sou · GVB390 · 2008-01-01 00:00:00 — Tvärtom var det som, i stället för att spring- ande ta sig från platsen, valde att ge sig in i närkamp med i syfte att komma åt sin moped och bege sig bort med den. Av betydelse är slutligen det sätt på vilket dödats. Av det rättsmedicinska utlåtande som åberopats i målet framgår att kropp företett ett stort antal stick- och skärskador bl.a. på bröstet, på ryggen, på bålens vänstra sida, på vänstra armen och i bakhuvudet. Även om angreppet med kniv kan antas ha varit relativt kortvarigt, visar de iakttagelser som gjorts på kropp att detta angrepp utförts med stor brutalitet och innefattat ett stort antal hugg eller stick riktade mot flera olika delar av kroppen. En samlad bedömning av dessa olika omständigheter leder till att påföljden, som hovrätten och tingsrätten funnit, bör bestämmas till fängelse på livstid. Två justitieråd var skiljaktiga. De anförde inledningsvis att när en tjuv i samband med inbrott dödar någon som försöker avstyra in- brottet eller återta det stulna, får omständigheterna anses vara sådana att gärningen – även om den varit oplanerad eller eljest mindre grov – regelmässigt ska rubriceras som mord. Vid valet mellan fängelse på livstid och ett tidsbestämt straff borde det be- aktas att inbrottsmomentet vägs in redan vid brottsrubriceringen. Utgångspunkten borde enligt minoriteten vara att livstidspåföljden förbehålls de kvalificerade morden, såsom mord som planerats, ut- förts med särskild grymhet, skördat mer än ett offer eller som annars innefattat moment som gör att de framstår som särskilt grova. De menade att gärningen vid en samlad bedömning inte kunde anses innefatta en sådan särskild grymhet eller sådana andra kvalificer- ande moment att den förskyllde livstids fängelse. Påföljden borde därför bestämmas till fängelse . NJA 2002 s. 116 berövade sin hustru livet genom att med kraft tilldela henne två knivstick. Tingsrätten dömde för mord till fängelse . I dom- skälen konstaterade tingrätten att levt under stark press med uppslitande gräl (med hustrun) och stor arbetsbörda, att uppenbarligen var utmattad och ur balans samt att ett rättspsykiatriskt utlåtande talade för att be- funnit sig i ett psykiskt undantagstillstånd. Dessa omständigheter kunde möjligen enligt tingsrätten tala i mildrande riktning. Över- fallet hade dock varit oprovocerat, dödandet hade skett på ett brutalt sätt och Hindiyeh S hade varit helt hjälplös. Detta, samman- taget med att gärningen förövats mot en närstående, medförde enligt tingsrättens bedömning att gärningen inte kunde bedömas som mindre grov. Hovrätten ändrade tingsrättens dom och bedömde gärningen som dråp samt bestämde påföljden till fängelse . Hovrätten anförde som försvårande omständigheter att gärningen riktat sig mot en nära anhörig, att det varit fråga om ett oprovocerat överfall, att Hindiyeh S varit helt hjälplös samt att även vid tidigare tillfällen utövat våld mot henne. För att brottet skulle bedömas som mindre grovt talade enligt hovrätten att det såvitt framkommit inte föregåtts av någon planering och att något utrymme för döds- ångest därför knappast hade funnits. Även det förhållandet att vid gärningstillfället led av en psykisk störning, vilket främst beaktades vid bedömningen av brottets straffvärde, borde enligt hovrättens bedömning ha viss betydelse för brottets rubricering. Vid en samlad bedömning fann hovrätten att gärningen var att bedöma som dråp. Vid straffmätningen beaktades psykiska till- stånd vid gärningen. Två ledamöter var skiljaktiga och fastställde tingsrättens dom. ändrade hovrättens dom och dömde för mord till fängelse . I sina domskäl uttalade Högsta dom- stolen bl.a. följande. När det gäller gärning finns det som tingsrätten och hov- rätten angett omständigheter