sou · GVB389 · 2008-01-01 00:00:00 — I skogslandet märks ingen förföljelse, men nydragning av skogsbilvägar och ökande skotertrafik utgör ett störningsmoment med oklara effekter. I delar av fjällområdet är den illegala jakten så pass intensiv att flera revir står tomma. I har heller inte skett någon ökning, varken i antal eller utbredning. Liksom i består många av de etablerade paren av unga fåglar. Orsaken är inte känd och illegal jakt kan inte helt uteslutas, även om inga tydliga tecken på detta observerats vid boplatserna. I har intensiv inventering resulterat i att antalet kända bosatta revir ökat från ett till 13 den senaste tioårsperioden. Flera av dessa revir var sannolikt besatta redan vid mitten av 1900- talet, men även ett antal säkra nyetableringar har konstaterats. I har enstaka nyetableringar konstaterats i kanterna av utbredningsområdet. Förföljelsen i norra är påtaglig, medan det i övriga länet inte sker någon märkbar illegal jakt. Enstaka besatta revir har lokaliserats i norra delarna av Värm- lands län, men förekomsten här hänger samman med den i och i nordvästra och har sannolikt funnits . län finns ingen säker förekomst. I , , , och finns en handfull revir i respektive län. Merparten av dessa har etablerats . I har kungsörnsstammen förtätats och det finns 40 kända revir. I län etablerade sig ett kungsörns- par . Tillväxten var därefter god men tycks ha avstannat något . känner man till åtta revir i och förmodligen finns ytterligare några. Kungsörnen bygger risbon i träd eller i klippstup och har vanligen flera alternativa bon inom reviret. Avståndet mellan ett örnpars olika bon kan vara flera kilometer och ibland längre än till närmaste boplats för ett annat örnpar. Funktionen med alternativa bon är inte känd. En förklaring kan dock vara att örnarna bättre undviker parasitangrepp genom att alternera boplats. Alternativa bon kan också tänkas vara ett skydd mot störning eller ha en revirhävdande funktion. Etablerade örnar är mycket trogna sitt revir och sina bo- platser. Det finns exempel på revir som varit bosatta av olika kungsörnsgenerationer och på att bon i träd använts . i träd placeras vanligen på två tredjedels höjd, intill stam- men på grova grenar. används också klykor av stam- men och grova grenar eller s.k. häxkvastar en bit ut från stammen. Boet är i medeltal och drygt en meter högt och an- tas i genomsnitt väga . Det finns dock många exempel på bon som är betydligt större, . Baserat på att en tallgren beräknas kunna bära per centimeter i diameter, krävs exempelvis minst tre grenar med en diameter av för att bära ett normalt kungsörnsbo. I är tallen det träd som lämpar sig bäst för bobygge och nästan alla trädhäckningar sker i tall. I enstaka fall bygger örnen bo i björk, gran och asp. I kan bon förekomma även i t.ex. ask och ek. I föredrar kungsörnen tallar som är minst eftersom tallen först då utvecklar de nöd- vändiga glesa, kraftiga och ofta vridna grenarna. Medelåldern på boträd i är . I detta sammanhang kan påpekas att skogsbruket i eftersträvar en omloppstid på högst . För ett mindre antal boträd på har medelåldern upp- mätts till . Boträden är nästan utan undantag mycket kraftiga. Häften av uppmätta boträd i har en brösthöjdsdiameter . hade endast av norrländska tallar, äldre än , en diameter på mer än . Bortåt av dagens etablerade kungsörnspar är beroende av lämpliga träd för sin häckning eftersom klippor saknas. I fjällvärlden, där 30 av den svenska stammen finns, är bon vanligen placerade på breda klippavsatser, oftast under ett överhäng. Höjden på de klippstup som utnyttjas för bobygge vari- erar avsevärt. Bobranten är ofta belägen högt upp på bergsslutt- ningar, men enstaka kan ligga över plan mark. I ostörda miljöer häckar kungsörnen på relativt bestämda avstånd från varandra. I magra skogstrakter är avståndet mellan reviren i medeltal . I skog med rikare bytestillgång och i vissa fjälldalar kan avståndet vara mindre, . Detta motsvarar en täthet på 4 12 par/10 mil2P .P Varje örnpar ockuperar då en 0,8 2,5 mil2P storP yta. Dessa täthetsmått gäller dock i ostörda miljöer med lämpliga boplatser och är därför inte representativa i praktiken, där tätheten är lägre. I extremfall kan avståndet mellan örnpar dock vara kortare än vad som angetts ovan. Vissa öar i har extrema tätheter, t.ex. har Söröja som är drygt 8 mil2P 20P kungsörnsrevir, motsvarande en revirstorlek på bara 0,4 mil2P .P För- klaringen finns i en exceptionellt god födotillgång, bl.a. ripor, än- der, renkalv, hare och sjöfågelkolonier, få störningsfaktorer och bra klippor för bobygge. I sammanhanget populationstäthet ska också poängteras att ut- över de etablerade paren finns också ett antal yngre, kringflackande örnar i åldern 1–, ibland upp till . Dessa örnar uppehåller sig oftast utanför de äldre örnarnas etablerade revir. Vanligen uppehåller sig etablerade par i reviret året runt. I de nord- ligaste delarna av landet lämnar dock örnparen ofta reviret under midvintern för att dra sig söderut. Etablerade örnar uppsöker boet året om, men besöken blir tätare under vårvintern. eller lägger honan 1–2 ägg. Trekullar förekommer endast i enstaka fall. Födotillgången under vårvintern är avgörande för om honan lägger ägg eller inte. Hanen jagar och uppvaktar med byte vid boet. Är det glest mellan födoleveranserna värper honan bara ett ägg, alternativt står paret över häckningen. Även väderförhål- landena –mars har betydelse för om det blir häckning eller inte. Hur många av de etablerade paren som står över häck- ningen varierar avsevärt mellan olika år och områden, från några tiotals procent till . Äggen kläcks vanligen under första halvan av maj efter ca 45 dygns ruvning. Ruvningen startas redan då första ägget värpts och medför en tydlig storleksskillnad på ungarna. Om det är brist på föda blir den mindre ungen ofta utkonkurrerad och dödad av sitt syskon. Efter 60–är ungen/ungarna flygfärdiga men fort- farande beroende av föräldrarna i ytterligare . Ung- arna anses vara självständiga /oktober. Den genomsnittliga reproduktionstakten för etablerade kungs- örnspar har studerats på olika håll i landet. I fjällom- råden har en mycket låg reproduktionstakt påvisats, 0,36 ungar per etablerat par och år. Detta är lägre än vad som krävs för en stabil population. Även i /har en låg reproduktions- takt konstaterats. Däremot har en hög ungproduktion påvisats i , och på . I –1998 var reproduktionstakten extremt hög med i medeltal 1,31 flygga ungar per par och år. Det är svårt att ange vilken reproduktionstakt som krävs för att populationen ska vara självbärande. Man vet dock att reproduk- tionstakten i –2004 var 0,58 ungar/par och år och att stammen föreföll tillväxa långsamt. Sannolikt ligger därför brytpunkten för en självbärande population strax över 0,5 ungar/par och år. Detta kan dock ändra sig med ti- den, t.ex. om dödligheten bland vuxna fåglar förändras. Kungsörnar häckar inte förrän de är minst (i sällsynta fall ) och dödligheten fram till dess är . Dödligheten är , medan den under det andra och tredje året är respektive . Däremot är dödlig- heten hos könsmogna örnar låg. Medellivslängden för örnar som klarat sig så pass långt är förmodligen . Det finns exempel på en frilevande svensk kungsörn som blev åtminstone gam- mal, och på en örn i fångenskap som blev . De vanligaste dödsorsakerna för örnar i är svält, illegal jakt, bil- och tåg- olyckor, kollision med kraftledningar, och förgiftning. I sällsynta fall dödas örnar av lodjur, berguv, mård, björn och järv. Jämfört med var kungsörnen en mer utpräglad flyttfågel un- der . stannar örnarna i i högre utsträck- ning och orsaken är förmodligen främst ökad tillgång på fälthare, fasan och kanin. Många örnar som kommer till kommer från nordligare delar av landet. Nästan lika många kommer dock från och vissa även från . Det är svårt att bedöma antalet örnar som uppehåller sig i och . Troligtvis rör det sig om 300–600 fåglar. I syfte att avgifta DDE- och PCB- förgiftade havsörnar