sou · GWB382 · 2008-09-25 00:00:00 — Tanken var att på detta sätt främja företagsamhet och göra det lättare för gäldenären att på nytt etablera sig som företagare. För- farandet skulle inte gälla gäldenärens samtliga skulder, utan i första hand bankskulder och varuleverantörers fordringar. Arbetsgruppen ansåg emellertid att man inte borde skapa ett sådant förfarande i , eftersom gäldenären då inte alls skulle använda sina senare inkomster för att betala skulderna. Förfarandet skulle enligt arbetsgruppen försämra betalningsmoralen, göra det svårare att få krediter och skärpa kreditvillkoren. En kreditåtstram- ning skulle drabba i synnerhet sådana nya företagare och privat- personer som inte har egendom som duger som säkerhet för skulder. Förfarandet skulle enligt arbetsgruppen inte vara godtagbart med tanke på borgenärerna och inte heller rättvist mot de gäldenärer som sköter sina skulder. Dessutom skulle ställningen för företagare som är verksamma inom samma bransch försvåras, eftersom kon- kurrensen skulle snedvridas. – I sin bedömning utgick arbets- gruppen från att förfarandet skulle gälla alla insolventa gäldenärer, eftersom det inte skulle kunna begränsas till enbart företagare. På samma sätt som när det gäller skuldsanering skulle förfarandet inte kunna gälla t.ex. sådana gäldenärer som skuldsatt sig lättsinnigt. Arbetsgruppen gjorde bedömningen att särskilt ställningen hos dem som har skuldsatt sig i företagsverksamhet skulle kunna stärkas – utan lagändringar – genom åtgärder från myndigheternas och organisationernas sida, bland annat genom tillräcklig informa- tion om hur man ska förfara vid insolvens (se också pressmed- delande 18.01.2005: Arbetsgrupp vill göra skuldsanering mera lockande för företagare). I tillämpas en lag om social kreditgivning (20.12.2002/1133). Social kreditgivning är kreditgivning som hör till socialvården och vars syfte är att förebygga ekonomisk utslag- ning och överskuldsättning samt att främja en persons eller en familjs förmåga att klara sig på egen hand. I en handbok från Social- och hälsovårdsministeriet anges följ- ande om skuldsatta personer som har förlorat kontrollen över eko- nomin (Social kreditgivning. som startar verk- samheten med social kreditgivning, Social- och hälsovårdsministe- riets handböcker 2003:6, s. 19 f.): Ekonomin för personer och familjer med små inkomster och tillgångar är ofta mycket sårbar och möjligheterna att kontrollera ekonomin är begränsade. Extra, oväntade betalningar eller oöverlagda anskaffningar leder lätt till överskuldsättning. Skuldsatta personer med de allra lägsta inkomsterna och minsta tillgångarna är föremål för utsök- ningsåtgärder. Ofta kan man betala räntan på skulderna, men skulden amorteras mycket långsamt eller inte alls. Utsökningsutgifterna leder ofta till underskott i sökandens försörjning, varför han eller hon får utkomststöd (anmärkning: motsv. När fordringar som är föremål för utsökning betalas med social kredit blir utgifterna för att sköta skulderna mera rimliga och gäldenärens disponibla inkomster ökar och ofta förbättras också hans eller hennes sociala prestationsförmåga. Dessutom är ett mål för den ekonomiska rådgivningen och handledningen i anslutning till social kreditgivning att medverka till att förbättra de skuldsattas ekonomiska kunskaper och färdigheter och ändra deras konsumtionsvanor. Till följd av att ut- gifterna för att sköta skulderna blir rimligare och ekonomin kontroller- bar uppstår inget underskott i kredittagarens försörjning och han eller hon är inte längre beroende av utkomststöd. Enligt den nämnda handboken (s. 20 f.) kan social kredit också be- viljas i situationer där sökandens instabila ekonomiska situation (t.ex. till följd av arbetslöshet) har varat eller där sökan- dens betalningsförmåga skulle förbättras, om hans eller hennes förutsättningar att sköta sina ekonomiska förpliktelser kan bli rim- liga med hjälp av social kredit. Omständigheter som talar för att social kredit ska beviljas kan