sou · GWB3116 · 2008-12-16 00:00:00 — Särskilt om elektroniska programguider En elektronisk programguide är en form av sökbar text-TV som underlättar för användaren att navigera mellan olika program, styra inspelningsutrustning m.m. I motsats till vad som gäller för andra former av sökbar text-TV är elektroniska programguider inte en naturlig del i varje annan programtjänst. Det normala torde vara att det finns en gemensam programguide för alla programtjänster som är tillgängliga med en viss mottagarutrustning, även om det inte kan uteslutas att t.ex. programtjänster med samma ägare vid sidan av den gemensamma programguiden också förekommer i en särskild, företagsspecifik programguide. I de sändningstillstånd som gäller finns villkor om teknisk samverkan som ålägger tillståndshavarna att ingå avtal som innebär att den som sänder en elektronisk programguide presenterar de olika programtjänsterna på ett likvärdigt sätt och inte på ett otillbörligt sätt gynnar vissa företag eller finansieringsformer. I förslaget till 4 kap. 9 § i den nya lagen föreslår vi att villkoret om samverkan i den nuvarande s.k. villkorskatalogen i 3 kap. 8 § 7 radio- och TV-lagen ska delas upp i två punkter. Den första punkten ska gälla samverkan om att använda en viss sändningsteknik, 411 Tillstånd och registrering SOU 2008:116 medan den andra punkten ska avse skyldighet att samverka med andra tillståndshavare i tekniska frågor i syfte att främja tillgänglighet och konkurrens. Den nya andra punkten ger stöd för att förena ett tillstånd att sända en elektronisk programguide med ett villkor om hur de olika programtjänsterna ska presenteras. 14.4.4 Vår bedömning: Det kommer inte att bli aktuellt att sända beställ-TV som rundradiosändning i de frekvensområden som vi föreslår ska vara tillståndspliktiga. Radio- och : Utredningen behandlade inte frågan. Skälen för vår bedömning: Med beställtjänster, som vi har valt att kalla beställ-TV, avses enligt AV-direktivet audiovisuella medietjänster där användaren har möjlighet att se program på begäran utifrån en katalog av program som har valts ut av leverantören och som användaren väljer. Beställtjänster enligt AVdirektivet motsvarar det som Radio- och benämnde centralt interaktiva tjänster. Beställtjänster omfattas inte av radio- och TV-lagen men kommer att omfattas av den nya lag som vi föreslår. AV-direktivet tar inte direkt sikte på det sätt på vilket programmen sänds ut. För att användaren ska kunna välja program utifrån en katalog av program och se programmen som han eller hon väljer bedömer vi att programmen behöver sändas ut individuellt till varje användare på något annat sätt än genom rundradiosändning, t.ex. via mobiltelenät eller olika slags trådförbindelser. Det kommer därmed inte att bli aktuellt att sända beställ-TV som rundradiosändning i de frekvensområden för vilka vi i det föregående har föreslagit ska krävas tillstånd för att sända. Något krav på tillstånd för att sända sådana tjänster behövs därför inte. 14.4.5 Utgivare förslag: De regler om utgivare som föreskrivs i 3 kap. 1 och 2 §§ lagen (1991:1559) om föreskrifter på tryckfrihets412 SOU 2008:116 Tillstånd och registrering förordningens och yttrandefrihetsgrundlagens områden ska även gälla för TV- och ljudradiosändningar som inte kräver tillstånd. Radio- och : Utredningen behandlade inte frågan. Remissinstanserna: Radio- och ansåg att det borde finnas en skyldighet att utse utgivare för de tillståndsfria mobilTV-sändningarna. Skälen för vårt förslag: Enligt yttrandefrihetsgrundlagen ska radioprogram ha en utgivare. Utgivaren ska enligt vad som närmare föreskrivs i lag utses för varje program eller för hela eller delar av sändningsverksamheten av den som bedriver sändningsverksamheten. Närmare regler om utgivare av radioprogram finns i lagen om föreskrifter på tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens områden (tillämpningslagen). Enligt 3 kap. 1 § första stycket ska uppgift om vem som är utgivare antecknas