sou · GVB389 · 2008-01-01 00:00:00 — En sameby ska i fall av massdödande av renar anmäla detta till och göra en skriftlig skadeanmälan. ska i varje enskilt fall styrka uppgifterna och göra en registrering i rovdjursdatabasen . Följande ersättningar har utbetalats med anled- ning av massdödade renar: Tabell 7.6 Viltskadeersättning med anledning av massdödade renar 2002 2006 (kr) Viltskador på tamdjur, bidrags- och ersättningssystemet Följande ersättningsbelopp har utbetalats med anled- ning av rovdjursförekomst i : Tabell 7.7 Viltskadeersättning med anledning av rovdjursförekomst i 2006 (kr) ska lämna en sammanställning till regeringen över hur inventerings-, bidrags- och ersättningsmedlen fördelats under föregående kalenderår. 17.8Bidrag till förebyggande åtgärder och ersättning för viltskador på annat än ren Enligt föreskrifter ska viltskademedlen utanför renskötselområdet i första hand användas för bidrag till förebyg- gande åtgärder, information och utbildning om sådana åtgärder och utvärdering av dessa åtgärder och insatser. Som grund för plane- ringen av medelsanvändningen ska kartlägga före- komsten av fredade, skadegörande viltarter i länet. ska också kartlägga effekterna av de skadeförebyggande åtgärder som bidrag lämnats till och de skador som de fredade viltarterna orsakar. Ersättning får enligt regelverket endast lämnas om skadeföre- byggande åtgärder vidtagits innan skadan uppstod. Eftersom det i allmänhet är omöjligt att förutse en skada så har bestämmelsen inte tillämpats i praktiken. För vissa skador lämnas inte ersättning. Ersättning får t.ex. inte lämnas för skada på egendom som genom sin koncentrerade och övriga karaktär är särskilt skadeexponerad och därför kräver att skadeförebyggande åtgärder alltid genomförs. Ersättning lämnas som regel inte för hund som skadats eller dödats vid jakt, jaktträning, jaktprov eller motsvarande som avser varg, björn, järv eller lo. Jaktträning eller jaktprov med hund på Viltskador på tamdjur, bidrags- och ersättningssystemet varg och järv torde vara en sällsynt företeelse i den mån den över- huvudtaget förekommer. För hundar som skadas eller dödas t.ex. under annan jakt eller jaktträning lämnas däremot ersättning. I övrigt lämnas ersättning bara om det rör sig om egendom som är avsedd att användas i näringsverksamhet. Inskränkningen gäller dock inte häst, hund eller utrotningshotade lantrasdjur som skadats eller dödats av varg, björn, järv, lo eller kungsörn. Ersättning för hund som skadas av varg, björn, järv, lo eller kungsörn lämnas med . Därutöver får ersättning lämnas med högst för självrisk i försäkring eller, om hunden är oförsäkrad, för veterinärvård eller andra styrkta kostnader som skadan föranlett. Ersättning för hund som dödats eller avlivats efter att ha skadats av varg, björn, järv, lo eller kungsörn lämnas med . Totalt beviljades enligt 273 ansök- ningar om bidrag för att förebygga skador orsakade av rovdjur på tamdjur. Flest bidrag beviljades av länsstyrelserna i , och . Huvuddelen av bidragen gick till tam- djursägare i . Åren 1997–2005 har utbetalningarna varierat mellan och och antalet bidrag har ökat väsentligt. Storleken på de enskilda bidragen har ökat till i genomsnitt vilket till en del förklaras av att bidrag lämnas både för material- kostnaden och i viss mån för att kompensera för arbetsinsatsen. Bidrag till åtgärder som ska förebygga skador av rovdjur har betalats ut i sexton av landets län. I dessa län finns totalt ca 5 600 företag med får och ca 19 000 nötbesättningar. Totalt har 816 bidrag betalats ut –2005. Den sammanlagda ersättningen för skador på tamdjur orsakade av rovdjur uppgick till . – 2006 varierade ersättningen från () till (). Av den totala ersättningen avsåg skador orsakade av varg, skador av lodjur, skador av björn och skador av kungsörn. Av de angripna tamdjuren var 347 stycken () får och 15 stycken () nötdjur. Övriga angrepp 116 stycken () skedde på andra djur, framförallt fjäderfä och hägnad hjort. Ersättningen för uppkomna skador