sou · GWB398 · 2008-10-29 00:00:00 — Detta ger Försvarsmakten stor handlingsfrihet i utformningen av anställningsvillkor och vidareutbildning. En frivillig grundutbildning ger såväl den enskilde som Försvarsmakten tid att avgöra vilken tjänst personen passar för. En person behöver inte långt i förväg tas ut till en viss befattning. Typ av befattning och fortsatt utbildning kan istället bestämmas utifrån Försvarsmaktens behov vid tillfället och utifrån den enskildes önskemål och kvalifikationer. En person kan naturligtvis redan före den frivilliga grundutbildningen ha önskemål om vilken tjänst hon eller han vill ha. Försvarsmaktens verksamhet, som ytterst syftar till att kunna utöva väpnad strid, kräver emellertid särskilda egenskaper hos den enskilde. Alla passar inte till samtliga tjänster och vissa personer passar överhuvudtaget inte in i Försvarsmaktens verksamhet. Slutgiltigt ställningstagande till om och på vilket sätt en person ska fortsätta inom Försvarsmakten bör därför göras först i slutet av den frivilliga grundutbildningen. Kommittén anser därför också att den enskilde under den frivilliga grundutbildningen måste garanteras ett skydd för sin civila anställning. Vilka förmåner och villkor i övrigt som bör gälla under en frivillig militär grundutbildningen avser kommittén att återkomma till i sitt huvudbetänkande. En viktig fråga är vilken arbetsrättslig status den enskilde ska ha under utbildningen. Andra viktiga aspekter att ta ställning till är vilka disciplinbestämmelser som bör gälla under utbildningen, hur medinflytandet ska säkerställas och vilka möjligheter som ska finnas att avbryta utbildningen. Kommittén ska enligt direktiven lämna förslag till hur rekryteringsverksamheten bör vara utformad . Till denna fråga avser kommittén att återkomma i sitt huvudbetänkande. Kommittén vill dock redan i delbetänkandet peka på ett antal viktiga faktorer vad gäller rekryterings- verksamheten. I sitt arbete har kommittén kunnat konstatera att den samlade kunskapen inom Försvarsmakten och vad gäller personalfrågor är stor. Rekryteringsverksamheten är emellertid allt för splittrad för att fullt ut kunna stödja ett sådant system som kommittén föreslår. Kunskaperna inom rekryteringsområdet bör därför koncentreras på ett tydligare sätt. Försvarsmaktens möjlighet att rekrytera personal till sin verksamhet är avhängig ett antal faktorer. Undersökningar visar på att svenska folkets bild av Försvarsmaktens verksamhet överlag är positiv. Intresset för att tjänstgöra inom Försvarsmakten är bland unga människor också relativt stort. Försvarsmaktens förmåga att fånga upp detta intresse är avgörande för möjligheterna att rekrytera personal. För att långsiktigt klara detta måste Försvarsmakten uppfattas som en seriös arbetsgivare som erbjuder stora möjligheter att utvecklas inom verksamheten. Engagemang inom Försvarsmakten måste vara öppen för alla samhällsgrupper. Det är viktigt att civil kompetens tas till vara och att Försvarsmakten uppfattas som en intressant arbetsgivare av folk ur olika åldersgrupper. Kvinnor måste ses som en lika naturlig rekryteringsgrupp som män. Ett system som tar sin grund i frivillighet gör det möjligt för Försvarsmakten att rikta rekryteringsverksamhet mot större grupper som mer riktade åtgärder kan göras mot bristkategorier. De frivilliga försvarsorganisationerna kommer även att utgöra naturlig del i rekryteringsverksamheten. Utbildningens och tjänstgöringens kvalité är exempel på väsentliga faktorer för att Försvarsmakten ska lyckas i sitt rekryteringsarbete. De som har genomgått en bra utbildning och som har erfarenheter av Försvarsmakten som en bra arbetsgivare förmedlar sina intryck till andra. Det omvända stämmer också. Stora marknadsföringsinsatser kan omintetgöras om de grundläggande utbildningsdelarna inte motsvarar förväntningarna hos den enskilde eller inte håller hög kvalitet. upplevs grundutbildningen av många värnpliktiga som bristfällig. Kommitténs förslag gör det möjligt att råda bot på flera