sou · GWB354 · 2008-05-16 00:00:00 — Den beräkning och betalning av arbetsgivarav- gifter som görs enligt skattebetalningslagen är inte preliminär utan slutlig. Som avgiftspliktig inkomst vid beräkning av egenavgifter räknas dels överskott av aktiv näringsverksamhet, dels vissa i 3 kap. 4–8 §§ socialavgiftslagen särskilt angivna inkomster av tjänst. Sjukpenning och rehabiliteringspenning enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring samt sjukpenning enligt lagen (1976:380) om arbetsska- deförsäkring och motsvarande ersättning ska tas upp som inkomst av näringsverksamhet om den grundar sig på förvärvsinkomst på grund av näringsverksamhet. Däremot ska egenavgifter inte betalas på sådana ersättningar (3 kap. 10 § socialavgiftslagen). Egenavgifter beräknas enligt 3 kap. 12 § socialavgiftslagen på ett underlag som utgörs av summan av de avgiftspliktiga nettoinkoms- terna vid den avgiftsskyldiges taxering till inkomstskatt. Till skillnad från arbetsgivaravgifterna är egenavgifterna alltså indivi- dualiserade. Egenavgifterna uppgår till av underlaget och består av samma delposter som ingår i arbetsgivaravgifterna. Egenavgifterna uppbärs preliminärt genom F-skatten och ingår i den slutliga skatt som beräknas på grundval av den årliga taxering- en. Enligt 2 § trafikskadelagen (1975:1410) ska trafikförsäkring finnas för motordrivet fordon som är registrerat i vägtrafikregistret och inte är avställt samt för annat motordrivet fordon som brukas i trafik här i landet. Av nämnda paragraf framgår det att försäkrings- plikten fullgörs av fordonets ägare och i vissa angivna fall av dess innehavare. Enligt 31 § trafikskadelagen i dess ursprungliga lydelse dömdes den som bl.a. underlät att fullgöra sin försäkringsplikt beträffande motordrivet fordon till böter. ändrades denna ordning genom lag 1977:949. I stället för böter infördes det en privaträttslig avgift kallad trafikförsäkringsavgift. Det var Trafikförsäkringsföre- ningen (TFF) som skulle ha rätt att ta ut en trafikförsäkringsavgift från en försäkringspliktig fordonsägare som inte tecknat trafikför- säkring för ett registrerat fordon. är en sammanslutning av svenska och utländska försäkringsbolag som meddelar trafikförsäkring i . företräder försäkringsgivarna i vissa ärenden om trafikskadeersättning och om återkrav av utgiven sådan ersättning. Om trafikskada orsakas av ett oförsäkrat eller ett okänt fordon, kan den skadelidande få ersättning från . Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer fastställer föreningens stadgar. Trafikförsäkringsavgiften som infördes genom lag 1977:949 skulle bestämmas på grundval av de årspremier för trafikförsäkring som tillämpats här i landet då trafikförsäkring saknats. Avgiften fick överstiga högsta försäk- ringspremie för fordon av samma beskaffenhet och med samma användningsområde och geografiska anknytning som det oförsäk- rade fordonet. Förhöjning av premie på grund av omständigheter som gav anledning till antagande att fordonet med hänsyn till innehavarens person utgjorde särskild risk i trafiken fick dock beaktas endast om sådana omständigheter fanns i det särskilda fallet. Trafikförsäkringsavgift fick tas ut med för tid till dess trafikförsäkring tecknats eller försäkringsplikten upphört. Domstolen kunde sätta ned trafikförsäkringsavgiften, om det fanns särskilda skäl. Systemet innebar att trafikförsäkringsavgiften var starkt indivi- dualiserad men alltid högre än vad det skulle ha kostat att fullgöra plikten att ha en trafikförsäkring. hänsyn till fordonsslag och geografiskt område. Inom flertalet fordonsslag skedde ytterligare en differentiering, t.ex. efter fordonets vikt och användningssätt. Beträffande personbilar och lätta lastbilar påverkades även avgifterna av de skillnader i premie- sättningen som berodde på fordonets fabrikat och årsmodell. infördes det en annan beräkning av trafikförsäkringsavgiften som innebar en betydligt större schablo- nisering genom att sådana faktorer som fordonets fabrikat och årsmodell samt fordonsägarens bosättningsort inte längre skulle påverka avgiften. 