orsakade av rovdjur ökade jämfört med . Viltskador på tamdjur, bidrags- och ersättningssystemet lämnades ersättning för sammanlagt 41 hundar som angripits av rovdjur med sammanlagt . Av beloppet avsåg ersättning på grund av vargangrepp. Lodjur stod för , kungsörn för och björn för av ersättningsbeloppet. –2006 varierade den totala ersättningen från () till (). Viltskadecenter har på uppdrag lämnat rekommendationer om vilka ersättningsbelopp som ska utbetalas som ersättning för rovdjursangripna tamdjur. Ersättning för får och lamm lämnas med för tacka, för lamm och för avelsbagge. Vid angrepp på dräktiga tackor eller vid angrepp på tackor efter lamning lämnas vissa tilläggsbelopp. Tilläggsbelopp kan vidare lämnas för t.ex. ekologiskt uppfödda djur och för speciellt värdefulla avelsdjur. Vid omfattande skador på fårbesättningar kan en kompensation lämnas för uteblivna EU-stöd. Ersättningsbeloppen ska i normal- fallet när det gäller angrepp på enstaka djur i hägn täcka ersättning för merarbete. Vid större angrepp kan ytterligare ersättning för merarbete lämna med /timme. Vid angrepp på djur som går på fritt skogsbete lämnas regelmässigt ersättning för merarbete med /timme. Ersättning för nötkreatur lämnas med belopp efter en värdering i det enskilda fallet. Ersättning kan också för merarbete och andra kostnader i samband med skadan. Viltskadecenter rekommenderar vidare att för skadade djur ersättning ska lämnas för veterinärvård och medicin. Slutligen föreslås att kadaverhantering ska ersättas med belopp som beror på var i landet skadan skett. En ansökan om ersättning för viltskada ska göras hos länsstyrel- sen efter inträffad skada. Skador ska som regel alltid besiktigas av en av utsedd besiktningsman. beslutar om ersättning ska lämnas och om ersätt- ningens storlek. Ersättningen ska reduceras med ett skäligt belopp om besiktningen inte entydigt visar att skadan orsakats av fredat vilt. I praktiken tillämpas bestämmelsen så att full ersättning beta- las i de fall besiktningsmannen bedömer att skadan med sannolikhet orsakats av ett stort rovdjur. Någon reducering av ersättningsbeloppet har i praktiken aldrig förekommit. Den som vill förebygga viltskador kan ansöka om bidrag hos i det län i vilket åtgärderna ska genomföras. Läns- styrelsen beslutar om bidrag ska lämnas och om bidragets storlek. Viltskador på tamdjur, bidrags- och ersättningssystemet Bidrag kan lämnas för åtgärder som ska ha dokumenterad skadeföre- byggande effekt eller för utveckling av åtgärder som sannolika kan komma att ge tillräckliga skadeförebyggande effekter. Däremot omfattas inte åtgärder som avser att skydda egendom som är särskilt skadeexponerad och där förebyggande åtgärder all- tid måste vidtas för att förhindra viltskador. Bidrag lämnas som regel bara för åtgärder som ska skydda egendom som används i näringsverksamhet. kan slutligen på eget initiativ besluta om bidrag för att genomföra eller utveckla åtgärder för att förebygga viltskador. Bidragstagaren ska regelmässigt redovisa hur bidraget använts och vilka resultat som erhållits. 17.9Effekten av förebyggande åtgärder mot viltskador Bidrag för att förebygga viltskador har nästan uteslutande gått till elstängsel för att skydda främst får. Det rör sig om perma- nenta stängsel som normalt har minst fem strömförande el-trådar med hög spänning eller stängsel kompletterade med eltrådar längst upp och längst ned. Det har också rört sig om flyttbara elstängsel i situationer då ett bättre skydd för tamdjuren snabbt måste komma på plats. Bidragen har också gått till andra skadeförebyggande åtgär- der, t.ex. radiosändare för tamdjur på fritt skogsbete och för boskapsvaktande hundar. Länsstyrelsernas praxis varierar när det gäller hur stor del av den totala kostnaden för en förebyggande åtgärd som bidraget täcker liksom kriterierna för vilka besättningar som får bidrag. Rätt underhållna är livslängden på rovdjursstängsel minst 10–. Andelen besättningar som fått rovdjursstängsel har ökat . visar antalet