sou · GVB324 · 2008-01-01 00:00:00 — Närmare bestämmelser än så om an- ordnandet av veterinärjouren finns inte i det finska regelverket. I finns ingen samordnad, rikstäckande jour med djur- sjukvård av den typ som förekommer i eller . Ett djursjukhus, universitetsdjursjukhuset i , håller jour för alla djurslag dygnet runt, . I övrigt bestämmer kommun- erna självständigt, men inom redovisade ramar, i vilken ut- sträckning och på vilket sätt veterinär jour skall upprätthållas. Det förekommer att flera kommuner samarbetar om en eller flera jourhavande kommunalveterinärer. I sådana fall redovisas ofta jour- listan med kontaktuppgifter på kommunens eller kommunernas hemsidor. Den norska landarealen omfattar eller inklusive och . Lan- det är långsmalt med mellan den sydligaste och den nord- ligaste punkten. Kustlinjen är fågelvägen och 10 gån- ger så lång om man inkluderar fjordarna. Den nordligaste delen av är smal, på det smal- aste stället. Söder om breder landet ut sig och är som bredast. Här är delat av höga fjäll (Lang- fjellen) mellan Vestlandet och Østlandet. av land- ytan ligger över havet eller högre. Hälften av den totala arealen ligger över barrskogsgränsen. 12TP PT Högsta förvaltningsdomstolens beslut i ärende nr 3/1/1994 Veterinärmarknader i vår omvärld jord och är täckt av skog. Ett tjugotal fjordar, långa, skär in i landet från och delar den smala landremsan i öst-västlig riktning. har 4,6 miljoner invånare och en befolkningstäthet om ca 15 invånare per kvadratkilometer. Strukturomvandlingen har fortgått i riktning mot färre och större besättningar. –1999 minskade det totala antalet lantbruk till ca 71 000. Antalet gårdar med lantbruksdjur minskade med närmare 80 pro- cent. fanns 36 381 gårdar med lantbruksdjur kvar. Antalet gårdar med mjölkkor har nästan halverats . Antalet nötkreatur, särskilt mjölkkor, har också stadigt minskat. Denna ut- veckling kommer att fortsätta i framtiden.TPF13FPT Tabell 10.4 Utvecklingen av antalet lantbruksdjur av olika slag i – 2006 Källa: Statistisk sentralbyrå (SSB) Den norska djurhållningen är mycket småskalig jämfört med den svenska. Även om den genomsnittliga besättningsstorleken för mjölkkor ökat, har det skett från mycket låga nivåer. En norsk mjölkkobesättning hade i genomsnitt 12,8 djur och 17,6 djur . var motsvarande genomsnitt i ca 45 djur och i omkring 85 djur. En särskild, specifikt norsk, produktionsgren utgörs av fisk- odling, främst av lax och öring. Denna har haft en närmast explo- sionsartad utveckling . Den samlade pro- duktionen av odlad lax och öring har ökat från knappt till drygt . Härtill kommer odlad torsk, som introducerats, och varav produ- cerades . 13TP PT En närmare beskrivning av den norska djurhållningens utveckling i strukturella och tek- niska avseenden finns i Stortingsmelding nr 12 (2002-2003) Om dyrehold og dyrevelferd. Veterinärmarknader i vår omvärld Sällskapsdjuren har blivit allt fler. Landbruks- och matdeparte- mentet bedömer att detta hänger nära samman med det ökande ekonomiska välståndet. Det konstateras också att både viljan och förmågan bland allmänheten att värna om sällskapsdjurens hälsa har ökat kraftigt av samma skäl. Detta har lett till att en stor andel av veterinärkåren helt eller huvudsakligen ägnar sig åt mer eller mindre specialiserad djursjukvård åt sällskapsdjur.TPF14FPT fanns i ett system med dis- triktsveterinärer som i stora stycken liknade det svenska fram . Systemet har sitt ursprung i det tidiga 1900-talets situation, där gårdarna var små och i regel betydligt mindre specialiserade än . Kombinationsdrift, där djur av flera olika slag var en naturlig beståndsdel, var den vanligaste formen av lantbruk. Ekonomin i lantbruken var dock ofta så svag att veterinär inte tillkallades annat än i mycket speciella situationer. För att säkerställa tillgången till veterinärtjänster i hela landet, inrättades statliga veterinärtjänster. Dessa distriktsveterinärer skulle i möjlig- aste mån finnas i alla kommuner i hela