sou · GVB381 · 2008-01-01 00:00:00 — Det innebär att licentiat- respektive doktorsexamen har fått sina egna examens- 12TP PT Prop. 2004/05:162. 13TP PT SFS 1992:1434. 14TP PT Ibid., 7 §. 15TP PT Ibid., 10a §. 16TP PT Ibid., 8 §, 9 §, 9a §. 17TP PT SFS 1993:100. 18TP PT SFS 1993:100, bilaga 2. beskrivningar på samma sätt som övriga examina inom den högre utbildningen. Den syn på forskarutbildning som Bolognaprocessen och förordningsändringarna ger uttryck för bildar utgångspunkt för 2:s förslag vad gäller såväl prövning av examensrätt på forskarnivå som resurstilldelningssystem. En ny examen infördes också i det svenska examenssystemet en tvåårig masterexamen. I anslutning till att detta förslag presente- rades i propositionen Ny värld – ny högskola gjorde den dåvarande regeringen bedömningen att tillstånd att utfärda masterexamen borde ges till universiteten och de högskolor som har vetenskaps- område inom det aktuella området, eftersom den nya masterexa- men nära anknyter till forskarutbildningen och skall kunna vara forskningsförberedande. Övriga högskolor skulle kunna prövas för tillstånd att utfärda masterexamen inom vissa profilområden där lärosätet eller utbildningsanordnaren har särskilt goda förutsätt- ningar. Regeringen hade i propositionen ännu inte tagit ställning till vilken instans som skulle besluta om examenstillstånd för master- examen, utan skulle överväga detta, men ansåg dock att oavsett om det är regeringen eller , bör beslut föregås av Hög- skoleverkets kvalitetsprövning. Regeringen framhöll att den myndighet som fattar beslut om tillstånd att utfärda examen skall vara densamma som beslutar om ett eventuellt återkallande av detta tillstånd.TPF19FPT Detta ställningstagande kom 2006 i regeringens beslut om ändring i HögskoleförordningenTPF20FPT där det framgår att får besluta vid vilka högskolor som varje examen på grundnivå och avancerad nivå får avläggas och även ifrågasätta och dra in examensrätt. Verket är således den instans som har att pröva och besluta i frågor om examensrätt för utbildning på grund- nivå och avancerad nivå. 19TP PT Prop. 2004/05:162, s. 20TP PT HF 6 kap. 25 § och 27 §, SFS 1993:100, ändr. 2:s förslag: Högskolelagen ändras så att vetenskaps- område avskaffas. Högskolor ska kunna få tillstånd att utfärda examina på forskarnivå. Till huvudhandledare för en doktorand, ska bara den kunna utses som är anställd vid samma lärosäte som det där dokto- randen är antagen. Möjligheterna för lärare vid högskolor utan examensrätt på forskar- nivå att i praktiken fungera som huvudhandledare för doktorander och tillgången till fasta forskningsresurser för alla högskolor har som 2 ser det bidragit till att alltför många och för små forsk- ningsmiljöer finns vid högskolorna. Nuvarande ordning för hög- skolor att prövas för examensrätt inom forskarutbildning genom att ansökan om vetenskapsområde driver högskolorna att i allt för stor utsträckning bredda verksamheten i stället för att koncentrera den till de områden inom vilka de har de bästa förutsättningarna att bli framgångsrika. Denna ordning anser 2 vara till men för kvaliteten i forskarutbildningen och dessutom inte en lämplig drivkraft för att stimulera profilering av högskolornas forskning. Det skulle enligt utredningen vara att föredra om högskolorna skulle kunna arbeta mot en profilerad verksamhet utan att behöva sträva efter ytterligare bredd. Vetenskapsområden som skulle underlätta för universitet och högskolor att göra egna priorite- ringar av forskningsresurser och ge dem bättre förutsättningar för tvärvetenskapligt samarbete är inte längre ändamålsenliga. Redan när de första ansökningarna om vetenskapsområde skulle prövas av bedömningsgrupp, åtföljdes beslutet av en lång och mycket kritisk diskussion av vetenskapsområdes- begreppet. Verkets bedömningsgrupp konstaterade att ett veten- skapsområde måste omfatta en väl utformad struktur med flera starka profilområden omfattande