1998/99:42 medgav regeringen att beräkningssättet kunde leda till avgifter som var högre än den premie som uteblivit. Regeringen uttalade vidare att trafikförsäkringsavgiften i första hand inte borde ses som ett alternativ till den premie som skulle ha betalats utan som en sanktion mot dem som inte lojalt bidrog till det skydd för trafikan- terna som systemet med en obligatorisk trafikförsäkring ger. Regeringen avvisade tanken att en långtgående differentiering skulle motiveras av något samband mellan å ena sidan trafikförsäkringspremien för ett visst fordon och å andra sidan de kostnader som samma fordon orsakade som oförsäkrat. Fordon med låga kunde förorsaka lika höga kostnader relativt sett för som fordon med höga . Administrationskostnaderna för ett oförsäkrat fordon var sålunda lika höga oavsett premien för fordonet, och varje sådant ärende förorsakade mera arbete och högre kostnader för föreningen än ett premieärende hos ett försäkringsbolag. Trafikförsäkringsavgiften anpassas fortlöpande till premieut- vecklingen hos trafikförsäkringsbolagen. Trafikförsäkringsföre- ningen har 19 avgiftsgrupper som bygger på fordonsslag och användningssätt. I 34 § trafikskadelagen finns de nu gällande bestämmelserna om trafikförsäkringsavgiften och i paragrafen stadgas följande. Saknas föreskriven trafikförsäkring för ett motordrivet fordon som är registrerat i vägtrafikregistret och inte är avställt, har rätt till gottgörelse (trafikförsäkrings- avgift) av den försäkringspliktige för den tid denne har underlåtit att fullgöra sin försäkringsplikt. måste själv kräva in sin trafikförsäkringsavgift från den betalningsskyldi- ge. Fordringen på trafikförsäkringsavgift är alltså inte direkt verkställbar, utan måste först få betalningsskyldigheten fastställd av de rättsliga instanserna och sedan ansökan om verkställighet hos . Trafikförsäkringsavgift bestäms på grundval av de årspremier för trafikförsäkring som har tillämpats här i landet trafikförsäkring har saknats. Avgiften får överstiga högsta försäkringspremie inklusive skatt enligt lagen (2007:460) om skatt på trafikförsäkringspremie m.m. för fordon av samma fordonsslag och med samma användningssätt som det oförsäkrade fordonet. Med fordonsslag avses personbil, lastbil, buss, motorcy- kel, traktor, motorredskap, moped och terrängmotorfordon. Förhöjning av premien på grund av omständigheter som ger anledning att anta att fordonet med hänsyn till innehavarens person utgör en särskild risk i trafiken får dock beaktas endast om det finns sådana omständigheter i det särskilda fallet. Trots vad som sägs i andra stycket får trafikförsäkringsavgift tas ut med för tid till dess trafikförsäkring tecknas eller försäkringsplikten upphör. Domstol kan sätta ned trafikförsäkringsavgiften, om det finns särskilda skäl. I fråga om preskription av trafikförsäkringsavgift tillämpas 31 § första stycket. Av 2 § trafikförsäkringsförordningen (1976:359) framgår det att premie för trafikförsäkring inte får bestämmas till högre belopp än som med erforderlig säkerhet kan anses svara mot den risk försäkringen är avsedd att täcka med tillägg för nödvändiga omkostnader. Som nämnts tidigare är trafikförsäkringen obligatorisk för motordrivet fordon som är registrerat i vägtrafikregistret och inte avställt. Undantagna från den obligatoriska trafikförsäkringen är bl.a. fordon som ägs av staten. kan förelägga den försäkringspliktige att vid vite fullgöra sin försäkringsplikt. Av 5 § trafikskadelagen framgår det att en försäkringsgivare som får meddela trafikförsäkring är skyldig att på begäran meddela trafikförsäkring. Vissa försäkringsgivare har dock rätt att enbart teckna försäkringar för vissa speciella yrkesgrupper, intressegrup- per eller för sådana som är bosatta inom ett visst område. Trafikförsäkringen är i kraft från och med den tidpunkt som avtalats mellan försäkringstagaren och