sou · GVB317 · 2008-01-01 00:00:00 — Förslag: Partnerskapslagen upphävs när ändringarna i ÄktB träder i kraft. Ett partnerskap som registrerats här i landet och inte upplösts skall gälla som ett äktenskap. Vissa följdändringar föreslås i ÄktB, FB, , sam- bolagen (2003:376), försäkringsavtalslagen (2005:104) och lagen (2006:351) om genetisk integritet m.m. Om äktenskapet i enlighet med mina tidigare ställningstaganden öppnas för par med samma kön finns det knappast någon anledning att det registrerade partnerskapet skall finnas kvar som en rättslig samlevnadsform för sådana par, detta särskilt som rättsverkning- arna av partnerskapet med några få undantag överensstämmer med äktenskapets. Partnerskapslagen bör därför upphävas när ändring- arna i ÄktB träder i kraft. En särskild fråga är emellertid om ÄktB då skall bli automatiskt tillämplig på dem som redan registrerat sitt partnerskap eller om det skall krävas någon särskild form av övergångslösning för dessa par, t.ex. genom att de får välja om de vill bli betraktade som regi- strerade partners eller som gifta. Vad som skulle tala för en sådan lösning är att det finns par som inte vill ha äktenskapet som sam- levnadsform utan föredrar det religiöst mindre laddade partner- skapet. En omständighet som också kan tala för en sådan lösning är att partnerskap erkänns i flera länder medan det däremot är mer osäkert i vilken utsträckning äktenskap mellan homosexuella kommer att erkännas i andra länder än dem som redan infört könsneutrala äktenskap. Som jag tidigare påpekat finns det emellertid anledning anta att äktenskap mellan homosexuella som ingåtts i kommer att ges rättsverkningar i andra länder enligt de nationella reglerna om registrerade partnerskap. En avgörande nackdel med den berörda lösningen är att vi kan komma att ha två rättsligt reglerade samlevnadsformer som inte nämnvärt skiljer sig åt utom så till vida att den ena är av- sedd endast för par med samma kön. Jag anser att detta skäl är så starkt att det väger över andra betänkligheter som kan finnas mot att äktenskapsreglerna till fullo blir tillämpliga på dem som redan är registrerade partners. Jag föreslår därför att ett partnerskap som registrerats här i landet innan de föreslagna ändringarna i ÄktB träder i kraft och inte upplösts skall gälla som ett äktenskap efter ikraftträdandet. Något formellt beslut eller annan särskild omgång bör inte krävas. Det bör räcka med att i folkbok- föringen antecknar att ett tidigare registrerat partnerskap är ett äktenskap enligt övergångsreglerna till ändringarna i ÄktB. En sådan anteckning bör dock inte ha retroaktiv verkan utan endast avse tiden efter ikraftträdandet. Det kan naturligtvis hävdas att den föreslagna övergångslösningen formellt sett strider mot FN-kon- ventionen angående samtycke till, minimiålder för och registrering av äktenskap. Redan vid registreringen av sitt partnerskap har dock parterna samtyckt till att ingå en samlevnadsform med i allt väsent- ligt samma rättsverkningar som ett äktenskap. Att samtycket inte avsett just äktenskap kan inte tillmätas någon avgörande betydelse i detta sammanhang. Eftersom mitt förslag innebär att den som är registrerad partner när ändringarna i ÄktB träder i kraft med automatik blir make och partnerskapet därefter anses vara ett äktenskap är det viktigt att informerar berörda par om reformen. Detta bör ske innan den nya regleringen träder ikraft så att den som är registrerad partner får möjlighet att ta ställning till om hon eller han vill upplösa partnerskapet eller leva i ett äktenskap. Enligt 3 kap. 3 § andra stycket ÄktB skall de som avser att ingå äktenskap vid hindersprövningen på heder och samvete intyga att de inte tidigare ingått äktenskap eller låtit registrera partnerskap samt i förekommande fall styrka att äktenskapet eller partnerskapet upplösts om det inte framgår av folkbokföringen. Jag anser inte att man kan undvara den nuvarande regeln såvitt avser registrerat partnerskap även om partnerskapet som