flera varandra stöttande ämnen och en strategi som främst syftar till fortsatt utveckling av profil- områdena, eftersom de av fastställda vetenskaps- områdena spänner över mycket vida och heterogena forskningsfält. Bedömningsgruppen pekade även på möjligheten av att ett forsk- ningsområde borde kunna få ligga i skärningen mellan de av fastställda områdena för resurstilldelning. som var på väg att införas befrämjade inte mångvetenskap. Grup- pen gick dessutom så långt att man föreslog införandet av en ny ordning där högskolor skulle få rätt att utfärda doktorsexamen i vissa ämnen eller grupper av ämnen.TPF21FPT En av anledningarna till att man gjorde detta var att bedöm- ningsgruppen inte förordade att de tre högskolor som ansökt om vetenskapsområden skulle få sina ansökningar beviljade, även om man betonade att kompetensen var fullgod på de begränsade forskningsområden man kunde uppvisa. instämde i kritiken och framförde den i en skrivelse till regeringen med ett förslag om en lagändring som i princip skulle innebära införandet av profilområden jämte vetenskapsområden. Trots detta förordade verket i det aktuella fallet att de tre högskolorna skulle få sina vetenskapsområden med argumentet att de existerande mil- jöerna kunde bära ansvaret för att bedriva forskarutbildning och utfärda doktorsexamen för att småningom bilda kärnan i ett ämnesområde som successivt kan utvecklas vid högskolan.TPF22FPT 2 konstaterar att bedömningsgruppens resonemang fortfa- rande är aktuellt. Faktum är att definitionen av ett vetenskapsområde vid ett universitet – och dess utformning i praktiken – innebär stor forskningsmässig bredd och betydande djup. Däremot var syftet med den typ av vetenskapsområde som införts för högskolorna ett annat, nämligen med den tidigare nämnda formuleringen från propositionen Högskolans ledning, lärare och organisation att upp- muntra de mindre och medelstora högskolorna att specialisera sig och koncentrera sina resurser.TPF23FPT 2 vill återknyta till denna diskussion när vi nu föreslår samma sak som och dess bedömningsgrupp gjorde , nämligen att en möjlighet till prövning för examensrätt på forskarnivå i ämnen införs för högskolor. 2 anser att det i första hand är högskolornas uppgift att ge en forskningsanknuten utbildning på grundnivå och avancerad nivå. Utredningen vill också betona att de ämnen som en högskola ansöker om examensrätt på forskarnivå för ska vara väl integrerade med en eller flera tydliga forskningsinriktningar vid högskolan och med högskolans utbildning på grundnivå och avancerad nivå. De bör också ha en framträdande plats i högskolans utbildnings- och 21TP PT rapportserie 1998:27 R, s. 10. 22TP PT Ibid. s. 14. 23TP PT Prop. 1996/97:141, s. 54. Huvuddelen av forskarutbildningen vid högsko- lor bör således bedrivas i nära anslutning till högt kvalificerade forskningsprofiler. Vid vissa högskolor kan sådan forskning äga rum inom profilerade områden, som vuxit fram genom lärosätets medvetna koncentration på ett forskningsområde och som tack vare samverkan med näringsliv och externa finansiärer – eller tidigare statliga satsningar – kunnat etablera en tillräckligt stark miljö för att kunna ta ansvar för att ge en allsidig forskarutbildning. 2 kan mot den bakgrund som beskrivits i föregående avsnitt konstatera att det finns ett brett stöd för utredningens bedömning att vetenskapsområde dels har kommit att låsa fast lärosätena i former som kan utgöra hinder för förnyelse av forskningen och för ett kraftfullt och strategiskt ledarskap, dels hindrar högt kvalificerade mindre forskningsområden vid högsko- lorna att få rätten att examinera i forskarutbildning. 