i ett register hos programföretaget innan programmen sänds. Enligt 3 kap. 2 § kan under vissa förutsättningar den som framträder i direktsändning själv svara för yttrandefrihetsbrott som han begår. Dessa regler gäller dels för sändningar med tillstånd av regeringen och TV-sändningar med tillstånd av Radio- och för av och dels för radioprogram som förmedlas genom satellitsändning som utgår från (3 kap. 11 §). Som Radio- och har påpekat bör TV- och radiosändningar ha en utgivare även om de sänds i marksändning på ett sätt som inte kräver tillstånd. Vi föreslår därför att bestämmelserna i 3 kap. 1 och 2 §§ tillämpningslagen ska gälla också för sådana sändningar. 14.4.6 Radiotidningar m.m. Vår bedömning och vårt förslag: Radiotidningar bör tills vidare få sändas utan tillstånd enligt nuvarande regler. Bestämmelserna om att sändningar som är särskilt anpassade till hörselskadade ska vara tillståndsfria upphävs. Möjligheten att genom tillståndsvillkor föreskriva skyldighet att bereda utrymme för särskilt anpassade sändningar begränsas till att gälla för ljudradiosändningar. Tillstånd och registrering SOU 2008:116 Radio- och : Utredningen behandlade inte frågan. Skälen för vår bedömning och vårt förslag är versioner av dagstidningar som har gjorts tillgängliga för synskadade genom att tidningens innehåll läses in eller genom att texten i tidningen omvandlas till syntetiskt tal. Materialet kan distribueras med posten, via mobiltelenät eller bredbandsnät eller som radiotidningar i rundradiosändning. Radiotidningar sänds ut i det sändarnät som används av . Som har nämnts i det föregående får sändningar som är särskilt anpassade för syn- och hörselskadade sändas utan tillstånd över sändare som i övrigt används för andra sändningar med stöd av tillstånd enligt Radio- och TV-lagen. Denna bestämmelse kompletteras med en möjlighet att enligt 3 kap. 8 § 4 förena ett sändningstillstånd med skyldighet att bereda utrymme för sändningar som är särskilt anpassade för syn- eller hörselskadade. Ett sådant villkor finns i sändningstillståndet för . Staten stöder genom produktion och distribution av taltidningar. har haft regeringens uppdrag att utreda möjligheter att effektivisera verksamheten. Nämnden överlämnade rapporten för taltidningsverksamheten i till regeringen. I rapporten föreslås att en övergång från post- och radiodistribution av taltidningar till distribution via Internet påbörjas och att övergången ska vara fullt genomförd vid utgången av . En särskild utredare bör få i uppdrag att leda en dialog mellan staten och tidningsbranschen i syfte att finna former för hur de av nämnden föreslagna riktlinjerna kan genomföras i praktiken. I den särskilda utredarens uppdrag bör också ingå att lämna förslag om nödvändiga förändringar i regelverk och administration. Med hänsyn till att radiodistribution av taltidningar enligt förslag bör fortsätta till och med och att frågan om regeländringar för taltidningsverksamheten föreslås utredas vidare föreslår vi inte några förändringar av radio- och TVlagens regler. Radiotidningar bör alltså tills vidare få sändas utan tillstånd enligt nuvarande regler. SOU 2008:116 Tillstånd och registrering Sändningar anpassade för hörselskadade Enligt radio- och TV-lagen får även sändningar som är särskilt anpassade för hörselskadade personer sändas utan tillstånd på samma villkor som gäller för sändningar för synskadade personer. Enligt det register som förs hos Radio- och förekommer det emellertid inte några sådana sändningar. De text-TV-sändningar för döva och hörselskadade som förekommer hos SVT sker inte med stöd av det aktuella lagrummet. Eftersom det inte synes finnas något behov av bestämmelsen bör den upphävas. Som en konsekvens bör möjligheten att genom tillståndsvillkor föreskriva skyldighet att bereda utrymme för särskilt anpassade sändningar begränsas till att gälla för ljudradiosändningar. Vi har behandlat frågan om TV-sändningarnas tillgänglighet för personer med funktionsnedsättning i avsnitt 6.8. 