försäkringsgivaren eller dess ombud. Regler om premiebetalning finns i 5 kap. 1–3 §§ försäkringsav- talslagen (2005:104). Första premien ska betalas och senare premie inom en månad från den dag då försäkringsbolaget avsände krav på premien till försäkringstagaren. Betalas premien inte i rätt tid får försäkringsbolaget säga upp försäkringen, om inte dröjsmålet är av ringa betydelse. Uppsägningen får verkan efter den dag då den avsändes. Försenad inbetalning av en premie anses som en begäran om en ny försäkring. Enligt 20 § trafikförsäkringsförordningen (1976:359) ska för- säkringsgivaren anmäla till när ett försäkringsavtal upphör att gälla. Saknas föreskriven trafikförsäkring för ett motordrivet fordon som är registrerat i vägtrafikregistret och som inte är avställt, ska enligt 12 kap. 4 § förordningen (2001:650) om vägtrafikregister underrätta Trafikförsäkringsföre- ningen om detta. har då enligt 34 § trafikskadelagen rätt till gottgörelse av den försäkringspliktige i form av en trafikförsäkringsavgift. Enligt 1 § lagen (1989:41) om finansiering av radio och TV i allmänhetens tjänst (nedan kallad finansieringslagen) ska radio- och TV-verksamhet i allmänhetens tjänst och verksamhet som är direkt anknuten till den finansieras med en TV-avgift enligt nämnda lag under förutsättning dels att sändningstillstånd enligt 2 kap. 2 § första stycket radio- och TV-lagen (1996:844) har meddelats den som bedriver sändningsverksamheten, dels att tillståndet innehåller ett förbud mot att sända reklam. Enligt 2 a § finansieringslagen ska den som innehar en TV- mottagare betala TV-avgift till Radiotjänst i (). Vidare framgår det av 2 b § att en enda TV-avgift ska betalas för samtliga TV-mottagare som är avsedda att användas i innehavarens hushåll. Av 7 § finansieringslagen framgår det att TV-avgiften är och att den ska betalas i fyra poster om . Vidare framgår det att varje post avser en avgiftsperiod och att den ska betalas senast sista vardagen före avgiftsperiodens början. Den som blir innehavare av en TV-mottagare och som är av- giftsskyldig för innehavet, ska enligt 8 § finansieringslagen dagar därefter anmäla innehavet till RIKAB. I 9 § finansieringslagen stadgas det att när RIKAB till följd av anmälan eller på annat sätt får reda på att någon innehar en TV- mottagare ska RIKAB, om avgiftsskyldighet följer med innehavet, fatta beslut om detta och bestämma vilka avgiftsperioder som ska gälla för den avgiftsskyldige. RIKAB ska skriftligen underrätta den avgiftsskyldige om beslutet. Enligt 11 § finansieringslagen ska TV-avgift betalas till dess att den avgiftsskyldige har anmält att hans eller hennes avgiftspliktiga innehav har upphört och anmälan har kommit in till RIKAB. I 12 § finansieringslagen stadgas det att om en TV-avgift inte betalas inom föreskriven tid, ska RIKAB sända en påminnelse till den avgiftsskyldige med uppmaning att betala inom den tid som RIKAB bestämmer. För påminnelsen ska den avgiftsskyldige betala en påminnelseavgift med belopp som regeringen föreskriver. I 13 § finansieringslagen finns det bestämmelser om tilläggsav- gift med följande lydelse. Om en TV-avgift inte betalas inom den tid som har satts ut i påminnelsen, ska den avgiftsskyldige också betala en tilläggsavgift inom den tid som RIKAB bestämmer. Tilläggsavgiften är av avgiftsposten för perioden. Beloppet avrundas nedåt till jämnt antal kronor. RIKAB:s beslut om avgifter enligt finansieringslagen anses som beslut av förvaltningsmyndighet och får verkställas, om avgiften är obetald och förfallen till betalning. Uttagandet av avgift handläggs hos som allmänt mål. RIKAB behöver alltså inte först få betalningsskyldigheten fastställd av någon rättslig instans. Av 22 § finansieringslagen framgår det att det är straffbart att uppsåtligen eller av oaktsamhet inte fullgöra sin skyldighet att anmäla innehav av TV-mottagare enligt 8 § finansieringslagen. 