också vara sökandens långa arbets- historia, en i eurobelopp räknat ringa användning av utkomststödet och små skulder. – Även företagare kan under vissa förutsättningar beviljas social kredit, men krediten får inte överlappa eventuellt företagsstöd (s. 22). Grundade anledningar för beviljandet av kredit kan vara att en person behöver få kontroll över ekonomin eller bryta en skuldspiral. Det kan också röra sig om anskaffningar till hemmet, främjande av rehabilitering eller sysselsättning, tryggande av ett boende, stöd för att övervinna en social kris eller någon annan sak som påverkar sök- andens förmåga att klara sig på egen hand (t.ex. avsaknad av säker- heter eller en betalningsanmärkning, s. 25 f.). Behov av social kredit uppstår ofta i situationer där en persons ekonomiska ställning försämras till följd av livskriser, t.ex. skils- mässa eller makes död. Vid lagstiftningens ikraftträdande uttryck- tes att det fanns anledning att anta att ensamboende och ensam- försörjare skulle komma att utgöra de största klientgrupperna när kommunerna inför kreditgivning (s. 21). Social kreditgivning är emellertid ett frivilligt kommunalt åtag- ande. Kommunen kan själv dimensionera kreditkapitalet och kre- ditens storlek enligt de lokala behoven. Om kommunen beslutar att ordna social kreditgivning, ska den fastställa grunderna för beviljandet av sådana krediter med beaktande av vad som föreskrivs i lagen; på så sätt blir grunderna för den sociala kreditgivningen lika i hela landet Social kredit kan enligt lagen beviljas en person som på grund av små inkomster och tillgångar inte på något annat sätt kan få kredit på rimliga villkor. En förutsättning är att personen i fråga har för- måga att klara av återbetalningen av krediten. Vid bedömningen av återbetalningsförmågan beaktas sökandens disponibla inkomster och medel samt förtjänstmöjligheter med hänsyn till ålder, arbetsför- måga och andra omständigheter, sökandens faktiska utgifter och skulder samt andra faktorer som påverkar sökandens ekonomiska ställning. – En persons förutsättningar att få s.k. utkomststöd ska inte påverkas till följd av att han eller hon skulle ha möjlighet att få social kredit. Om krediten beviljas, manifesteras förhållandet i ett avtal. I av- talet anges kreditens användningsändamål, kreditens belopp, räntan, storleken på återbetalningsraterna, förfallodagarna och andra åter- betalningsvillkor. Inga kreditkostnader kan tas ut på lån av detta slag. Däremot kan en skälig årlig ränta bestämmas, som mest en viss referensränta enligt den finländska räntelagen. Gäldenären har rätt att utan mer- kostnader betala tillbaka krediten innan den förfaller till betalning. Under vissa förutsättningar får kommunen åberopa sig på en avtalsenlig rätt att kräva betalning av belopp som ännu inte förfallit till betalning, närmare bestämt när dröjsmålet uppgår till viss i lagen angiven tid eller andel av det totala skuldbeloppet eller när kredittagaren har gjort sig skyldig till något annat avtalsbrott som är väsentligt. Enligt lagen har kommunen en skyldighet att vid behov ordna ekonomisk rådgivning och handledning i samband med att social kredit beviljas och . slöt justitieministeriet, finansministeriet, handels- och industriministeriet, i och ett avtal genom vilket bankerna förband sig att försöka nå förlikningslösningar med sådana överskuldsatta gäldenärer som dragits med skuldproblem sedan början av de s.k. depressionsåren 1990–1994. Även Inkassobyråernas organisation (Suomen Perimistoimistojen Liitto r y) knöts till skuldförlikningsprogrammet, liksom tre före- tag som köpt fordringar. Bankerna uppskattade att avtalet berörde runt 60 000–70 000 gäldenärer. (Antalet gäldenärer reviderades under projektets gång till ca 40 000.) De fordringar som omfattades av skuldförlikningsprogrammet uppskattades till ett nominellt belopp om (). Drygt hälften härav antogs utgöra dröjsmålsräntor och räntor på kapitalbeloppen (PM 2003:04 bil. 6 s. 4). Skuldförlikningen i programmet var frivillig