sou · GVB350 · 2008-01-01 00:00:00 — Regeringen beslutade (regeringsbeslut 1:9, U2005/4445/Kr, U2005/2828/Kr) att ge i uppdrag åt myndigheter, stiftelser och bolag inom kulturområdet, universitet och högskolor med konstnärliga utbildningar, samt ett antal utlandsmyndigheter att förbereda sin medverkan i och att genomföra verksamheter. Regeringen inbjöd sam- tidigt landets samtliga kommuner, landsting och länsstyrelser samt andra myndigheter, stiftelser, bolag, organisationer, föreningar med flera att delta i . Regeringen betonade i sitt beslut särskilt de statliga myndig- heternas, stiftelsernas och aktiebolagens ansvar att bidra till att uppfylla de långsiktiga målsättningarna för att öka mångfalden i En förutsättning för detta är att myndigheter och insti- tutioner genomför ett aktivt arbete under och att detta arbete får ett stort genomslag såväl i deras interna som externa verksamhet. Myndigheterna och institutionerna skulle, med utgångspunkt i den egna verksamheten och i de målsättningar som bland annat anges under punkten 1.2.3 ovan, överväga vilken eller vilka aktiviteter och verksamheter som var lämpliga att genomföra . De myndigheter och institutioner som fick i uppdrag att med- verka i svarade själva för de aktiviteter och verksamheter som genomfördes . Det var tänkt att all verksamhet skulle genomföras inom befintliga anslags- och budget- ramar eftersom de målsättningar som angavs för Mångkulturåret till stora delar hör till de offentligt finansierade kulturinstitu- tionernas grunduppdrag. Myndigheterna och institutionerna inom kulturområdet fick även i sina regleringsbrev ett uppdrag att i samverkan med samordnaren förbereda aktiviteter och verksamheter inför . Även andra aktörer på lokal, regional och nationell nivå inbjöds att medverka i . I detta sammanhang bör sär- skilt nämnas kommunernas, landstingens och regionernas kultur- verksamheter, liksom de fria aktörerna som specialiserat sig på verksamhet som särskilt rör den etniska och kulturella mångfalden inom kultursektorn. En inbjudan att medverka i gick också ut till ett antal myndigheter, institutioner och bolag utanför kultursektorn. Regeringens beslut om Uppdrag och inbjudan till myndigheter och andra att medverka i bifogas i sin helhet (se bilaga 2). 1.4Samordnarens uppdrag och arbete Den nationella samordnaren för , , har på ett nationellt plan svarat för samordning av förbe- redelser och genomförande av . Uppdraget inför och var, enligt direktivet, att i samarbete med olika aktörer inom kultur- och utbildningssektorn – myndigheter, institutioner, stiftelser, bolag, universitet och högskolor med konstnärliga utbildningar, organisationer med flera – utarbeta ett program för samt att vara ett stöd för berörda övergick samordnarens arbete till att tillsammans med två sekreterare analysera och utvärdera effekterna av Mångkulturåret, samt utarbeta förslag på hur den kulturella mångfalden bäst kan främjas inom det offentligfinansierade kultur- livet framöver. I kapitel två i detta betänkande beskrivs utförligt hur samordnaren har genomfört sitt uppdrag. överlämnade den nationella samordnaren av sitt delbetänkande Agenda för mångkultur (SOU 2005:91) till kultur- och utbildningsministern. Betänkandet innehåller förutom en programförklaring för året även ett omfat- tande kalendarium över alla de aktiviteter och verksamheter som myndigheter, institutioner, landsting, regioner, länsstyrelser, kom- muner, organisationer, föreningar med flera planerade att genom- föra inom ramen för . Totalt finns drygt 350 aktörer på lokal, regional, nationell och internationell nivå repre- senterade i delbetänkandets kalendarium. Förutom att redogöra för syfte och målsättningar med Mång- presenterade samordnaren även sin syn på vilka frågor som är centrala för det fortsatta utvecklings- och föränd- ringsarbetet. Dessa är långsiktighet, dialog, samverkan, medvetande- görande och förändring med särskilt fokus på mångfald inom orga- nisation, produktion och publik. 