sou · GVB365 · 2008-01-01 00:00:00 — Bestämmelser om tillståndsplikt för miljöfarlig verksamhet finns i 9 kap. och i förordningen (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd (FMH). En ansökan om tillstånd till sådan verksamhet som enligt bilagan till FMH har betecknats som s.k. A-verksamhet prövas av miljödomstolen. För andra typer av miljöfarlig verksamhet (B-verksamhet) ska tillstånd sökas hos läns- styrelsens miljöprövningsdelegationer eller anmälan göras till kom- munal nämnd (C-verksamhet). Ett exempel på verksamhet som inte får drivas utan tillstånd av miljödomstolen är utvinning eller gruvanläggning för brytning av stenkol inom vissa områden. Ett annat exempel på sådan verksamhet är utvinning eller gruvanlägg- ning för brytning av uran- eller toriummalm eller provbrytning av uran- eller toriummalm. Bestämmelser om tillståndsplikt för vattenverksamhet finns i 11 kap. . Det finns också bestämmelser om vattenverk- samhet i bl.a. lagen (1998:812) med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet. Ansökningsmål om vattenverksamhet kan t.ex. avse tillstånd till hamnanläggningar och tillstånd till uppförande, ändring eller utrivning av broar.21 Enligt den nuvarande ordningen sker tillståndsprövningen av stora miljöfarliga verksamheter (A-verksamheter) och vattenverksam- heter i första instans vid miljödomstolen. har i delbetänkandet Alternativ för prövningsorganisation (SOU 2004:38) föreslagit att denna tillståndsprövning flyttas från miljödomstolen till förvaltningsmyndighet. 21 Ytterligare exempel på ansökningsmål om vattenverksamhet finns i m.m. Genomförda och föreslagna reformer tre alternativa principförslag till tillståndsprövning. Ett alternativ som föreslås är att prövningen av tillstånd för vattenverksamheter och A-verksamheter koncentreras till tre till fem miljöprövnings- delegationer. Ett annat alternativ som föreslås är att all tillstånds- prövning, dvs. även den som görs av de 21 miljöprövnings- delegationerna, koncentreras till tre till fem miljöprövningsdelega- tioner. Slutligen föreslås alternativet att det inrättas en ny fristå- ende myndighet för all tillståndsprövning av miljöfarlig verksamhet och vattenverksamhet. som lämnade sitt delbetänk- ande lämnade delbetänkandet Kortare instans- kedja och ökad samordning – Alternativ för plan- och bygglagens prövningsorganisation (SOU 2004:40). I betänkandena lämnar kommittéerna gemensamma principförslag till en samordnad över- prövning av miljöbalks- och PBL-ärenden. antog riks- dagen en inriktningsproposition (prop. 2006/07:98 Ny instans- ordning för PBL-ärenden). Avsikten är att ärenden enligt (1987:10) ska överklagas till miljödomstol i stället för till allmän förvaltningsdomstol. Regeringen har förordnat en särskild utredare som ska utreda och föreslå de organisations- och författningsändringar som behövs för en ändrad instansordning för vissa mål och ärenden enligt och (dir. 2007:94). Ansökan om ersättning ur avgiftsmedlen för bygdeavgifter I 6 kap. lagen (1998:812) med särskilda bestämmelser om vatten- verksamhet finns bestämmelser om att det för vissa vattenverk- samheter ska betalas bygdeavgifter. Den som t.ex. har tillstånd att driva vattenkraftverk ska betala sådan avgift. Avgiften bestäms av miljödomstolen. Syftet med bygdeavgifter är bl.a. att finansiera åtgärder för att förebygga eller minska skador av vattenverksamhet eller anläggning av vattenverksamhet och för att ersätta sådana skador. Enligt 4 § förordningen (1998:928) om bygde- och fiskeavgifter får den som lider skada av vattenverksamhet för vilken bygdeavgift ska betalas ansöka hos miljödomstolen om bidrag ur avgiftsmedlen. Genomförda och föreslagna reformer Vid miljödomstolens handläggning av en sådan ansökan är ärende- lagen tillämplig. Med vattenverksamhet avses bl.a. markavvattning (11 kap. 2 § 4 MB). I samband med prövning av en ansökan om tillstånd till vatten- verksamhet som avser markavvattning ska det i vissa fall förordnas en markavvattningssakkunnig (7 kap. 21 § lagen [1998:812] med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet). Frågan hanteras då av miljödomstolen i målet. Det förekommer emellertid att frågan initieras utan att det vid domstolen pågår ett mål om tillstånd till vattenverksamhet. I sådant fall handlägger miljödomstolen ansökan om förordnande av markavvattningssakkunnig enligt ärendelagen. Den som vill bedriva vattenverksamhet men som ännu inte har ansökt om tillstånd kan ansöka hos miljödomstolen om att en sakkunnig förordnas (9 kap. 4 § lagen [1998:812] med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet). Den sakkunniges uppgift är att på verksamhetsutövarens bekostnad göra nödvändiga under- sökningar. En ansökan om särskild sakkunnig handläggs av miljö- domstolen enligt ärendelagen. Som utredningen redan nämnt har regeringen förordnat en särskild utredare som ska föreslå de organisations- och författ- ningsändringar som behövs för den nya instansordningen enligt och . Det uppdraget omfattar även att utreda instansordningen för vissa ärenden enligt . Med hänsyn härtill kommer inte att närmare beröra miljöärenden. Genomförda och föreslagna reformer Enligt lagen (1933:269) om ägofred (ägofredslagen) är en ägare eller innehavare av hemdjur22 skyldig att hålla sådan vård om djuren att de inte olovligen kommer in på annans ägor. Lagen innehåller också bestämmelser om skyldighet att i vissa fall hålla stängsel. Stängselskyldigheten gäller endast större hemdjur, t.ex. hästar och nötkreatur. Regeringen kan dock föreskriva att stängsel ska ge skydd även mot mindre hemdjur, t.ex. får. Skyldigheten att vårda djuren begränsas genom ägofredslagens bestämmelser om rätt i vissa fall till gemensamt bete på skogs- och utemarker som gränsar till varandra. Sådan mark anses under vissa i lagen angivna förutsättningar upplåten till gemensamt bete för större hemdjur i den mån marken inte är inhängnad (3 kap. 10 § ägofredslagen). Ägofredslagen är dispositiv. Det innebär att fastighetsägare och nyttjanderättshavare kan träffa avtal om frågor som rör stängsel- skyldighet eller betesreglering och därvid ge avtalet ett annat inne- håll än lagens bestämmelser. Ett sådant avtal gäller emellertid inte mot en ny ägare eller innehavare av en fastighet. I ägofredslagen finns därför en särskild form av avtal om stängselskyldighet eller betesreglering som kallas förening (4 kap. 36 och 37 §§ ägofreds- lagen). En sådan förening gäller efter registrering även mot ny ägare eller innehavare av en fastighet. En ansökan om registrering av en förening görs hos fastighetsdomstolen. Ansökan handläggs enligt ärendelagen. Om en uppkommen stängsel- eller betesfråga inte kan lösas genom avtal kan enligt ägofredslagen en fastighetsägare, eller när det gäller underhållsfrågor, en arrendator begära att frågan avgörs vid en syneförrättning (4 kap. 21 § ägofredslagen). utser i så fall en förrättningsman (4 kap. 23 § ägofredslagen). Ägofredslagen har varit föremål för översyn. I departementspromemorian Upphävande av ägofredslagen m.m. (Ds 2002:33) föreslås att ägofredslagen ska upphöra att gälla. Skälet till förslaget är att lagen i många avseenden anses föråldrad. I pro- memorian anges att bestämmelserna i ägofredslagen tillämpas mycket sällan och att de i praktiken har liten betydelse för för- hållandena på landsbygden. I de delar bestämmelser i ägofredslagen fortfarande har någon aktualitet föreslås i promemorian att de ska ersättas genom tillämpning av allmänna bestämmelser som finns i 22 Äldre uttryck för husdjur. Genomförda och föreslagna reformer bl.a. anläggningslagen (1973:1149). Dessa anses gälla frågor om inrättande av stängsel som gemensamhetsanläggning. I betänkandet Betesrätt vid fäbodsbruk (SOU 2003:116) behandlas vissa frågor i ägofredslagen, bl.a. rättsfrågor som rör fäbodsbruket. Förslagen i betänkandet utgår till stora delar från förslagen i den nämnda departementspromemorian. Ett av förslagen i betänkandet är att ägofredslagens bestämmelser om s.k. gemensamt bete ska ersättas med en ny lag om