landet. Distriktsveteri- närerna hade en viss statlig grundlön för att finnas tillhands och för att utföra vissa statliga uppgifter. I övrigt ålåg det distriktsveteri- närerna att tillhandahålla veterinärtjänster på den öppna marknaden och ta betalt för dem på marknadsmässiga villkor. Förvaltningsupp- gifterna var tämligen få jämfört med dagens läge. Utvecklingen i jordbruket, och inte minst i fiskuppfödnings- näringen, har inneburit nya krav på veterinär service. Bl.a. har en särskild utbildning till fiskhälsobiolog införts vid i och vid fiskerihögskolan i . De offentliga arbets- uppgifterna har ökat i antal. infördes det jour- system som tillämpades . Det var i princip ett system med schemalagd jour, som också omfattade pri- vatpraktiker. Systemet byggde på att vart och ett av sammanlagt 208 veterinärdistrikt skulle vara bemannade med jourhavande vete- rinär dygnet runt. Ett huvudsyfte med reformen var att sprida jour- plikten på fler veterinärer så att ett rimligt mått av fritid kunde till- försäkras de deltagande veterinärerna. kompletterades sys- temet med en förhandlingsordning mellan dåvarande Lantbruks- 14TP PT Stortingsprop. nr 54 (1999-200) avsnitt 3.3 Veterinärmarknader i vår omvärld I avtalet stadgas att staten skall ha det övergripande ansvaret för att det upprättas en heltäckande jourverksamhet i hela , som avser både djur- sjukvård och offentliga uppgifter. En särskild ersättning utgick till veterinärerna för den olägenhet det innebar att vara tillgänglig under jourtid. Privatpraktiker som ingick i systemet fick, under jourtid, automatiskt status som distriktsveterinärer med de skyldig- heter och rättigheter som följde med denna titel. De allra flesta uppdrag under jourtid avsåg dock djursjukvård och inte offentliga uppgifter. Systemet fungerade länge bra trots ett tilltagande missnöje med ersättningsnivåerna. Mot slutet av 1990- talet uppstod en situation där allt fler privatpraktiker avstod från att förnya avtalet om deltagande i joursystemet. Detta är en viktig bakgrund till den översyn av det norska systemet för veterinär jourverksamhet, som genomfördes . Ungefär hälften av drygt 2 000 veterinärer är privatprak- tiker. De övriga är i huvudsak offentliganställda, varav den största gruppen arbetar inom Mattilsynet. Det yttersta ansvaret för den norska jordbrukspolitiken ligger hos Landbruks- och matdepartementet. Myndighetsstrukturen på lant- bruks- och livsmedelsområdet har varit föremål för en be- tydande reformering. Viktiga målsättningar med reformen var en förenklad myndighetsstruktur med färre myndigheter, en tydligare gränsdragning mellan statens och företagens ansvar, en ny organisa- tion för vetenskapligt stöd till myndigheterna och en ny livsmedels- lagstiftning. fanns ett antal myndigheter som hade olika, avgränsade ansvarsområden inom lantbruk, stödsystem, veterinär organisation och livsmedelhygien, t.ex. Statens landbrukstillsyn, Statens närings- middeltillsyn (SNT) med ett centralt och 89 lokala , Fiskeridirektoratet och Statens dyrehelsetilsyn. Landbruktillsynet och SNT kunde närmast jämföras med Jord- bruksverket och i . Veterinärmarknader i vår omvärld hanteras de statliga myndighetsfunk- tionerna inom jordbruks- och livsmedelsområdet, och delvis inom fiskerinäringen, i en samlad organisation inom Mattilsynet. Den nya myndigheten är ett statligt, rikstäckande förvaltningsorgan, vars övergripande målsättning är att säkerställa att konsumenterna har tillgång till säkra livsmedel, inklusive dricksvatten, med en hög kvalitet. Mattilsynen skall också främja folkhälsa, plant- och djur- hälsa, ett gott djurskydd, miljövänlig produktion samt en djur- och fiskhållning som är etiskt försvarbar. Mattilsynet har också viktiga kontrollfunktioner inom kosmetikatillverkning och läkemedelsin- dustri samt utövar tillsyn över veterinär yrkesverksamhet i . En allmän uppgift är att stimulera värdetillväxt i berörda näringar. Mattilsynet skall utföra sina uppgifter genom föreskriftsarbete och