rättsinstitut utmönstras ur lagstiftningen och bestående partnerskap efter ikraftträdandet skall anses som äktenskap. Ett redan upplöst partnerskap träffas inte av denna övergångslösning. Inte minst med hänsyn till att uppgifts- skyldigheten i 3 kap. 3 § andra stycket ÄktB är straffsanktionerad genom bestämmelserna i 15 kap. 10 § om osann eller vårdslös försäkran är det vidare viktigt att omfattningen av uppgifts- skyldigheten vid hindersprövning klart framgår av ÄktB. I berörda regel i ÄktB bör därför anges att uppgift skall lämnas om ett part- nerskap som ingåtts enligt partnerskapslag. Jag återkommer i ett senare avsnitt till de bestämmelser som kan behövas för att partnerskap som registrerats utomlands fortfarande skall kunna ges rättsverkningar här i landet. Ingår den som är gift nytt äktenskap eller ingår den som är ogift äktenskap med den som är gift skall hon eller han dömas för tve- gifte enligt 7 kap. 1 § första stycket . Om den som är partner i ett registrerat partnerskap ingår äktenskap är detta straff- bart enligt andra stycket i samma paragraf som olovligt ingående av äktenskap. I 1 a § nämnda kapitel föreskrivs straff för den som regi- strerar partnerskap och sedan innan det tidigare upplösts låter registrera ett nytt partnerskap. Detsamma gäller om den som redan är gift låter registrera partnerskap. I och med att partnerskapslagen upphävs bör sistnämnda bestämmelse kunna slopas. Den som låtit registrera ett partnerskap utomlands och därefter ingår äktenskap i trots att det utländska partnerskapet fort- farande består bör däremot fortfarande kunna dömas till straff i . Jag kommer senare att föreslå att det i 7 kap. 4 § IÄL in- förs en generell regel som innebär att bestämmelser i lag eller annan författning med anknytning till äktenskap och makar i tillämpliga delar skall gälla en i ett annat land författningsreglerad samlevnads- form och parterna i förhållandet om samlevnadsformen har i huvudsak samma rättsverkningar som ett äktenskap i det landet (jfr avsnitt 7.17). Denna bestämmelse torde emellertid på grund av legalitetsprincipenTPF12FPT inte kunna utsträckas till att gälla på det straff- rättsliga området. Jag föreslår därför att bestämmelsen i 7 kap. 1 § såvitt avser partner i ett registrerat partnerskap ändras så att den istället avser part i en samlevnadsform som är författnings- reglerad i ett annat land och som i huvudsak har samma rättsverk- ningar som ett äktenskap i det landet. Om partnerskapslagen upphävs krävs även följdändringar i 2 kap. 4 § och 5 kap. 5 § första och andra stycket ÄktB samt i vissa andra författningar, nämligen i 1 kap. 9 § första stycket FB, 1 § fjärde stycket sambolagen, 14 kap. 6 § försäkringsavtalslagen samt 6 kap. 1 § andra stycket och 7 kap. 1 § andra stycket lagen om genetisk integritet m.m. 12TP PT Legalitetsprincipen finns uttryckt i RF och i promulgationslag. Den innebär i princip att en gärnings straffbarhet och straff skall framgå direkt av lagen. 7.4Formerna för ingående av äktenskap – inledning Frågan om äktenskap för par med samma kön har behandlats i av- snitt 7.1. Som framgått föreslås att ÄktB ändras så att äktenskap också skall kunna komma till stånd för två kvinnor eller två män. I detta och följande avsnitt behandlas nästa huvudfråga, nämligen formerna för ingående av äktenskap . Samma former för ingående av äktenskap bör i princip gälla för alla par oavsett kön. Enligt nuvarande ordning kan ett äktenskap ingås genom vigsel inom trossamfund, s.k. kyrklig vigsel, eller genom borgerlig vigsel. I det förstnämnda fallet kan vigseln förrättas av präst inom eller av befattningshavare inom andra trossamfund om sam- fundet har fått vigselrätt. Det krävs också att befattningshavaren inom trossamfundet har givits behörighet att vara vigselförrättare. Kammar- kollegiet prövar frågor om vigselrätt för andra trossamfund än och om vigselbehörighet för deras befattnings- havare. Borgerlig vigsel förrättas antingen av tingsrättsdomare eller av särskilt förordnade