och skulle ske i skuldsaneringslagens anda genom förlikning av dröjsmålsräntor, räntor och skuldkapital. Målet med skuldförlikningsprogrammet var att borgenärerna skulle ta kontakt med de gäldenärer som berördes av programmet och att överenskommelser om fri- villiga betalningsprogram eller engångsbetalningar skulle träffas . För ändamålet upprättade bankerna en särskild ansökningsblankett. Genom sina register över utestående fordringar kunde borgenärerna ta fram uppgifter om de gäldenärer som omfattades av programmet. Därefter sände borgenärerna brev till gäldenärerna med en beskrivning av programmet och en upp- maning till dem att ta kontakt. Borgenärskontakten var en första förutsättning för förlikning. (Gäldenärerna hade också möjlighet att på eget initiativ ta kontakt med borgenärerna.) Borgenärernas eftergifter beräknades uppgå till stora belopp, men enligt Bankför- eningen i hade detta dock inte någon omvälvande betydelse för bankernas lönsamhet. Inte heller skulle programmet påverka skuldförlusterna i särskilt hög grad, eftersom bankerna redan räknat med dessa förluster (PM 2003:04 bil. 6 s. 5). Vid utgången av hade bankerna skickat samman- lagt drygt 30 000 brev till gäldenärer. uppgick andelen ansökningar om skuldförlikning från gäldenärer till endast av brevmottagarna. Avtal om skuldförlikning (inklusive avtal mellan inkassoföretag och gäldenär) hade vid utgången av april slutits i ca 600 fall. Den oväntat låga aktiviteten från gäldenärernas sida och det för- hållandevis lilla antalet skuldförlikningsavtal som blivit resultatet drev fram ett nytt, förenklat sätt att främja frivillig skuldsanering. Det innebar att gäldenärer som länge varit insolventa och som upp- fyllde vissa kriterier genast fick skulderna efterskänkta. Det för- enklade förfarandet ansågs bättre lämpat för långvariga social- bidragstagare, långtidsarbetslösa och folkpensionärer, dvs. närmast de kategorier som vid ingående av ett förlikningsavtal skulle kunna ha möjligheter att bli helt befriade från betalningsskyldighet. Det förenklade förfarandet avsåg dock endast bankskulder (Konsument- verkets PM 2003:04 bil. 6 s. 5 f.). Enligt ett pressmeddelande från justitieministeriet (24.10.2003: Nästan 2 000 gäldenärer har ingått skuldförlikning) hade bankerna och inkassobyråerna skickat över 73 000 kontakt- brev till klienter som blivit skuldsatta under recessionsåren. av dem som fått brevet hade tagit kontakt med sin borge- när. I pressmeddelandet konstaterades att det för dem som genom- för skuldförlikningsprogrammet hade visat sig vara svårt att nå gäldenärerna – en avsevärd del av gäldenärerna hade slagits ut på grund av den skuldspiral de dragits in i. – En annan förklaring som framskymtat i analysen av projektet är att alla gäldenärer faktiskt inte är intresserade av att reda ut sina skulder, antingen för att de är medellösa eller för att de inte vill redogöra för sin ekonomiska situation eller sina bindningar för borgenärerna. Skuldförlikningsprogrammet skulle enligt den fastställda tid- tabellen avslutas . Vid utgången av 2004 hade samman- lagt 6 350 förlikningar kommit till stånd inom ramen för program- met. Ansökningar behandlades då fortfarande, men det slutliga an- talet förlikningar beräknades bli ca 7 000. Om även skuldsanering- arna beaktades blev slutresultatet att ca 10 000 personer som skuld- satt sig under depressionen fått sina skulder reglerade (Pressmed- delande 28.02.2005: Det blev ungefär 7 000 skuldförlikningar). Vid skuldförlikningen fick borgenärerna betalning för ungefär en tiondel av sina fordringar, vilket också motsvarade resultatet av lagstadgade skuldsaneringar. Den viktigaste skillnaden mellan skuld- förlikning och skuldsanering var att skuldförlikningarna också kunde basera sig på engångsbetalningar; av skuldför- likningarna baserade sig på just en engångsbetalning från gäldenärens sida. Lagstiftningen om borgen reviderades helt då ny lagstift- ning på området trädde i kraft, lagen om borgen och tredjemans- pant (361/1999). En privatpersons borgensansvar gentemot en kreditgivare kan enligt den nya lagen jämkas, om borgensmannen inte har möjligheter att klara av betalningen av skulden och borgens- ansvaret redan från början var oskäligt högt med hänsyn till borgens- mannens betalningsförmåga (7 §). Jämkningen har syftat till att verka preventivt så att borgensförbindelserna ska ingås i rätt rela- tion till borgensmannens ekonomiska omständigheter. Innan borgen ställs ska kreditgivaren numera också ge en en- skild borgensman en redogörelse för vilka förpliktelser och extra kostnader som borgensförbindelsen omfattar, vilka förutsättning- arna är för att betalning ska kunna krävas av borgensmannen samt övriga omständigheter som har väsentlig betydelse för borgens- mannens ställning. Kreditgivaren ska dessutom i förväg underrätta en enskild borgensman om gäldenärens utfästelser och andra omstän- digheter i anslutning till dennes betalningsförmåga som kan antas ha betydelse för borgensmannen. Brister i något av dessa avseenden kan utgöra skäl för jämkning (12 §). Tidsfrister för utsökning och absolut preskription Det första steget mot en begränsning av den livslånga tvångsindriv- ningen av skulder togs i inom ramen för utsökningslag- stiftningen (se lag om ändring av utsökningslagen [679/2003]). Initiativet innebar att en skuld kan drivas in genom utsökning hos en fysisk person som är gäldenär endast (i vissa fall ). Fristen börjar löpa då domen eller mot- svarande har vunnit laga kraft (se även avsnitt 8.2.4). Såvitt är känt finns inte något annat land i som har mot- svarande regler om tidsfrist för utsökningsgrunden. (Däremot för- hindras livslång utsökning i många länder genom förbud mot ut- mätning av pensioner, se RP 83/2006 rd.) Detta betyder emellertid inte att skulden preskriberades vid ut- gången av tidsfristen. Den upphörde inte heller på något annat sätt. hade visserligen föreslagit en sekundär bestämmelse om att en skuld skulle preskriberas efter det att skulden förfallit till betalning. Gäldenären skulle enligt förslaget frigöras från skulden inom tidsfristen även om borgenären inte hade ansökt om en betalningsdom eller hade ansökt om en sådan först senare (komm.bet. I en lagmotion föreslogs en sådan lagändring. Motionen vann dock inte gehör. trädde emellertid en bestämmelse i kraft om slutlig preskription av skulder som drivs in genom utsökning. Enligt bestämmelsen preskriberas en fordran slutligt då den längsta tillåtna tiden för utsökning har gått ut. När huvudgäldenären befrias, befrias även borgensmannen. Fordran kan inte heller drivas in hos gäldenärens dödsbo. – Tidsfristen för utsökningsgrunden kan för- längas av domstol under vissa förutsättningar (se 2 kap. 24–27 §§). Ändringarna är ett led i en total reformering av utsökningslagstift- ningen och ingår i den nya lagen om utsökning (utsökningsbalken [705/2007]), som ersätter den tidigare utsökningslagen. Enligt lagen ska utmätningsmannen i utmätningsärendet kontrollera att fordran inte har preskriberats samt av parterna begära en utredning om det är oklart huruvida rättigheten har upphört. Garanti-Stiftelsen är en riksomfattande organisation som hjälper hushåll i ekonomisk kris att lösa skuld- och betalningssvårigheter. Målet är att öka medborgarnas kontroll över den egna ekonomin och deras förmåga att klara sig på egen hand. Garanti-Stiftelsen bistår personer som av oförutsägbara orsaker hamnat i ekonomisk kris att klara sig på egen hand. Dessutom främjar och utvecklar stiftelsen stödmetoder med anknytning till ekonomihantering och socialskydd samt frivillig skuldsanering, bl.a. genom initiativ, utlåtanden, deltagande i forskningsverksamhet och utbildning av yrkesmänniskor inom olika branscher. I verk- samheten bevakas inte bara de skuldsattas utan också borgenärer- nas och samhällets intressen. Verksamheten finansieras i huvudsak med medel från . För enskilda personer kommer stiftelsens verksamhet till ut- tryck genom avgiftsfri telefonrådgivning och