av de problem som är orsaker till denna uppfattning. Behovet av att samöva personal i två olika förbandsstrukturer skulle försvinna, ledtiderna skulle kortas och utbildningsverksamheten skulle kunna optimeras för att säkerställa att all personal på samtliga nivåer fick ändamålsenlig utbildning. Regeringen beslutade om direktiv till en parlamentarisk kommitté angående en förändrad totalförsvarsplikt. Kommittén har antagit namnet Utredningen om totalförsvars- plikten. Enligt direktiven ska kommittén överväga vilka författningsändringar och övriga åtgärder som är nödvändiga för att möjliggöra frivillig rekrytering och utbildning av sådan personal som tjänstgör enligt lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt. Kommittén ska också ta ställning till under vilka förhållanden frivillig rekrytering och utbildning bör tillämpas. I direktiven framhålls att det är det militära och civila försvarets uppgifter under höjd beredskap som ytterst ska vara avgörande för personalförsörjningens och lagstiftningens utformning. En allmän totalförsvarsplikt i någon form bör därför finnas kvar även . Till kommitténs uppgifter hör att överväga under vilka förhållanden som pliktsystemet ska tas i anspråk. Kommittén ska också överväga om skyldigheten att fullgöra värnplikt och civilplikt med lång grundutbildning även bör omfatta kvinnor. I sitt betänkande ska kommittén ta ställning till hur utbildning genom frivillig tjänstgöring bör vara utformad. Hit hör bland annat frågor om ersättning och förmåner, disciplinansvar under utbildningen samt vilka möjligheter som ska finnas att avbryta tjänstgöringen. Kommittén ska också lämna förslag angående rekryterings- verksamhetens utformning. Bland annat ska kommittén ta ställning till vilken myndighet som bör ansvara för rekryteringsverksamheten. Kommittén ska även belysa rekryteringssystemets betydelse för försvarets kommunikation med unga människor. Kommittén ska särskilt ta ställning till om mönstringsplikten helt eller delvis ska tillämpas även när utbildning sker genom frivillig tjänstgöring. I samband med detta ska kommittén också överväga om mönstringsplikten även ska omfatta kvinnor. Kommittén ska belysa vilka konsekvenser dess förslag får för Försvarsmaktens och det civila försvarets personalförsörjning. Detta innefattar förutsättningarna att bemanna Försvarsmaktens insatsorganisation, kvalitén och sammansättningen av personalen, hemvärnets och de frivilliga försvarsorganisationernas möjlighet att rekrytera personal samt konsekvenser för försvarets folkliga förankring. Kommittén ska även redovisa uppskattade kostnader för respektive förslag. Kommittén har efter samråd med uppdragsgivaren beslutat att avlämna delbetänkande i första hand rörande de grundläggande principfrågorna gällande tjänstgöringspliktens tillämpning samt rekrytering och utbildning av soldater på frivillig grund. Kommittédirektiv i sin helhet återfinns i bilaga 1 till betänkandet. Bilaga 2 – 3 utgörs av lagen respektive förordningen (1995:238) om totalförsvarsplikt. Förordningen (1995:808) om medinflytande för totalförsvarspliktiga återfinns som bilaga 4. Bilaga 5 utgörs av förordningen (1996:927) med bestämmelser för Försvarsmaktens personal. Bilaga 6 innehåller en översiktlig bedömning av ekonomiskt utfall av olika personalförsörjnings- system. I Bilaga 7 redogörs för militära personalförsörjningssystem i ett antal länder. Kommittén inledde sitt arbete . , sommaren och hösten har kommittén sammanträtt vid elva tillfällen. Den 12 – samt den 28 – hölls längre sammanträden över . För att närmare belysa vissa av de frågor som kommittén har att ta ställning till har ett antal arbetsgrupper bildats. I dessa har flera av kommitténs experter deltagit. Vidare har representanter från AFA-försäkringar, , Kammarkollegiet, Officersför- bundet och deltagit i några av arbetsgruppernas arbete. Försvarsmakten har, förutom de experter man har i kommittén, även bidragit med ytterligare personer till två av arbetsgrupperna. genomförde