som talar både för och emot att brottet skall anses som mindre grovt. Till de förra hör främst att han levde under stark press på grund av misshälligheter i äktenskapet med Hindiyeh S, att han vid gärningstillfället var utmattad och ur balans och enlig den rättspsykiatriska utredningen då uppvisade en aladaptiv stressreaktion, som närmast motsvarade en djup reaktiv kris, samt att knivhuggen skedde hastigt och utan planering. För att brottet inte skall anses som mindre grovt talar å andra sidan att handlade utan provokation samt att Hindiyeh S var helt skyddslös och att hon var närstående till honom. En samlad bedömning leder till slutsatsen att de omständigheter som talar i mildrande riktning inte har den styrka att de bör föranleda att brottet bör bedömas som mindre grovt. skall alltså dömas för mord. Påföljden bör då bli det av tings- rätten bestämda straffet. NJA 2007 s. 194 berövade sin sovande sambo livet genom att tilldela henne ett kraftigt knivhugg i ryggen, varvid hon hamnade på rygg på golvet, samt därefter ta ett strypgrepp om hennes hals. Bakgrunden till dådet var att , sedan han funnit bilder med sexuell anspelning i mobiltelefon, misstänkte att var otrogen mot honom. Tingsrätten dömde för mord till fängelse på livstid. I påföljdsfrågan konstaterade tingsrätten att hade gett sig på en sovande närstående ung kvinna, mor till hans två yngsta barn, i parets gemensamma hem i nära anslutning till de rum i vilka fyra små barn låg och sov, att han med en stor kniv hade åstad- kommit ett kraftigt hugg som varit den direkta orsaken till döden samt att den efterföljande strypningen hade förstärkt intrycket av ett ytterst våldsamt och hänsynslöst handlingssätt. Påföljden borde därför enligt tingsrättens bedömning bestämmas till fängelse på livstid. Hovrätten ändrade tingsrättens dom på så sätt att påföljden bestämdes till fängelse . I domskälen anförde hovrätten att annat inte hade framkommit än att händelseförloppet varit relativt snabbt och att sannolikt inte hann uppfatta vad som skulle inträffa samt att för brottet befann sig i en psykisk kris som sannolikt inte saknat betydelse för händelse- förloppet. Hovrätten fann vid övervägande av samtliga omständig- heter att brottet inte kunde anses präglat av sådan särskild hänsyns- löshet att påföljden borde bestämmas till fängelse på livstid. Hovrättens domslut fastställdes av . Såvitt avser valet mellan fängelse eller på livstid anförde följande. Vad HD uttalade i NJA 1985 s. 510 beträffande straffmätningen för mord får anses innebära att påföljden inte i regel bör vara fängelse på livstid utan att en friare bedömning bör göras vid valet av påföljd. I NJA 1999 s. 531 anförde domstolen att det av straffbestämmelsen i 3 kap. 1 § BrB inte framgår vad som skall vara den normala påföljden för mord utan att valet mellan tidsbestämt straff och livstidsstraff måste grundas på en samlad bedömning av omständigheterna i varje särskilt fall. Såvitt kan utläsas av tillgänglig statistik har antalet morddomar varit relativt . En skillnad, om man jämför morddomar med sådana domar –2004, är att antalet livstidsstraff från att ha varit lägre än antalet tidsbestämda straff numera har blivit högre (jfr prop. 2005/06:35 s. 13). Detta gäller enligt uppgifter från Brottsföre- byggande rådet i än högre grad beträffande mord på närstående. Det kan vidare anmärkas att det inte bara har varit en utveckling mot en större andel morddomar med livstidsstraff utan också en skärpning av den påföljd som i realiteten följer av ett sådant straff. Regelmässigt har livstidsstraff genom beslut av regeringen om nåd omvandlats så att straffet tidsbestäms. , då BrB trädde i kraft, fram till och med tidsbestämdes livstidsstraff (som i det klart dominerande antalet fall