svara för en riskfokuserad tillsyn inom sina tillsynsområden. En viktig del av arbetet är att genom informationsinsatser sprida kun- skap om gällande regler och risker inom verksamheterna. Mattil- synet skall också hålla en rikstäckande beredskap inför extraordi- nära händelser, t.ex. utbrott av smittsamma djursjukdomar. För så- dana situationer finns bl.a. en särskild administrativ beredskapsplan (ABP). Extraordinära situationer definieras såsom en akut kritisk händelse, som har betydelse för säkerheten i frå- ga om livsmedel, insatsvaror, plant- eller djurhälsa eller djur- skydd, en händelse som kan få betydelse i något av ovan nämnda av- seenden eller en händelse som av allmänheten kan uppfattas som kritisk i ovan nämnda avseenden. Mattilsynet skall också fungera som regeringens expertorgan inom lantbruk, fiskeri och livsmedelssäkerhet och i första hand bistå Lantbruks- Fiskeri- och Handelsdepartementen med beslutsunder- lag och analyser. Exempel på konkreta arbetsuppgifter vid Mattilsynet är att ut- arbeta de kontrollprogram för lantbruksdjur avseende förekomst av djursjukdomar som krävs enligt . Kontrollprogrammen genomförs i huvudsak genom provtagningar, som i regel utförs av Mattilsynets lokala personal, men som också kan utföras av djur- ägaren eller av privatpraktiserande veterinärer. Närmare instruk- tioner för kontrollprogrammen och för provtagning kan laddas ned Veterinärmarknader i vår omvärld från Mattilsynets hemsida.TPF15FPT Analys av prover sker hos , som i allt väsentligt har samma uppgifter som i . Mattilsynet är ansvarig myndighet för försörjningen med vete- rinärtjänster, bl.a. för att en fungerande jourverksamhet kan upp- rätthållas i hela landet enligt vad som beskrivs närmare nedan. Mattilsynets organisation har en central, en regional och en lokal nivå. Huvudkontoret i består av fyra avdelningar, avdelningen för konsumentfrågor och djurskydd, avdelningen för enhetlig till- syn, avdelningen för hälsa och hygien samt en administrativ avdel- ning. Den regionala nivån består av de åtta regionkontoren i Hedemark och Oppland, Buskerud, Vestfold och Telemark Hordaland med Sogn och fjordarna Tröndelag, Möre och Romsdal, Troms och Finnmark. Under vart och ett av regionkontoren finns ett varierande antal lokalkontor, sammanlagt 63 stycken. Därutöver finns fem natio- nella centra, som hanterar specifika serviceuppgifter åt den samlade organisationen. och dokumentation i Brumunddal och vegetabilier i Ås maritima livsmedel i Bergen samt , avgiftsuttag och löneredovis- ning i Sortland. 15TP PT wwwHTU .mattilsynet.noUTH under fliken overvåking og kartlegging. Under fliken Smittevern og bekjempelse finns föreskrifter och instruktioner för myndighetsföreträdare, djurägare och veterinärer i fråga om bekämpning av olika djursjukdomar. Veterinärmarknader i vår omvärld Den lokala organisationen i distrikten utgör basen i Mattilsynets operativa verksamhet och här utförs i praktiken allt operativt till- synsarbete, oavsett om det gäller vegetabilieodling, djurskydd, vete- rinär verksamhet, livsmedelstillsyn eller provtagningar och offici- ella veterinäruppgifter. är, inte minst ge- nom sin dygns- och rikstäckande s.k. förvaltningsjour, också en viktig beståndsdel i smittskyddsorganisationen. Inför starten av verksamheten bedömde Mattilsynet att bl.a. följande kriterier för den lokala organisationen bör tillämpas: Mini- mibemanningen vid distriktskontoren bör uppgå till 10–12 perso- ner, för att en tillräcklig samlad kompetens och en effektiv tillsyn skall kunna uppnås. Med hänsyn till att variationerna mellan antal tillsynsobjekt och tätheten mellan tillsynsobjekten i olika delar av landet är betydande, bör dock dimensioneringen i vissa falla kunna vara mindre respektive större än så. I syfte att reducera de olägen- heter som långa resvägar för personalen kan innebära, bör det i många fall vara lämpligt att påbörja respektive avsluta vissa arbets- dagar fält i kombination med ett visst mått av