kommittén ett förbandsbesök vid P 4 i . genomförde sekretariatet förbandsbesök vid Tredje sjöstridsflottiljen i och vid F 17 i . besökte sekretariatet F 21 i och A 9 i . Vid samtliga besök har samtal förts med värnpliktiga soldater och med officerare. Vid P 4, Tredje sjöstridsflottiljen och vid A 9 har samtal även förts med kontrakterade soldater. besökte sekretariatet hemvärnets i Vällinge. Sekretariatet har även genomfört besök vid i och vid i . Kommittén har via försvarsattachéorganisationen hämtat in material angående de militära personalförsörjningssystemens utformning i ett femtontal länder. genomförde sekretariatet även en studieresa till , där besök gjordes vid den nederländska försvarsmaktens huvud- direktorat för personalfrågor, samt vid den nederländska arméns personalavdelning. gav kommittén tillsammans med Försvarsdepartementet () i uppdrag att genomföra en analys av personalflöden och kostnader under militär grundutbildning. I uppdraget ingick att undersöka hur ett antal faktorer kan påverka rekryteringsbehovet till militär grundutbildning samt vilka kostnadsmässiga effekter detta kan få. Vidare gavs FOI i uppdrag att utifrån tillgänglig information göra en komparativ studie mellan personalförsörjningssystem i ett antal olika länder. FOI lämnade sin rapport till kommittén . Under arbetets gång har kommittén haft kontakter med , , reservofficerare, samt med hemvärnet. Kommittén har också haft kontakt med , , som på Försvarsutbildarnas uppdrag har utrett frivilligorganisationernas verksamhet samt , generalsekreterare i . Kommittén har även haft kontakter med Frivilliga Flygkåren och Flygvapenfrivilliga. Kommittén har i enlighet med direktiven bedrivit sitt arbete i samverkan med , , och . Kommittén har i sitt arbete samrått med (Fi 2006:08), (Fö 2007:03), Utredningen om den frivilliga försvarsverksamheten (Fö 2008:02) samt med i fråga om regeringens uppdrag till myndigheten att genomföra en försöksverksamhet gällande utbildning av frivilliga, med mera (Fö2006/2108/). Kommittén har haft möten med Försvarsberedningen. Kommittén har inom ramen för arbetet hållit berörda centrala arbetstagarorganisationer informerade och gett dem tillfälle att framföra synpunkter på kommitténs arbete. har haft allmän värnplikt som grund för det militära personalförsörjningssystemet. Den allmänna värnplikten ersatte indelningsverket som tidigare hade varit det sätt på vilket krigsmakten hade försetts med soldater. Det så kallade äldre indelningsverket infördes i syfte att modernisera och effektivisera personal- försörjningen inom krigsmakten. Krigsmakten hade tidigare framförallt bemannats genom landvärn och genom så kallat rusthåll varigenom främst adeln fick skattelättnader i utbyte mot att man ställde upp rytteri. Genom det äldre indelningsverket infördes bland annat landskapsvisa rullor över alla vapenföra män. bestämdes att varje landsända skulle ställa upp med ett antal soldater. De soldater som inte hade egna gårdar skulle av kronan förses med kronohemman. Flottan bemannades på ett liknande sätt av båtsmän. Under reformerades systemet och det så kallade yngre indelningsverket infördes. Enligt det yngre indelningsverkets principer delades gårdar och hemman in i rotar. Varje rote fick ansvar för att tillhandahålla staten med en soldat. Genom det yngre indelningsverket infördes ett ständigt knekthåll och fick en yrkesarmé organiserad i landskapsregementen. Utvecklingen mot massarméer och erfarenheterna från – 09 ledde till införandet av det allmänna beväringssystemet i syfte att ersätta förluster bland det indelta manskapet. Beväringarna kom att utgöra en allt större del av krigsorganisationen och frågan om en värnpliktsarmé väcktes . Det var emellertid först genom riksdagsbeslut som den allmänna värnplikten infördes fullt ut. avskaffades och beslutet innebar även en omfattande reformation av inskrivningsväsendet. Under och mellankrigstiden förändrades värnplikten bland annat vad gällde grundutbildningens längd och antalet personer