2 föreslår därför att vetenskapsområden avskaffas och att högskolor ska kunna få tillstånd att utfärda examina på forskarnivå i ämnen. Bestämmelser om vetenskapsområde återfinns i 1 kap. 12 § och i 2 kap. 5 och 5 a §§ högskolelagen.TPF24FPT 2 anser att dessa bestäm- melser liksom de därmed sammanhängande bestämmelserna i hög- skoleförordningenTPF25FPT och andra författningar bör ändras. I 1 kap. 12 § högskolelagen finns en bestämmelse med innebör- den att examina på forskarnivå får avläggas vid universitet. Vid andra högskolor än universitet är examensrätten på forskarnivå begränsad till de vetenskapsområden som finns vid berörd hög- skola. 2 föreslår att bestämmelsen om vetenskapsområden tas bort och därutöver ändras så att det för andra högskolor än universitet fortfarande ska ställas särskilda villkor för att examina på forskarnivå ska få avläggas. Utredningen föreslår vidare att den nuvarande utformningen av villkoren i bestämmelserna 2 kap. 5 § högskolelagen bibehålls, dvs. för att en högskola ska kunna utfärda en examen på forskarnivå i ett visst ämne ska gälla att utbildning på grundnivå och avancerad nivå samt forskning vid högskolan har en sådan kvalitet och omfattning inom ämnet att utbildning på forskarnivå kan bedrivas på en hög vetenskaplig nivå. Kraven för att ge högskolor examensrätt på forskarnivå ska enligt 2:s upp- fattning vara höga. I avsnitt 2.3 klargör utredningen närmare sina överväganden. 24TP PT SFS 1992:1434. 25TP PT SFS 1993:100. Bestämmelser med innebörden att det ska finnas minst en fakultetsnämnd vid varje universitet och vid varje högskola där det finns vetenskapsområde återfinns i 2 kap. 5 a § högskolelagen. 2 föreslår att denna bestämmelse ändras så att kravet på att det ska finnas en fakultetsnämnd kopplas till att lärosätet bedriver utbildning på forskarnivå. 2 vill betona att fakultetsnämn- derna är viktiga kvalitetssäkringsorgan. Valberedningen för en sådan nämnd bör överväga att inkludera vetenskapliga ledamöter från andra lärosäten för att vidga den kritiska massan. Av paragra- fens sista stycke framgår att en fakultetsnämnds ansvarsområde inte behöver sammanfalla med ett vetenskapsområde. 2 före- slår att denna bestämmelse tas bort då vetenskapsområde avskaffas och att fakultetsnämndens ansvarsområde ska begränsas till de ämnen för vilka högskolan har tillstånd att utfärda examina på forskarnivå. 2:s förslag att vetenskapsområde ska avskaffas leder också till ändringar i högskoleförordningen, 3 kap. 1 §, 5 kap. 10 §, 6 kap. 26 §§ och 28 § samt 7 kap. 38 § högskoleförordningen. Utred- ningen föreslår därför att 3 kap. 1 § ska upphöra att gälla och att de begränsningar som hänförs till vetenskapsområde i 5 kap. 10 § och 6 kap. 26 § högskoleförordningen ersätts med ämne/-en. Enligt en bestämmelse i 6 kap. 28 § högskoleförordningen får en högskola som inte är ett universitet anordna utbildning på forskarnivå inom de vetenskapsområden som finns vid högskolan. 2 föreslår att bestämmelsen ändras så att det ställs krav på att villkoren enligt 2 kap. 5 § högskolelagen är uppfyllda för att få anordna sådan utbildning. Bestämmelserna i 7 kap. 38 § högskoleförordningen reglerar doktoranders möjligheter att övergå till annat lärosäte utan ny antagning. Andra stycket i paragrafen bör enligt 2 ändras så att det av andra stycket framgår att en motsvarande tillämpning ska ske vid en högskola med tillstånd att utfärda examina på forskar- nivå. 2:s utgångspunkter innebär som redovisats ovan att ansvar och befogenheter ska hänga samman. Med det perspektivet kan inte ett universitet, med grund i den formella befogenhet som generell examensrätt på forskarnivå ger, ta på sig ansvaret för doktorander inom områden där saknar vetenskaplig kompetens. Utlåning av examensrätt på forskarnivå ska inte förekomma. Det är därför enligt utredningens bedömning motive- rat att huvudhandledaren för en doktorand, ska vara anställd vid samma lärosäte som det där doktoranden är antagen. 2 före- slår därför att en bestämmelse med denna innebörd införs i hög- skoleförordningen 6 kap. 31 §.TPF26FPT Utredningen utgår ifrån att detta har varit den gängse ordningen men vill betona att det är än mer angeläget att tillämpa också i praktiskt handledningsarbete speciellt med hänsyn till de examensbeskrivningar och därmed preciserade krav för examina på forskarnivå som införts i examensordningen. 