borgerliga vigselförrättare. Sådana förordnan- den meddelas av länsstyrelserna, ofta på förslag av kommunerna. Enligt direktiven för mitt utredningsarbete skall jag bl.a. pröva om den nuvarande valfriheten mellan de två vigselformerna skall slopas till förmån för en ordning där endast borgerlig vigsel blir juridiskt giltig. I det sammanhanget skall också utredas om vigseln kan ersättas med en enkel registrering. Om vigsel inom trossam- fund behålls skall det övervägas om några förändringar bör göras när det gäller trossamfundens vigselrätt. Vidare skall domares be- fattning med vigslar övervägas. En annan fråga är om behörigheten att företräda det allmänna vid en vigsel skall anförtros . Också det nuvarande systemet med förordnande av borgerliga vigselförrättare skall prövas. Även frågan om avgifter för vigsel skall utredas. Det årliga antalet vigslar inom är ca 22 000 och antalet vigslar som förrättas av domare ca 4 000. Totala antalet vigslar är drygt 44 000. Det innebär att ca 18 000 vigslar för- rättas inom andra trossamfund än och av särskilt förordnade borgerliga vigselförrättare. Det finns ca 1 500 förordnade borgerliga vigselförrättare och ca 6 000 präster inom . Det bör dock observeras att rätten att viga inom inte är förknippad med inne- havet av en anställning utan följer av prästvigningen i Svenska kyr- kan. Även t.ex. pensionerade präster är således behöriga att förrätta Cirka 3 300 befattningshavare inom andra trossamfund har vigselbehörighet. Härtill kommer antalet tingsrättsdomare som uppgår till ca 550. Resurserna för vigslar uppgår totalt till minst ca 11 300 befattningshavare. 7.5Registrering istället för vigsel? Den första frågan som bör besvaras är om vigsel kan ersättas med en enkel registrering. Enligt gällande rätt (4 kap. 1 och 2 §§ ÄktB) ingås ett äktenskap genom vigsel i närvaro av vittnen. Vid vigseln skall parterna sam- tidigt vara närvarande. De skall var för sig på fråga av vigselförrätta- ren ge till känna att de samtycker till äktenskapet. Vigselförrättaren skall därefter förklara att de är makar. När dessa moment i vigsel- förfarandet fullgjorts är äktenskapet ingånget och rättsverkningarna av det inträder. Momenten är de samma vare sig vigseln sker inom ett trossamfund eller i borgerlig ordning. Efterföljande registrering hos saknar däremot betydelse för äktenskapets upp- komst och rättsverkningar. Familjelagssakkunniga övervägde om själva regi- streringen hos folkbokföringsmyndigheten borde vara det konsti- tutiva momentet för äktenskapets uppkomst i stället för vigseln, men fann att vägande skäl talade mot en sådan ordning. Bland annat ansåg de sakkunniga att personlig inställelse hos folkbokför- ingsmyndigheten var nödvändig för att det skulle kunna säker- ställas att parternas överenskommelse om att ingå äktenskap fort- farande gällde vid registreringstillfället. För att dubbla förfaranden för dem som önskade kyrklig eller annan högtidlig inramning av äktenskapets ingående skulle kunna undvikas förordades istället ett anmälningsförfarande. En gemensam skriftlig anmälan skulle per- sonligen lämnas till den som hade utsetts att motta sådana anmäl- ningar, bl.a. tjänstemän hos vissa myndigheter, kommunala för- troendemän och befattningshavare inom trossamfund. Det konsti- tutiva momentet för äktenskapets uppkomst skulle enligt förslaget vara mottagarens godkännande av anmälningen. Par som så önska- de skulle därmed kunna få en religiös vigsel eller annan högtidlig inramning vid samma tillfälle som det rättsliga äktenskapet ingicks. Familjelagssakkunnigas förslag ledde emellertid inte till lagstiftning. Förslaget ansågs vara oförenligt med angående samtycke till, minimiålder för och registrering av äktenskap. Kon- ventionens krav att parternas samtycke till äktenskapet skall avges i vittnens närvaro var inte uppfyllt. Den praktiska skillnaden mellan det av de sakkunniga förordade anmälningsförfarandet, komplet- terat med en föreskrift om närvaro av vittnen vid anmälningstill- fället, och