som togs ut till längre grundutbildning. Efter slut förkortades grundutbildningstiden för de värnpliktiga. Genom försvarsbeslut infördes vidare den så kallade kategoriklyvningen. Genom kategoriklyvningen delades de värnpliktiga in i två kategorier. Majoriteten, två tredjedelar, genomgick en längre utbildning inriktad mot att de vid mobilisering skulle kunna ingå i krigsdugliga förband. Den övriga tredjedelen placerades i en ersättningsreserv och fick en kortare utbildning som senare skulle kunna kompletteras vid behov. utbrott ledde till ett ökat uttag av värnpliktiga och bestämdes också om en extra beredskapsövning. togs kategoriklyvningen bort och antogs en ny värnpliktslag (1941:967). Denna kom att utgöra den legala stommen i efterkrigstidens värnpliktssystem och gällde . Efter slut genomgick värnpliktssystemet ett antal förändringar bland annat genom att grundutbildningstiden förkortades. infördes det så kallade VU 60-systemet som bland annat innebar att huvuddelen av de värnpliktiga skulle göra tio månaders grundutbildning följd av krigsförbands- och mobiliseringsövningar. förkortades grundutbild- ningstiden och antalet krigsförbandsövningar blev färre. I samband med försvarsbeslut bestämdes att endast det antal värnpliktiga som behövdes för Försvarsmaktens krigsorganisation och för den fredstida beredskapen skulle genomgå grundutbildning. Övriga personer som skrevs in med värnpliktslagen som grund skulle placeras i en utbildningsreserv. De som hade skrivits in i utbildningsreserven fick bara skrivas in till värnplikt efter regeringsbeslut. Också efter den allmänna värnpliktens införande fanns det anställda soldater inom försvaret, både i form av underbefäl och meniga. fanns fast anställt manskap i form av så kallade volontärer och efterkrigstidens FN-insatser har lett till att soldater har anställts för utlandstjänst och för beredskapsändamål. Anställda soldater finns numera även i utbildningsorganisationen. Även inskrivningsväsendet har förändrats i olika omgångar sedan den allmänna värnplikten infördes . Under infördes ett försvarsmaktsgemensamt inskrivningsväsende och 1942 inrättades Centrala värnpliktsbyrån (CVB) i syfte att leda inskrivningsväsendets verksamhet. Åren 1943 – 45 infördes inskrivningsprov. och 1968 genomfördes en större reform av hela inskrivningsväsendet. CVB lades ned och ersattes av (). VPV fanns kvar till 1995 då det ersattes av (i det fortsatta endast ). kunde kvinnor genomföra frivillig grundutbildning inom Försvarsmakten. Den frivilliga grundut- bildningen syftade till att de kvinnor som genomgick den senare också skulle söka anställning inom Försvarsmakten. Antalet tjänster som kvinnor kunde söka efter genomförd grundutbildning var till en början begränsade men med tiden möjliggjordes tillträde till allt fler tjänster. Vikten av att garantera de värnpliktigas rättssäkerhet och möjlighet till medinflytande påpekades . instiftades som 1968 gick upp i . Förbandsnämnder inrättades 1950. hölls den första värnpliktskongressen och bildades en värnpliktig arbetsgrupp. Tidningen började ges ut året därefter. Den värnpliktiga arbetsgruppen ombildades till . ändrades namnet till . Frågan om rätten till vapenfrihet hade uppmärksammats redan i samband med den allmänna värnpliktens införande. antogs lagen (1920:303) om värnpliktiga vilka hysa samvetsbetänkligheter mot värnpliktstjänstgöring. Nya lagar på området kom 1925, 1940, 1943 samt 1966. Den sistnämnda lagen, lagen (1966:413) om vapenfri tjänst, gällde . utbrott fick sina första föreskrifter av civilpliktskaraktär. Dessa återfanns till en början framförallt i luftskyddsslagen (1937:504). ersattes luftskyddslagen av civilförsvarslagen (1944:536), vilken gällde då en ny civilförsvarslag (1960:74) antogs. De civilpliktigas möjligheter till medinflytande utvecklades och 1995 bildades . hölls den första civilpliktskongressen. De lagförslag som före lades fram angående införandet av en allmän tjänsteplikt vann inget bifall. Under kriget tillkom emellertid