sou · GVB32 · 2008-01-01 00:00:00 — Utredningens förslag: Arbetsförmedlingarna ges i uppdrag att i samverkan med lokala kooperativa utvecklingscentra (LKU) och kommunala företrädare inventera vilka sociala arbetskooperativ som finns på lokal nivå. Arbetsförmedlingarna ska tillsammans med LKU även utveckla metoder och rutiner för den lokala match- ningen av utvecklings- och trygghetsanställningar i sociala arbets- kooperativ. Det fördjupade samarbetet ska betraktas som ett projekt med arbetsmarknadspolitisk inriktning enligt § 31–32 förordningen (2000:634) om arbetsmarknadspolitiska program, och finansieras inom utgiftsområde 13 Arbetsmarknad, anslag 22:3 Köp av arbets- marknadsutbildning och övriga kostnader. Genomförandet av pro- jektet ska ske och ska avsättas för ändamålet. Lokala kooperativa utvecklingscentrum (LKU) finns i varje län och ger rådgivning, konsultation och utbildning till alla typer av socialt företagande. Verksamheten stöds av staten via och av lokala medlemmar, bland annat kommuner, kooperativa företag och intresseorganisationer. De lokala kooperativa utvecklings- centrumen är samlade i en gemensam organisation, Föreningen , . De lokala utvecklingscentrumen har i regel god kännedom om de företag som har startat, eftersom man har varit med och stöttat den process som föregår själva företags- bildningen. Ofta handlar det om olika typer av projekt som senare övergår till att bli företag. För att fler utvecklings- och trygghetsanställningar ska kunna riktas till sociala arbetskooperativ är det viktigt att de kunskaper som finns hos de lokala kooperativa utvecklingscentrumen (LKU) och på nivå kommer Arbetsförmedlingen till del på ett mer systematiskt sätt. Vi föreslår därför att Arbetsförmedlingarna ges i uppdrag att tillsammans med lokala kooperativa utvecklings- centrum (LKU) och kommunala företrädare inventera vilka sociala arbetskooperativ som finns på lokal nivå samt utveckla metoder och rutiner för den lokala matchningen av utvecklings- och trygghetsanställningar i sociala arbetskooperativ. Förändrat arbetssätt på Arbetsförmedlingarna Inom ramen för projektet bör även ingå utbildningsinsatser och informationsinsatser i syfte att öka kunskaperna om hur socialt företagande kan användas även inom andra delar av arbetsmark- nadspolitiken, t.ex. lönebidrag, särskilt anställningsstöd och ny- startsjobb. Osubventionerade anställningar kan naturligtvis också förekomma i sociala arbetskooperativ. 17.8Förhöjt anordnarbidrag som stimulans för start av nya sociala arbetskooperativ Utredningens förslag: I syfte att stimulera tillkomsten av fler sociala arbetskooperativ ska det anordnarbidrag som lämnas som ekonomiskt stöd vid utvecklingsanställning och trygghetsanställ- ning i vissa fall kunna uppgå till per dag per anställd. Förutsättningen för att kunna få det förhöjda anordnarbidraget ska vara att ett socialt arbetskooperativ startar en verksamhet som erbjuder rehabiliteringsinsatser till personer som står utanför arbetslivet och som har behov av arbetslivsinriktad rehabilitering. Målsättningen ska vara att dessa personer genom arbete i ett socialt arbetskooperativ ska kunna gå från ett utanförskap till ett inklu- derande arbetsliv. Anordnarbidrag på denna nivå ska kunna lämnas i högst . Förhöjt anordnarbidrag ska dock inte lämnas om arbetsgivaren blir kompenserad för sina särskilda kostnader genom annat statligt stöd. Ett tillägg med denna innebörd görs i förordningen (2000:630) om särskilda insatser för personer med funktionshinder som medför nedsatt arbetsförmåga. Enligt utredningens mening är det angeläget att stimulera till- komsten av fler sociala arbetskooperativ för att möjliggöra ett mer inkluderande arbetsliv. Styrkan i dessa typer av företag är att de bygger på delaktighet och självhjälp, samt att människor ges möjligheter att utvecklas och återta makten över sitt eget liv, vilket är rehabiliterande i sig. På så sätt blir själva anställningen i ett socialt företag en form av rehabilitering. Med