angrepp på tamdjur av björn, lodjur och varg ingen neråtgående trend utan skadorna varierar kraftigt mellan åren. Med stöd av den nationella skadestatistiken går det inte att säga om de skadeförebyggande åtgärderna har minskat antalet angrepp på tamdjur, förhindrat en ökning av angreppen eller om åtgärderna överhuvudtaget haft någon effekt. Om rovdjursstängslen utgör ett skydd mot rovdjursskador borde mängden skador vara mindre i områden med stor andel stängsel. Det finns även andra faktorer som kan tänkas påverka antalet angrepp t.ex. antalet rovdjur, förekomsten av vilda bytes- djur och hur utsatta besättningarna är i landskapet (närhet till Viltskador på tamdjur, bidrags- och ersättningssystemet skog, byggnader, vägar). En studie gjord av Viltskadecenter –2003 påvisade inte någon effekt av rovdjursstängsel på antalet lo- och vargangrepp på får. Viltskadecenter och länsstyrelserna i och har inventerat tamdjursbesättningar i 30 olika vargrevir för att ta reda på om de femtrådiga elstängslen är mer effektiva än andra stängsel när det gäller att förebygga vargangrepp på tamdjur. Resultatet visade att det i besättningar med eltråd fanns en tendens till färre angrepp. Besättningar bakom stängsel med fyra och fem eltrådar hade oproportionerligt få vargangrepp. Slutsatsen är att bidrag till rovdjursstängsel reducerar risken för vargangrepp för den enskilde brukaren. Viltskadecenter har studerat användningen av radiosändare på tamdjur på fritt skogsbete. Även om metoden inte är direkt skade- förebyggande minskar tiden som boskapen exponeras för rovdjur. Man hittar lättare skrämda djur och kan härigenom undvika indirekta skador t.ex. juverinflammationer på mjölkande djur. Metoden bör ses som ett sätt att underlätta för tamdjurs- ägare med djur på fritt skogsbete i områden med rovdjur. Antalet hundar som används för att vakta boskap mot rovdjur i är begränsat och verksamheten har inte pågått för att kunna utvärderas. För majoriteten av djurhållarna som skaffat boskapsvaktande hund har erfarenheterna varit posi- tiva. 17.10Inventering av stora rovdjur, anslaget för biologisk mångfald anvisar under utgiftsområde 20 Allmän miljö- och naturvård, anslaget 34:3 Åtgärder för biologisk mångfald, medel till som bl.a. ska användas som bidrag till länsstyrel- sernas kostnader för rovdjursinventeringar. bidrag för inventeringsverksamhet uppgår till totalt . Från anslaget finansierar också verksamheten vid Viltskadecenter. Viltskador på tamdjur, bidrags- och ersättningssystemet Tabell 7.8 Utvecklingen av anslaget 34:3 Åtgärder för biologisk mångfald såvitt gäller länsstyrelsernas kostnader för rovdjursinventeringar 1996–2007 () 17.10.2 Inventering av stora rovdjur i renskötselområdet har haft ansvaret för inventeringen av stora rovdjur i renskötselområdet sedan det nya ersättningssystem för rovdjurs- dödade renar introducerades . fördelar medel för inventeringsverksamheten som bidrag till länsstyrelserna i Norr- bottens, , , och . disponerar länsstyrelserna i dessa län . Särskilda medel anvisas för inventering av kungs- örn. Viltskador på tamdjur, bidrags- och ersättningssystemet Tabell 7.9 bidrag till länsstyrelsernas inventeringsverksamhet i renskötselområdet 2007 (kr) fördelar medel till respektive sameby för samebyarnas medverkan i inventeringen. disponerade för verksamheten. Inventering av rovdjur är en del av regionala för- valtningsansvar. Verksamheten ska bedrivas i samarbete med same- byarna och beträffande varg också i samråd med . Inventeringen är också en del i arbetet med att förhindra faunakriminalitet. inventeringsansvar omfattar bl.a. planering, genomförande, kvalitetssäkring, dokumentation, inklusive registre- ring i den nationella rovdjursdatabasen . Dessutom sammanställning, utvärdering och rapportering av inventerings- resultaten samt arkivering. Planeringen av inventeringsarbetet ska ske i samråd mellan personal och samebyns och de ideella organisationernas inventeringssamordnare. Inventeringen utgör underlag för uppföljning av