sou · GWB352 · 2008-06-03 00:00:00 — Utredningen föreslår därför att en grundskollärare –3 med fördjupade ämneskunskaper om 30 högskolepoäng i ett ämne ska vara behörig att undervisa i detta ämne i årskurs 4–6. På motsvarande sätt ska en grundskollärare 4–6 med fördjupade ämnes- kunskaper om 60 högskolepoäng vara behörig att undervisa i årskurs 7–9. I ämnena svenska och samhällskunskap ska det dock liksom alltid krävas 90 högskolepoäng för att få undervisa i årskurs 7–9. Det innebär att kraven motsvarar de lägsta krav på ämnesdjup som ställs på en grundskoleadjunkt. Motivet för dessa bryggor är dels att lärare ska kunna följa en grupp elever och bidra till en mjuk övergång mellan olika nivåer i skolan, dels att underlätta för skolorna att organisera sin verksam- het. Utredningens förslag förutsätter att legitimerade lärare på ett flexibelt sätt ska kunna utöka sin behörighet genom vidareutbild- ning. Det är då viktigt att lärosätena kan erbjuda goda möjligheter till sådan utbildning. Utredningen om en ny lärarutbildning har regeringens uppdrag att föreslå en lärarutbildning som på ett smi- digt sätt ska kunna kompletteras så att lärare blir behöriga att undervisa i fler ämnen och årskurser. Utredaren ska bl.a. ge förslag till hur utbildningen för lärare i tre ämnen i årskurs 7–9 kan utfor- mas för att ge behörighet för ämnesundervisning i årskurs 4–6. För att undervisa som speciallärare ska det enligt förslaget krävas en grundläggande lärarexamen samt en speciallärarexamen. Behörig- heten som speciallärare bestäms av lärarens grundläggande examen: -en grundskollärare –3 med speciallärarexamen ska vara behörig speciallärare i förskolan samt årskurserna 1–6, -en grundskollärare 4–6 med speciallärarexamen ska vara behörig speciallärare i årskurserna 4–9, och -en grundskoleadjunkt med speciallärarexamen ska vara behörig speciallärare i årskurserna 7–9. Tydligare och skärpta behörighetsregler Det är viktigt att huvudmannen med utgångspunkt i behörighets- kraven ser till elevernas behov och använder den speciallärare som är lämpligast. Även högre upp i åldrarna kan elevers stödbehov ofta hänföras till läs- och skrivsvårigheter eller bristande matematikfärdigheter. Det är därför viktigt att de lärare som har bäst kompetens inom dessa områden stödjer elever med sådana behov. Eleverna kan även vara i behov av särskilt stöd i andra ämnen, t.ex. engelska, och då är det viktigt att lärare med något djupare ämneskompetens kan stödja eleverna. I årskurserna 7–9 bör det företrädesvis handla om elever som har tillägnat sig de grundläggande kunskaperna och fär- digheterna, men som behöver ytterligare stöd i inlärningsprocessen. Beroende på elevens stödbehov bör det då vara möjligt att antingen använda en lärare med helhetsperspektiv eller en mer ämnesinriktad lärare. Speciallärare har inte utbildats . Därför ska lärare med en specialpedagogexamen som avlagts före ikraftträdandet av de nya behörighetsreglerna vara behöriga som speciallärare även . Även för dessa lärare bestäms behörigheten av deras grundläggande lärarexamen. Behörighetskravet för modersmålslärare ska enligt förslaget vara en svensk lärarutbildning och kunskaper i det aktuella språket motsva- rande 90 högskolepoäng. De 90 högskolepoängen kan ingå i eller vara utöver lärarexamen. En utländsk lärarutbildning som efter prövning lett till svensk legitimation (jfr avsnitt 9.9) kan också ge behörighet som moders- målslärare. I första hand bör huvudmännen använda modersmålslärare som har både kunskaper i det aktuella modersmålet och en lärarutbild- ning inriktad mot aktuella årskurser. Men eftersom det i många fall är svårt att rekrytera modersmålslärare som över huvud taget har en lärarutbildning är det inte realistiskt att nu också ställa krav på att lärarutbildningen ska vara inriktad mot de årskurser undervis- ningen avser. Enligt officiella statistik för /07 hade knappt hälften av modersmålslärarna i pedago- gisk högskoleutbildning (, 2007e). Tydligare och skärpta