distansarbete. Detta sker med hjälp av bärbara datorer, som också kan användas i fält- arbetet. En bärande princip i Mattilsynet är att tillsynspersonalen, som huvudregel betraktat, inte skall ha några som helst affärs- mässiga relationer med tillsynsobjekten eller dess företrädare. Inte ens en sträng tillämpning av denna princip bör dock hindra att tillsynspersonalen utövar viss näringsverksamhet, ifall det i enskilda fall finns tungt vägande samhällsskäl för detta.TPF16FPT Mattilsynet har sammantaget drygt 1 350 anställda varav ca 130 vid huvudkontoret och ca 240 vid de åtta regionala kontoren. De flesta, ca 1 000 personer, är anställda vid de 64 distriktskontoren. Den nya organisationen har inneburit att det samlade antalet an- ställda kunnat minska något i förhållande till föregående myndig- hetsorganisation. Sammantaget har reformen dock inte ännu fullt ut lett till de effektiviseringar med åtföljande kostnadsbesparingar som var ett av målen med reformen. Detta beror delvis på att medel avsedda för löpande drift har tagits i anspråk för att täcka kost- nader för omställningen. Mattilsynet är i slutfas- en av ett arbete med en genomgång av vilka organisatoriska för- ändringar som kan göras för att öka effektiviteten och organisa- 16TP PT Mattilsynets forslag til lokal organisering per , bilaga till brev till Landbruks- og Matdepartementet av , ref 03/00048 Veterinärmarknader i vår omvärld tionens förmåga att hantera krävande uppgifter. skall Mattilsynet även få i uppdrag att följa upp effektiviseringsarbetet. Mattilsynet har en budget om ca . Enligt förslag för , ökar budgeten med till ca . Härav avser en särskild post om , kallad tillskott till veterinär beredskap, kostnader för veterinär jourverksamhet enligt de system som beskrivs närmare nedan. Andelen avgiftsfinansiering beräknas minska från till , Detta beror huvudsakligen på att en rad tidigare avgiftsbelagda tjänster tagits bort som en följd av de nya kontrollsystemen för bl.a. kött- kontrollen som är en följd av hygienreglerna.TPF17FPT Veterinärmedicinska rättsrådet är ett veterinärmedicinskt expert- organ, som på myndigheternas eller sakägares uppdrag eller på eget initiativ uttalar sig om fackmässigheten i veterinärers yrkesut- övning i enskilda fall. Förutom myndigheter och sakägare kan även ombud i rättsliga tvister, försäkringsbolag, och domstolar begära rådets utlåtande. Rådet skall bestå av sju ledamöter som utses för en ämbetstid . Ordförande och vice ordförande utses av departementet. En av ledamöterna skall vara jurist. Av övriga sex ledamöter skall fyra vara veterinärer med forskningsbakgrund samt två vara veterinärer med erfarenhet av praktisk veterinär yrkesverksamhet. Grundläggande regler för veterinär verksamhet finns i lagen 2001– 06–15 nr. 75 om veterinärer och annan djurhälsopersonal (djur- hälsopersonallagen). Lagen trädde i kraft . Bak- grunden till den nya lagstiftningen var de omfattande förändringar av lantbrukets struktur och produktionsförutsättningar, som skett sedan den föregående lagen om veterinär verksamhet infördes . 17TP PT Stortingsproposition nr 1 (2006-2007) programområde 15, Landbruk og mat (budget- propositionen) Veterinärmarknader i vår omvärld Syftet med den nya lagen är att bidra till en hög kvalitet i den veterinära verksamheten, ett gott djurskydd, säkra livsmedel och ett gott miljöskydd. Inledningsvis slås också fast att staten har det övergripande ansvaret för ett fungerande veterinärväsende i hela landet. (1 §, 2 st). För att utöva veterinär verksamhet, eller verksamhet som fisk- hälsobiolog, krävs auktorisation (4 §). Auktorisation meddelas efter ansökan av Mattilsynet efter bemyndigande av regeringen. Auktorisation förutsätter relevant examen vid Norsk eller utländsk högskola. I det senare fallet skall, innan auktorisation meddelas, yttrande över utbildningen inhämtas från norsk högskola. Den som inte fyller kraven för auktorisation kan istället få licens att utöva veterinär verksamhet (5 §). En veterinär