ingående av äktenskap genom vigsel ansågs så liten att det inte fanns anledning att ändra på dåvarande ordning.TPF13FPT En idé som har framförts bl.a. från vissa trossamfund är att registreringen skulle kunna gå till så att de blivande makarna efter hindersprövningen undertecknar ett kontrakt som bevittnas av två personer. Detta skulle kunna ske vid besök hos eller vid annat tillfälle, t.ex. under en vigselgudstjänst eller under en icke-religiös ceremoni, varpå dokumentet skickas till för registrering. Trossamfunden skulle kunna införa själva under- tecknandet av dokumentet i liturgin för vigselgudstjänsten. Man skulle därmed undgå olägenheten med dubbla förfaranden. Äkten- skapet skulle dock konstitueras först genom registreringen. Det har vidare framhållits att vigsel är ett religiöst begrepp samt att den kyrkliga vigseln har använts som förebild vid utformningen av den borgerliga vigseln. Om lagstiftaren väljer att övergå till en ordning där äktenskap endast kan ingås civilt bör det övervägas om termen vigsel fortfarande skall användas. Ytterligare en komplika- tion som påpekats är att vigseln inom vissa trossamfund är en litur- gisk handling som inte med gällande trosuppfattningar kan utföras i andra fall än när det är fråga om att förena en kvinna och en man i äktenskap. Inom t.ex. katolska kyrkan är vigseln dessutom ett sak- rament. Representanter för några trossamfund har därför gjort gällande att det bör användas en annan, neutral terminologi i lag- stiftningen även om en ordning med både vigsel inom trossamfund och borgerlig vigsel behålls. Vigselbegreppet skulle t.ex. kunna ersättas med ordet giftermål. Bedömning: Äktenskap bör fortfarande ingås genom en särskild ceremoni och inte genom registrering. Ordet vigsel bör behållas som benämning på ceremonin. 13TP PT Jfr avsnitt 3.2.1. Bör äktenskap ingås genom registrering eller vid en särskild ceremoni? Den av antagna angående samtycke till, minimiålder för samt registrering av äktenskap uppställer vissa krav beträffande formerna för ingående av äktenskap. Enligt konven- tionen skall ett äktenskap inte anses ingånget i laga ordning utan båda kontrahenternas av fri vilja avgivna samtycke. Samtycket skall avges av dem personligen efter vederbörlig kungörelse samt inför vigselmyndigheten och i vittnens närvaro i enlighet med vad som föreskrivs i lag.TPF14FPT En framtida lagstiftning om formerna för ingå- ende av äktenskap bör inte strida mot internationella för- pliktelser enligt konventionen, låt vara att äktenskapet numera inte föregås av något kungörelseförfarande. Om krav skall tillgodoses krävs således att båda parterna personligen kommer till vigselmyndigheten och i vittnens närvaro ger till känna att de vill ingå äktenskap. FN-kon- ventionen ställer därmed krav på ett visst muntligt förfarande. Genom förfarandet säkerställs frivilligheten i parternas överens- kommelse. En ordning som innebär att registreringen är avgörande för äktenskapets uppkomst förutsätter vidare att registreringen sker i nära anslutning till parternas inställelse hos vigselmyndig- heten. Det får nämligen inte råda något tvivel om att överenskom- melsen består för äktenskapets uppkomst. I annat fall finns det åtminstone en teoretisk risk för att en av parterna avlider eller inte längre vill ingå äktenskap. Det är vidare viktigt att parterna med en gång får klart för sig från vilken tidpunkt de är gifta med varandra. I praktiken innebär det sagda att vigselmyndigheten även måste vara registreringsmyndig- het, annars finns det risk att det dröjer innan äktenskapet träder i kraft. Hela förrättningen måste därför ske hos . Det är således inte förenligt med krav att blivande makar undertecknar en skriftlig överenskommelse i anslutning till en vigselgudstjänst eller annan äktenskapsceremoni som därefter skickas för registrering för att äktenskapet skall bli giltigt. Även om ett registreringsförfarande uppfyller nämnda krav finns det flera skäl talar emot en sådan ordning. Som redan framgått