ett förhöjt anord- narbidrag skulle sannolikt fler arbetskooperativ kunna starta en verksamhet som vänder sig till människor som är i behov av rehabi- litering. Det är särskilt angeläget för den grupp som står Förändrat arbetssätt på Arbetsförmedlingarna utanför arbetslivet och som har ett eftersatt behov av rehabili- teringsinsatser. Sociala arbetskooperativ är i varierande grad beroende av samhällets stöd. När det gäller själva startprocessen kan finansie- ringen komma från en rad olika håll. Kommunerna bekostar ibland delar av startprocessen utifrån projektpengar eller från sin befint- liga budget. Länsstyrelserna har i några fall gått in med projekt- pengar för utvecklingsprocessen och går ibland in med tillgängliga projektpengar. har tidigare haft tillgång till s.k. Dagmarmedel som i vissa fall har använts vid starten. Vidare har ESF-kontoren inom ramen för ett flertal EU-projekt gett stöd till utvecklingen av sociala arbets- kooperativ. Allmänna arvsfonden har bekostat startkostnader och speciella projekt för utvecklingen av sociala företag. är dock EU-medlen de vanligast förekommande startbidragen till sociala kooperativ. Någon enhetlig policy från myndigheterna finns inte. Förutom Allmänna arvsfonden finns det heller ingen fond i som kan ge bidrag till investeringskostnader eller ge förmånliga lån till sociala arbetskooperativ. Den alternativa banken kan dock i vissa fall förmedla lån till denna typ av projekt. 17.8.1Förhöjt anordnarbidrag i ett inledningsskede Det ekonomiska stödet till utvecklings- och trygghetsanställningar består av ett lönebidrag som kompenserar för nedsatt arbets- förmåga samt ett anordnarbidrag som ska täcka särskilda kostnader för anställningen. Det kan t.ex. handla om individuella anpass- ningsinsatser, särskild arbetsledning och utbildningsinsatser. An- ordnarbidraget uppgår till per dag och person som anställs. Ett anordnarbidrag kan i vissa fall vara avgörande för om en arbetsgivare väljer att anställa en person med begränsad arbets- förmåga i stället för en person som bedöms ha full arbetsförmåga, även om lönen är subventionerad. För ett blivande socialt arbets- kooperativ kan en extra stimulans i startprocessen vara det som avgör om företaget kommer att starta överhuvudtaget. För att utveckla metoder och arbetssätt som kan inkludera fler i arbetslivet finns det därför anledning att komplettera det nuvarande kom- pensatoriska stödet med ytterligare en stimulans. Förändrat arbetssätt på Arbetsförmedlingarna Vi föreslår att det anordnarbidrag som lämnas som ekonomiskt stöd vid utvecklings- och trygghetsanställning i ett socialt arbets- kooperativ i vissa fall ska kunna uppgå till per dag per anställd. Förutsättningen för att kunna få det förhöjda anord- narbidraget ska vara att ett arbetskooperativ startar en verksamhet som erbjuder rehabiliteringsinsatser till personer som står utanför arbetslivet och som har behov av arbetslivsinriktad rehabi- litering. Den övergripande målsättningen ska vara att man genom att arbeta i ett socialt arbetskooperativ kan gå från ett utanförskap till ett inkluderande arbetsliv. Anordnarbidrag på denna nivå ska kunna lämnas i högst . I enlighet med reglerna för det befint- liga anordnarbidraget ska inte det förhöjda anordnarbidraget kunna lämnas om arbetsgivaren blir kompenserad för sina särskilda kost- nader genom något annat statligt stöd. Ett tillägg med denna inne- börd föreslås göras i förordningen (2000:630) om särskilda insatser för personer med funktionshinder som medför nedsatt arbets- förmåga. Stödet ska i första hand vara aktuellt när företaget är bildat. Det hindrar dock inte att Arbetsförmedlingen kan dra nytta av de kunskaper som finns hos LKU om den förberedelseprocess som ägt rum inför företagsbildandet, för att på så sätt få ett bättre beslutsunderlag. Beslutet om att utbetala ett förhöjt anordnarbidrag bör föregås av en gemensam långsiktig riskbedömning. Det är även viktigt att konkurrenshänsyn tas vid prövningen av det