1.5Kulturpolitikens mål och inriktning De första målen för den statliga kulturpolitiken fastställdes av riks- dagen 1974 (prop. 1974:28) och reviderades 1996. kultur- politiska mål (prop. 1996/97:3) är ännu vägledande för kultur- verksamhet på såväl nationell som regional och lokal nivå. Tre av sju kulturpolitiska mål har särskild betydelse för arbetet med att stärka mångfalden inom kulturlivet. att verka för att alla får möjlighet till delaktighet i kulturlivet och till kulturupplevelser samt till eget skapande, att främja kulturell mångfald, konstnärlig förnyelse och kvalitet och därigenom motverka kommersialismens negativa verk- ningar, att främja internationellt kulturutbyte och möten mellan olika kulturer inom landet. 1996/97:3, bet. 1996/97:KrU1, rskr. 1997/97:129) Det var kulturpolitiska mål och det betänkande som låg till grund för dessa (SOU 1995:84) som mångfaldsbegreppet/per- spektivet användes i samband med målformule- ringar inom svensk kulturpolitik. Även andra mål reglerar kulturmyndigheternas mångfaldsarbete. Enligt förordningen (1986:856) om integrationspolitikens genom- förande ska alla myndigheter fortlöpande beakta samhällets etniska och kulturella mångfald både när de utformar sin verksamhet och när de bedriver den. De ska också verka för lika rättigheter och möjligheter för alla oavsett etnisk eller kulturell bakgrund och i sin verksamhet särskilt motverka alla former av etnisk diskriminering. 1999 gav regeringen samtliga statliga myndigheter som lyder under regeringen i uppdrag att upprätta handlings- planer för att främja etnisk mångfald bland sina anställda. De ska redovisa planerade och vidtagna åtgärder till det departement som myndigheten sorterar under. Beslutet togs mot bakgrund av de redovisningar som myndigheterna lämnade till regeringen som visade att flertalet myndigheter inte vidtagit eller planerat att vidta några åtgärder för att öka den etniska och kulturella mångfalden bland de anställda. 1.6Tidigare utredningar, utvärderingar och rapporter Arbetet för en ökad mångfald inom kulturlivet har analyserats i ett flertal utredningar, utvärderingar och rapporter som på olika sätt har pekat på behovet av en ökad medvetenhet om frågor kopplade till etnisk och kulturell mångfald. beslutade regeringen att tillsätta en kommitté med uppgift att bedriva en initiativ- tagande och samordnande försöksverksamhet för att öka den konst- närliga och kulturella mångfalden i . Kommittén, kallad Forum för världskultur (Dir. 1998:14), lämnade del- betänkandet Forum för världskultur (SOU 2000:15). lämnades slutbetänkande Ja jag vill leva jag vill dö i (SOU 2000:118). Ett av kommitténs förslag var att det skulle inrättas åtminstone tre regionala världskulturkonsulenter. gå vidare med detta förslag och finns det regionala konsulenter för mångkultur i åtta landsting och regioner i . Deras uppgift är att i samarbete med statliga, regionala och lokala aktörer arbeta för att det mångkulturella samhällets skiftande uttrycksformer tas tillvara och att främja mångfalden i kulturlivet. beslutade regeringen att tillsätta en särskild utredare med uppgift att göra en översyn av de statliga insatserna för internationell kulturverksamhet. Resultatet presenterades i betänkandet Internationella kulturutredningen (SOU 2003:121). I uppdraget ingick att klarlägga vilka mål som styr den internationella kulturverksamheten på svenska kultur- myndigheter och vilka eventuella synergier (eller motsättningar) som finns mellan dessa mål. Enligt utredningen ger dagens mång- kulturella samhälle möjligheter till nya kulturella impulser, inter- nationella nätverk och kontakter som den etniska och kulturella mångfalden i bedöms vara en stor tillgång i inter- nationella sammanhang. Utredningen föreslog i sitt betänkande bland annat inrättandet av en internationell kulturfond till stöd för större projekt, att skulle få ett kulturpolitiskt samordningsansvar för den internationella kulturverksamheten, samt att resurser skulle