behörighetsregler För att undervisa i sameskolan ska samma krav gälla som för att undervisa i förskoleklass till och med årskurs 6 i . Skälen för utredningens förslag Utbildningen i sameskolan motsvarar den som ges i till och med årskurs 6. Syftet är att ge eleverna en utbildning med samisk inriktning. Behörighetskraven för lärare i sameskolan bör således förändras på samma sätt som för lärare i . Eftersom sameskolan ska värna om samiska och samisk kultur påverkas däremot inte möjligheten att föreskriva att insikt i samiska ger företräde till anställning. Tydligare och skärpta behörighetsregler För att få undervisa i den obligatoriska särskolan ska krävas en speciallärarexamen. Därutöver ska även krävas utbildning som –grundskollärare –3 för att få undervisa i grundsärskolans årskurs 1–6, –grundskollärare 4–6 för att få undervisa i grundsärskolans årskurs 7–10, –förskollärare för att få undervisa i träningsskolans samtliga årskurser, En grundskoleadjunkt med relevanta ämneskunskaper samt speciallärarexamen ska vara behörig att undervisa i –ämnena bild, hem- och konsumentkunskap, idrott och hälsa, musik samt slöjd i grundsärskolans samtliga årskurser, –delar av ämnesområdena estetisk verksamhet, motorik och vardagsaktiviteter i träningsskolans samtliga årskurser. För att undervisa i ämnet modersmål ska samma krav gälla som föreslås för . Skälen för utredningens förslag Den som arbetar direkt med eleverna i särskolan ska ha en utbild- ning för detta, dvs. en speciallärarexamen med relevant inriktning. I utvärderingar och inspektioner har det framkommit att särskolans kunskapsuppdrag ofta åsidosätts, medan omsorg och elevernas sociala utveckling fokuseras (, 2006c; 2007d). Kunskapsuppdraget behöver således lyftas fram, även om elevernas sociala utveckling är mycket väsentlig. Detta talar för att det är grundskollärare med speciallärarexamen som ska undervisa i grundsärskolan. Enligt Lpo 94 och grundsärskolans kursplaner förutsätts att ele- verna kan lära sig läsa, skriva och räkna. I linje med detta betonade många lärare och skolledare som intervjuades under utredningen att det behövs gedigna kunskaper i den tidiga läs- och skrivinlär- ningen för att kunna undervisa i särskolan. Tydligare och skärpta behörighetsregler andra ord lärare med grundbehörighet för de lägre årskurserna i . I vissa fall framfördes även uppfattningen att för- skollärare har bäst kompetens för att arbeta med elever i grundsär- skolan (jfr avsnitt 8.1.3). Enligt min bedömning är dock grund- skollärare –3 bäst lämpade för att stödja eleverna i den tidiga läs-, skriv- och matematikinlärningen. Grundskollärare –3 bör enligt utredningen undervisa t.o.m. årskurs 6. Motivet för detta är att elevernas kognitiva utvecklings- nivå generellt sett kan sägas ligga på en lägre nivå än jämnåriga grundskoleelevers. I enlighet med detta resonemang bör grund- skollärare 4–6 med speciallärarutbildning undervisa i årskurs 7–10. Elever i träningsskolan bör undervisas av legitimerade förskollä- rare. Skälet för detta är analogt med vad som framfördes ovan för elever i grundsärskolan. Dessutom är styrdokumenten för tränings- skolan utformade så att de mer motsvarar förskolans än uppdrag. Detta talar för förskollärarkompetens vid undervisning av elever i träningsskolan. Förskollärarna måste naturligtvis ha gedigna kunskaper om elever med utvecklingsstörning och vad det innebär att möta sådana elever. Eleverna blir också tonåringar och vuxna och ska bemötas som sådana. Liksom i (se avsnitt 10.2) och utifrån samma motiv ska grundskoleadjunkter i ämnena bild, hem- och konsu- mentkunskap, idrott och hälsa, musik samt slöjd kunna undervisa i obligatoriska särskolans samtliga årskurser. Skillnaden ska dock vara att det för särskolan krävs speciallärarutbildning. I skollagskommitténs betänkande (SOU 2002:121) föreslås att den obligatoriska särskolan som helhet ska benämnas grundsär- skolan. Om ett sådant förslag antas får behörighetskraven för sär- skolan anpassas