, vilket i sin tur för- väntas bidra till ett större intresse för samhällsfrågor och ansvar för gemensamma angelägenheter. Motståndarna hävdar däremot att det finns en risk att medborgarna tröttas ut genom ständigt återkom- mande folkomröstningar, vilket kan bidra till lägre valdeltagande. Detta kan i sin tur ge engagerade minoriteter ett övertag framför mindre engagerade minoriteter (SOU 1997:56, 2005). Anhängare av folkomröstningar menar dessutom att genom folkomröstningar skapas en särskild legitimitet åt de politiska besluten. Detta kan vara av särskilt betydelse när det finns ett misstroende mot politiker och politiska institutioner. Motståndare menar emellertid att genom folkomröstningar är det svårt att uppnå kompromisser mellan olika intressegrupper. Metoden är således okänslig för att politik ofta bedrivs genom en förhandling och kompromisser. Folkomröstningar kan därmed skärpa konflikter snarare än lösa dem (SOU 1997:56, 2005). Anhängare av folkomröstningar menar därutöver att folkom- röstningar kan fungera som en säkerhetsventil för partier eller regeringskoalitioner som är internt splittrade i vissa frågor. Frågan kan därmed hänskjutas till medborgarna för avgörande och på så sätt verka stabiliserande. Motståndare menar emellertid att om denna säkerhetsventil används alltför ofta finns det en risk att partiväsendet försvagas. 5.2.3Typer av folkomröstningar i I regeringsformen framgår att två olika typer av folkomröstningar kan hållas i . kan dels utlysa rådgivande folkom- röstning, dels utlysa en beslutande folkomröstning om vilande grundlagsförslag. Rådgivande folkomröstning kan hållas såväl natio- nellt som lokalt. Både de rådgivande och beslutande folkomröst- ningarna är fakultativa (frivilliga), dvs. det finns inga frågor som ovillkorligen måste underställas folket för avgörande. För båda typerna gäller dessutom att enbart riksdagsledamöter har rätt att initiera en nationell folkomröstning (institutionellt initiativ) till skillnad från kommunala och landstingskommunala folkomröst- Regeringsformen ur tre strukturella teman ningar, där denna rätt även är utsträckt till medborgarna (folk- initiativ). regleras i RF 8:4 och 8:15. I RF 8:4 stadgas att föreskrifter om rådgivande folkomröstning i hela riket och förfarandet vid folkomröstning i grundlagsfråga meddelas genom lag. I RF 8:15 stadgas att folkomröstning om vilande grundlagsförslag ska anordnas om yrkande därom framställes av minst en tiondel av ledamöter och minst en tredjedel av ledamöterna röstar för bifall till yrkandet. Här stadgas vidare att vid omröstningen får de som har rösträtt vid valet förklara huruvida de godtar det vilande grundlagsförlaget eller ej. Förslaget förkastas, om de flesta av dem som deltar i omröstningen röstar mot förslaget och de till antalet är fler än hälften av dem som har avgivit godkända röster vid riksdagsvalet. I annat fall tar upp förslaget till slutlig prövning. Medan de nationella folkomröstningarna är rådgivande (konsultativa), är folkomröstningar om vilande grundlagsförslag beslutande (decisiva). Samtliga nationella folkomröstningar som hållits i har varit rådgivande. Någon folkomröstning om vilande grundlagsförslag har inte ägt rum. Nationella folkomröstningar regleras i folkomröstningslagen (1979:369). Sammanlagt sex nationella folkomröstningar har hållits i : förbudsomröstningen , trafikomröstningen , ATP-omröstningen , kärnkraftsomröstningen , omröst- ningen om EU-medlemsskap 1994, samt omröstningen om att införa Euro som valuta . Samtliga folkomröstningar har varit fakultativa, konsultativa och utlysts av . Nedan ges en kortfattad beskrivning av respektive folkomröstning med särskilt avseende på skillnader mellan kvinnor och män i valdeltagande och röstande. Folkomröstningen gällde frågan om ett förbud mot alkohol- försäljning. Väljarna fick ta ställning till två alternativ: om ett totalförbud mot alkoholförsäljning skulle införas eller inte. förbudsomröstningen valde av den röstberättigade befolkningen att delta i folkomröstningen. röstade nej till