betesrätt vid fäbodsbruk m.m. Förslagen i departementspromemorian och betänkandet innebär att det särskilda institutet förening ska upphöra att gälla och att ärenden om registrering av sådan förening därmed försvinner från fastighetsdomstolen. Förslagen i promemorian och betänkandet bereds inom . Under detta och följande avsnitt redovisar utredningen sin kartlägg- ning av ärendetyperna. Under varje avsnitt redovisar utredningen dessutom sina överväganden och förslag. Aktiebolaget är, om man undantar enskilda näringsidkare, den van- ligaste formen för företagsamhet i . Aktiebolaget känneteck- nas av att de som deltar i bolaget, aktieägarna, inte ansvarar person- ligen för bolagets förpliktelser (1 kap. 3 § ABL). Denna frihet från personligt ansvar balanseras av ett flertal regler som syftar till att ge bolagets borgenärer ett visst skydd. Det finns sålunda t.ex. regler om att det i bolaget ska finnas en viss marginal mellan tillgångar och skulder, ett aktiekapital. Aktiebolagsformen ger aktieägarna möjlig- het att driva verksamhet utan att riskera mera än det ursprungligen satsade och tillskjutna kapitalet. De borgenärsskyddsregler som kring- gärdar aktiebolagsformen bidrar till att minska riskerna för den som rättshandlar med bolaget. Karakteristiskt för aktiebolaget är också att andelarna i bolaget, aktierna, normalt är fritt överlåtbara och kan spridas på ett stort antal händer. Det bidrar till att underlätta bolagets finansiering; betydande kapital kan ackumuleras genom små bidrag från ett stort antal investerare som vet att de kan dra sig ur aktiebolaget när de vill använda sina resurser för andra ändamål. Dessa karakteristiska särdrag gör aktiebolagsformen särskilt väl ägnad att användas i samband med satsningar på ny och mera omfattande ekonomisk verksamhet. Enligt aktiebolagslagen anses ett bolag bildat när stiftelseurkunden har undertecknats av samtliga stiftare. Bolaget får dock rättshand- lingsförmåga först i och med registrering av bolaget i aktiebolags- Om registrering inte sker faller frågan om bolagsbildning. i är registreringsmyndighet. Reglerna för aktiebolag har setts över vid ett flertal tillfällen. Den senaste samlade översynen av aktiebolagslagen slut- fördes . Arbetet ledde till att aktiebolagslag ersattes med en ny lag. Den nya aktiebolagslagen (2005:551) (ABL) trädde i kraft den 1 januari 2006.1 7.1.2Ärenden om likvidation av aktiebolag I vissa situationer kan eller ska ett aktiebolag upplösas. Enligt aktie- bolagslagen kan det ske genom likvidation, konkurs, fusion och del- ning. Vid likvidation realiseras vanligen bolagets tillgångar. Skulderna betalas och de överskjutande medlen fördelas bland aktieägarna. Ett aktiebolag kan besluta att gå i likvidation utan att det finns någon skyldighet att göra detta (frivillig likvidation). I vissa fall är bolaget emellertid skyldigt att gå i likvidation vare sig aktieägarna vill det eller inte (tvångslikvidation). Ett beslut om likvidation kan alltid fattas av bolagsstämman. Beslutet ska genast anmälas till Bolagsverk- et för registrering i aktiebolagsregistret. Verket har härefter att utse en eller flera likvidatorer. Om det finns grund för tvångslikvidation och bolagsstämman inte beslutar om likvidation, kan ett sådant beslut fattas av rätten eller (25 kap. ABL). handlades alla ärenden om tvångslikvidation av aktiebolag av allmän domstol. flyttades handläggningen av vissa ärenden om likvidation av aktiebolag till Patent- och registrerings- verket, numera Bolagsverket.2 Verket har därefter tillförts ytterligare uppgifter på likvidationsområdet såvitt gäller aktiebolag.3 2004/2005:85 Ny aktiebolagslag 1993/94:43 Överflyttning av vissa likvidationsärenden från tingsrätt till 1994/95:67, 1999/2000:23, 1999/2000:34 och 2000/01:150 Likvidation av aktiebolag m.m. I förarbetena till reformer som genomförts på likvidationsområdet diskuterades vilka fall av tvångslikvidation som kunde handläggas av någon annan myndighet än tingsrätt. En faktor för frågan om över- flyttning