avsättas för rörliga kulturrådstjänster som även skulle förses med tydliga uppdrag. Som en uppföljning av Internationella kulturutredningen presenterades sedan skrivelsen Kulturlivets internationalisering (2005/06:188) där regeringen lade fram ett program för ökat inter- nationellt kulturutbyte. I samband med detta förstärktes också anslag så att en tjänst som internationell samordnare kunde inrättas på . Ett delmål som regeringen formu- lerade som en operationalisering av det kulturpolitiska målet att främja internationellt kulturutbyte var att kulturlivet i i högre grad öppnas för influenser från andra länder och kulturer och att internationaliseringen kommer en bred publik tillgodo, oavsett bostadsort, kön, social och etnisk bakgrund eller eventuellt funk- tionshinder (ibid sidan 27). Regeringen underströk att internationaliseringen av kulturlivet i första hand borde stödjas som en integrerad del av den nationella kulturpolitiken och inrättade ingen internationell kulturfond. gavs ett utökat ansvar för att utveckla den inter- nationella kulturverksamheten och presenterade en plan för hur rådets arbete med internationell verksamhet ska bedrivas (Plan för arbete med internationell verksamhet 2007– 2010, skriftserie 2007:2). I planen framhåller bland annat att anslaget till det internationella kultur- utbytet bör nivåhöjas med om de uppställda målen för kulturutbytet ska kunna genomföras. Hörnpelare i det utökade ansvaret för den internationella kulturverksamheten är, enligt , omvärldsbevakning, samordning mellan offentliga aktörer, bidragsgivning och information. Mångkulturellt centrum i fick, , ett regeringsuppdrag att kartlägga och analysera kulturmyndigheters och institutioners arbete med att främja och stärka mångfalden inom sina respektive verksamheter. Uppdraget redovisades i rap- porten Tid för mångfald (Pripp, Plisch & Printz 2004). Denna rapport, som bygger på enkäter, intervjuer och en kartläggning av myndigheternas årsredovisningar och verksam- hetsberättelser , visar att de statliga kulturinstitu- tionernas arbete med etnisk och kulturell mångfald under dessa år generellt gick långsamt och i flera fall var lågt prioriterat. Enligt Mångkulturellt centrum avspeglar kulturinstitutionerna i flera avse- enden inte den svenska befolkningens sammansättning utifrån etnisk och kulturell bakgrund. Få av de anställda, och ännu färre av cheferna, har utomeuropeisk eller minoritetsbakgrund. Till de förslag som presenteras i Tid för mångfald hör bland annat att förstärka förankringsarbetet på kulturinstitutionerna med interna program och rutiner för mångfaldsarbete inom samtliga delar av verksamheten, mer preciserade mål och återrapporterings- krav i regleringsbreven, en tydligare dialog och uppföljning av institutionernas resultat och måluppfyllelse, samt att representa- tionsfrågorna ges en högre status. I anslutning till rapporten gavs också antologin i kulturlivet (Pripp 2004) ut. I denna ger ett 30-tal forskare och per- soner verksamma inom såväl det institutionella som det fria kultur- livet sin bild av vad som behöver göras för att stärka och påskynda mångfaldsarbetet inom kultursektorn. har som central myndighet inom kultur- området ett särskilt ansvar för mångkulturfrågorna. har bland annat till uppgift att ta initiativ till insatser inom det mångkulturella området och ger även särskilda medel till mångkul- turella organisationer och för insatser som syftar till att främja de nationella minoriteternas språk och kultur. fördjupade omvärldsanalys , Om kulturell mångfald, handlade om konstens och kulturens förutsättningar i ett samhälle som går i riktning mot ökad kulturell mångfald med ett särskilt fokus på det arbete som bedrivs på regional nivå i . Omvärldsanalysen visade att det inom samtliga konstartsområden finns ett ökande intresse och engagemang för att arbeta med det mångkulturella perspektivet i den egna verksamheten, men att det fortfarande fanns hinder. Tre huvudfaktorer identifierades som