mål för rov- djursstammarnas status och utveckling. Inventeringen utgör också underlag för vid beslut om fördelning av ersättning för rovdjursförekomst i samebyarna och vid beslut om eventuella bidrag till förebyggande åtgärder för att förhindra skador av rov- djur på ren. Inventeringen ska slutligen vara underlag vid uppföljning av effekterna av vidtagna skadeförebyggande åtgärder och vid plane- ring av framtida skadeförebyggande åtgärder samt vid naturvårds- verkets och länsstyrelsernas beslut om skyddsjakt efter rovdjur. ska utse en rovdjursansvarig för länet och den fältpersonal på myndigheten som är ansvarig gentemot de same- byar som har betesområden i länet. Efter förslag från samebyn ska förordna inventeringssamordnare för samebyn. Viltskador på tamdjur, bidrags- och ersättningssystemet De ideella organisationer som medverkar i inventeringsarbetet får var och en utse en inventeringssamordnare för organisationen i länet. ansvarar för att informationsutbyte sker under inventeringsarbetet om mål, metoder, organisation, resultat och utvärdering med deltagande samebyar och organisationer. Inventeringsresultaten ska vara direkt jämförbara mellan åren och mellan län/områden med renskötsel. För björn, varg, järv, lodjur och kungsörn ska för varje sameby fastställas antal föryngringar eller om föryngringar inte förekommer, om arterna uppträder regelbundet eller tillfälligt eller om inga observationer har gjorts. När det gäller varg ska i förekommande fall antalet familjegrupper, revirmarkerande par och övriga stationära individer i samebyn fastställas. För föryngringar och familjegrupper ska antalet individer bestämmas. ansvarar för utbildning av länsstyrelsernas rovdjursansvariga och de personer som har rätt att kvalitetssäkra observationer. Verket ansvarar beträffande varg för samordning av länsstyrelsernas inventeringsarbete och utvärderar och samman- ställer inventeringsresultaten. Verket ska tillhandahålla länsstyrel- serna utrustning för insamling av vargprover av betydelse för för- valtningen. Verket ansvarar för att DNA-analyser av spillning, blod etc. av betydelse för förvaltningen utförs och verket ansvarar slutli- gen för utbildning, utveckling, drift och förvaltning av den natio- nella rovdjursdatabasen . Mycket av den operativa verksamheten har gett Viltskadecenter i uppdrag att tillhandahålla. Inventeringar ska utföras i varje samebys betesområden om inte beslutar annat. Om vädret omöjliggjort inventeringsarbetet i en sameby ska redovisa ett genomsnittligt inventeringsresultat för arten baserat på de föregå- ende tre årens inventeringar. Inventeringsområdet omfattar de svenska samebyarnas totala betesområden i och . För järvföryngringar ska en zon läggas till betesområ- dets yttre gräns och för varg . ska från norska myndigheter inhämta information motsvarande den i för samebyns betesområden i . Relevant information ska också inhämtas från finska myndigheter. Om inventeringsverksamhet ska utföras av eller sameby i ska Statens naturopp- syn meddelas innan arbetet påbörjas. Inventeringsmetoderna indelas i aktiva och passiva. De aktiva är de som kräver fältarbete. De passiva metoderna utgör ett komple- Viltskador på tamdjur, bidrags- och ersättningssystemet Föreskrifter ges för vart och ett av arterna björn, varg, järv lo och kungsörn. Aktiva metoder är: snoking, boplatsbesök, områdes- inventering, rullande inventering, spillningsinventering. Till de passiva metoderna hör rovdjursobservationer av allmänheten, upp- gifter om fällda rovdjur under jakt, uppgifter om fallvilt samt information om bytesdjur som dödats av rovdjur. ansvarar för kvalitetssäkring av observationer av rovdjur. Fältpersonal ska i fält kvalitetssäkra observationer som ingår i inventeringsresultatet och som kan komma att bli ersätt- ningsgrundande. Föryngringar av björn, varg, järv, lodjur och kungsörn ska anges utifrån fastställda kriterier. Även antal föryng- ringar i länet och deras geografiska fördelning på samebyarna ska bedömas utifrån fastställda kriterier. fältpersonal och samebyarnas inventeringssam- ordnare ska dokumentera rovdjursobservationerna i rovdjursdata- basen eller i fält på blanketter/kartor. ska ombesörja att observationer i och dokumenteras på samma sätt som observationer gjorda i , om de kan påverka ersättningsnivåerna. ska lämna en preliminär rapport till om inventeringsresultatet och en slutrapport över det samlade resultatet från samebyarnas totala betesområden. 