så att det framgår att det ska krävas olika kompe- tens i olika delar av grundsärskolan. Om det även, såsom föreslås i betänkandet, blir större flexibilitet när det gäller studierna och en elev studerar enligt kursplaner för olika delar av grundsärskolan får detta lösas genom huvudmannens försorg så att en elev får tillgång till behöriga lärare i aktuella ämnen eller ämnesområden. Regeringen har genom regleringsbrev gett nio lärosäten i uppdrag att anordna speciallärarutbildning. Av examens- ordningen för den nya speciallärarexamen (2008:132) framgår att utbildningen är avsedd för att självständigt kunna arbeta som speci- allärare med barn och elever i förskoleklass, skola eller vuxenut- bildning som har behov av särskilt stöd i språk-, skriv- och läsut- vecklingen eller matematikutvecklingen. Med tanke på de särskilda Tydligare och skärpta behörighetsregler behov som barn med utvecklingsstörning och andra funktionshinder har är det enligt utredningen önskvärt att speciallärare särskilt utbildas för att undervisa i de olika skolformerna. Av examensordningen framgår dock redan nu att det särskilt ska framgå av examensbeviset för vilken verksamhet utbildningen är avsedd. Vidare anges att varje högskola kan bestämma preciserade krav, inom ramen för kraven i examensbeskrivningen, för vad som ska gälla för en speciallärarexamen. Detta kan anses öppna ett visst utrymme för att redan nu anordna speciallärarutbildning som är anpassad efter barn med särskilda behov. Som framgår i avsnitt 10.2.5 ska även en specialpedagogexamen som avlagts innan de nya reglerna träder i kraft ge behörighet. För att undervisa i årskurserna 1–3, 4–6 och 7–10 i specialskolan ska ställas samma krav som för motsvarande årskurser i grund- skolan samt speciallärarexamen. En lärare som får undervisa i årskurs 1–3 får även användas för stödundervisning i årskurs 4–6. En lärare som får undervisa i årskurs 4–6 får även användas för stödundervisning i årskurs 7– 10. Skälen för utredningens förslag Specialskolan motsvarar och lärarna ska därför ha sådan lärarutbildning som krävs för att undervisa i (se avsnitt 10.2). Grundutbildningen bör därutöver kompletteras med utbildning om det aktuella funktionshindret, t.ex. hur det påverkar elevernas inlärning och hur man som lärare bäst kan stödja inlär- ningsprocesserna. Det ter sig rimligt att sådan utbildning ges inom speciallärarutbildningen och att en speciallärarexamen blir ett behö- righetskrav för lärare i specialskolan. Behovet av eventuella förkun- skapskrav såsom teckenspråk etc. får övervägas i annat samman- hang. Som framgår i avsnitt 10.2.5 ska även en specialpedagogexamen som avlagts innan de nya reglerna träder i kraft ge behörighet. Tydligare och skärpta behörighetsregler För att undervisa i ämnen med i huvudsak teoretisk inriktning ska det krävas en lärarexamen (gymnasieadjunkt) med 120 hög- skolepoäng i ett undervisningsämne samt 90 högskolepoäng i övriga undervisningsämnen. I svenska och samhällskunskap ska det krävas 120 högskolepoäng vardera. För att undervisa i ett yrkesinriktat ämne ska läraren ha en yrkeslärarexamen. En sådan examen ska kunna avläggas efter en yrkesutbildning på kvalificerad nivå, omfattande yrkeserfarenhet samt en kortare lärarutbildning. För att undervisa på gymnasieskolans individuella program ska krävas antingen en lärarexamen för gymnasieskolan eller behörighet som grundskoleadjunkt. För att undervisa som speciallärare i gymnasieskolan ska krävas speciallärarexamen samt examen som grundskoleadjunkt, gym- nasieadjunkt eller yrkeslärare. För att undervisa i ämnet modersmål ska samma krav gälla som för . Skälen för utredningens förslag Enligt utredningens förslag ska det i gymnasieskolan finnas särskilda behörighetskrav för att få undervisa i yrkesämnen (yrkeslärare), i ämnen med i huvudsak teoretisk inriktning (gymnasieadjunkter) samt för speciallärare. Därutöver kan det finnas grundskolead- junkter som undervisar inom det individuella programmet.TPF2FPT Som framgår i avsnitt 9.8 kan dessutom lärare som disputerat i ämnen med i huvudsak teoretisk inriktning utnämnas till gymnasielektorer och tilldelas särskilda uppgifter av skolhuvudmannen. Jag har valt att använda benämningarna yrkeslärare respektive gymnasieadjunkt, vilket knyter an till svensk utbildningstradition. Dessutom finns enligt min uppfattning ett värde i att på ett lättbe- gripligt sätt beskriva en lärares funktion och var han eller hon undervisar. 