en lag om tjänsteplikt för medicinsk personal och en lag om allmän tjänsteplikt. Lagarna upphörde att gälla strax efter krigsslutet. En ny lag om allmän tjänsteplikt för medicinsk personal infördes och 1959 tillkom den allmänna tjänstepliktslagen (1959:83), som gällde . genomfördes en större översyn av hela pliktsystemet. De tidigare värnplikts- och civilpliktslagarna och även lagstiftningen kring allmän tjänsteplikt ersattes av lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt. Genom reformen infördes begreppet totalförsvarsplikt vilket innefattar värnplikt, civilplikt och allmän tjänsteplikt. Flertalet aspekter av pliktsystemet kom nu att regleras i en sammanhållen lagstiftning. De vapenfria utbildningarna avskaffades och ersattes av civilpliktiga utbildningar. bildades också 1995 för att ansvara för inskrivningen av totalförsvarspliktiga. tillkom även lagen (1994:1810) om möjlighet för kvinnor att fullgöra värnplikt eller civilplikt med längre grundutbildning. Kvinnor kunde nu ansöka om särskild antagningsprövning i syfte att fullgöra värnplikt även utan att därefter ha för avsikt att söka anställning inom Försvarsmakten. Genom pliktsystemet har kunnat upprätthålla en hög försvarsberedskap och systemet har fungerat väl för att möta de krav som ställdes av invasionsförsvaret. Värnplikten har gjort att ett mycket stort antal utbildade soldater vid behov har kunnat kallas in för tjänstgöring. bestod när den var som störst av cirka 800 000 personer. Genom civilplikten har även bemanningen av nyckelfunktioner i det civila försvaret kunnat garanteras. Uttagningen av det mycket stora antalet personer till värnplikt och civilplikt har möjliggjorts av ett mönstringsförfarande som med tiden blivit allt mer kvalificerat. Den omfattande registerverksamheten och systemet med krigsplaceringar har utgjort ett stöd för såväl det militära som det civila försvaret och har möjliggjort att stora delar av samhället redan i fredstid har kunnat organiseras för krig. 3Omvärldsbeskrivning och beskrivning av det svenska försvaret är ett av världens mest internationaliserade länder och är en integrerad del av . Vår säkerhet är nära sammankopplad med våra grannars och med säkerhet. Vi delar flera av de utmaningar och hot som våra grannländer kan ställas inför. Genom internationellt samarbete och nationella åtgärder kan beredskapen för att hantera såväl förutsägbara som oförutsägbara kriser förstärkas. bedriver ett aktivt utrikes- och säkerhetspolitiskt arbete som medlem av olika institutioner, däribland FN, EU, och . Genom bland annat principer har ett ansvar för att främja internationell fred och säkerhet. Det svenska stödet till FN är starkt och ett aktivt FN-engagemang är en av grundstenarna i svensk utrikes- och säkerhetspolitik. Ett stort antal svenskar har genomfört FN-tjänst eller tjänstgjort som medlare under FN:s försorg och tjänstgör militär personal under FN-mandat i flera länder. Inom EU deltar tillsammans med övriga medlemsländer aktivt i arbetet för att skapa fred och säkerhet i vår omvärld. samarbetar dessutom – med den militära alliansfriheten som grund – med NATO inom ramen för bland annat Partnerskap för fred. Försvarsmakten utgör ett viktigt instrument i det säkerhetsfrämjande arbetet. Försvarsmaktens uppgifter har förändrats bland annat genom arbetet med att ersätta ett invasionsförsvar med ett insatsförsvar som ska kunna användas för uppgifter både utomlands och i . Nya uppgifter har även tillkommit genom den förändrade säkerhetspolitiska situationen Omvärldsbeskrivning och beskrivning av det svenska försvaret och förändrade politiska prioriteringar. Nya krav ställs därigenom på Försvarsmakten. Sannolikheten för att svenska förband ska bli insatta i stridssituationer är betydligt större än . Detta ställer höga krav på den militära personalens utbildning och erfarenhet. Ökade färdigheter krävs också för att insatsförbanden ska kunna lösa uppgifter tillsammans med förband från andra länder. Totalförsvar har sedan efterkrigstiden