17.10.3 Inventering av stora rovdjur utanför renskötselområdet har ansvarat för inventeringen av stora rovdjur utanför renskötselområdet . disponerar de län som inte omfattas av renskötsel totalt för verksamheten. De största bidragen fördelas till Gävle- borgs- och . Viltskador på tamdjur, bidrags- och ersättningssystemet Tabell 7.10 bidrag till länsstyrelsernas inventeringsverksamhet utanför renskötselområdet 2007 föreskrifter och allmänna råd (NFS 2002:13) innehåller detaljerade anvisningar om möjligheten att enligt 11 och 12 §§ viltskadeförordningen lämna bidrag till åtgärder för att före- bygga skador av vilt på annat än ren och ersättning för skador samt ersättning för personskador och dödsfall orsakade av björn. föreskrifter och allmänna råd (NFS 2004:18) innehåller föreskrifter om inventering av rovdjursförekomst utan- för samebyar. Föreskriften överensstämmer i långa stycken med vad som gäller för inventeringen i samebyarna. Inventeringsverksamheten ska bedrivas i samarbete med de ide- ella organisationerna och när det gäller varg i samråd med Natur- vårdsverket. Om antalet föryngringar av en art stadigvarande ligger över fastställd miniminivå för landet eller ett län kan Naturvårds- verket i samråd med besluta att områdesinventeringar ska göras . Viltskador på tamdjur, bidrags- och ersättningssystemet 17.11 Viltskadecenter (VSC) jaktpolitiska beslut (prop. 1991/92:9, bet. 1991/92:JoU5) innebar ett nytt system för ersättning av viltskador där skador i första hand ska förebyggas, främst genom jakt. Bidrag och ersätt- ning ska lämnas endast om skadorna orsakats av icke jaktbart vilt. Det jaktpolitiska beslutet medförde krav på kunskaper om viltska- dor och hur viltskador kan förebyggas. tog där- initiativ till att Viltskadecenter bildades. Viltskadecenter fungerar som ett servicecenter för myndigheter, organisationer, enskilda företag och allmänheten. Man samlar in kunskap om viltskador och förmedlar den genom information och utbildning, bl.a. lämnas kostnadsfri rådgivning om viltskador och om hur skador kan förebyggas. Centret har utbildning om vilt- skadesystemet. Ett omfattande arbete görs för att utveckla olika förebyggande åtgärder för att förhindra rovdjursskador. Viltskade- center arbetar också med att förebygga skador av övrigt fredat vilt som gör skada på gröda däribland tranor, sångsvan och vissa gås- arter. Man sammanställer nationell statistik över de fredade arternas skador på bl.a. tamdjur och hundar. Här redovisas läns- styrelsens användning av viltskademedlen. Viltskadecenter ska slutligen ge länsstyrelserna utbildning och support på databasen och man ska granska användarnas önskemål. Viltskadecenter har en samordnande funktion för läns- styrelsernas insatser inom viltskadeområdet och utbildar läns- styrelsens fältpersonal som ska arbeta med inventering av stora rovdjur. Man har också koordineringsansvar för inventeringen av varg i hela landet. Man ska i samarbete med länsstyrelserna utvärdera förekomsten av varg och hålla länsstyrelserna med utrustning för insamling av vargprover och i förekommande fall prover från andra arter samt prioritera, förvara och förmedla insamlade prover av betydelse för förvaltningen. Viltskadecenter har normalt inte haft uppdrag i renskötsel- området. Enligt budgetpropositionen för kommer man, efter beslut av regeringen, att disponera medel från SLU:s anslag 25:1, anslagspost 2, Förebyggande åtgärder mot rovdjursangrepp. Medlen ska användas till före- byggande insatser inom renskötselområdet. Viltskadecenter till- sammans med och () har utarbetat en ansökan till regeringen om att få disponera Viltskador på tamdjur, bidrags- och ersättningssystemet de aktuella medlen. Efter beslut av regeringen har medel anvisats för förebyggande insatser inom renskötselområdet. Avsikten är att ska kunna använda ca för förebyggande insatser inom renskötselområdet. Medlen kan komma att disponeras av Viltskadecenter. 