centrala för detta arbete: 1) ledningens och de anställdas personliga intresse för och kunskaper om mångfaldsfrågor, 2) institutionernas förmåga att etablera kontakter med utomstående aktörer och skapa nätverk för framtida samarbeten, samt 3) bristande ekonomiska och personella resurser. har även i samarbete med Mångkulturellt centrum i genomfört en utvärdering av mångkulturkonsulentverk- samheten. I rapporten du sett på mångkulturkonsulenten! Utvärdering av verksamheten med regionala konsulenter för mång- kultur (2006) redogörs för bakgrunden till den nuvarande konsulentverksamheten, möjligheter och hinder samt ges förslag till hur arbetet kan stärkas och utvecklas ytterligare. Enligt framstår verksamheten med konsulenter för mångkultur i utvärderingen som så pass viktig för utvecklingen att en fortsätt- ning av verksamheten är väl motiverad. För att bättre samordna verksamheten föreslås att förtydligar intentionerna med uppdraget, utvecklar regionspecifika mål och verksamhets- planer, samt tar tillvara de kunskaper som konsulentverksamheten genererar i länen genom att regelbundet samla konsulenterna för ömsesidigt kunskapsutbyte. Verksamheten med regionala konsu- lenter för mångkultur inrättades på försök 2002 och samordnas av som även delar på finansieringen av nuvarande tjänster med berörda landsting och regioner. Andra uppdrag med fokus på mångfald i kulturlivet har bland annat varit konstnärers situation och . Fördjupad omvärldsanalys för kulturmiljöområdet 2004 . Samordnaren menar att många av de förslag som tidigare lagts fram av andra utredningar har varit bra. Bland annat är förslaget om rörliga kulturråd och förslaget om att en större samordning av det internationella arbetet behövs tankar som samordnaren har plockat upp i sina egna förslag. Samordnaren menar också att det arbete som mångkulturkonsulenterna har bedrivit i många fall har varit mycket positivt för mångfalden i svenskt kulturliv, men att sam- ordningen av mångkulturkonsulenternas arbete måste förbättras. Det måste också till en större flexibilitet när det gäller vilka aktörer som kan vara huvudmän för mångkulturkonsulenternas arbete. De resultat av hur arbetet för ökad mångfald bedrivs inom kultursektorn, som presenterades i Tid för mångfald, och som på många sätt har varit vägledande för hur samordnaren lagt upp sitt arbete , har enligt samordnaren till viss del blivit inaktu- ellt. Samordnaren ser nu en ökad vilja att arbeta med frågorna, vilket också har ökat takten på arbetet. Det finns i ett antal lagar och förordningar som på olika sätt reglerar arbetsgivares ansvar för att främja mångfald och motverka alla former av diskriminering i arbetslivet. Enligt lagen (1999:130) om åtgärder mot diskriminering i arbetslivet på grund av etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning ska arbetsgivaren inom ramen för sin verksamhet bedriva ett mål- inriktat arbete för att aktivt främja lika rättigheter och möjligheter i arbetslivet oavsett etnisk tillhörighet, religion eller annan trosupp- fattning. (4§ Lagen (1999:130) om åtgärder mot diskriminering i arbetslivet på grund av etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning). I Jämställdhetslagen (1991:433) finns angivet att arbetsgivare med fler än tio anställda är skyldiga att upprätta en jämställdhets- plan. I lagen (1999:130) finns däremot inte uttryckligen nämnt att detsamma bör gälla för mångfaldsplaner. För att, som lagen säger, kunna bedriva ett aktivt och målinriktat arbete krävs det dock att man upprättar någon form av handlingsplan eller policy för såväl det interna som externa mångfaldsarbetet. Flera statliga utredningar har lagt förslag som betonar arbetsgivares skyldighet att arbeta för mångfald och mot diskriminering. Utredningen om strukturell diskriminering på grund av etnisk eller religiös tillhörighet föreslog i betänkandet Det blågula – strukturell diskriminering i (SOU 2005:56) att ett krav på handlingsplaner mot diskriminering skulle införas