av likvidationsärenden var karaktären av det avgörande som ska beslutas.4 Om det var fråga om att slita tvister mellan olika intressenter borde domstol avgöra saken. Om det å andra sidan närmast var fråga om att konstatera förekomsten av vissa faktiska förhållanden, ansågs det att saken hellre kunde handläggas av en för- valtningsmyndighet. En annan faktor för frågan om överflyttning var behovet av muntlig handläggning. Före reformernas genomförande prövades alla ärenden om lik- vidation av rätten vid ett sammanträde. Reformerna innebar att hand- läggningen vid blev helt skriftlig. Dessutom slopades det obligatoriska sammanträdet vid rättens handläggning av de lik- vidationsärenden som inte flyttades.5 Huvudreglen är således numera att rättens handläggning är skriftlig med de undantag som följer av ärendelagen. 7.1.2.3Ärenden om tvångslikvidation som handläggs av efter genomförda reformer Beslut om tvångslikvidation fattas som ovan angetts av rätten eller . Efter de reformer som genomförts prövar numera enligt 25 kap. 11 § ABL följande grunder för tvångslikvida- tion. 1.Bolaget har inte på föreskrivet sätt kommit in med anmälan till om sådan behörig styrelse, verkställande direktör, särskild delgivningsmottagare eller revisor som ska finnas enligt aktiebolagslagen. 2.Bolaget har inte till kommit in med årsredovisning och revisionsberättelse enligt 8 kap. 3 § första stycket årsredo- visningslagen (1995:1554) eller, i förekommande fall, koncern- redovisning och koncernredovisningsberättelse enligt 8 kap. 16 § samma lag från räkenskapsårets utgång. 3.Bolaget har, efter beslut om att aktiekapitalet ska vara bestämt i kronor i stället för i euro, ett registrerat aktiekapital eller minimi- kapital som inte står i överrensstämmelse med 1 kap. 5 § ABL eller, i fråga om publika aktiebolag, 14 § ABL och bolaget har inte 1993/94:43 s. 10–11och prop. 2000/01:150 s. 54 2000/01:150 Likvidation av aktiebolag m.m., s. från det att beslutet fick verkan anmält nöd- vändiga beslut om ändring av bolagsordningen och om ökning av aktiekapitalet för registrering. 4.Bolaget är, på grund av bestämmelserna i 19 kap. 6 eller 16 §§ ABL, skyldigt att minska aktiekapitalet till ett belopp som under- stiger lägsta tillåtna aktiekapital enligt 1 kap. 5 § eller, i fråga om publika aktiebolag, 14 §. De fyra nu nämnda likvidationgrunderna kan till sin natur sägas vara formella. Den prövning som gör innebär att verket kontrollerar att vissa handlingar har skickats in till verket eller att ett bolag har fattat ett visst beslut. Om så inte är fallet måste Bolags- verket besluta att bolaget ska gå i likvidation; något annat alternativ finns inte. Det är således inte frågan om några kvalificerade rättsliga överväganden i dessa fall av tvångslikvidation. Det förekommer inte heller några svåra bevisbedömningar. Själva avgörandet är således i allmänhet klart på förhand. I stället för rättsliga överväganden är det i dessa ärenden alltså fråga om att kontrollera förekomsten av vissa fakta. Frågor om likvidation prövas av självmant eller på ansökan av styrelsen, en styrelseledamot, den verkställande direk- tören, en aktieägare, en borgenär, eller, i sådana fall som avses under punkten 1, någon annan vars rätt är beroende av att det finns någon som kan företräda bolaget. Vid handläggningen av ett sådant ärende ska förelägga bolaget samt aktieägare och borgenärer som vill yttra sig att komma in med ett skriftligt yttrande eller efter- frågade handlingar till verket inom . Huvudregeln är att föreläggandet ska delges bolaget. ska kungöra föreläg- gandet i Post- och minst en månad före utgången av den utsatta tiden (25 kap. 24 § ABL). Beslut att utse likvidator fattas av , utom i de fall en domstol har beslutat om likvidation (25 kap. 28 § ABL). En likvidator entledigas av om verket har förordnat likvidatorn och denne själv begär att få bli entledigad (25 kap. 29 § ABL). beslut i ärenden om likvidation överklagas till all- män domstol (31 kap. 3 § ABL). Vid handläggningen i tingsrätten av ett överklagande är ärendelagen tillämplig. 