förhöjda anordnar- bidraget. Utan att vi har gjort någon djupare analys av EG-rätten gör vi bedömningen att ett förhöjt anordnarbidrag för att underlätta start av sociala arbetskooperativ kan utgöra sådant statligt stöd till företag som omfattas av . Utrymmet för att lämna stöd av det slaget torde i första hand behöva bedömas med utgångspunkt i kommissionens förordning (EG) nr 2204/2002 om statligt sysselsättningsstöd. I artiklarna 5 och 6 i denna förordning anges närmare villkor för stöd som ska underlätta anställning av personer med funktionshinder. Stöd enligt artikel 5 kan utnyttjas som en extra stimulansåtgärd till arbetsgivare som anställer en funktionshindrad, medan artikel 6 anger villkoren för stöd som ska Förändrat arbetssätt på Arbetsförmedlingarna kompensera för nedsatt produktivitet eller merkostnader som i övrigt kan vara förknippade med en sådan anställning, t.ex. anpass- ning av lokaler eller särskilda kostnader för arbetsledning etc. Om kommissionens villkor bedöms svåra att förena med en praktisk tillämpning av ett förhöjt anordnarbidrag, så kan alternativa stöd- möjligheter övervägas inom ramen för det övriga regelverket på statsstödsområdet. En sådan möjlighet kan vara kommissionens förordning (EG) nr 69/2001 om stöd av mindre betydelse, s.k. försumbart stöd. 17.9Förbättrat stöd till information och rådgivning Utredningens förslag: Hälften av de medel som tilldelas för informations- och rådgivningsinsatser ska användas för att främja sociala arbetskooperativ. I regleringsbrevet för öronmärktes under anslaget Näringslivsutveckling m.m., anslagspost Informa- tion, rådgivning, mötesplatser och nätverk, för att främja koopera- tivt och socialt företagande. Det totala beloppet under denna anslagspost uppgick till nästan detta år . Enligt utredningens mening är det angeläget att i sin informations- och rådgivningsverksamhet i högre grad uppmärk- sammar de möjligheter som sociala arbetskooperativ har när det gäller att höja sysselsättningsnivån bland människor som står utanför arbetsmarknaden. För att kunna göra detta bör ytterligare medel frigöras. Vi föreslår därför att hälften av de medel som tilldelas för informations-, och rådgivningsinsatser öron- märks för att främja sociala arbetskooperativ. Statsbidrag för detta ändamål lämnas enligt förordningen (2001:1194) om statsbidrag till kooperativ utveckling, m.m. 18Fördelning av medlen till arbetsmarknadspolitiken Utredningens bedömning: Större hänsyn bör tas till förvärvs- frekvens i de arbetsföra åldrarna i olika regioner vid fördelning av medlen inom AMV. 18.1Dagens fördelning av arbetsmarknadsmedel I huvudsak fördelas medlen till både de konjunkturberoende pro- grammen och förvaltningsanslaget efter det genomsnittliga antalet kvarstående arbetssökande under den senaste ettårsperioden.TPF1FPT Det finns även en fördelningspolitisk faktor som har viss be- tydelse när det gäller fördelningen av anslaget till de konjunktur- beroende programmen, nämligen summan antalet nya arbetslösa, timanställda samt övriga inskrivna i förhållande till arbetskraften enligt . Hänsyn tas således till antalet kvarstående sökande samt den andel som har lämnat målgruppen. När det gäller för- valtningsanslaget bygger det bl.a. på antalet uppdragTPF2FPT i genomsnitt per kvartal . Vi föreslår att större hänsyn ska tas till förvärvsfrekvens i de arbetsföra åldrarna i olika regioner, när pengarna ska fördelas inom AMV. Anledningen är att förvärvsfrekvens bättre än arbetslöshet visar på vilken förankring en region har till arbetsmarknaden. I vissa utsatta storstadsområden finns grupper av arbetslösa som inte anser det mödan värt att överhuvudtaget registrera sig som arbetslösa på Arbetsfördelningen, eftersom de tror att en sådan anmälan inte har någon betydelse och inte kommer att leda till arbete. Denna uppgivenhet kan i sin tur leda till att arbetslösheten anses vara låg eftersom det helt enkelt är färre personer som 1TP PT PM AMS, AMS modeller för länsarbetsnämndernas medelstilldelning 2006. 