2TP PT föreslår i sitt betänkande (SOU 2008:27) att det individuella programmet ska ersättas med ett preparandår i . Tydligare och skärpta behörighetsregler För yrkeslärare ska krävas en yrkeslärarexamen. En sådan examen ska kunna erhållas efter en yrkesutbildning på kvalificerad nivå, omfattande yrkeserfarenhet samt en kortare lärarutbildning. Regeringen beslutade att tillsätta en utredning med uppgift att föreslå en yrkeslärarutbildning omfattande (dir. 2008:41). Yrkesutbildning och yrkeserfarenhet måste således även i fram- tiden kunna valideras av det lärosäte som anordnar den lärarutbild- ningen. har högskolorna etablerade system för valide- ring och oftast har olika branscher en roll i valideringsarbetet (jfr t.ex. Valiweb, 2007). Samarbete med branscher är givetvis väsentligt med tanke på den snabba utveckling som sker inom många yrken. Med stöd av undantagsregeln (jfr avsnitt 10.10) kan personer med bred yrkeserfarenhet anställas och ges möjlighet att genomgå en lärarutbildning. För mycket specifika kurser kan det dessutom vara nödvändigt att tillfälligt anställa per- soner med spetskompetens och aktuell yrkeserfarenhet inom något smalt område. Även detta kan ske med stöd av undantagsregeln. När det gäller den framtida lärlingsutbildningen kommer det antagligen att finnas behov av handledare för den del av utbild- ningen som är förlagd till företag. Det ligger utanför mitt uppdrag att närmare gå in på vilken kompetens som ska krävas för att ta emot lärlingar, men det är knappast rimligt att kräva lärarutbildning för dessa handledare. Däremot vill jag poängtera vikten av att det på den gymnasieskola eleven tillhör finns behöriga lärare som tar ansvar för att elevens hela utbildning överensstämmer med styrdo- kumenten. Dessa lärare ska dessutom svara för den uppgift som innebär myndighetsutövning, dvs. Gymnasieadjunkter ska undervisa i ämnen med huvudsakligen teo- retisk inriktning. För behörighet ska krävas ämneskunskaper mot- svarande 120 högskolepoäng i ett undervisningsämne och 90 högskolepoäng i övriga undervisningsämnen. Skälen för att det ska räcka med fördjupning till 120 högskolepoäng i ett ämne är desamma som redovisats beträffande grundskoleadjunkter. Tydligare och skärpta behörighetsregler När det gäller svenska och samhällskunskap föreslår jag att det liksom ska krävas 120 högskolepoäng i dessa båda undervis- ningsämnen även om läraren har 120 högskolepoäng i något annat ämne (jfr avsnitt 4.1). För övriga ämnen innebär förslaget att kravet på ämneskunskaper ökar med 30 högskolepoäng i förhållande till vad som gäller. Sammantaget innebär mitt förslag en ökad sats- ning på ämneskunskaper som det enligt min bedömning inte kräver någon förlängning av lärarutbildningen. Förslag utgår från vad som framförts vid intervjuer och vad som framgår av nuvarande examensordning. Liksom för lärare i bör ovanstående poängangivelser etc. övervägas ytterligare i samband med översynen av lärarutbild- ningen. Det bör naturligtvis även för gymnasieadjunkter finnas olika vägar till en lärarexamen. Elever i gymnasieskolan kan precis som elever i övriga skolformer vara i behov av särskilt stöd av olika anledningar. Det därför viktigt att det finns utbildade speciallärare att tillgå, oavsett vilket program eleven deltar i. Jag vill dock särskilt betona vikten av att det finns tillgång till speciallärare för eleverna på individuella program. Indi- viduella program har olika syften (se 5 kap. 4 b § skollagen) och det ställs ofta höga krav på förmåga att stödja eleverna