14.4.7 Registrering Vårt förslag: Den som tillhandahåller beställ-TV ska anmäla sig för registrering hos Radio- och . Radio och ska vid anmälan om registrering av dem som sänder TV-program, sökbar text-TV och beställ-TV pröva om verksamheten omfattas av lagen. Om verksamheten inte omfattas av lagen, ska registrering inte ske. Radio- och : Utredningen behandlade inte frågan. Skälen för vårt förslag Registreringsplikten En anledning till att den som bedriver sändningsverksamhet för vilken det inte behövs tillstånd ska anmäla sig till Radio- och för registrering är att myndigheterna behöver veta vilka som bedriver verksamhet som är ansvarigt för enligt TVdirektivet. Skyldigheten gäller dels för den som bedriver sändningsverksamheten, dvs. programföretag, dels för den som för annans 415 Tillstånd och registrering SOU 2008:116 räkning bedriver sändningsverksamhet över satellit eller upplåter satellitkapacitet, satellitentreprenörer. AV-direktivet har samma regler som TV-direktivet när det gäller vilken medlemsstat som är ansvarig på grund av var leverantören av medietjänster är etablerad. Om ansvaret inte kan fastställas enligt dessa kriterier ska den ansvariga medlemsstaten i första hand bestämmas utifrån var satellitupplänken är belägen och i andra hand utifrån vilken stat som har tillhandahållit satellitkapaciteten. Med hänsyn till direktivets regler bedömer vi att en fortsatt registreringsskyldighet är befogad och att den bör avse de tjänster som omfattas av AV-direktivet. Det innebär att registreringsplikten bör utsträckas till att också gälla den som tillhandahåller beställ-TV. Radio- och bör pröva om verksamheten omfattas av lagen De kriterier som i AV-direktivet används för att avgränsa audiovisuella medietjänster från andra tjänster som tillhandahålls på elektronisk väg är omfattande och det kan inte uteslutas att tillämpningen ibland kan komma att vålla osäkerhet. Med hänsyn härtill anser vi att Radio- och när en anmälan om registrering kommer in bör pröva om den tjänst som anmälaren bedriver omfattas av radio- och TV-lagen och om är ansvarigt för innehållet enligt AV-direktivet. Om Radio- och på grundval av de uppgifter som anmälaren har lämnat, eventuellt efter det att verket har begärt in kompletteringar, finner att det inte rör sig om en verksamhet som omfattas av radio- och TV-lagen bör anmälaren inte föras in i registret. Anmälaren bör då underrättas om de regler som gäller för audiovisuella medietjänster och om att en utebliven registrering inte befriar den som bedriver verksamheten från ansvar om han eller hon skulle komma att bedriva sådana tjänster. 14.4.8 Överlåtelse av tillstånd Vårt förslag: Ett tillstånd att sända TV och sökbar text-TV ska kunna överlåtas om tillståndsmyndigheten godkänner det. ska vid ansökan om medgivande till överlåtelse pröva om förvärvaren uppfyller kraven för att beviljas tillstånd. Vidare ska myndigheten pröva om ägar416 SOU 2008:116 Tillstånd och registrering koncentrationen bland innehavarna av tillstånd att sända TV påverkas i mer än ringa omfattning och om överlåtelsen skulle föra med sig en påtaglig minskning av mångfalden i utbudet av tillståndspliktiga programtjänster. Ett beslut att inte medge överlåtelse ska kunna överklagas. Den som förvärvar ett tillstånd övertar överlåtarens rättigheter och skyldigheter. Om ett föreläggande har meddelats mot den tidigare innehavaren, gäller föreläggandet även mot den nye innehavaren. ska underrätta den nye innehavaren om detta, annars gäller inte föreläggandet mot denne. Radio- och : Utredningen behandlade inte frågan. Skälen för vårt förslag Enligt nuvarande bestämmelser i radio- och TV-lagen fördelas tillstånd att sända TV efter ansökan från programföretag. Tillstånd att sända TV får bara ges till programföretag som bedöms ha finansiella och tekniska förutsättningar att bedriva sändningsverksamhet och som bedöms vara berett att samverka med övriga tillståndshavare i tekniska frågor. När