borgensåtaganden för saneringslån, dvs. banklån som tas av privatpersoner med skuld- och betalningssvårigheter. En av förutsättningarna för att borgen för ett sådant lån ska beviljas är att gäldenären har tillräcklig betal- ningsreserv enligt de villkor som stiftelsen fastställt. En annan är att gäldenären inte har fått ett inledningsbeslut om skuldsanering. Då kunden beviljats borgen ansöker han hos en bank om en kredit med vilken han eller hon på en gång slutbetalar flera gamla lån, t.ex. banklån, konsumtionskrediter, avbetalningar, borgens- ansvar, skadestånd, hyres- och underhållsskulder samt andra för- fallna räkningar (däremot inte t.ex. ett verksamt företags skulder eller bostadslån). Saneringslånet och eventuellt ett fåtal andra lån, t.ex. bostadslån eller studielån, är därefter det enda som kvarstår. En betalningsanmärkning utgör inte något formellt hinder mot beviljande av borgen eller lån. Inte heller det faktum att skulderna är föremål för indrivning eller utmätning är diskvalificerande. Syftet med saneringen är att den enskilde i fortsättningen ska klara av kostnaderna för låneskötseln samt att det ska bli pengar över för boendekostnader och andra nödvändiga utgifter. Vidare är målsättningen att den enskildes skuldspiral ska upphöra. Ett hushåll kan beviljas borgen för som mest under högst . Låneräntan är högst respektive banks prime-referens- ränta eller 12 månaders euribor plus en marginal på . Banken uppbär också en expeditions- eller arrangemangsavgift för krediten. Däremot är Garanti-Stiftelsens tjänster kostnadsfria för den sökande (uppgifter från ). –lämnade stiftelsen närmare 5 000 kreditgarantier till ett sammanlagt belopp om (PM 2003:04 bil. 6 s. 8). Kyrkans diakonifond är evangelisk-lutherska kyrkas gemen- samma understödsfond. Syftet med fonden är att erbjuda snabb hjälp till familjer som hamnat i ekonomiska trångmål. Orsaken till de ekonomiska trångmålen kan vara eldsvåda eller någon annan plöts- lig olycka, långtidsarbetslöshet eller borgensskulder som förfaller till betalning. Det ekonomiska understödet består i penninghjälp, men också i rådgivning och stöd (Social- och hälsovårdsministeriets handböcker 2003:6 s. 59). Ansökningarna om stöd skickas alltid via lokalförsamlingen. En privatperson kan alltså inte vara i direkt kontakt med diakonifonden. Församlingens diakoniarbetare gör utredningsarbete i anslutning till ansökan och förmedlar hjälpen. Ofta är det fråga om långvarigt stöd där arbetstagarens andliga stöd är lika viktigt som det ekono- miska understödet; diakonifondens verksamhet går till stor del ut på diakoniarbete (Social- och hälsovårdsministeriets handböcker 2003:6, s. 59). startade diakonifonden som gick ut på att lösa personers överskuldsättning genom överenskom- melser mellan borgenär, gäldenär och diakonifonden. Det var alltså inte fråga om en egentlig fond utan om en verksamhetsmodell. En målsättning med projektet var att visa på fördelarna med att satsa ekonomiska resurser på att lösa upp överskuldsättningen jämfört med att betala sociala kostnader . Däremot var inte avsikten att den socialpolitiska verksamheten skulle ersättas på detta sätt (PM 2003:04 bil. 6 s. 9). klienter var sådana som länge hade varit överskuldsatta. De hade använt alla möjligheter att själva betala sina skulder. Alternativt hade de aldrig haft betalningsförmåga. hade skulder på ersatts genom förlikningar. 210 hushåll hade fått hjälp (Ackord – ett sätt att komma ur skuldfällan, Kyrklig Tidnings- tjänst 30.3.2006). antog den s.k. gjeldsordningsloven (Lov om frivillig og tvungen gjeldsordning for privatpersoner). Lagen syftar till att ge personer med allvarliga skuldproblem en möjlighet att få kontroll över sin ekonomi. Lagen anvisar två möjligheter: frivillig skuldsanering (frivillig gjeldsordning) respektive tvingande skuldsanering (tvungen gjelds- ordning). Frivillig skuldsanering bygger på avtal med borgenärerna, medan tvingande skuldsanering beslutas av domstol. Lagen gäller fysiska personer