skall inom sitt yrkesområde arbeta för välmående och sunda djur. Det gäller i tillämpliga delar även vilda djur. Veterinärer skall medverka till en etiskt och miljömässigt hållbar djurhållning. Veterinärer har också en allmän skyldighet att värna samhället mot faror och skador som kan orsakas av djursjukdomar eller av livs- medel och produkter med animaliskt ursprung (12 §). Enligt en särskild nödhjälpsregel i 14 § är en veterinär skyldig att bistå med djursjukvård då det utifrån tillgängliga upplysningar kan antas att bistånd är påkallat. En sådan situation kan t.ex. avse ett lidande, trafikskadat djur. Plikten faller bort om vete- rinären har giltigt förfall eller om annan personal kan anlitas. För den nödhjälp som en veterinär utövar enligt 14 § 1 stycket kan, en- ligt 14 §, 2 stycket, skälig ersättning utgå från staten i fall djur- ägaren, den person som rekvirerat nödhjälp eller den som annars är betalningsansvarig inte efter krav fullgör sitt betalningsansvar. Endast veterinärer har, enligt huvudregeln i 17 §, rätt att rekvir- erar receptpliktiga veterinära läkemedel. Ett undantag från denna regel avser fiskhälsobiologer, som får rekvirera receptpliktiga läke- medel till fisk och andra i vatten levande djur. Apotek skall, med brytande av tystnadsplikten, meddela berörda myndigheter om det finns anledning misstänka att en veterinär missbrukar vissa läke- medel eller rekvirerar förbjudna läkemedel. Endast den som är veterinär har rätt att behandla djur om be- handlingen kräver veterinärkompetens. Detsamma gäller, oavsett Veterinärmarknader i vår omvärld behandlingens kvalifikationsgrad, om djuret kan misstänkas lida av en smittsam djursjukdom. Det krävs också veterinär kompetens för att använda undersöknings- och behandlingsmetoder som ställer krav på särskilda kunskaper. Hit räknas t.ex. operativa ingrepp, injektioner eller annan perforering av hud eller slemhinna samt full- ständig eller lokal bedövning. Endast veterinär får sätta in behand- ling med receptpliktiga läkemedel. Som en särskild syssla där vete- rinär kompetens krävs anges att vara föreståndare vid köttkontroll. Alla veterinärer skall enligt 23 § i sin yrkesutövning hålla sina relevanta veterinära färdigheter och kunskaper aktu- ella, vara medvetna om egna kunskapsmässiga och praktiska be- gränsningar, säkerställa kvaliteten på sina tjänster och att de planläggs och utförs i enlighet med allmänt accepterade medicinska och etiska normer och krav och enligt lagar och föreskrifter, att, i fall patientens tillstånd kräver en speciell behandlings- metod som veterinären inte själv behärskar tillfredsställande, hänvisa till annan veterinär som har nödvändiga kunskaper och hjälpmedel samt att hålla sig underrättad om och följa gällande regler för den egna verksamheten. Journaler, rapporter och tillsyn Alla veterinärer skall till berörda myndigheter anmäla sin bostads- adress, om de bedriver veterinär verksamhet som privatpraktiker och, i så fall, vilken inriktning denna verksamhet har. Det åligger också veterinärer att föra journal enligt god yrkessed. Journalerna skall omfatta fullständiga uppgifter om patienterna och vilken be- handling som utförts. Veterinärer skall också i övrigt avge de rapporter och anmälningar som myndigheterna beslutar. Veterinärer är skyldiga att ge tillsynsmyndigheten till gång till lokaler där verksamheten utövas och ge alla de upplysningar som kan krävas för att tillsynen skall kunna utövas. Veterinärer skall, utan hinder av tystnadsplikten, inge de handlingar, ljud- och bild- upptagningar eller liknande, som tillsynsmyndigheten infordrar. En djurägare, eller dennes företrädare, har rätt att ta del av alla jour- naler och andra handlingar som avser egna djur. Veterinärmarknader i vår omvärld andra veterinärer eller djurkliniker om uppgifterna krävs för djurets vidare behandling. Av 26 § följer att det skall etableras ett joursystem för veterinärer i hela landet. Deltagandet skall baseras på frivillighet och departe- mentet