tillstånd att sända TV-program beviljas ska man särskilt beakta att sändningsutrymmet ska kunna tas i anspråk för olika programtjänster så att sändningarna kommer att tilltala olika intressen och smakriktningar, för såväl nationella som lokala och regionala programtjänster, och av flera av varandra oberoende programföretag. Vid konkurrens om tillstånden finns det sålunda i lag angivet vilka kriterier som ska beaktas vid urvalet, bland annat att flera av varandra oberoende programföretag ska beredas utrymme. Vem som äger det bolag som söker tillstånd har således betydelse vid urvalet. För att den som fått tillstånd inte ska kunna förändra ägandet, och på så sätt se till att det inte längre blir flera av varandra oberoende programföretag, finns det möjlighet att som tillståndsvillkor ställa upp att ägarförhållandena och inflytandet i ett företag som får tillståndet inte får förändras mer än i begränsad omfattning. I de nu gällande sändningstillstånden har detta utformats på så sätt att ägarförhållandena och inflytandet i bolaget som har innehar tillståndet inte i sin helhet får förändras så att 417 Tillstånd och registrering SOU 2008:116 ägarkoncentrationen inom medierna ökar. Syftet med reglerna är att tillåta att vissa ägarförändringar sker, men inte så stora att ägarkoncentrationen ökar. Skulle sådana ägarförändringar ändå ske kan tillståndsmyndigheten besluta att återkalla tillståndet. Beslut om återkallelse av tillstånd får meddelas endast om det i betraktande av skälen för åtgärden inte framstår som alltför ingripande. Ett beslut om återkallelse kan överklagas och prövas i förvaltningsrättslig ordning. Återkallelse är alltså en ingripande sanktion genom att den innebär att grunden för programföretagets verksamhet (tillståndet) undanröjs och verksamheten måste upphöra. Ägarkoncentrationer mellan företag av viss storlek anmäls dessutom till . Verket kan sedan väcka talan vid om att en koncentration ska förbjudas. Det gäller om koncentrationen skapar eller förstärker en dominerande ställning och detta väsentligt skadar konkurrensen på marknaden. Det är dock mycket ovanligt att koncentrationer prövas i domstol och sedermera stoppas. Det beror på att de flesta koncentrationer, efter en konkurrensrättslig bedömning, anses som harmlösa eller gynnsamma. Det beskrivna regelverket i radio- och TV-lagen kan betecknas som relativt komplicerat och det kan medföra långa rättsliga processer i ett ärende om återkallelse. Det har sin bakgrund i då det endast fanns ett fåtal programföretag som hade tillstånd för marksänd TV. Sedan övergången till digital sändningsteknik har ett stort antal programföretag fått sådana tillstånd och marknaden för marksänd reklamfinansierad TV och betal-TV har vuxit. I en dynamisk marknad kommer det att finnas behov av förändringar i ägandet bland bolagen som har tillstånd, t.ex. för att få in investeringskapital. Ett mer flexibelt synsätt på ägarförändringar är därför befogat. Detta skulle kunna uppfyllas genom att man inför en möjlighet att överlåta tillstånd. Det är visserligen redan med dagens regler möjligt att förvärva aktier i ett bolag som har tillstånd om förändringen bara har begränsad omfattning och inte leder till att ägarkoncentrationen inom medierna ökar. Det kan också noteras att samma juridiska person ofta innehar flera sändningstillstånd, dvs. att olika programtjänster inte drivs i separata bolag, vilket försvårar avyttring av en enstaka programverksamhet. Enligt vår mening är det nuvarande systemet inte flexibelt eftersom det innebär att tillståndsmyndigheten i efterhand ska göra bedömningen om en ägarförändring i det enskilda fallet kan accep418 SOU 2008:116 Tillstånd och registrering teras och att den sanktion som kan tillgripas om tillståndsmyndigheten finner att ägarförändringen inte är tillåten typiskt sett är mycket ingripande, nämligen återkallelse av tillståndet. Härtill kan läggas att sändningsutrymmet för marksänd TV är begränsat och att antalet sökande vida