förbudet. Det fanns skillnader mellan kvinnor och män avseende såväl valdeltagande som röstning. av de röstberättigade kvinnliga väljarna deltog i omröstningen, jämfört av de manliga väljarna. Bland kvinnorna röstade för förbudet och mot förbudet. Bland männen röstade för förbudet, medan röstade nej till förbudet (1996, 2005, 1969). Det fanns således en skillnad mellan könen när det gällde inställningen till rusdrycksförbudet. Folkomröstningen om införandet av högertrafik 1955 Den andra folkomröstningen i svensk politik ägde rum och avsåg om högertrafik skulle införas i . Väljarna fick ta ställ- ning till två alternativ: ja eller nej. av den röstberättigade befolkningen deltog i omröstningen. Flest röster fick alternativ ett, som alltså förordade fortsatt vänstertrafik, som fick av rösterna. Statistik saknas med avseende på kön. Folkomröstningen om införandet av allmän tjänstepension (ATP) 1957 Den tredje folkomröstningen handlade om folkpensionen skulle kompletteras med en slags tjänstepension. fick väljarna ta ställning till tre alternativ: ett alternativ som förordade en obli- gatorisk tjänstepension finansierad med arbetsgivaravgifter, ett andra alternativ som förordade en frivillig tjänstepension i form av en tilläggsförsäkring, samt ett tredje alternativ som också förordade en frivillig tjänstepension men med möjlighet för arbetsmarkna- dens parter att också teckna kollektivavtal om tilläggspension. Vid omröstningen deltog av den röstberättigade befolkningen. Flest röster fick det första alternativet som samlade (linje två fick och linje tre fick ). Skillnader mellan könen fanns avseende såväl valdeltagande som röstande. Män deltog i större utsträckning än kvinnor i folkomröstningen: av de röstberättigade manliga väljarna deltog i folkomröstningen jämfört av de kvinnliga väljarna (1959). Vissa skillnader fanns mellan kvinnor och män när det gällde åsiktsfördelning. Regeringsformen ur tre strukturella teman förslag ett röstade män och kvinnor, på förslag två röstade män och kvinnor, samt på förslag tre röstade män och kvinnor. Framförallt det första förslaget har en övervikt bland män. Vid den fjärde folkomröstningen stod frågan om kärnkraften i fokus, särskilt i vilken takt kärnkraften skulle avvecklas. Väljarna fick nu ta ställning till tre alternativ: 1, att kärnkraften skulle avvecklas i den takt som var möjlig, 2, att kärnkraften skulle avvecklas i den takt som var möjlig, med tillägget att framtida energianläggningar av betydelse skulle ägas av stat och kommun, samt 3, ett stopp för utbyggnad av kärnkraften och en avveckling av de befintliga reaktorerna . Vid omröst- ningen deltog av den röstberättigade befolkningen. Flest röster fick linje 2 (39,) tätt följt av linje 3 (38,). Linje 1 fick . Till skillnad från ATP-omröstningen fanns små skillnader mellan könen när det valdeltagande. Statsvetarna analys av kärnkraftsomröstningen visar dock att det fanns åsiktsmässiga skillnader mellan könen (1984). av de kvinnliga väljarna stödde linje 3, jämfört av männen. Linje 1 var mindre populär bland de kvinnliga väljarna: kvinnor och män. På linje 2 röstade män och kvinnor. Kontroller för parti visar att partitillhörigheten hade mindre betydelse än kön. Kvinnor i alla partier röstade i större utsträckning än män på linje 3. I likhet med förbudsomröstningen var kärnkraft en fråga där kvinnor och mäns åsikter i stor utsträckning gick isär. Folkomröstningen om medlemskap i den Europeiska Unionen 1995 Den femte folkomröstningen avsåg om skulle bli medlem i EU eller inte. Väljarna fick nu ta ställning till två alternativ: ja eller nej. Vid omröstningen deltog av den röstberättigade befolk- ningen, det högsta valdeltagandet i en svensk folkomröst- ning. Ja-sidan fick av rösterna, medan nej-sidan fick . Stora skillnader mellan könen fanns när det gällde inställningen till svenskt medlemskap i . En majoritet av de manliga väljarna röstade för medlemskap (), medan en majoritet av de kvinnliga väljarna röstade emot (). Folkomröstningen om införandet av Euro som valuta Den