skall efter förhandlingar ingå avtal med berörda veterinär- organisationer om villkoren för deltagande i jouren och om dess närmare organisation. Om det inte genom frivilliga åtaganden går att täcka alla om- råden med tillfredsställande jour, kan departementet beordra prak- tiserande veterinärer att delta i joursystemet i sådana områden. I sådana fall skall de avtalade villkoren tillämpas. Plikten att delta skall begränsas till verksamhet av det slag veterinären normalt be- driver. Beordrad tjänstgöring i krissituationer Vid allvarliga krissituationer kan departementet, eller den myndig- het departementet bemyndigar, ålägga praktiserande veterinärer särskild tjänsteplikt. För sådan tjänstgöring, som t.ex. kan ifråga- komma vid allvarliga utbrott av smittsam djursjukdom, utgår sär- skild ersättning till veterinären. Tjänsteplikten faller bort vid giltigt förfall. Departementet eller Mattilsynet kan utfärda varning för veterinärer som avsiktligt eller av oaktsamhet överträder sina förpliktelser en- ligt djurhälsopersonallagen. Detta förutsätter att överträdelsen är ägnad att medföra fara för säkerheten i den veterinära verksam- heten, oskäliga belastningar för djurägare eller onödigt lidande för djuren. Varning är ett allmänt sanktionsmedel i norsk förvaltnings- rätt och närmare bestämmelser om användning av varning finns i den norska förvaltningslagen. Departementet kan återkalla en auktorisation eller en licens om veterinär är oförmögen att utöva sitt yrke på grund av t.ex. hög ålder, sjukdom, långa uppehåll i yrkesutövningen, grövre brister i Veterinärmarknader i vår omvärld yrkesutövningen eller missbruksproblem. Istället för indragning kan auktorisation eller licens begränsas till viss verksamhet. I så- dana fall skall särskilda villkor utfärdas. Möjligheten att rekvirera läkemedel kan också dras in eller begränsas om rekvireringen varit oförsvarlig eller annars skett i stridit med reglerna. Den veterinära verksamheten sker ytterst under straffansvar. Enligt 37 § kan en veterinär, som överträder lagen, eller villkor och bestämmelser utfärdade med stöd av lagen dömas till böter eller fängelse högst . Medverkan straffas på samma sätt. När det gäller överträdelse av vissa centrala skyldigheter, t.ex. kravet på att endast veterinär får behandla djur med smittsam djursjukdom, kan, om brottet bedöms som grovt, dömas till högst sex månaders fängelse. Regeringen kan i föreskrift bestämma att veterinärföretag som omfattas av lagen skall betala avgift för tillsyn, kontroll och utfärd- ande av vissa intyg. Regler om djurskydd finns i den norska djurskyddslagen (dyre- vaernsloven). Reglerna är i materiellt hänseende jämförbara med de svenska. Stora skillnader finns dock när det gäller utformningen av tillsynen. Ansvaret för tillsyn över djurskyddslagens efterlevnad åligger Mattilsynet, men beslutande organ är de lokala djurskydds- nämnderna. Enligt 24 § norska djurskyddslagen skall det i vart och ett av Mattilsynet 64 distrikt finnas minst en djurskyddsnämnd. Ansvarigt departement har utfärdat föreskrifter om sammansätt- ning av djurskyddsnämnderna och om ersättning till ledamöterna. Som nämnts i det föregående skall det finnas en s.k. klinisk vete- rinärjour dygnet runt i hela landet. Dessutom finns en offentlig veterinärjour för offentliga veterinäruppgifter inklusive smittskydd. Tills fanns också en särskild specialistjour för sällskapsdjur. Den kliniska veterinärjouren och specialistjouren för sällskapsdjur har, mot särskild timersättning, bemannats med privatpraktiker. Den offentliga veterinärjouren är bemannad med statsanställda veterinärer och annan personal från Mattilsynet, som inte är syssel- Veterinärmarknader i vår omvärld satta med klinisk djursjukvård. Det ställs dock inga särskilda kom- petenskrav för att ingå i den offentliga jouren. Staten har enligt 26 § djurhälsopersonallagen ett övergripande an- svar för att det finns en riks- och dygnstäckande jour för djur- sjukvård och att den fungerar.