startades en organiserad vinterutfodring av örnar. Detta ledde till ökad överlevnad bland unga havsörnar och var avgörande för att det finns ett livskraftigt och växande bestånd av havs- örn. Kungsörnen var genom sitt bytesval inte lika utsatt för miljö- gifter som havsörnen. Likväl har den på samma sätt som havsörnen gynnats av vinterutfodringen. En ökad ungfågelöverlevnad har förmodligen delvis kompenserat för den extra dödlighet som orsa- kas av illegal jakt. har emellertid antalet utfodringsplat- ser minskat eftersom bestämmelserna för utläggning av åtlar skärpts genom inträdet i EU. Kungsörnens genomsnittliga dagsbehov av kött är ungefär 200–. Genom att fylla båda magsäck och kräva kan dock en örn äta så mycket som kött, men blir då så framtung att den ibland inte kan lyfta. Det årliga födobehovet för ett kungsörnspar har beräknats vara ca förutom ben och skinn (1964). I lever kungsörnen främst av medelstora fåglar, däggdjur och kadaver. Kungsörnens födoval , mars–augusti, har studerats i olika områden genom att analysera bytesrester vid örn- bon. I består dieten andelsmässigt av fåglar, främst tjäder. Uttryckt i vikt är däggdjur ungefär lika viktiga. Däggdjuren består främst av skogshare och renkalv, men några procent utgörs av rödräv och mård. Födovalet är likartat i fjällnära skog och i övrig norrländsk skog. I fjällområdena är andelen ripa högre, och andelen tjäder och skogshare lägre. Andelen ren är större i fjällen än i skogslanden. I samt be- står födan antalsmässigt av fler fåglar än däggdjur, men uttryckt i vikt är andelen däggdjur högre, . På domineras dieten av däggdjur, både till antal och viktmässigt. De vanligaste bytes- djuren under häckningstid på är kanin, hare och igelkott. Kungsörnens födoval skiljer sig förmodli- gen inte särskilt mycket från födovalet . Antagligen utgör dock kadaver en större andel . An- talet renar som dödas av kungsörn är också färre ef- tersom örnen huvudsakligen tar unga renkalvar. En vuxen kungsörn väger 3,5–. I har experiment med örnar visat att de har problem att lyfta ett kilo från plan mark (Bergo 1990). Detta stämmer väl med de många observationer som gjorts av örnar som inte förstått lyfta med fylld kräva. samma vindförhållanden kan troligen stora individer lyfta närmare . Genom att glidflyga utmed fjällsluttningar i motvind och utnyttja fart vid angreppet kan möjligen en stor kungsörn frakta med sig ett byte på tre eller kanske till och med . Tyngre lyft än så är en aerodynamisk omöjlighet för kungsörnen. En frisk, nyfödd renkalv väger 4–7,, och en vuxen skogshare 2– . Vid undersökta boplatser har man aldrig hittat intakta krop- par av vare sig renkalvar eller vuxna skogsharar, de har alltid trans- porterats till boet i minst två delar. Kungsörnen jagar nästan uteslutande på öppen mark. I tät skog kan örnen genom sin storlek inte manövrera. I gles tallskog, fjällbjörk- skog eller gallrad skog kan antagligen jakt ske i viss utsträckning. Kungsörnens jaktmetod kan delas in i tre typer, jakt som initieras sittande i träd eller på annan höjd, jakt som initieras från häng- ande eller kretsande position, och jakt som initieras med flygspa- ning på låg höjd. Att inleda jakten med sittande spaning tycks vara vanligast. Framförallt i fjälltrakterna är dock spaning efter byten och kadaver från en uppvindshängande position också vanligt. Kungsörnen dödar bytet med klorna. Näbben används endast för att öppna ett dödat byte, inte för att t.ex. hacka ut ögonen på bytet som många trott. När örnen fått grepp på ett bytes- djur, står den stilla och pressar in klorna i bytets vitala organ. Efter någon eller är bytet livlöst. Kungsörnen kan ibland angripa och lyckas döda större bytesdjur, dvs. djur i rådjursklass eller större. I sådana fall har attacken vanligen riktas mot halsen och halspulsådern punkterats. Av 85 örnjakter med dokumenterad utgång i lyckades 18 (). Jaktframgången för örnar äldre än var större än för yngre örnar. Den avsevärt högre dödligheten bland unga örnar