för alla statliga myndigheter. Planen skulle, enligt utreda- rens förslag, baseras på en analys av diskriminering i myndighetens interna och externa arbete och revideras och lämnas in till Ombudsmannen mot etnisk diskriminering (DO). I Diskrimi- neringskommitténs slutbetänkande En sammanhållen diskrimine- ringslagstiftning (SOU 2006:22) föreslås att en ny lag om förbud och andra åtgärder mot diskriminering införs. Den nya lagen är tänkt att gälla samtliga diskrimineringsgrunder och ersätta de lagar som reglerar dessa områden. Kommittén föreslår också att arbetsgivare blir skyldiga att upprätta en årlig likabehandlingsplan för sitt arbete med aktiva åtgärder för att uppnå lika rättigheter och möjligheter i arbetslivet oavsett kön, könsidentitet, etnisk tillhörig- het, religion eller annan trosuppfattning, funktionshinder, sexuell läggning eller ålder. Ett generellt problem inom kulturområdet är att det tidigare till stora delar har saknats tillförlitlig statistik över såväl nationella som regionala och lokala kulturinstitutioners arbete med etnisk och kulturell mångfald när det gäller utbud, utövare/anställda och besökare/publik. I en rapport som överlämnade till regeringen () (KUR 2006/8049) om uppfölj- ning av de integrationspolitiska målen redovisas statistik från de tre områdena ovan. Statistiken, som är –2004, visar att det framför allt finns skillnader mellan nationella och regionala kulturinstitutioner när det gäller till exempel andelen sysselsatta med utländsk bak- grund. Den senaste statistiken , som SCB tagit fram på uppdrag av , visar att andelen sysselsatta med utländsk bakgrund var högst på regionala musikinstitutioner (17,) följt av nationella scenkonstinstitutioner (15,0), centrala museer (13,6), övriga myndigheter, stiftelser och bolag (11,7), regionala teaterinstitutioner (10,4) och lägst på regionala museer (8,0). Stati- stiken visar också att som andelen sysselsatta med utländsk bakgrund bland samtliga sysselsatta uppgick till så var motsvarade andel bland personer i ledande ställning . Av samtliga invånare 2004 hade utländsk bakgrund varav var utlandsfödda. definierar personer med utländsk bakgrund som utrikes födda samt svenskfödda med två utrikes födda föräldrar. statistik visar också att det bland upphovsper- sonerna till de olika verk som framförts såväl av fria teatergrupper som av teater- och musikinstitutioner (förutom ) finns en klar dominans av personer födda i . tar också upp några mindre publikunder- sökningar. Till exempel har stadsteatrarna i och en andel på med utländsk bakgrund i publi- ken medan två länsteatrar har en andel på . Det är dock viktigt att veta att bland de bosatta i har utländsk bakgrund medan andelen med utländsk bakgrund i och är , vilket Statens kultur- råd också tar upp. Ett antal museer har gjort publikundersökningar och den största gruppen har 13–utlandsfödda bland besökarna. har emellertid utländska turister ingått i gruppen utlandsfödda, vilket gör det svårt att jämföra och bedöma upp- gifterna. anser att det är problematiskt att göra under- sökningar för att nå den typen av kvantitativa mål som har anvisats av regeringen. Skälen som rådet anför är att det är svårt att defi- niera basen och att hitta en tillförlitlig, säker och relevant metod. Samordnaren ansluter sig till Statens kulturråds uppfattning att det är svårt att göra undersökningar som kräver att man gör en schematisk indelning av människor i grupper. Detta eftersom det är osäkert vilken typ av kunskap som egentligen uppnås genom att till exempel redogöra för anställdas ursprung. En anledning till att indelning av människor i grupper är problematiskt är att en människa inte bara har ett etniskt och kulturellt ursprung, utan också en klasstillhörighet, ett kön, en sexuell läggning, en geogra- fisk position, en funktionalitet, etcetera. Dessa aspekter är alla relevanta ur ett mångfaldsperspektiv, menar samordnaren. Samordnaren menar därför att arbetet för ökad mångfald inom kultursektorn