7.1.2.4Ärenden om tvångslikvidation som fortfarande handläggs av allmän domstol Handläggningen av ett antal ärenden om tvångslikvidation av aktie- bolag har, som ovan angetts, flyttats från allmän domstol till , numera . Det finns emellertid ärenden om tvångslikvidation som fortfarande prövas av tingsrätten i första instans. Vid handläggningen där är ärendelagen tillämplig, men det finns också vissa regler om förfarandet i aktiebolagslagen. Följande grunder för tvångslikvidation prövas av rätten6 1.Bolaget är likvidationsskyldigt enligt bolagsordningen (25 kap. 12 § ABL) Frågan prövas efter anmälan av eller på ansökan av styrelsen, en styrelseledamot, den verkställande direktören eller en aktieägare. 2.Bolaget är likvidationsskyldigt på grund av kapitalbrist. När det finns skäl att anta att bolagets kapital understiger hälften av det registrerade aktiekapitalet eller när bolaget vid verkställighet enligt 4 kap. utsökningsbalken visat sig sakna tillgångar till full betalning av utmätningsfordringen, ska sty- relsen genast upprätta kontrollbalansräkning (25 kap. 13 § ABL). Om kontrollbalansräkningen visar att bolagets eget kapital understiger hälften av det registrerade aktiekapitalet, ska styrelsen utfärda kallelse till en bolagsstämma (första kon- trollstämma) som ska pröva om bolaget ska gå i likvidation (25 kap. 15 § ABL). Om kontrollbalansräkningen inte utvisar att det egna kapitalet uppgår till minst det registrerade aktie- kapitalet och stämman inte beslutar att bolaget ska gå i lik- vidation, ska bolagsstämman (andra bolagsstämman) från den första kontrollstämman på nytt pröva frågan om likvidation (25 kap. 16 § ABL). Allmän domstol ska besluta att bolaget ska gå i likvidation om andra kon- trollstämman inte har hållits i rätt tid, eller kontrollbalans- räkningen inte har granskats av revisorn eller inte utvisar att det egna kapitalet uppgår till minst de registrerade aktie- kapitalet och den andra kontrollstämman inte har beslutat om likvidation (25 kap. 17 § ABL). 6 Tingsrätten prövar även om ett bolag ska gå i likvidation på grund av missbruk av ägarinfly- tande (25 kap. 21 § ABL). Talan väcks genom ansökan om stämning och handläggs inte som ett ärende utan som ett mål. Ansökan görs av styrelsen, styrelseledamot, den verkställande direktören, en revisor i bolaget eller en aktieägare. Om bolaget är försatt i konkurs och denna avslutas utan överskott, är bolaget upplöst när konkursen avslutas. Finns det efter konkursens avslutande tillgångar som inte omfattas av konkursen, ska rätten på ansökan av den som berörs be- sluta om likvidation (25 kap. 50 § ABL). Detsamma gäller om talan väcks mot bolaget eller det av annat skäl uppkommer behov av likvidationsåtgärder. Om en konkurs avslutas med överskott eller läggs ned efter frivillig uppgörelse eller om egendomen i konkursboet åter- ställs till bolaget till följd av att ett ackord har fastställts, ska rätten i samband med att konkursen avslutas besluta att bo- laget ska gå i likvidation (25 kap. 51 § ABL). När likvidation beslutas av rätten ska en eller flera likvida- torer utses (25 kap. 28 § ABL). En likvidator träder i styrelsens och den verkställande direktörens ställe och har i uppdrag att genom- föra likvidationen. 7.1.2.5Närmare om ärenden om likvidation efter avslutad konkurs Enligt gällande rätt ska ett aktiebolag anses upplöst om konkurs har ägt rum och denna har avslutats utan överskott (25 kap. 50 § ABL). Det innebär att bolaget efter konkursen saknar rättskapacitet och därmed även partshabilitet. Det kan dock efter konkursen uppdagas att det finns tillgångar som inte omfattas av konkursen. Det kan in- träffa efter det att konkursen avslutades och således också efter det att tingsrätten avslutade konkursärendet. I en sådan situation ska allmän domstol på ansökan av den som berörs besluta om likvidation. Bolaget kommer härigenom att kunna rättshandla rörande ifrågavarande egendom och egendomens värde skiftas till