måste ha avsett mord) genom nåd till 12–fängelse. har regeringen, med något undantag, i stället bestämt fängelsestraff på 18–. Det betyder att den förutsebara konsekvensen av att ett livstidsstraff utdöms generellt sett är en annan än vad den var . (Se SOU 2002:26 s. 202 f. och statistik för nådeärenden på i uppdatering .) Med hänsyn till det anförda och till att mord avser fall av uppsåtligt dödande som inte rubriceras som dråp därför att de inte är mindre grova brott bör vid straffmätningen för mord livstidsstraffet förbe- hållas de allvarligaste fallen. Enbart det att mordet i det nu aktuella fallet begåtts med kniv mot en skyddslös närstående i hennes hem motiverar inte att straffet skall bli fängelse på livstid. Inte heller en samlad bedömning av alla omständigheterna i målet ger anledning till att döma till livstidsstraff. Hovrättens domslut skall därför fastställas. I samband med ett bostadsinbrott berövade fastighetsägaren livet genom att slå ett flertal slag mot huvudet och halsen på henne med ett avsågat hagelgevär. Flertalet slag utdelades sedan fallit omkull på golvet. Slagen, som utdelades med gevärets metalldel, hade sådan kraft att geväret bröts i två delar. Tingsrätten dömde för mord till fängelse . Såvitt gäller rubriceringsfrågan anförde tingsrätten att brottet inte kunde anses som mindre grovt, då gärningen begåtts på ett brutalt sätt i bostad till vilken olovligen berett sig tillträde. Hovrätten ändrade påföljden till fängelse på livstid. Enligt hov- rättens bedömning fanns det inte några omständigheter som kunde medföra att brottet var att anse som mindre grovt. Hovrätten an- förde vidare att de omständigheter under vilka brottet begåtts – främst den grymhet som visat, i förening med att gärningen skett i samband med att han överraskats av vid inbrott i hennes bostad – var sådana att påföljden borde bestämmas till fängelse på livstid. överklagade hovrättens dom till , som beslutade att inte meddela prövningstillstånd. berövade sin hustru, , livet genom att dels slå henne i huvudet och på kroppen med en hammare, dels sticka henne i ansiktet, på halsen, i hjärttrakten och på kroppen i övrigt med en skruvmejsel. Upprinnelsen till gärningen var att fattat misstankar om att varit otrogen mot honom, vilket enligt uppgift från bekräftat sedan han på- börjat misshandeln av henne. Tingsrätten dömde för mord till fängelse och förordnade att han skulle utvisas ur riket med förbud att återvända . Tingsrätten anförde att händelseförloppet inte varit helt kortvarigt, att i en utsatt och helt underlägsen belägenhet på alla sätt försökt freda sig mot angreppen, att hon under dessa omständigheter måste ha försatts i en situation som varit ägnad att inge henne svår dödsångest, att hon bragts om livet med kraftigt övervåld, samt att visat hänsynslös likgiltighet för vad hans handlande kunnat innebära för parets tre barn i rummet intill. Mot bakgrund härav fann tingsrätten att brottet, trots att fick anses ha handlat i hastigt mod och begått brottet under inflytande av själslig abnormitet som inte var av så djup- gående natur att den måste anses jämställd med sinnessjukdom, inte var att anse som mindre grovt. Med hänsyn till sinnestillstånd vid brottet och det förhållandet att han även ut- visades ur bestämde tingsrätten påföljden till fängelse . överklagade till hovrätten, varvid han bl.a. invände att en gärning som innebär att en äkta man berövar sin otrogna hustru livet inte betraktas som särskilt allvarlig i hans hemland , och att det vid brottsrubricering och straffmätning borde tas rimlig hänsyn till detta. Hovrätten fann inte anledning att från- gå den bedömning som tingsrätten gjort i fråga om brottsrubricer- ingen och anförde vidare att någon annan påföljd än ett fängelse- straff