och anpassa undervisningen efter varje elevs behov (, 2001a; b; SOU 2002:120). Speciallärare inom gymnasieskolan ska ha grundbehörighet att undervisa i gymnasieskolan eller senare år för det individuella programmet. De ska med andra ord ha sådant ämnes- djup som i övrigt krävs för skolformen plus att de ska ha avlagt en speciallärarexamen. Enligt vad som framkommit under utredningen finns på det individuella programmet ibland behov av personal med en annan kompetens än vad lärare normalt har. I den mån sådana behov före- ligger ska naturligtvis den behörige läraren samarbeta med relevanta personalgrupper, exempelvis elevvårdspersonal. Som framgår i avsnitt 10.2.5 ska även en specialpedagogexamen som avlagts innan de nya reglerna träder i kraft ge behörighet. Tydligare och skärpta behörighetsregler I enlighet med utredningens direktiv föreslås att lärare i utbildning på entreprenad ska omfattas av samma behörighetsregler som övriga lärare i gymnasieskolan (jfr bilaga 1). omfattas inte dessa lärare av motsvarande behörighetsregler (jfr avsnitt 3.2). När en huvudman uppdrar åt någon annan att anordna utbild- ning bör samma kompetenskrav gälla för den som undervisar som om utbildningen hade anordnats inom den egna gymnasieskolan. Eleverna har rätt till utbildade och kompetenta lärare oavsett om huvudmannen själv anordnar eller köper in utbildningen. Flera huvudmän har framfört samma uppfattning vid intervjuer. För att få undervisa i gymnasiesärskolan ska krävas en speciallä- rarexamen. Därutöver ska även krävas en utbildning som –grundskollärare 4–6 för att undervisa i gymnasiesärskolans ämnen med i huvudsak teoretisk inriktning på nationella och specialutformade program samt i yrkesträning inom ramen för ett individuellt program, –yrkeslärare för att undervisa i yrkesämnen på nationella och specialutformade program samt i yrkesträning inom ramen för ett individuellt program, –förskollärare för att undervisa i gymnasiesärskolans verk- samhetsträning på individuella program. För att undervisa i ämnet modersmål ska samma krav gälla som för . Skälen för utredningens förslag Gymnasiesärskolan är en skolform för elever med utvecklingsstör- ning. Det innebär att det ställs speciella krav på de lärare som ska undervisa där. Som nämnts i avsnitt 10.4 innebär utvecklingsstör- ningen att eleverna helt eller delvis befinner sig på en annan kognitiv utvecklingsnivå än jämnåriga utan utvecklingsstörning. Tydligare och skärpta behörighetsregler har därför ett särskilt stort behov av en individuellt anpassad under- visning utifrån sina behov och förutsättningar. Mot den bakgrunden anser jag att grundskollärare 4–6 med spe- ciallärarutbildning är den lämpligaste lärarkategorin för undervisning i ämnen med huvudsakligen teoretisk inriktning. Lärare med grundskollärarutbildning för årskurserna 4–6 får jämte sin pedago- giska och didaktiska kompetens bedömas ha tillräckliga ämneskun- skaper för att möta eleverna i undervisningen. Grundskollärare 4–6 har dessutom ett helhetsperspektiv på eleven och elevens lärande. Därmed kan antalet lärare runt eleven begränsas. Det blir också enklare att anpassa ämnena och integrera dem när så är lämpligt och anpassa skoldagen till elevens förutsättningar. I gymnasiesärskolan behövs också yrkeslärare med speciallärar- utbildning. Liksom i gymnasieskolan bör yrkeslärare i gymnasiesär- skolan ha ett stort och aktuellt yrkeskunnande som de kan omsätta i undervisningen. Ett yrkesinriktat program i gymnasiesärskolan syftar till att eleverna ska få en utbildning som gör det möjligt för dem att komma ut i arbetslivet, på den öppna arbetsmarknaden eller i en mer anpassad verksamhet. Det innebär att det på samma sätt som för elever i gymnasieskolan är viktigt att de får en modern yrkesinriktad utbildning. För detta behövs kompetenta yrkeslärare som också har kunskap om vad det innebär att ha en utvecklings- störning. Som framgår i avsnitt 10.2.5 ska även en specialpedagogexamen som avlagts innan de nya