2TP PT En kombination av antalet kvarstående uppdrag (platser, sökande i respektive program) och antalet nytillkomna uppdrag. Fördelning av medlen till arbetsmarknadspolitiken anmäler sig till Arbetsförmedlingen. En låg arbetslöshet kan emellertid dölja en låg förvärvsfrekvens, vilket i stället indikerar att ett stort antal människor står utanför arbetsmarknaden. Det innebär att vissa utsatta bostadsområden riskerar att få en mindre andel av resurserna än andra områden, när de i stället är i behov av en högre andel för att minska utanförskapet och förbättra arbets- marknadsanknytningen. Om större hänsyn tas till förvärvsfrekvens vid fördelningen av AMV:s resurser väljer förmodligen fler personer att registrera sig på Arbetsförmedlingen, eftersom de med ökade resurser kan erbjudas fler och bättre insatser. Det skulle i sin tur öka möjlig- heterna att gå från bidragsberoende till en egen försörjning för personer som annars riskerar ett mer permanent utanförskap. Om större hänsyn tas till förvärvsfrekvens får inte heller inskrivningstiden vid Arbetsförmedlingen den avgörande betydelse som den har . upprätthåller många enskilda med eko- nomiskt bistånd av olika skäl inte kontakten med Arbetsförmed- lingen.TPF3FPT Det händer t.ex. att en arbetssökande blivit kallad till möte på Arbetsförmedlingen, men inte infunnit sig. Konsekvensen blir att Arbetsförmedlingen uppfattar det som att den arbetssökande är intresserad av förmedlingens tjänster och att per- sonen därför avförs från Arbetsförmedlingens ansvar. Utifrån den enskildes perspektiv kan det däremot finnas skäl till att man inte upprätthåller en kontakt med Arbetsförmedlingen, t.ex. om man inte anser att det leder någon vart. Utredningens fördjupnings- studie visar att av dem som har ekonomiskt bistånd avaktualiseras cirka en tredjedel av okänd anledning. Förvärvsfrekvens definieras som den andel av befolkningen i arbetsför ålder som förvärvsarbetar. Begreppen sysselsättnings- intensitet och förvärvsintensitet är synonyma begrepp med för- värvsfrekvens. Enligt NutekTPF4FPT definieras begreppet som kvoten mellan antalet förvärvsarbetande folkbokförda och totala folkbok- förda i åldern 20 . 3TP PT Enligt bl.a. Arbetslivets renässans (2005). 4TP PT Verket för Näringslivsutveckling. Fördelning av medlen till arbetsmarknadspolitiken Som förvärvsarbetande klassas en person som bedöms ha utfört i genomsnitt minst en timmes arbete , eller haft en årslön större än ett prisbasbelopp, eller en person som bedriver aktiv näringsverksamhet. Statistiken om förvärvsfrekvens bygger på register hos , . Det finns uppgifter , för- delade efter kön. Förändringar i förvärvsfrekvens kan bero på andra faktorer än en förbättrad anknytning till arbetslivet. Några exem- pel: Om andelen förtidspensionerade ökar, så sjunker förvärvs- frekvensen. Om en större andel av dem som bor i gränsregioner börjar arbeta i grannlandet, så sjunker förvärvsfrekvensen. Förvärvsfrekvensen sjunker om en större andel av befolkningen börjar studera på heltid. En minskning av antalet förvärvsarbetande kan ge högre för- värvsfrekvens – om hela befolkningen minskar ännu mer. Det är viktigt att så många som möjligt i arbetsför ålder förvärvs- arbetar för att skapa tillväxt och för att behålla välfärden. Om många är arbetslösa, långtidssjukskrivna och förtidspensionerade ökar försörjningsbördan för dem som arbetar. Särskilt viktigt är det med hög förvärvsintensitet när befolkningen åldras. Den tidigare regeringens mål att av befolkningen i åldern 20 ska ha sysselsättning har ännu inte nåtts. sjönk förvärvsfrekvensen kraftigt. Den har dock återigen ökat, men ligger fortfarande långt års nivå. uppgick förvärvsfrekvensen till . Enligt regeringen förväntas den fortsätta att öka . Den reguljära förvärvsfrekvensen har dock hållits tillbaka något eftersom en del av ökningen beror på arbetsmark- nadspolitiska sysselsättningsåtgärder inklusive de s.k. plusjobben. Den demografiska utvecklingen har också en