17.12Metoder för att förebygga viltskador på andra tamdjur än ren Elstängsel förebygger rovdjursangrepp effektivt och kan användas i de flesta tamdjursbesättningar i , eftersom vi har relativt små besättningar som oftast redan går bakom någon form av inhägnad. Elstängsel passar emellertid inte överallt – det finns för övrigt ingen förebyggande åtgärd som är effektiv i alla situationer. Att en åtgärd inte fungerar mot en viss typ av rovdjur eller i ett visst område är inte ett argument för att åtgärden bör slopas, utan endast en anled- ning att inte använda just den åtgärden för att förebygga angrepp i just det området. Det krävs en hel uppsättning med förebyggande åtgärder för att i så många olika situationer som möjligt kunna erbjuda en brukare åtminstone någon användbar metod. Stängsel är ett av de effektivaste men också dyraste sättet att skydda tamdjur. Femtrådiga elstängsel fungerar bra mot vargan- grepp och erfarenheten visar att de stängsel som fungerar mot varg oftast fungerar lika bra mot björn. Mot angrepp från lodjur funge- rar vanliga fårnät kompletterat med två eltrådar. Det fungerar bra även mot varg och björn. Radioutrustning kan bl.a. minska tiden som boskap på fäbodbete exponeras för rovdjur. Metoden har inte någon påvisbar effekt på risken för angrepp men kan ses som en metod att underlätta bruket av fritt skogsbete i områden med stora rovdjur. Viltskador på tamdjur, bidrags- och ersättningssystemet Skyddshalsband på enskilda djur kan ge ett visst skydd mot lodjursangrepp. Halsbandet är gjort i kraftigt läder eller plast och försvårar bett i nacke och hals. Metoden kan användas för att skydda vissa särskilt värdefulla avelsdjur. Metoden är billig och enkel vilket gör den användbar trots att effektiviteten varierar kraftigt. Sändare på rovdjur kan användas för att lokalisera rovdjur i förhål- lande till tamdjur. Åtgärden anses som dyr och ineffektiv och kan möjligen vara motiverad för att skydda mot vargangrepp på fäbodar och i renskötselområdet. En stor del av rovdjursangreppen inträffar , eller tidig morgon. Om tamdjur tas in i fålla eller fähus minskar risken för rovdjursangrepp. Åtgärden kan vara ett alternativ för fäbodbrukare. Metoden kan ha nackdelar och ge ökade kostnader för foder och tillsyn. Får och nötdjur som sambetar är en relativt effektiv och billig metod om bägge djurslagen redan finns på gården eller på grann- gården. I har metoden testats med bra resultat. I har metoden begränsad tradition. Hundar som tidigt präglas på tamdjur för att vakta boskap kan vara ett alternativ där rovdjursavvisande stängsel inte kan användas. Metoden är mer beroende av brukningsförfarandet på gården än övriga skadeförebyggande åtgärder. Den fordrar också engagemang och tid av brukaren. Viltskador på tamdjur, bidrags- och ersättningssystemet Lamadjur och åsnor ger upphov bl.a. till stort oväsen vid ett rov- djursangrepp. Att använda lamadjur och åsnor för att skydda tam- djur kan eventuellt vara ett alternativ i besättningar där ingen annan förebyggande åtgärd av olika anledningar är möjlig. Att ta bort slaktrester och annat avfall är en effektiv åtgärd för att reducera risken för angrepp av framförallt varg och björn Utfordring kan i renskötselområdet på vissa platser vara effektiv för att t.ex. hålla björn från kalvningsland eller styra vissa järvindi- vider från bra vinterbeten för ren. Metoden har problem relaterade till regelverket kring hantering av kadaver. Utfodringen kan också påverka rovdjurens beteende på ett oönskat sätt. Mänsklig närvaro är sannolikt en av de mest effektiva förebyggande åtgärderna som finns – dessvärre en av de dyraste.