sjätte folkomröstningen ägde rum och handlade om skulle ansöka om medlemskap i och därmed ansluta sig till valutan Euro. Väljarna fick ta ställning till två alternativ: ja eller nej. av den röstberättigade befolkningen valde att delta i folkomröstningen. I folkomröstningen var rösträtten utökad till att omfatta även de som hade rösträtt till kommunal- och lands- tingsvalen. Kvinnliga väljare deltog i större utsträckning än manliga väljare. av de kvinnliga röstberättigade samt av de manliga röst- berättigade deltog i folkomröstningen. Fler kvinnor än män inom alla ålderskategorier röstade, förutom i ålderskategorin personer . Statistiken visar även att av de sysselsatta jämfört av de arbetslösa röstade. Fler arbetslösa kvinnor än män röstade: arbetslösa kvinnor deltog jämfört män. En av fyra unga män i arbetaryrken (i undersökningen klassas respondenterna arbetare och tjänstemän) avstod från att rösta i folkomröstningen. Statistiken visar dessutom att det var stor skillnad i valdeltagande mellan olika inkomstgrupper och mellan grupper med olika utbildningsnivå. Kvinnor inom alla inkomst- grupper deltog i större utsträckning än män. LO-anslutna kvinnor röstade i större utsträckning än LO-anslutna män, medan det inte finns några skillnader med avseende på kön mellan de övriga fack- anslutna. Betydligt fler svenska medborgare röstade än medborgare från något EU-land och övriga utländska medborgare (jfr ). Fler kvinnor, såväl svenska medborgare (kvinnor, män) som utländska medborgare (kvinnor, män), deltog i folkomröstningen. Vissa skillnader mellan könen avseende röstande fanns även när det gällde införandet av Euro som valuta. Bland de kvinnliga deltagarna röstade en majoritet nej (), medan röstade ja och blankt. Bland manliga deltagarna röstade en majoritet ja (), medan röstade nej och blankt. Statsvetaren som analyserat folkomröstningen om Euron menar att denna folkomröstning var relativt jämställd. Kvinnor deltog som aktörer i mediebevakningen, kvinnliga kandidater var kända bland Regeringsformen ur tre strukturella teman väljarna, och väljarna ansåg sig ta ställning företrädarnas åsikter inte könstillhörighet (Wängnerud 2004). menar att frågorna om Euron (och EU) visar på stora åsiktsskillnader mellan kvinnor och män. Det fanns ett stort utbud av kvinnliga nej-förespråkare som engagerade sig i folkomröstnings- kampanjerna, vilket bidrog till omröstningsresultatet. Till skillnad från förbudsomröstningen, samt folkomröstningarna om kärnkraft och EU-medlemskap, fick kvinnors åsikter genomslag i valresultatet. Kvinnor röstade nej till införandet av Euron som valuta – och kunde till skillnad från tidigare folkomröstningar se sig som folkomröstningens vinnare. Sammanfattningsvis visar analysen av de sex nationella folkom- röstningarna att det finns skillnader mellan könen avseende såväl deras valdeltagande som deras röstande. Medan skillnaderna i val- deltagande minskat , har skillnaderna mellan könen i röstande kvarstått. Åsiktsskillnaderna mellan könen var särskilt framträdande i folkomröstningarna om rusdrycker, kärnkraft, medlemskap i samt införandet av EURO. Skillnader i åsikter mellan könen diskuteras även i avsnitt 5.2.3 och 5.2.4. Kommunala och landstingskommunala folkomröstningar regleras i 5 kap 5 § kommunallagen (1991:900). Kommunala folkomröst- ningar är alltid rådgivande. De kan initieras av såväl befolkningen i kommunen (folkinitiativ) eller av fullmäktigeledamöter (institu- tionellt initiativ). Folkinitiativ innebär att om av befolkningen önskar en folkomröstning, kan fullmäktige ta upp frågan för diskussion. Det är emellertid alltid fullmäktige som avgör om folkomröstning ska hållas. har sammanlagt 92 kommunala folkomröstningar hållits, varav 56 mellan –2006. Flera omröstningar har gällt geografiska frågor såsom kommunsammanslag- ningar och länsindelning, samt trafik- och kommunikationsfrågor såsom vägsträckningar, broförbindelser och kollektivtrafik. I sam- band med valet och 2006 ägde 12 respektive 16 kommunala omröstningar om trängselskatt i rum.