11.3En ny myndighet tillskapas Mitt förslag: En ny myndighet, en uppbördsmyndighet, tillska- pas för att ha hand om uppbörden av arbetslöshetsförsäkrings- avgiften. Den nya myndigheten ska heta Myndigheten för arbetslöshetsförsäkringsavgift. Huvuduppgiften för uppbördsmyndigheten inom den komplette- rande arbetslöshetsförsäkringen blir att med hjälp av en omfattan- de, systematisk informationsinsamling hantera många människors inbetalning av arbetslöshetsförsäkringsavgift, en uppgift som i enlighet med tilläggsdirektiven (se bilaga 2) inte bör utföras av . Jag har då inte funnit någon befintlig myndighet som lämpligen skulle kunna ges uppdraget att administrera uppbörden av arbetslöshetsförsäkringsavgiften. Det finns, såvitt jag kunnat finna, få befintliga statliga myndigheter som har erfarenhet av att regelbundet ta in pengar till staten från många privatpersoner. , som sysslar med indrivning, och , som hanterar människors återbetal- ning av studiemedel, är två exempel på sådana myndigheter. Men dessa myndigheters huvuduppdrag och huvudsakliga kompetens gör dem ändå inte särskilt lämpade att hantera även uppbörden av arbetslöshetsförsäkringsavgift. Den ena myndigheten – Kronofog- demyndigheten – driver enligt ett särskilt regelverk in pengar från människor som inte betalat frivilligt, och dessutom skulle nog många människor, på grund av myndighetens nämnda huvudupp- drag, tycka att det är konstigt eller till och med obehagligt att betala sin arbetslöshetsförsäkringsavgift till Kronofogdemyndighe- ten.TPF97FPT Den andra myndigheten – – lånar ut pengar vid studier och ser till att pengarna betalas tillbaka enligt ett särskilt regelverk som inte liknar det som föreslås gälla för arbetslöshetsförsäkringsavgiften. Eftersom jag således inte kunnat finna någon lämplig befintlig myndighet, har jag – i enlighet med tilläggsdirektiven – inriktat mig på att utarbeta författningsförslag som utgår från att en ny förvaltningsmyndighet under regeringen tillskapas för att enbart ha hand om uppbörden av arbetslöshetsförsäkringsavgiften. Jag tycker att Myndigheten för arbetslöshetsförsäkringsavgift kan vara ett lämpligt namn för den nya uppbördsmyndigheten och har därför använt det namnet i författningsförslagen.TPF98FPT 97TP PT Jämför prop. 2007/08:116 s. 15, där regeringen bl.a. gjort bedömningen att det förhållan- det att en person alls förekommer hos i många fall torde vara tillräckligt för att personen ska vägras t.ex. en kredit, ett hyresavtal eller ett telefonabonne- mang. 98TP PT I betänkandet i övrigt används oftast helt enkelt uppbördsmyndigheten när Myndighe- ten för arbetslöshetsförsäkringsavgift avses. – I författningsförslagen i bilaga 3, som avser den situationen att det skulle föredras att uppbördsmyndigheten även har hand om utbetalning av ersättning vid arbetslöshet, används i stället namnet Arbetslöshetsförsäk- ringsmyndigheten. Jag har inte ansett att mitt uppdrag inbegriper att föreslå hur Myndigheten för arbetslöshetsförsäkringsavgift praktiskt ska inrättas eller t.ex. en instruktion för myndigheten utan har utgått från att dessa uppgifter på sedvanligt sättTPF99FPT senare kommer att anförtros en annan särskild utredare eller en organisationskommit- té som får ta sig an sådana frågor som anskaffning av lokaler, personal och utrustning. Att tillskapa en ny myndighet skulle kunna bli dyrare än att inrätta en ny verksamhetsgren för uppbörden av arbetslöshetsför- säkringsavgiften hos någon befintlig myndighet. Det skulle kunna tala för att ändå välja en befintlig myndighet för uppdraget med uppbörden av arbetslöshetsförsäkringsavgiften. Jag har emellertid bedömt att eventuella kostnadsskillnader inte behöver bli särskilt märkbara om man bara tar till vara eventuella samordningsfördelar vid inrättandet av den nya myndigheten. I det skedet bör man nämligen enligt min mening undersöka om det är lämpligt att den nya myndigheten och en eller flera befintliga myndigheter samut- nyttjar t.ex. lokaler, IT-stöd och personal. På det sättet bör man i stor utsträckning kunna uppnå samma eventuella kostnadsmässiga fördelar som om man tillfört en befintlig myndighet en helt ny verksamhetsgren. 