inte kunde komma i fråga för vidkommande. De omständigheter som anfört som förmildrande var enligt hovrättens mening, oavsett vad libanesisk rätt kan antas innehålla om gärningar av ifrågavarande slag, inte tillräckliga för att gå under straffminimum för mord. berövade L livet genom att tilldela honom kraftiga slag i skallens nackregion med en köksstol. Tingsrätten dömde för mord till fängelse på livstid. I rubriceringsfrågan anförde tingsrätten att gärningen, med beaktande av att det rört sig om flera kraftiga slag och då det fick anses ute- slutet att L provocerat på annat sätt än att ha nekat honom sprit och eventuellt pengar, inte kunde bedömas som mindre all- varlig. Tingsrätten anförde vidare att uppvisat särskild grymhet, att gärningen begåtts mot en sjuk och kraftlös person som inte haft möjlighet att försvara sig i dennes hem, samt att inte varit utsatt för någon psykisk stress eller provokation. Med hänsyn till dessa omständigheter fann tingsrätten att det inte fanns skäl att frångå normalpåföljden för mord, livstids fängelse. Hovrätten ändrade tingsrättens dom på så sätt att påföljden bestämdes till fängelse . Hovrätten konstaterade att gärningen innefattat ett mycket kraftigt, såvitt framkommit helt oprovocerat, våld mot en liggande svårt berusad och i det närmaste försvarslös person i dennes hem samt att brottet därför inte kunde bedömas som mindre grovt. När det gäller straffmätningen hänvisade hovrätten bl.a. till rättsfallet NJA 1985 s. 510 och anförde följande. Med hänsyn till vad som sagts framstår ett livstidsstraff som den påföljd som bör väljas för mord när omständigheterna är försvårande, såsom när brottet föregåtts av noggrann planering eller skett inom ramen för organiserad brottslighet eller präglats av särskild hänsyns- löshet och råhet avsedd att tillfoga offret svårt lidande. I annat fall bör ett tidsbegränsat straff fastställas. Utredningen ger vid handen att i ett tillstånd av påtaglig alkoholberusning, visserligen använt ett kraftigt övervåld mot ett skyddslöst offer, men att händelseför- loppet – från det att slagen utdelades till dess att offret förlorade med- vetandet – med hänsyn till skadebilden rimligen måste ha gått tämligen snabbt, vilket också bekräftas av vad ett sakkunnigt vittne (rätts- läkare) uppgett. Utredningen ger inte stöd för annat än att gärningen begåtts i hastigt mod och under inflytande av en våldsam aggression vars orsaker ej kunnat klarläggas. Vid avvägning av nu anförda omstän- digheter finner hovrätten att brottet inte kan anses präglat av ett så av- sevärt mått av hänsynslöshet att påföljden bör bestämmas till fängelse på livstid. Övervägande skäl talar i stället för en tidsbestämd påföljd. KN berövade sin före detta hustru livet genom att skjuta henne i halsen och huvudet med ett hagelgevär. Tingsrätten dömde KN för mord till fängelse . I påföljds- frågan anförde tingsrätten bl.a. följande. Påföljden för mord skall bestämmas till fängelse eller på livstid. Vad som talar för att välja fängelse på livstid är – som åklagaren framhållit – att KN visat stor beslutsamhet att genomföra sitt beslut sedan han bestämt sig för att ta livet av . Han har använt ett mycket grovt våld genom att använda ett hagelgevär, avlossa detta på kort avstånd och sikta mot huvudet. DN måste enligt tingsrättens bedömning dessutom ha insett att han stod i begrepp att döda henne. Omständigheterna är nämligen sådana att det framgår att hon var på flykt genom lägenheten. Hon måste mot denna bakgrund ha känt en stark dödsångest. KN har därefter skjutit henne snett bakifrån. KN är gammal. Mot denna bakgrund och då döds- skjutningen inte föregåtts av någon längre planering anser tingsrätten att påföljden ändå bör kunna stanna vid fängelse . I samma riktning talar