har överstigit antalet lediga tillstånd. I en situation där ett programföretag inte kan eller vill fortsätta bedriva sändningsverksamhet är det ur frekvenseffektivitetssynpunkt viktigt att snabbt kunna få in en ny tillståndshavare för att sändningsutrymme inte ska stå outnyttjat. Med dagens ordning finns det en risk att utrymme kan stå outnyttjat i avvaktan på rättsliga processer, ny utlysning av ledigt tillstånd och fördelningsprocess. Om det ska vara möjligt att överlåta tillstånd är det viktigt att det urvalsförfarande som har grundat det ursprungliga tillståndsbeslutet inte kullkastas, t.ex. genom att en och samma aktör kommer att skaffa sig kontroll över alltför många sändningstillstånd så att flera av varandra oberoende programföretag inte kommer att beredas utrymme. En överlåtelse får inte heller innebära att den fördelning mellan programtjänster med olika innehållslig inriktning som gällde vid tillståndsgivningen påverkas på ett sätt som för med sig en minskad mångfald. En prövning av förvärvet bör därför ske och tillståndsmyndigheten bör också kunna neka överlåtelsen, om förvärvaren inte uppfyller de grundläggande krav som ställs för att kunna få tillstånd. De tillståndsvillkor som har gällt för överlåtaren bör också gälla gentemot förvärvaren. kan däremot medge att tillståndsvillkor ändras, exempelvis om en tidigare vald inriktning visar sig vara ekonomiskt ohållbar. Ett sådant medgivande kan avse såväl den ursprungliga tillståndshavaren som den som har förvärvat sändningstillståndet. Frågan om ändring av ett sådant tillståndsvillkor kan väckas såväl under pågående tillståndsperiod som i samband med en överlåtelse. Vi föreslår således att det ska införas en möjlighet att, efter tillståndsmyndighetens prövning och medgivande, överlåta ett tillstånd att sända TV och sökbar text-TV. Regler om överlåtelse av tillstånd att sända lokalradio finns (jfr. 1999/2000:55 s. 69 f.) och det finns goda skäl att införa regler om överlåtelse även på TV-området. Det kan också noteras att utredning om kommersiell radio i sitt slutbetänkande Kommersiell radio – nya sändningsmöjligheter (SOU 2008:96) har föreslagit att det även i fortsättningen ska vara möjligt att överlåta tillstånd att sända kommersiell radio. Tillstånd och registrering SOU 2008:116 bör få ta ut en ansökningsavgift för de kostnader som uppstår vid handläggningen av en sådan ansökan. 15 Vår bedömning Det bör inte införas några särskilda regler för TV-sändningar som är anpassade för mobil mottagning. I avsnittet 14 Tillstånd och registrering föreslås att tillstånd enligt radio- och TV-lagen bara ska behövas för TV-sändningar inom vissa angivna frekvensområden. Förslaget innebär att TV-sändningar i mobiltelenät inte kommer att vara tillståndspliktiga. 15.1 Radio- och (SOU 2006:51, avsnitt 5) Radio- och hade inte något uttryckligt uppdrag att behandla frågor om mobil-TV. Däremot hade utredningen enligt sina direktiv möjlighet att med hänsyn till utvecklingen i och internationellt, och då särskilt inom Europeiska unionen, föreslå andra ändringar i radio- och TV-lagen än som tydligt anges i direktiven. På grund av det stora intresset för mobilTV, som bland annat tog sig uttryck i att försöksverksamhet planerades eller hade inletts i ett antal länder, ansåg utredningen att det fanns ett påtagligt behov av att se över regleringen för att utvecklingen inte skulle hämmas. I det följande sammanfattas Radio- och bedömningar och förslag. Med hänsyn till att vi inte bedömer att det behövs några särskilda regler för mobil-TV avstår vi från en närmare redovisning av förslagen och remissyttrandena. Frågan om tillståndsplikt behandlas i avsnittet 14 Tillstånd och registrering. Enligt Radio- och bedömning omfattar radio- och TV-lagen dels TV-sändningar som sänds direkt till 421 SOU 2008:116 mottagaren på en tidpunkt som avsändaren bestämmer, dels uppspelningar av tidigare inspelat material, där innehållet har bestämts av den sändande och där mottagaren ansluter