99TP PT Se Riktlinjer för arbete med organisations- och strukturförändringar inom staten, 2003. 11.4Uppbörden av avgiften ska ske genom ett preliminärt och ett slutligt förfarande Mitt förslag: Den som kan antas vara skyldig att betala arbets- löshetsförsäkringsavgift för ett avgiftsår ska debiteras preliminär arbetslöshetsförsäkringsavgift per kalendermånad under avgifts- året. Senast efter avgiftsåret ska uppbördsmyn- digheten för varje avgiftsskyldig fastställa storleken av arbets- löshetsförsäkringsavgiften för avgiftsåret (slutlig arbetslöshets- försäkringsavgift). Den preliminära arbetslöshetsförsäkringsav- giften för en kalendermånad ska bestämmas så att den tillsam- mans med preliminär arbetslöshetsförsäkringsavgift för de andra kalendermånaderna under avgiftsåret så nära som möjligt kan antas motsvara den slutliga arbetslöshetsförsäkringsavgiften för avgiftsåret. Den som inte betalar kan drabbas av påminnelseavgift, tilläggsavgift om och i sista hand indrivning genom . Bestämmelserna om arbetslöshetsförsäkringsavgift och upp- börden av den avgiften samlas i en ny lag om arbetslöshetsför- säkringsavgift med en anknytande förordning. Min bedömning: Det behövs inte någon särskild extern till- syn över uppbördsmyndighetens verksamhet med uppbörden av arbetslöshetsförsäkringsavgiften. Uppbörden av arbetslöshetsförsäkringsavgiften kan enligt min mening lämpligen ske genom dels ett preliminärt, dels ett slutligt förfarande. En sådan ordning medför att preliminära månadsavgif- ter kan börja betalas i så nära anslutning som möjligt till att avgiftsskyldigheten inträtt trots att det dröjer ett bra tag innan den slutliga årsavgiften kan fastställas. Den som kan antas vara skyldig att betala arbetslöshetsförsäk- ringsavgift för ett avgiftsår bör alltså löpande debiteras preliminär arbetslöshetsförsäkringsavgift per kalendermånad under avgiftsåret. Det ankommer på uppbördsmyndigheten att, främst med ledning av uppgifter som hämtas in från , och arbetslöshetskassorna, bedöma vilka personer som kan antas vara skyldiga att betala arbetslöshetsförsäkringsavgift och att bestämma den preliminära avgiftens storlek samt se till att den preliminära avgiften löpande betalas in till myndigheten. Den preliminära arbetslöshetsförsäkringsavgiften för en kalendermånad bör bestämmas så att den tillsammans med preliminär arbetslös- hetsförsäkringsavgift för de andra kalendermånaderna under avgiftsåret så nära som möjligt kan antas motsvara den slutliga arbetslöshetsförsäkringsavgiften. Efter det att har fattat taxeringsbeslut avseende avgiftsåret kan uppbördsmyndigheten, utifrån bl.a. de uppgifter som hämtats in från myndigheter och arbetslöshetskassor, fastställa den slutliga arbetslöshetsförsäkringsavgiften för varje avgiftsskyl- dig. Den slutliga avgiften bör stämmas av mot den preliminära avgift som kommit in för avgiftsåret. Beslut om slutlig avgift bör fattas senast efter avgiftsåret. Bestämmelserna om arbetslöshetsförsäkringsavgiften och upp- börden av den avgiften bör samlas i en ny lag om arbetslöshetsför- säkringsavgift. Vissa detaljbestämmelser bör kunna finnas i en anknytande förordning om arbetslöshetsförsäkringsavgift. 11.4.2Betalningsskyldighet för preliminär arbetslöshetsförsäkringsavgift Jag föreslår att uppbördsmyndigheten så snart det kan antas att en person är skyldig att betala arbetslöshetsförsäkringsavgift för ett avgiftsår ska debitera denne preliminär arbetslöshetsförsäkringsav- gift per kalendermånad. bör inför varje avgiftsår, och i vissa fall även under ett avgiftsår, göra en bedöm- ning av om det kan antas att det finns avgiftsskyldighet. Eftersom bedömningen bygger på ett antagande, kan det antagandet på grund av information som kommer fram under avgiftsåret inte visa sig hålla. I sådana fall får ställningstagandet korrigeras, genom att ett beslut om preliminär arbetslöshetsförsäkringsavgift fattas så