konstitueras äktenskapet genom själva vigselceremonin och inte vid en registrering. Samma ordning gäller i våra nordiska grannländer. En ändring skulle innebära ett paradigmskifte och att 14TP PT Jfr avsnitt 4.1.2. den nordiska rättslikheten bryts. Vidare förutsätter en övergång till berörda registreringsförfarande att äktenskap endast kan ingås i civil ordning. Att behålla vigsel inom trossamfund som man ersätter den borgerliga vigseln med registrering hos Skatte- verket är knappast något tänkbart alternativ. Den praktiska skillna- den mellan förfarandet vid borgerlig vigsel och en registrering enligt ovan är inte heller särskilt stor. Man vinner därför inte så mycket på att införa ett registreringsförfarande. Med hänsyn till att människor i allmänhet fäster stor vikt vid de förhållanden under vilka äktenskapet ingåsTPF15FPT kan ett registreringsförfarande dessutom uppfattas som en alltför långtgående förenkling av förfarandet. Vigselceremonin torde däremot vara väl förankrad bland allmän- heten. Par som önskar en högtidlig inramning av äktenskapets in- gående skulle dessutom vara tvungna att genomgå dubbla för- faranden. Man kan inte heller bortse från att det finns risk för rätts- förlust om registrering av någon anledning inte sker. Det kan tilläggas att alternativet att knyta uppkomsten av ett äktenskap till en anmälan istället för en vigsel har avfärdats i tidi- gare lagstiftningsärende. Flera av de skäl som anförts mot ett regi- streringsförfarande kan också anföras mot ett anmälningsförfar- ande. Det finns således inte heller förutsättningar att ersätta nu- varande vigselceremoni med ett anmälningsförfarande. Bör vigselbegreppet behållas? Vigsel som benämning på både den kyrkliga och borgerliga formen för ingående av äktenskap introducerades i lagstiftningen genom lag om äktenskapets ingående och upplösning. hade benämningen vigsel förbehållits den kyrkliga akten och haft en entydigt religiös innebörd. I förarbetena till lagen diskuterades om den föreslagna ändringen var lämplig med hänsyn till ordets religiösa ursprung. konstaterade att ordet vigsel i lag- förslaget användes i en betydelse som avvek från dess språkliga och historiska innebörd och var ny för svenskt lagspråk. I det allmänna språkbruket användes emellertid termen vigsel även beträffande den borgerliga formen. Enligt utskottet gick denna språkbildning inte att hejda. En enhetlig beteckning för de båda formerna för äktenskapets ingående ansågs vidare vara av vikt för lagstiftningen. 15TP PT Jfr avsnitt 6.4 om allmänhetens syn på nuvarande och framtida former för ingående av äktenskap. Begreppsändringen syftade nämligen också till att motverka före- ställningen att ett äktenskap som ingåtts i borgerlig form skulle ha ett lägre värde än ett som slutits med kyrkans medverkan.TPF16FPT Ordet vigsel har sålunda använts i lagstiftningen som gemensam beteckning på den ceremoni genom vilken äkten- skap ingås, oavsett om ceremonin genomförs hos ett trossamfund eller i civil ordning. Denna användning är väl förankrad i det allmänna rättsmedvetandet och torde också ha fått fullt genom- slag i allmänt språkbruk. I t.ex. beskrivs vig- sel som det förfarande varigenom äktenskap ingås. Vigselbegreppet används således inte längre i strikt religiös bemärkelse i dagligt tal. Att , , avvika från etablerat språkbruk och införa en helt ny terminologi i lagstiftningen skulle framstå som oförklarligt och svårförståligt. Det skulle sannolikt också dröja länge innan ett nytt begrepp skulle vinna allmän acceptans. Det ligger närmast till hands att anta att allmänheten skulle fortsätta att använda vigselbegreppet på samma sätt som . Om vigsel ersätts med ett annat ord skulle dessutom vissa andra uttryck såsom t.ex. vigselring förlora sin vedertagna betydelse. Det kan ifrågasättas om det likväl finns skäl att byta ut ordet vigsel i lagstiftningen, främst om nuvarande ordning med både vigsel inom trossamfund och borgerlig vigsel behålls. Möjligen skulle en ändrad terminologi