utgjort ett centralt begrepp inom svensk försvarsplanering. Enligt lagen (1992:1403) om totalförsvar och höjd beredskap är totalförsvar sådan verksamhet som behövs för att förbereda landet för krig. Totalförsvar består enligt lagen om totalförsvar och höjd beredskap av militärt försvar och civilt försvar. Totalförsvarsresurser får utformas så att de även kan användas vid internationella fredsfrämjande och humanitära insatser samt för att stärka samhällets förmåga att förebygga och hantera svåra påfrestningar. Begreppet totalförsvar återfinns även i annan lagstiftning, exempelvis i lagen om totalförsvarsplikt. Som redogörs för under avsnitt 3.2.2 finns emellertid inte totalförsvar längre kvar som namn på något politikområde. I lagen om totalförsvar och höjd beredskap anges även vad som avses med höjd beredskap. Höjd beredskap kan vara skärpt beredskap eller högsta beredskap. All samhällsverksamhet som bedrivs under högsta beredskap är totalförsvar. Är i krig råder alltid högsta beredskap. Är i krigsfara eller råder det sådana utomordentliga förhållanden som är föranledda av att det är krig utanför gränser eller av att har varit i krig eller krigsfara, får regeringen besluta om skärpt eller högsta beredskap. Föreskrifter om hur höjd beredskap regleras anges i förordningen (2006:942) om krisberedskap och höjd beredskap. Omvärldsbeskrivning och beskrivning av det svenska försvaret 3.2.2Den svenska försvarspolitikens mål Målen för den svenska försvarspolitiken är enligt försvarsbeslut att: bidra till att hantera och förebygga kriser i vår omvärld, hävda vår territoriella integritet, försvara mot väpnat angrepp och värna civilbefolkningen, samt säkerställa de viktigaste samhällsfunktionerna vid ett väpnat angrepp eller krig i vår omvärld. I propositionen Vårt framtida försvar – försvarspolitisk inriktning 2004/05:5) som föregick försvarsbeslutet anförs bland annat att bidrag till internationell krishantering inom ramen för olika institutioners arbete i hög grad bidrar till säkerhet. Vidare anges att Försvarsmaktens förmåga till internationella insatser är i flera avseenden styrande för insatsorganisationen och myndighetens framtida utformning i övrigt. Försvarspolitiken reglerades tidigare inom politikområdet Totalförsvar. Politikområdet var uppdelat i verksamhetsområdena Militärt försvar och Civilt försvar. I budgetpropositionen (2007/2008:01) ändrades namnet på politikområdet Totalförsvar till Försvar. Tillsammans med politikområdet Samhällets krisberedskap bildar politikområdet Försvar nu utgiftsområdet Försvar samt samhällets krisberedskap. som politikområdet bytte namn från Totalförsvar till Försvar ändrades också namnet på de verksamhetsområden som politikområdet är uppdelat i. De tidigare verksamhetsområdena Militärt försvar och Civilt försvar ersattes av verksamhetsområdena Insatser, Uppbyggnad av beredskap samt Forskning och teknikutveckling m.m. Omvärldsbeskrivning och beskrivning av det svenska försvaret Försvar samt samhällets krisberedskap Det kan i betänkandetexten förekomma referenser till termerna militärt försvar och civilt försvar, även om de är namn på verksamhetsområden. Värt att notera är också att totalförsvar finns kvar som begrepp i ett antal lagar och förordningar även om det inte längre existerar som ett politikområde. Hänvisningar till begreppet totalförsvar återfinns därför också i betänkandetexten. Inom verksamhetsområdet svarar Försvarsmakten ensamt för verksamheten. Inom verksamhetsområdet av beredskap bedrivs verksamheten även av flera andra myndigheter såsom exempelvis , () Omvärldsbeskrivning och beskrivning av det svenska försvaret och (). Regeringen uttalade i budgetpropositionen att många av de satsningar som görs för att öka samhällets fredstida krisberedskap, och som framförallt regleras inom politikområdet Samhällets krisberedskap, även ökar förmågan vid höjd beredskap. Försvarsmaktens huvuduppgift är förmågan till väpnad strid. Denna förmåga skiljer Försvarsmakten från andra myndigheter.