snart under avgiftsåret som avgiftsskyldighet kan antas eller genom att ett redan fattat sådant beslut omprövas och ändras. bedömning av avgiftsskyldigheten inför ett avgiftsår Avgiftsskyldighet finns i princip för ett avgiftsår om en person för något av de fem närmast föregående avgiftsåren haft arbetsinkoms- ter som överstigit 2,7 prisbasbelopp eller fått arbetslöshetsersätt- ning enligt lagen (1997:238) om arbetslöshetsförsäkring () (avsnitt 9X .3)X . känner inför det aktuella avgiftsåret normalt till om så är fallet genom information som tidigare hämtats in från och arbetslöshetskassorna. Det är i dessa avseenden normalt bara arbetsinkomsterna under det närmast föregående avgiftsåret som uppbördsmyndigheten inte har kännedom om inför avgiftsåret. Jag återkommer senare till hur uppbördsmyndigheten bör förfara beträffande personer för vilka avgiftsskyldighet kan antas ha inträtt på grund av arbetsinkomster- na närmast före avgiftsåret. För dessa personer har uppbördsmyndigheten normalt inte inför avgiftsåret sådan infor- mation att det kan antas att personerna är avgiftsskyldiga. Vid bedömningen av om en person, som i princip är avgiftsskyl- dig, kan antas vara skyldig att betala arbetslöshetsförsäkringsavgift för det aktuella avgiftsåret måste uppbördsmyndigheten också beakta bestämmelserna som kan göra att personen är undantagen från avgiftsskyldighet för ett avgiftsår (avsnitt 9X .5);X vid debitering- en av preliminär arbetslöshetsförsäkringsavgift måste uppbörds- myndigheten även beakta bestämmelserna om rätt avdrag från arbetslöshetsförsäkringsavgiften (avsnitt 10X .3),X t.ex. vid medlem- skap i en arbetslöshetskassa, något som jag återkommer till. Jag anser att det är rimligt att uppbördsmyndigheten, när den inför det aktuella avgiftsåret bedömer om avgiftsskyldighet kan antas, beaktar att en person kan vara undantagen från avgift bara om det finns särskild information som tyder på att ett undantag kan vara tillämpligt. Den informationen kan uppbördsmyndigheten ha fått från den avgiftsskyldige själv eller hämtat in från annat håll. Det undantag som har att göra med den avgiftsskyldiges ålder (avsnitt 9X .4.2)X bör uppbördsmyndigheten givetvis beakta inför ett avgiftsår, liksom rätten till avdrag från arbetslöshetsförsäkringsav- giften från och med (avsnitt 10X .3.4)X . Det ligger vidare enligt min mening i sakens natur att upp- bördsmyndigheten vid bedömningen av om preliminär avgift ska debiteras inte bör försöka göra någon prognos i frågan om den avgiftsskyldige kan antas överleva avgiftsåret, se avsnitt 9X .5.5X om undantag för den som avlider. När det gäller undantagen för den som är arbetsoförmögen (avsnitt X9.5.2)X bör uppbördsmyndigheten inför avgiftsåret ha hämtat in sådana uppgifter från att det bör kunna på ganska goda grunder bedömas om det kan antas att undantagen är tillämpliga eller inte. I fråga om undantaget för den som kan försörja sig på förtida pension (avsnitt 9X .5.3)X kan uppbördsmyndigheten inför avgiftsåret ha tillgång till uppgifter från bara avseende förhållan- dena före avgiftsåret. Om den avgiftsskyldige det året uppfyllde förutsättningarna för undantag, kan det enligt min mening antas att han eller hon gör det också under det aktuella avgiftsåret. Beträffande undantaget för den som kan antas sakna betalnings- förmåga (avsnitt 9X .5.4)X anser jag att det inför avgiftsåret inte utan information från den avgiftsskyldige själv kan antas att undantaget kommer att vara tillämpligt. Vid bedömningen av den avgiftsskyl- diges ekonomiska situation bör uppbördsmyndigheten, när den tar ställning till om preliminär arbetslöshetsförsäkringsavgift ska betalas för ett avgiftsår, som huvudregel kunna godta den avgifts- skyldiges egna uppgifter, om inte särskilda omständigheter talar för att uppgifterna är felaktiga. bedömning av avgiftsskyldigheten under avgiftsåret Inför avgiftsåret känner uppbördsmyndigheten som nämnts inte till en persons arbetsinkomster närmast före avgiftsåret.