2.2.3Tillstånd och kriterier för att utfärda och återkalla examina 2:s förslag: Högskolelagen ändras så att får befogenhet att besluta om vid vilka högskolor som examina på forskarnivå får avläggas och befogenhet att återkalla exa- menstillstånd för utbildning på forskarnivå. Det är enligt 2 angeläget att ett tillstånd att utfärda examina prövas regelbundet. Om prövningen visar på otillräcklig kvalitet ska examensrätten kunna återkallas. Den nuvarande ordningen är följande. Enligt bestämmelserna i högskolelagenTPF27FPT får examina på forskarnivå avläggas vid universiteten. Dessa har således generell examensrätt för utbildning på forskarnivå till skillnad mot de högskolor som inte är universitet för vilka examensrätten på forskarnivå är begränsad till de vetenskapsområden som finns vid högskolan.TPF28FPT För examina på grundnivå och avancerad nivå gäller enligt hög- skolelagen generellt för alla typer av examina att den myndighet som fattar beslut om tillstånd att utfärda examen också beslutar om ett eventuellt återkallande av detta tillstånd.TPF29FPT har genom bestämmelser i högskoleförordningen,TPF30FPT givits rätt att fatta beslut om examenstillstånd avseende samtliga examina på grund- nivå och avancerad nivå utom de som får avläggas vid . 26TP PT SFS 1993:100 och SFS 2006:1052. 27TP PT Högskolelagen 1 kap. 12 §, SFS 1992:1434. 28TP PT Högskolelagen 2 kap. 5 §, SFS 1992:1434. 29TP PT Högskolelagen kap. 1 §§ 11 och 11 a, SFS 1992:1434. 30TP PT Högskoleförordningen 6 kap. § 25, SFS 2006:1053. De kriterier som ska gälla för att återkalla tillstånd att utfärda vissa examina infördes i högskolelagen 2001 och redovisades av den dåvarande regeringen i budgetpropositionen för 2001TPF31FPT. Av framför allt rättssäkerhetsskäl var det enligt regeringen viktigt att det tydligt framgår under vilka förutsättningar ett examenstillstånd kan återkallas. kan således anmoda ett universitet eller en högskola att avhjälpa konstaterade brister i examina på grund- nivå och avancerad nivå och om dessa kvarstår besluta att lärosätet inte längre får utfärda examen.TPF32FPT Vad gäller forskarnivån anfördes i samma proposition att gällande regelverk ger goda garantier för en hög kvalitet i forskarutbildningen och att någon motsvarande lagändring därför inte behövdes om sådan utbildning. Regeringen hänvisade i propositionen också till att vetenskapssamhället har en stor del i ansvaret för kvaliteten i forskarutbildningen. Om granskning visar att det finns väsentliga brister i utbildningen på forskarnivå som inte avhjälps, kan verket följaktligen endast påtala bristerna för regeringen. Eftersom examensrätten för utbildning på forskarnivå är knuten till inne- havet av vetenskapsområde kan inte heller regeringen återkalla en examensrätt i ett speciellt ämne, utan den skulle behöva återkalla rätten till hela det vetenskapsområde som utbildningen bedrivs inom. har i en skrivelse uppmärksammat regeringen på behov av att ha samma sanktionsmöjligheter för alla tre nivåer av utbildning. Skri- velsen har av regeringen överlämnats till 2.TPF33FPT Enligt 2:s uppfattning ska frågor om examensrätt för utbildning oavsett nivå, liksom universitetsstatus, avgöras på akade- miska grunder. Den bör avskiljas från det politiska området. Hög- skoleverkets prövningar och granskningar är nödvändiga för att bibehålla kvaliteten och tilltron till det svenska högskolesystemet. Verkets granskningar har i flera fall visat på otillräcklig kvalitet i forskarutbildningen. –2006 har verket genomfört drygt 800 granskningar av forskarutbildning och fall har granskningarna lett till ifrågasättande av förutsättningarna för examensrätt. Kvaliteten har ifrågasatts med anledning av små miljöer, få studenter, få lärare och otillräcklig finansiering. Den ordning för kvalitetssäkring av forskarutbildning som förutsattes i 31TP PT Prop. 2000/01:1, Utgiftsområde 16, s. 32TP PT Högskoleförordningen 6 kap. § 27, SFS 1993:100. 