förklaras sannolikt till stor del av deras sämre jaktframgång. Kungsörnen orsakar utan tvivel skador inom rennäringen, men omfattningen av förlusten råder det olika uppfattningar om. De huvudsakliga skadorna sker inom rennäringens åretruntmarker där kalvningen sker. Enligt beräkningar utförda av forskare kan om- kring 1 200 kungsörnar befinna sig inom den svenska rennäringens kalvningsland . Med utgångspunkten att en kungsörn behöver kött (1964), blir behovet för dessa då små renkalvar finns tillgängliga, mitten av maj , ca (1 200×0,23 kg×90 dygn). Tar man sedan hänsyn till andelen renkalv i dieten och att bytesdjurets hela vikt inte kan utnyttjas, blir totalsumman ca 1 500 renkalvar. I en finsk studie konstaterades att av renkalvar hittade vid örnbon var mycket små och troligen dödfödda (Huhtala & Sulkava 1977). I en norsk studie beräknades genomsnittsvikten för kalvar funna vid örnbon till , vilket ska jämföras med en ge- nomsnittsvikt på för en levande nyfödd renkalv i samma studieområde. Många av kalvarna funna vid kungsörnsbon var därför sannolikt dödfödda eller utmärglade (1985). I en rapport av (1996) sammanställs vad som i är känt om kungsörnens predation på ren. Till exempel vet man att kungsörnen uppträder mer provocerande vid renar än under andra tider . De kan ofta sitta helt expone- rade intill vajor med nyfödda kalvar. Trots detta har vajor setts nonchalera örnarna totalt. Vajor är mycket måna om sina kalvar och försvarar dem effektivt mot kungsörn. Under en studie med då hundratals spädkalvar och deras mödrar observerades , gjordes ingen observation där en kungsörn slog klorna i en enda kalv. Däremot gjordes flera iakttagelser av örnar som gjorde skenanfall mot vajor och kalvar, kanske för att kontrollera om det fanns döda eller defekta kalvar i hjorden. I en studie utförd –1986 försågs totalt 1 615 renkal- var i två samebyar, Jåkkåkaska i och Umbyn i Väster- botten, med mortalitetssändare juni/juli (Bjärvall m.fl. 1990). Totalt hittades 136 kalvar döda innan de var . En- dast fyra dödades med säkerhet av kungsörn. Två av de örndödade kalvarna var nära med en levandevikt på . En var angripen av virus och utmärglad och den andra hade en missbil- dad framfot. I studien omnämns dock kungsörn som en av flera möjliga dödsorsaker för ytterligare ett antal kalvar. I en annan studie som sammanställts i rapporten av (1996) kontrollerades nästan 3 000 rovdjursdödade renar. Renar som anmäldes som örndödade kontrollerades så långt det var möjligt och i de fall kontrollanten delade anmälarens upp- fattning att renen var örndödad skickades kroppen till , SVA för obduktion. För 85 renar angav anmälaren örn som säker eller tänkbar dödsorsak och av dessa sändes 60 till SVA. I endast två fall delade SVA kontrol- lantens uppfattning att renarna dödats av örn. Antalet örndödade renar som obducerats är begränsat, men det står ändå klart att sjuka renar är överrepresenterade bland de som fallit offer för kungs- örnen. I en norsk studie (Kjelvik m.fl. 1998) redovisas dödsorsaker bland 709 renar som försetts med mortalitetssändare. Studien ut- fördes i Västra-Namdal renbetesdistrikt /4 1995– 15/4 1996. Bland de sändarförsedda renarna var 386 vuxna och 323 kalvar. Kalvarna försågs med sändare först . Samman- lagt påträffades 145 döda djur. Kungsörn konstaterades som döds- orsak för totalt 10 renar, varav 6 kalvar, 3 vuxna och 1 av obestämd ålder. I den här studien dokumenterades att kungsörnen är kapabel att döda även vuxna djur i till synes god kondition. I studerades nästan 3 500 radiomärkta renkalvar mellan och (2005). Antalet örndödade kalvar varierade från 0–4,mellan olika år och olika områden. Kalvar som dödades av örn var mindre än de som överlevde. Vidare tog kungsörnen fler renkalvar under stränga vintrar och med starka angrepp av parasiter på renarna. Kalvar dödades av kungsörn maj–oktober. Uppfattningen att örnens predation på ren är mer omfattande än vad genomförda studier visar framförs av många renägare. Det