reglerna träder i kraft ge behörighet. För att undervisa inom vuxenutbildningen ska samma krav gälla som för motsvarande skolformer i ungdomsutbildningen. Undervisning i svenska för invandrare (sfi) ska kräva behö- righet i svenska som andraspråk eller motsvarande ämne. Tydligare och skärpta behörighetsregler Skälen för utredningens förslag Det är naturligt att behörighetskraven för lärare i vuxenutbildning följer behörighetskraven för motsvarande nivåer i grund-, gymnasie- och särskolan eftersom den utbildning som anordnas ligger på dessa nivåer. Det innebär att lärare i grundläggande vuxenutbildning ska ha lärarutbildning för motsvarande nivå i . Det innebär vidare att lärare på gymnasial nivå och inom påbyggnadsutbildning ska ha behörighet som gymnasieadjunkt eller yrkeslärare. I vuxen- utbildningen för utvecklingsstörda (särvux) ska lärare ha behörig- het som grundskollärare –3 eller 4–6 samt speciallärarutbildning med inriktning mot utvecklingsstörning På träningsskolan ska lärarna ha grundbehörighet som förskollärare; på gymnasial nivå som grundskollärare 4–6 för lärare i ämnen med i huvudsak teore- tisk inriktning och yrkeslärare för lärare i yrkesämnen. När det gäller lärare i svenska för invandrare (sfi) föreslår jag att det ska krävas behörighet i svenska som andraspråk eller motsva- rande ämne. Mot bakgrund av synpunkter som framkommit under utredningen har jag övervägt om det ska krävas särskilda studier i vuxenpedago- gik för att en lärare ska vara behörig att undervisa inom vuxenut- bildning. Jag föreslår dock inte detta, utan anser det tillräckligt att kräva att lärare har kompetens för den utbildningsnivå undervis- ningen avser. Som framgår av avsnitt 7.1 är det alltför många lärare som inte har utbildning för den nivå de undervisar på och det vore därför orimligt att dessutom ställa krav på särskild utbildning i vuxenpedagogik. Det är däremot av värde om lärare som anställs inom vuxenutbildning får kompetensutveckling med inriktning mot vad det innebär att undervisa vuxna i relation till barn och ungdomar. Sådan kompetensutveckling förekommer t.ex. i (jfr avsnitt 5.1.1). För att undervisa i waldorfskola ska samma krav gälla som för motsvarande skolform i andra skolor. Tydligare och skärpta behörighetsregler Skäl för utredningens förslag är enligt förordningen (1996:1206) om fristående skolor undantagna från de regler om behörighet och anställning av lärare som gäller i såväl offentliga som fristående skolor. Några andra liknande undantag har inte gjorts, även om det finns andra skolor med särskilda pedagogiska inriktningar som exempelvis montessoripedagogik. Enligt utredningens förslag ska lärare i inte undantas från behörighetsreglerna i skollagen. Jag anser att elever i ska ha samma rätt som andra elever att undervisas av behöriga lärare. Det är därför rimligt att de krav för behörighet som gäller för lärare i motsvarande skolformer också ska gälla för lärare i . Att det ställs krav på behörighet för lärare i hindrar självklart inte sådana skolor från att vid anställning utöver kraven i skollagen ställa krav på utbildning i waldorfpedagogiken. Utredningen noterar att det inom ramen för lärarprogrammet i finns ett par inriktningar mot . Enligt officiella statistik uppgick det totala antalet lärare i till 705 i och 214 i gymnasie- skolan under /08. Av statistiken framgår vidare att av lärarna i har en pedagogisk högskoleexa- men och att motsvarande andel för gymnasieskolan är . finns således knappt 500 lärare i som saknar pedagogisk högskoleexamen. Tydligare och skärpta behörighetsregler Om det saknas behöriga lärare eller föreligger synnerliga skäl med hänsyn till eleverna får annan lämplig person användas för att undervisa under högst . I första hand ska då en person användas som har utbildning motsvarande vad som krävs för behörighet. Kravet på synnerliga skäl innebär en skärpning i förhållande till nuvarande regler. Styrelsen för skolan ska fatta beslut om undantag som inte är kortvariga.