sig till en sändning som har startats på en tidpunkt som avsändaren har bestämt (s.k. "strömmande" program). Däremot ansåg utredningen inte att lagen omfattar program som laddas ned av mottagaren och startar på en tidpunkt som denne bestämmer. Utredningen föreslog att begreppet "mobil-TV" i radio- och TVlagen definieras som sändning av TV-program som sker med en teknik som är särskilt avsedd för mottagning i en mobil mottagningsenhet. Radio- och föreslog också att regeringen i beslut om vilket sändningsutrymme och vilka sändningsområden som får upplåtas för TV-sändningar ska ange hur detta utrymme ska fördelas mellan fri-TV, betal-TV och mobil-TV. Till skillnad mot vad utredningen tidigare hade föreslagit beträffande betal-TV ansåg utredningen inte att det utrymme som avsatts för mobil-TV skulle lämnas till ett operatörsföretags förfogande utan i stället fördelas mellan de programföretag och andra innehållsleverantörer som får tillstånd att sända mobil-TV. Utredningen föreslog att det ska krävas tillstånd för programföretag och andra innehållsleverantörer för rätt att sända mobilTV. Ett sådant tillstånd ska kunna förenas med villkor på samma sätt som ett tillstånd att sända traditionell TV. Utredningen föreslog emellertid att det inte ska krävas tillstånd enligt radio- och TV-lagen för att sända radio- och TV-program som förmedlas av en radiosändare som huvudsakligen ska användas för annat än rundradio. Vi behandlar denna fråga i avsnittet 14 Tillstånd och registrering. Radio- och bedömde att det inte behövs någon särskild teknisk operatör med uppgift att svara för tekniska samordningsfrågor för mobil-TV. I stället bör samordningsfrågorna lösas genom samverkansavtal eller andra överenskommelser mellan parterna på marknaden för mobil-TV och genom villkor i sändningstillstånden för dem som ges rätt att sända mobil-TV. Utredningen föreslog att ett tillstånd att sända mobil-TV ska kunna förenas med villkor om skyldighet 422 SOU 2008:116 att på icke-diskriminerande villkor erbjuda sändningarna till varje operatör som vill erbjuda programtjänsten till sina kunder. Den som åsidosätter ett sådant tillståndsvillkor ska kunna föreläggas vid vite att fortsättningsvis följa villkoret. Ett tillstånd att sända mobil-TV skulle enligt Radio- och förslag kunna förenas med villkor om att tillståndshavaren ska erbjuda sina sändningar som fri-TV. Den som åsidosätter ett sådant villkor ska kunna föreläggas vid vite att fortsättningsvis följa villkoret. Utredningen föreslog att ett tillstånd att sända mobil-TV ska gälla med rätt till förlängning om inte särskilda skäl talar emot det. Radio- och bedömde att de krav som ställs upp i TV-direktivet och innebär att samtliga bestämmelser om sändningarnas innehåll i 6 kap. radio- och TVlagen måste vara tillämpliga för mobil-TV på samma sätt som för annan markbunden television som distribueras med digital utsändningsteknik. När det gäller regler för annonser och sponsrade program föreslog utredningen att bestämmelsen i 7 kap. 6 § radio- och TV-lagen om minsta sammanlagda annonstid inte ska gälla för mobil-TV. Vidare föreslog utredningen att annonser i mobil-TV ska få sändas i den utsträckning som TVdirektivet och medger, dvs. under högst av sändningstiden och högst mellan hela klockslag. Om den då pågående revideringen av TV-direktivet skulle medge det ansåg utredningen att det finns anledning att överväga att ytterligare utöka den tillåtna annonstiden i mobil-TV. Övriga bestämmelser om annonser och sponsrade program borde enligt utredningen tillämpas även för mobil-TV. 15.2 Överväganden Vår bedömning: Det bör inte införas några särskilda regler för TV-sändningar som är anpassade för mobil mottagning. SOU 2008:116 Radio- och : Utredningen utformade ett omfattande och detaljerat förslag för att reglera TV-sändningar med rundradioteknik som är särskilt anpassade för mobil mottagning och som äger rum i ett särskilt avdelat frekvensutrymme. Remissinstanserna: Remissutfallet var blandat.