återhållande effekt eftersom befolkningen tenderar att minska i de åldersgrupper där arbetskraftsdeltagandet är som störst. Vi är medvetna om de svårigheter som finns när det gäller att ge förvärvsfrekvens en ökad betydelse vid fördelningen av medel inom AMV. Förutom det som har framkommit är det även Fördelning av medlen till arbetsmarknadspolitiken problematiskt att få fram uppgifter om förvärvsfrekvens på kom- munnivå eftersom man måste använda sig av uppgifter från den registerbaserade arbetsmarknadsstatistiken (RAMS). Denna infor- mation baseras på uppgifter från skattemyndigheterna, vilket inne- bär att sysselsättningsnivåer på kommunnivå endast finns med eftersläpning. sammanställs och presenteras dess- utom SCB:s arbetskraftsundersökningar () via ett urval av 17 000 personer. Detta urval är tillräckligt för att länsvis presentera utvecklingen på arbetsmarknaden i form av arbetskraftsdeltagande, arbetslöshet och sysselsättning. Däremot är urvalet inte tillräckligt stort för att presentera arbetsmarknads- statistik på kommunnivå (med undantag av , , ). Trots ovan beskrivna problem med eftersläpning av RAMS och det begränsade urvalet, anser vi att större hänsyn bör tas till förvärvsfrekvens när pengarna ska fördelas inom AMV. 19Huvudmannaskapet för de insatser som riktas till unga med försörjningsstöd tydliggörs i socialtjänstlagen Utredningens förslag: I 4 kap. 4 § socialtjänstlagen (2001:453) införs en ändring som innebär att de insatser som social- nämnden får begära att unga som uppbär försörjningsstöd ska delta i, ska anvisas av Arbetsförmedlingen när det gäller praktik eller andra arbetsmarknadsinsatser. Vidare införs en ny paragraf, 4 kap. 4 a §, med innebörden att den verksamhet som socialnämnden får begära att unga som uppbär försörjningsstöd ska delta i, ska anvisas av nämnden när det gäller kompetenshöjande verksamhet som syftar till att stärka den enskildes möjligheter att kunna ta del av praktik eller arbetsmarknadsinsatser enligt 4 kap. 4 §. Slutligen görs en följdändring i 4 kap. 6 § socialtjänstlagen som klargör att vare sig den som deltar i praktik enligt 4 kap. 4 § eller annan kompetenshöjande verksamhet enligt 4 kap. 4 a § ska betraktas som arbetstagare. 19.1Kommunerna har i praktiken fått ett ökat ansvar för arbetsmarknadspolitiken var arbetsmarknadsinsatser till enskilda med ekonomiskt bistånd i huvudsak en statlig angelägenhet. I och med den snabbt ökande arbetslösheten första år förändrades dock bilden. Den ekonomiska krisen innebar en kraftig påfrestning på den svenska arbetsmarknadspolitiken och kommu- nerna involverades i allt högre grad i olika typer av arbetsmarknads- insatser. nära nog fördubblades antalet per- soner som var beroende av ekonomiskt bistånd, vilket också bidrog till att kommunerna på olika sätt försökte hitta alternativ till ett Huvudmannaskapet för de insatser som socialnämnden kan kräva att unga med En annan förklaring till att många kom- muner började erbjuda egna arbetsmarknadsinsatser under 1990- talet var uppfattningen att Arbetsförmedlingen hade svårt att klara av den anstormning av arbetssökande som blev resultatet av den ekonomiska krisen. I den allmänna debatten uttrycktes farhågor över att allt fler unga människor riskerade att fastna i ett långvarigt bidragsberoende och infördes en ny bestäm- melse i socialtjänstlagen som möjliggjorde för kommunerna att ställa krav på praktik eller annan kompetenshöjande verksamhet för ungdomar . Bestämmelsen skulle även kunna tillämpas på ungdomar närmast som av särskilda skäl var i behov av kompetenshöjande insatser. I regeringens proposition Ny social- tjänstlag m.m. (2000/01:80) framgår att insatserna i första hand skulle koncentreras på att hjälpa den enskilde att få arbete på den reguljära arbetsmarknaden eller tillgång till lämpliga arbetsmark- nadspolitiska åtgärder eller utbildning och att det främst skulle gälla de ungdomar som av olika anledningar inte kommit ifråga för åtgärder inom de ordinarie