måste bedrivas utan att räkna huvuden på vare sig publik eller personal. Ett sådant förfaringssätt, menar samordnaren, riskerar att förstärka avstånd mellan människor och känslan av att samhället är uppdelat i vi och de. Ett bra sätt att ändå kunna bilda sig en uppfattning om en kulturinstitutions arbete för att så många människor som möjligt ska kunna ta del av institutionens verksamhet är att göra enkäter där man frågar efter besökarnas postnummer. Kultur, mångkultur och kulturell mångfald är omdiskuterade och omstridda begrepp. Under har det blivit tyd- ligt att olika aktörer menar olika saker. Här följer en kort redo- görelse för hur diskussionen om några centrala begrepp sett ut och några reflektioner från samordnaren. För mer ingå- ende begreppsdiskussion hänvisas till de tre essäerna i detta kapitel, som alla bidrar med mer ingående och personliga aspekter på några relevanta begrepp. Redogörelsen nedan är inte avsedd att vara någon heltäckande redogörelse för analysen av begreppen inom det akademiska området, utan inriktar sig på praktisk användning. I diskussionen om kulturell mångfald och mångkultur möts två olika kulturbegrepp; det estetiska och det antropologiska. Med det estetiska kulturbegreppet avses konstnärlig verksamhet i betyde- lsen olika konstnärliga uttryck, det vill säga olika konst- och kul- turområden som till exempel teater, dans, musik och film. Det antropologiska kulturbegreppet avser en grupp människors nor- mer, värderingar, seder och bruk som ofta förvärvas genom med- lemskap i och känslan av samhörighet med ett samhälle. har inte någon fastslagen definition av kultur. Sida () har valt att använda definition: Kultur är ett samhälles eller en grupps uppsättning av andliga, materiella, intellektuella och emotionella särdrag, innefattande, för- utom konst och litteratur (kulturella uttryck), livsstil, värderingar, traditioner och trosuppfattningar. (, , 2001 citerad från Sidas policy för kultur och medier, 2006 ). Denna definition utgår från ett antropologiskt kulturbegrepp. De estetiska kulturella uttrycken blir en del av det bredare begreppet kultur som är ett sätt att leva, som bestämmer hur vi som individer och samhällen uppfattar och förstår våra egna identiteter, historia och vår samtid och hur vi organiserar våra erfarenheter och liv tillsammans som människor. I Sidas policy för kultur och medier står vidare att individer och människor kan bära flera olika kultu- rella identiteter och att en kultur är under ständig förvandling och interagerar och överlappar med andra kulturer, oberoende av natio- nella eller andra artificiella gränser: Människor påverkar kulturer och blir själva påverkade av dem. Samordnaren anser att detta är en bra definition av kultur och att den borde få större genomslag i kulturpolitiken i . Under arbetet med har samordnaren och sekre- terarna stött på en mängd olika användningar av begreppet kultur av aktörer inom kultursektorn. Det är ganska vanligt att använda begreppet på ett sådant sätt att man skulle kunna säga att såväl det estetiska som det antropologiska kulturbegreppet omfattas . Detta har också varit tydligt i många av de satsningar som gjorts . Man har velat lyfta fram den kulturella mångfalden på olika sätt och har då inte stannat vid rent estetiska uttryck, som är de som omfattas av till exempel Statens kulturråds verksamhet, utan har kanske till exempel också velat visa upp en mångfald av maträtter eller kläder, gärna i kombination med till exempel musik från en viss kultur. Samordnaren har också kunnat konstatera att begrepps- användningen eller begreppsförståelsen inte alltid spelar så stor roll för vad aktörer har valt att satsa på . Verksamhet kan utformas på ett bra sätt också utan tydliga begreppsdefinitioner så länge som syftet med projektet eller satsningen, det vill säga vad man rent konkret vill uppnå, är tydligt formulerat. Begreppet kulturell mångfald kan definieras utifrån såväl ett estetiskt som ett antropologiskt perspektiv.