är omöjligt att ange en tillförlitlig siffra på antalet örndödade friska renkalvar i . På finns 24 000 tackor som producerar drygt 35 000 lamm . Troligen finns 120–150 kungsörnar på , dvs. ganska många för ett litet område. Trots detta sker predation på får i liten omfattning. –2006 angreps sammanlagt 23 får av kungsörn på . dödades, skadades eller försvann totalt 54 får, huvudsakligen lamm, i hela till följd av örnangrepp. Hundar kan i sällsynta fall attackeras av kungsörn. –2006 har antalet hundar som skadats eller dödats av kungsörn varierat från 0–6 . finns tre huvudsakliga hot som på ett mer markant sätt kan påverka kungsörnsstammen. Dessa är mänsklig förföljelse, minskad eller upphörande vinterutfodring och skogsbruk utan hänsyn. Illegal jakt kan ske året om, men förmodligen är omfattningen störst under fåglarnas häckningssäsong. Metoderna varierar mycket och kan bl.a. innebära påskjutning när en örn råkar passera, utlägg- ning av förgiftad åtel, fångst i gillrad sax, avskjutning av ungar vid boet, avskjutning av vuxna fåglar när de ruvar, avsiktlig störning vid/under bo med ägg under kalla vårdagar så att embryona dör, nedrivning av bon och nedsågning av boträd. En konsekvent, årlig förföljelse inom ett större område kan få till följd att beståndet tunnas ut och i värsta fall elimineras. Dödande av vuxna kungsörnar kan snabbt medföra kraftigt minskande populationer eftersom re- produktionstakten är långsam. Kungsörnen har varit förföljd , men och fram till fridlysningen var jakten särskilt intensiv, åtminstone i . Fridlysningen minskade för- följelsen, men efter år 1950-talet ökade den illegala jakten till följd av ett ökat antal skogsbilvägar och användande av snöskoter. –1980 konstaterades att av alla häckningsförsök i skogsland saboterats. Sannolikt var detta en under- skattning och den verkliga omfattningen bedömdes vara . Antalet flygga ungar per etablerat par var vid denna studie 0,60. Utan förföljelse beräknades att samma siffra istället skulle ha varit 0,77 (Tjernberg 1983). Förföljelse pågår fortfarande i skogsland men har minskat . Eftersom boplatser numera kontrolleras sker jakten med diskretare metoder jämfört med tidigare. I fjällen och de fjällnära områdena förekommer fortfarande illegal jakt som lokalt är av stor omfattning. Den låga reproduktionstakt, 0,36 ungar per etablerat par, som dokumenterats i fjällområden inom , och kommuner är förmodligen delvis orsakad av förföljelse. Ett område med starka indikationer på illegal jakt är västra /norra . Från området finns flertalet observationer med tydliga tecken på förföljelse. I delar av pågår också en relativt omfattande illegal jakt. Även här finns starka indicier på förföljelse, bl.a. fynd av saxar i örnbon och agnade saxar som placerats på ett sådant sätt att de utan tvivel av- setts för kungsörn. Däremot finns inga uppgifter som tyder på att häckande kungsörnar på och i utsätts för förföljelse. 4.6.2Minskad eller upphörd vinterutfodring Vinterutfodring har gynnat kungsörnen genom att öka ungfåglar- nas överlevnad och åtminstone delvis kompenserat för förhöjd dödlighet orsakad av illegal jakt. har dock antalet ör- nåtlar minskat betydligt dels på grund av nya bestämmelser i sam- band med EU-inträdet och dels att havsörnsstammen repat sig i landet. måste självdöda djur besiktigas innan de får läggas ut, vilket innebär ökade kostnader för utfodringen som sker på ide- ell basis. Många örnåtlar har främst varit avsedda för att öka havs- örnarnas överlevnad . kan kungsörnsstammen påverkas negativt om det upp- står brist på lämpliga boträd. Eventuellt kan också skogsbruk leda till andra förändringar som försämrar för örnen, t.ex. minskad till- gång på tjäder och andra skogshöns. gynnades visserligen örnen troligen av de öppna ytor som skapades genom storhyggesbruk, men i ett längre tidsperspektiv kan eventuellt omföring av naturskogar till täta skogsmonokulturer få en motsatt effekt. 