som varaktigt är ur stånd att upp- fylla sina åtaganden. Personer som har skuld hänförlig till närings- verksamhet omfattas inte. Undantag från denna princip gäller om näringsverksamheten har upphört och det inte föreligger några ouppklarade förhållanden i den delen som försvårar proceduren. Även om en person har skuld som kan knytas till näringsverksam- het är skuldsanering också möjlig under förutsättning att skulden därifrån utgör en förhållandevis liten del av den samlade skuld- bördan. Skuldsanering kan inte inledas om en person är föremål för ett konkursförfarande, och en påbörjad skuldsanering förfaller om kon- kurs aktualiseras. En första förutsättning för skuldsanering är att gäldenären har gjort ett eget försök att nå en uppgörelse. Hinder mot skuld- sanering föreligger om det finns belägg för att gäldenären på ett illojalt sätt har försökt uppnå skuldsanering eller har lämnat fel- aktiga uppgifter av väsentlig betydelse till kronofogdemyndigheten (namsmyndighetene). Detsamma gäller om gäldenärens ekonomiska förhållanden är oklara i sådan utsträckning att det skulle bli svårt att genomföra förfarandet. Enligt lagen ska skuldsanering inte heller inledas, om detta skulle kunna uppfattas som uppenbart stötande för andra gäldenärer eller samhället i övrigt. Skuldsanering kan beviljas endast en gång. En ansökan om skuldsanering görs hos en utmätningsman (namsmann), som har till uppgift att bl.a. vägleda gäldenären, upp- rätta förslag till skuldsanering och sörja för att ärendet blir utrett. Han eller hon kan också utse en medhjälpare. Utmätningsmannen kan dessutom besluta om försäljning av gäldenärens egendom. Därutöver har utmätningsmannen en möjlighet att själv besluta att skuldsanering ska inledas eller att ansökningen ska avslås; det senare blir aktuellt exempelvis när det står klart att de grund- läggande förutsättningarna för skuldsanering inte är uppfyllda eller när gäldenären inte medverkar i utredningen. I annat fall ska ären- det vidarebefordras till domstol. När skuldsanering inletts ska beslutet härom kungöras med an- maning till borgenärerna att anmäla sina fordringar. Kända borge- närer och gäldenärer som svarar solidariskt för den sökandes skulder kontaktas direkt av utmätningsmannen. är gäldenären sedan skyddad mot borgenärernas betalnings- krav och andra åtgärder. Gäldenären ska efter anmälningsfristens utgång upprätta ett förslag till frivillig skuldsanering. Gäldenären kan föreslå betal- ningsanstånd avseende hela eller delar av skuldbördan eller att borgenärerna ska avstå från räntor och kostnader. Ett annat alter- nativ är att borgenärerna föreslås avstå från resterande belopp eller efter skuldsaneringstiden (normalt ). För- slaget kan också innebära en kombination av sådana åtgärder. Därefter skickar utmätningsmannen förslaget för yttrande till de borgenärer som berörs. För att förslaget ska godtas krävs att samt- liga accepterar förslaget (eller att de inte hör av sig med invänd- ningar). Om gäldenären och borgenärerna inte når fram till en frivillig skuldsanering, kan gäldenären begära en tvingande skuldsanering. Ett förslag till skuldsanering måste bifogas en sådan begäran och skickas av utmätningsmannen till domstolen. I en tvingande skuld- sanering måste vissa villkor vara uppfyllda. Bl.a. måste skuld- saneringsperioden vara . (Möjligheter finns dock att besluta om , som mest .) Resultatet av en tvingande skuldsanering blir att gäldenären – med ett par undantag för vissa fordringar med säkerhet – vid periodens slut ska vara fri från den skuldbörda som skuldsaneringen omfattar, förutsatt att han eller hon har uppfyllt villkoren i planen. Tingsrätten ska göra en preliminär granskning av gäldenärens förslag. Om inte någon grundläggande förutsättning brister, kallas gäldenären och borgenärerna till ett sammanträde rörande för- slaget. Efter att borgenärerna har fått yttra sig och sammanträdet har hållits kan skuldsaneringen beslutas, förutsatt att villkoren för skuldsanering är uppfyllda.