33TP PT Dnr U 2007/5136/UH och regeringens beslut . SOU 2007:81 Profilering och koncentration budgetpropositionen med kvalitetssäkring enbart av vetenskapssamhället har således inte varit tillräcklig. Enligt 2:s uppfattning bör därför ges befogenheter att efter ansökan från högskola besluta om vid vilka högskolor som examen på forskarnivå får avläggas. Dessutom bör verket ges befogenhet att också återkalla examensrätt på forskar- nivå. Om verkets granskningar visar på brister och dessa inte åtgär- das, finns det inte anledning att särbehandla universitet. Högskole- verkets befogenhet att återkalla examensrätt på forskarnivå ska således omfatta såväl högskolor som universitet. Nuvarande bestämmelse i 1 kap. 11 § högskolelagen möjliggör att regeringen vidaredelegerar beslut om examensrätt på grundnivå och avancerad nivå till annan myndighet. Den bör enligt 2:s förslag ändras till att omfatta rätt att vidaredelegera sådana beslut för all utbildning inklusive utbildning på forskarnivå för högskolor som inte är universitet. Detta förslag innebär också en ändring av bestämmelsen i andra stycket 6 kap. 25 § högskoleförordningen som föreskriver att får besluta vid vilka högskolor som varje examen på grundnivå och avancerad nivå får avläggas. 2 föreslår att ett tillägg med innebörden att Hög- skoleverket vad gäller högskolor som inte är universitet också får besluta vid vilka högskolor som varje examen på forskarnivå får avläggas. I 1 kap. 11 a § högskolelagen finns bestämmelser om att åter- kalla rätt att utfärda examen. 2 föreslår att en ny bestämmelse införs i denna paragraf med innebörden att examensrätten på forskarnivå för ett visst ämne kan återkallas. Vidare föreslår utred- ningen också att regeringen ges möjlighet att vidaredelegera beslut att återkalla examensrätt på forskarnivå för både universitet och högskolor. Därmed kan få befogenhet att återkalla examenstillstånd på forskarnivå. Detta innebär att en ny bestäm- melse med denna innebörd också behöver införas i 6 kap. 28 a § högskoleförordningen. I och med detta skapas enligt 2 också starkare drivkrafter för lärosätena att utöka samarbetet kring forskarutbildningsmiljöer. Detta bör kunna bidra till nödvändig koncentration av svensk forskarutbildning och forskning till de miljöer som har de bästa förutsättningarna. I och med detta skulle också drivkrafter kunna uppstå för pooling av resurser och att forskarskolor etableras på gemensamt initiativ av flera lärosäten. 2.2.4Konstnärliga examina på forskarnivå 2:s förslag: Konstnärliga examina på forskarnivå införs i examensordningen. En särskild examenskategori för det konstnärliga området infördes i samband med de nya och reviderade examensbeskrivningar som ska tillämpas fr.o.m. . Den dåvarande regeringen anförde i propositionen Ny värld ny högskolaTPF34FPT att examens- beskrivningarna är viktiga instrument för att upprätthålla kvaliteten i den aktuella utbildningen och viktiga vid bedömningar av utbildningarnas kvalitet, bl.a. i samband med exa- menstillståndsprövningar. Inom ramen för den nya examensstruk- turen, med examensbeskrivningar som innehåller tydliga learning outcomes även för generella examina och för konstnärliga exa- mina, infördes också examensbeskrivningar för examina på forskar- nivå. De särskilda examensbeskrivningarna för konstnärliga examina ska enligt propositionen motsvara områdets särart och särskilda behov. På grundnivå infördes konstnärlig högskoleexamen och konstnärlig kandidatexamen och på avancerad nivå infördes konstnärlig magisterexamen och konstnärlig masterexamen. För forskarnivån infördes inte någon konstnärlig examen och det diskuteras heller inte i propositionen. Detta trots att en ny utförlig examensbeskrivning infördes för doktorsexamen och licentiat- examen. Den särskilda