arbetsmarknadspolitiska systemen. De insatser som socialnämnden får kräva att unga bidrags- mottagare ska delta i kan vara både statliga och kommunala eller utföras av andra intressenter. Kommunerna har i ökad utsträckning tagit på sig en aktiv roll när det handlar om arbetsmarknadsinsatser för unga. Möjligheten för kommunerna att på olika sätt aktivera unga ges i lagen (2000:625) om arbetsmarknadspolitiska program. För ungdomar som inte fyllt (kommunala ungdomsprogram) får en kom- mun anordna praktik eller annan verksamhet för dem som inte studerar på gymnasiet. Insatsen ska dock inledas med vägledning och jobbsökaraktiviteter hos länsarbetsnämnden. För ungdomar mellan 20–(ungdomsgarantin) får en kommun åta sig en skyldighet att erbjuda ungdomar som står till arbetsmarknadens förfogande en aktiverande och utvecklande insats på heltid, om Arbetsförmedlingen inte har kunnat erbjuda något arbete, reguljär utbildning eller arbetsmarknadspolitiskt program från det att den unge anmälde sig hos Arbetsförmedlingen. I båda fallen är det ett frivilligt åtagande från kommunens sida som regleras i avtal. Kommunen har rätt till viss ersättning för detta. De flesta av landets kommuner () uppgav att de bedrev verksamhet inom ramen för ungdomsgarantin och SOU 2007:2 Huvudmannaskapet för de insatser som socialnämnden kan kräva att unga med nästan samtliga () hade verksamheter inom det kommunala ungdomsprogrammet.TPF1FPT Utöver dessa arbetsmarknadspolitiska program bedriver kom- munerna även egen aktivering för personer som är beroende av ekonomiskt bistånd till sin försörjning. För dessa insatser är kommunen huvudman. De huvudsakliga skillnaderna mellan de statliga arbetsmarknadspolitiska ungdomsprogrammen och de renodlade kommunala insatser gäller ansvars- och kostnadsfördel- ningen mellan staten och kommun samt i någon mån också mål- grupp. När det gäller de statliga arbetsmarknadspolitiska ungdoms- programmen kan kommunen vara utförare som staten finansierar insatsen i olika grad. Saknas avtal med staten om att överta aktiveringsansvaret finns möjlighet att tillämpa reglerna i socialtjänstlagen. Renodlade kommunala insatser både utförs och finansieras av kommunen. De ungdomar som kommunen aktiverar står i regel längre från arbetsmarknaden än dem som omfattas av de statliga arbetsmarknadspolitiska insatserna. 19.2Hur har aktiveringsbestämmelsen tillämpats? fick i regleringsbrevet för i uppdrag att redovisa hur bestämmelsen har tillämpats. rapporterade sitt uppdrag som de genom- förde i samarbete med länsstyrelserna. I rapportenTPF2FPT framkommer att de verksamheter som kommunerna definierar som kompetens- höjande insatser uppvisar en stor variation samt att cirka 75 pro- cent av kommunerna tillämpade bestämmelsen vid beslut om ekonomiskt bistånd för ungdomar mellan 18–. Knappt 40 pro- cent av antalet faktiska beslut om ekonomsikt bistånd som togs hade en hänvisning till 4 kap. 4 § socialtjänst- lagen (2001:453) De kommuner som uppgav att de inte tillämpade bestämmelsen angav som skäl att de hade god samverkan med t.ex. Flera kommuner hän- visade även till 4 kap. 1 § socialtjänstlagen, vilken ansågs tillräcklig för att ställa krav i samband med beslut om ekonomiskt bistånd. Vidare framgick att det är relativt ovanligt att kommunerna följer upp de insatser som görs enligt denna bestämmelse, endast knappt 1TP PT och Länsstyrelserna (2005), Hur tillämpas bestämmelsen i 4 kap. 4 § socialtjänstlagen? 2TP PT Ibid. Huvudmannaskapet för de insatser som socialnämnden kan kräva att unga med av kommunerna hade gjort någon form av uppföljning eller utvärdering av de insatser som erbjudits ungdomar som fått ekonomiskt bistånd. 19.3Utvärderingar av de kommunala ungdomsprogrammen Utvärdering av kommunala ungdomsprogram och ungdomsgaran- tinTPF3FPT tyder på att kommunalt tillhandahållna ungdomsprogram fungerar sämre än AMS-program när det gäller sysselsättning på både kort och lång sikt, men i stället leder till fler övergångar till reguljär utbildning.