underlätta för ett trossamfund som inte är berett att viga två kvinnor eller två män under en vigselgudstjänst, men som däremot skulle kunna tänka sig att anordna en annan liturgisk akt för sådana par som innehåller de moment som konstituerar ett civilrättsligt giltigt äktenskap. I övriga fall skulle ändringen emel- lertid inte få någon praktisk betydelse. Det förhållande att vissa trossamfund lägger en annan innebörd i ordet vigsel än lagstiftaren får dessutom i första hand konsekvenser om det införs en skyldig- het för dem att viga par med samma kön.TPF17FPT Enligt min mening finns det inte tillräckliga skäl att frångå etable- rat språkbruk. Ordet vigsel bör därför behållas som benämning på den ceremoni varigenom äktenskap ingås. 16TP PT Lagberedningens betänkande s. 282 och lagutskottets utlåtande nr 1915 s. 31. 17TP PT Jfr avsnitt 7.8. 7.6Bör nuvarande system med valfrihet mellan vigsel inom trossamfund och borgerlig vigsel behållas? Civiläktenskap med allmän valfrihet mellan kyrklig och borgerlig vigsel infördes . Denna princip har inte undergått några större förändringar. Frågan om det bör införas en ordning med obligatoriskt civiläktenskap har varit föremål för diskussion . För en ändring har bl.a. anförts att en sådan ordning på ett klarare sätt ger uttryck för äktenskapet som en rent borgerlig angelägenhet. har också principen om statens neutralitet i religiösa frågor åberopats som skäl. Mot en förändring har främst praktiska skäl anförts, särskilt mot bakgrund av att vigsel inom trossamfund har använts i stor omfattning. Det har också påpekats att rådande ordning är väl förankrad hos allmänheten och tillgodoser den enskildes valfrihet. En närmare redogörelse för frågans tidigare behandling finns i avsnitt 3.2.1. som har uttalat sig vid utredningens hearings är positiva till att behålla sin nuvarande behörighet att företräda det allmänna vid ingående av äktenskap, dock under förutsättning att de inte åläggs en vigselplikt. Exempelvis vill behålla sin vigselrätt som den anser är en del av folkkyrkotraditionen. Kyr- kan är inriktad på att betjäna samhället och skulle svika människors önskemål om den intog en annan inställning. För vissa trossam- fund, såsom den katolska kyrkan och ortodoxa kyrkor, synes dock frågan vara av underordnad betydelse. Bedömning: Nuvarande system med valfrihet mellan vigsel inom trossamfund och borgerlig vigsel bör behållas. Nuvarande ordning med valfrihet mellan vigsel inom trossamfund och borgerlig vigsel har funnits i och är väl förankrad hos allmänheten. Båda vigselformerna är vanligt före- kommande, även om antalet äktenskap som ingås genom vigsel in- om trossamfund är högre än de som ingås i borgerlig ordning. denna bakgrund bör man inte utan starka skäl övergå till ett system med enbart borgerlig vigsel. En sådan ordning ger i och för sig på ett klarare sätt uttryck för äktenskapet som ett rent civilrättsligt förhållande. Även det faktum att numera har skilts från staten samt den allmänna principen om statens neutralitet i religiösa frågor kan anföras som skäl för att trossamfunden inte bör har kvar sin behörighet att företräda det allmänna vid ingående av äktenskap. Det finns också flera europeiska länder vars lagstiftning endast tillåter att äktenskap ingås i civil ordning. Såvitt framkommit vid utredningens studie- besök, bl.a. i och , finns det inte några på- tagliga olägenheter med ett sådant system. En nackdel är emellertid att i så fall kommer att skilja sig från övriga nordiska länder där det finns valfrihet mellan vigsel inom trossamfund och borgerlig vigsel. Hänsyn bör också tas till den allmänna opinionen i frågan. Av den undersökning som har utfört på upp- drag av utredningenTPF18FPT framgår att en majoritet av befolk- ning i åldern 20–() vill behålla nuvarande ordning med valfrihet mellan vigsel inom trossamfund och borgerlig vigsel. föredrar en ordning med enbart borgerlig vigsel. Resterande har ingen åsikt i frågan eller så spelar den inte någon roll för dem.