4.6.4Övriga hot mot kungsörnen Det finns också ytterligare människorelaterade faktorer som ökar kungsörnens dödlighet, och som kan tänkas påverka kungsörnsstammen i större utsträckning. Statistik över dödsorsaker bland kungsörnar visar att kollision med tåg, av dödsfallen, och kollision eller elchock vid kraft- ledningar, , är betydande dödlighetsfaktorer bland kungsör- nar. Kollision med tåg och bil orsakas främst av att trafikdödade djur, t.ex. renar, lämnas kvar nära järnvägsspåret eller vägen. Örnar lockas till kadavren och faller lätt offer för passerande trafik. Vindkraft är under utbyggnad i , även i fjälltrakterna. Stora, segelflygande fåglar, som t.ex. kungs- och havsörn, är arter som mera frekvent kan kollidera med vindkraftverkens rotorblad. Som ett exempel kan nämnas en vindpark i Smøla i där man efter åtta månaders drift hittat nio havsörnar som dödats genom kollision med vindkraftverken. För fjällhäckande kungsörnar kan också ett högt jakttryck på småvilt eventuellt innebära ett hot genom en minskad tillgång på ripor och skogshare, åtminstone lokalt i vissa dalgångar. 4.7.1Scenarier med och utan illegal jakt har stammen visat tecken på att utvidga det norrländska utbredningsområdet söderut, och i viss mån även mot kusten. Nyetablering har dessutom skett på flertalet spridda platser i och . Förutsatt att kungsörnen inte utsätts för illegal jakt finns goda förutsättningar för att arten har ett relativt sammanhängande utbred- ningsområde i och att den svenska totalpopulation över- stiger 1 000 par. Om den illegala jakten istället ökar kan stammen komma att minska. I vissa fjällområden är produktionen så låg att de lokala bestånden är beroende av ett inflöde av unga örnar från andra områden för att inte försvinna. Om förföljelsen blir omfattande även i norrländska skogsbygder kommer totalbeståndet att minska successivt. En systematiskt utförd illegal jakt kan säker- ligen kraftigt minska norrlandsstammen. Den biologiska bärkraften kan definieras som det maximala antal individer ett område långsiktligt förmår underhålla med avseende på bl.a. föda och boplatstillgång. I antas bärkraften för kungsörn vara ca 5–6 par/10 mil2P P i ostörd natur. Givet yta (ca 2 000 mil2P )P skulle det teoretiskt sett finnas utrymme för 1 000 1 200 örnpar. Med tanke på befintlig och planerad bebyg- gelse, annan exploatering och mänskliga aktiviteter, t.ex. skogs- bruk, utökad vindkraft och friluftsliv tillsammans med en viss ille- gal jakt, är dock ca 3 par/10 mil2P P en mer realistisk siffra. Trots fler störningar i form av bebyggelse, vägar och annan mänsklig aktivitet söderut i landet finns god potential för fortsatt etablering av och . Om kungsörnen inte utsätts för illegal jakt kan inom ha ett relativt samman- hängande utbredningsområde och uppemot 300 350 etablerade par. 5.1Björnens utbredning och antal Brunbjörnen, arctos, förekommer från och österut genom och till . Söderut sträcker sig utbredningen till , och norra . I går brunbjörnen under namnet grizzlybjörn och förekommer i merparten av och i , och dessutom i med omnejd i . Björnen hade tidigare en vid och sammanhängande utbredning i , men ökad mänsklig aktivitet och förföljelse under de senaste århundradena har lett till att förekomsten blivit begränsad och fragmenterad. Relativt stora björnstammar finns fortfarande kvar i norra och östra . Flest björnar finns i , men det finns också ca 8 000 björnar i , 2 800 på och 700 i . I centrala och förekommer björn endast i ett fåtal mycket små och isolerade bestånd. I och i finns ett tiotal djur och i sammanlagt omkring 130 individer. har en population som omfattar ca 1 000 djur och ett litet bestånd med ett hundratal individer. finns björn i stora delar av norra och centrala . Björnen är vanligare i inlandet och mot fjällområdena än mot östkusten där ganska få observationer gjorts. Inom björnens utbredningsområde urskiljs i huvudsak två s.k. kärnområden. Som kärn- områden betecknas områden där flertalet av de reproduktiva honorna lever och är etablerade. Tills kunde tre sådana