examenskategori som införts för de konstnärliga utbildningarna på grundnivå och avancerad nivå har därmed inte sin motsvarighet på forskarnivå. Inom det konstnärliga området har det bildats något av en återvändsgränd eller i varje fall ett trångt nålsöga för den som vill komma vidare till forskarnivån. har ett 20-tal doktorsavhandlingar lagts fram vid univer- sitet med konstnärliga utbildningar eller inom närliggande områden vid tekniska högskolor, i vilka en konstnärlig produktion ingått som väsentlig del i avhandlingsarbetet. Gränserna är dock mycket flytande gentemot praktikbaserad forskning i allmänhet t.ex. mate- rialforskning, medieproduktion, interaktivitet, arkitektur, design och andra praktiskt inriktade områden. Inom de närmast följande tre åren beräknas ytterligare ett 40-tal forskarstuderande ha dispu- 34TP PT Prop. 2004/05:162, s. 120. terat med arbeten som innehåller artefakter, medieproduktion, performance, utställningar eller andra former av konstnärliga dokumentationer. Examensbenämningen är i allmänhet filosofie doktorsexamen, men för examina vid en teknisk högskola är benämningen teknologie doktorsexamen, oavsett om doktors- avhandlingen i grunden berör design, koreografi eller musik. Denna ordning är inte tillfredsställande. Det är 2:s uppfattning att strukturen med en särskild exa- menskategori för konstnärliga examina bör fullföljas och omfatta konstnärlig licentiatexamen och doktorsexamen, som tillfredställer det konstnärliga områdets särart och särskilda behov. Sådana examina bör å ena sidan ge fördjupning i genuint konstnärliga frågeställningar och arbetsmetoder med grund i en kvalificerad egen konstnärlig praktik, å andra sidan öppna det konstnärliga området mot närliggande tekniska områden och applikationer som föranleds av aktuella kultur- och samhällsfrågor. De ämnen för en konstnärlig utbildning på forskarnivå som i första hand bör främjas ska följaktligen vara fast förankrade i de kompetenser och erfarenheter som en konstnärlig examen på avancerad nivå ger, dvs. en forskningsprocess som har sin grund i en praktisk eller hantverksinriktad kunskap som inte kan ersättas av en enbart teoretisk eller analytisk grundhållning, det som i examensbeskriv- ningarna för konstnärlig magisterexamen respektive konstnärlig masterexamen beskrivs som insikt respektive fördjupad insikt i aktuellt forsknings- och utvecklingsarbete. Därutöver är det också viktigt att forskningsuppgiftens frågeställningar, probleminriktning och arbetsmetoder bottnar i denna praktisk-konstnärliga kompe- tens och att stor omsorg läggs vid färdighet att tillgängliggöra forskningen och att i skrift formulera och förmedla dessa erfaren- heter och forskningsrön. har uppmärksammat risken för att den konst- närliga forskarutbildningen kan stagnera om det vetenskapliga momentet tillåts ta överhand: I Bolognamodellen betonas forskar- utbildningen starkt. Det finns en risk att detta nya fält blir alltför teoretiskt, och snarare vetenskapligt än konstnärligt inriktat. Strävan måste i första hand vara en konstnärlig excellens och det konstnärliga innehållet måste betonas och värnas.TPF35FPT 2 ser iakttagelsen som befogad: bland de finländska konstnärliga avhand- lingarna, där de konstnärliga respektive vetenskapliga delarna 35TP PT rapportserie 2007:26 R, s. 31. bedöms av två separata juryer, tenderar den skriftliga avhandlings- delen att öka och i omfång närma sig en traditionell humanistisk avhandling. Flera av de skriftliga delarna av de konstnärliga veten- skapliga avhandlingarna som lagts fram i uppfyller ensamma gott och väl kraven på en avhandling i humaniora, medan den konstnärliga produktionen behandlats som bilagor och inte diskuterats närmare. Det är därför angeläget att genomföra de förslag angående kriterier och begrepp för kvalitetssäkring och kvalitetsbedömningar av de konstnärliga delarna som framförts i utvärderingen av bidrag till konstnärlig forskning och utveckling.