aktieägarna. Situationen bär likheter med den som föreligger vid en s.k. överskottskonkurs (25 kap. 51 § ABL). Om ett bolag har för- satts i konkurs och konkursen har avslutats med överskott, ska ju som redan nämnts allmän domstol i samband med att konkursen avslutas besluta att bolaget ska gå i likvidation. En annan situation som kan uppstå efter en avslutad s.k. under- skottskonkurs är att talan väcks mot bolaget. Även i ett sådant fall eller om det av annat skäl uppkommer behov av likvidationsåtgärder, ska allmän domstol på ansökan av den som berörs besluta om lik- vidation (25 kap. 50 § ABL). Ett beslut om likvidation gäller . 7.1.2.6Ansökan om entledigande av likvidator Om en likvidator begär att få avgå och visar skäl till det, ska likvi- datorn entledigas (25 kap. 29 § ABL). En likvidator ska också ent- ledigas om han eller hon inte är lämplig eller av någon annan orsak bör skiljas från uppdraget. En likvidator entledigas av domstol eller, om likvidatorn har ut- setts av och själv begär att få bli entledigad, av Bolags- verket. En ansökan om att domstol ska besluta om entledigande kan göras av , likvidatorn, en aktieägare eller någon annan vars rätt är beroende av likvidationen. Den som entledigar en likvidator ska genast utse en ny. Detta gäller dock inte om det finns någon annan likvidator och det inte kan anses nödvändigt att utse en ny likvidator i den entledigades ställe. 7.1.2.7Anmälan om att en tillgång av ringa värde ska tillfalla Allmänna arvsfonden När uppdraget som likvidator har fullgjorts, ska likvidatorn lämna slutredovisning för förvaltningen genom en för- valtningsberättelse som avser likvidationen i dess helhet (25 kap. 40 § ABL). Berättelsen ska även innehålla en redogörelse för skiftet. En revisor ska granska berättelsen och därefter lämna en revisions- berättelse över slutredovisningen och förvaltningen under likvida- tionen. När revisionsberättelsen har lämnats till likvidatorn ska han eller hon genast kalla aktieägarna till en bolagsstämma för gransk- ning av slutredovisningen. När likvidatorn har lagt fram slutredo- visningen, är bolaget upplöst (25 kap. 41 § ABL). En aktieägare som inte efter det att slutredovisning- en lades fram på bolagsstämman anmäler sig för att lyfta vad han eller hon fått vid skiftet förlorar sin andel i de skiftade tillgångarna (25 kap. 42 § ABL). Om tillgångarna är av obetydligt värde kan all- män domstol på anmälan av likvidatorn besluta att tillgångarna ska tillfalla Allmänna arvsfonden. Detta gäller också om en sådan tillgång framkommer efter bolagets upplösning (25 kap. 44 § tredje stycket ABL). Med obetydligt värde menas att tillgångarna inte kan täcka kostnaden för en fortsatt likvidation eller att det överskjutande vär- det är så lågt att aktieägarna inte kan förväntas fästa något avseende vid det.7 Tillgångarna måste dock ha något värde och får alltså inte utgöra en belastning för Allmänna arvsfonden. Det är tillgångarnas samlade värde som avgör om likvidationen ska fortsätta eller inte och likvidatorns beslut i frågan måste avse samtliga tillgångar. Lik- vidatorn kan alltså inte välja att lämna viss tillgång till Allmänna arvsfonden för att fortsätta likvidationen såvitt gäller övriga till- gångar. 7.1.2.8Ansökan om ersättning av allmänna medel Frågor om ersättning till likvidatorn regleras inte i aktiebolagslagen. I enlighet med allmänna principer om uppdragsavtal anses en likvi- dator ha rätt till ersättning. Likvidator är härvid att anse som bolagets uppdragstagare. Detta innebär att en likvidator har rätt till skäligt arvode för sitt arbete samt till kompensation för kostnader och ut- lägg och att ersättning enligt huvudregeln ska betalas ur bolagets tillgångar.8 Enligt förordningen (2000:306) om ersättning av allmänna medel till likvidator har dock en likvidator i vissa fall rätt till ersätt- ning av allmänna medel. Likvidatorn kan göra en ansökan om er- sättning hos den domstol som har förordnat likvidatorn. 7.1.3Ärenden om att utse ersättare för styrelseledamot