att KN, såsom han upplevt det, uppfattat att han utsatts för en allvarlig kränkning av och därför befunnit sig i en sinnes- stämning som gjort det svårt för honom att besinna sig. Påföljden bör alltså bestämmas till fängelse . Hovrätten ändrade tingsrättens dom på så sätt att påföljden be- stämdes till fängelse . Vid bedömningen av hur brottet skulle rubriceras anförde hovrätten bl.a. följande. Av KN:s berättelse framgår vidare att DN, som varit kraftigt alkohol- påverkad, efter det att hon väckt honom gjort uttalanden som KN uppfattat som mycket provocerande. KN har därefter hämtat sitt hagelgevär, laddat det och på kort avstånd skjutit DN med ett skott snett bakifrån. KN har således, efter det att han upplevt att han blivit utsatt för en allvarlig kränkning, handlat oöverlagt och i hastigt mod. Händelseförloppet har varit mycket kortvarigt och utredningen ger inte belägg för att DN hunnit uppfatta vad som skulle inträffa innan det direkt dödande skottet avlossades. De angivna omständigheterna talar med styrka för att brottet bör anses som mindre grovt. Å andra sidan har DN, på samma sätt som flertalet mordoffer, befunnit sig i en skyddslös situation. Detta, liksom det förhållandet att hon och KN var närstående, talar för att brottet skall bedömas som mord. Hovrätten har uppfattat Högsta domstolens praxis på det sättet att när fråga är om uppsåtligt dödande av närstående saknas i stort sett utrymme för att bedöma ett sådant brott som dråp (jfr NJA 1989 s. 97, NJA 1994 s. 310 och NJA 2002 s. 116). Mot bakgrund härav finner hovrätten, liksom tingsrätten, att brottet bör bedömas som mord. Efter att ha redogjort för rättspraxis i fråga om valet mellan tids- bestämt straff och livstidsstraff anförde hovrätten följande. Vid en sammanvägning av omständigheterna i förevarande fall anser hovrätten att det vid bedömningen av straffvärdet saknas tillräckliga skäl att frångå ett tidsbestämt straff. Straffvärdet av brottet motsvarar således enligt hovrättens bedömning fängelse . Vid straffmät- ningen skall enligt 29 kap. 5 § första stycket 6 i mildrande riktning beaktas KN:s höga ålder, . Med hänsyn härtill föreligger enligt hovrättens mening särskilda skäl att döma till ett lindrigare straff än vad som är föreskrivet för brottet. Påföljden bör bestämmas till fängelse . MR berövade KA livet genom att skjuta honom i bröstet med ett kulgevär. hade MR tillsammans med en kamrat tillgripit en bil samt ett stort antal vapen och en betydande mängd ammunition. MR och kamraten jagades av polis och uppsökte KA:s fastighet i syfte att tillgripa en ny flyktbil. Sedan KA kommit ut från fastigheten försökte MR och kamraten genom vapenhot till- tvinga sig KA:s bilnycklar. KA tog tag i MR:s vapen och när kamp uppstod om vapnet avlossade MR ett skott mot KA. Tingsrätten dömde MR för bl.a. mord till fängelse på livstid. I rubriceringsfrågan anförde tingsrätten bl.a. att förfarandet hade varit brutalt och hänsynslöst, att KA måste ha känt dödsskräck samt att MR haft tid att besinna sig och avbryta sitt förehavande. Tingsrättens konstaterade vidare att det inte hade framkommit några omständigheter som utgjorde tillräckliga skäl att frångå livs- tidsstraff. På grund härav, och med hänsyn till att MR också gjort sig skyldig till bl.a. ett grovt rån med mycket högt straffvärde, bestämdes påföljden till fängelse på livstid. Hovrätten delade tingsrättens bedömning att gärningen var att bedöma som mord, men ändrade påföljden för den samlade brotts- ligheten till fängelse . I domskäl anfördes att utgångspunkten är att livstidspåföljden förbehålls de kvalificerade morden. Med hänvisning till att mordet på KA var oplanerat och föregicks av ett kort händelseförlopp, där KA:s vägran att trots vapenhot lämna ut bilnycklarna uppenbarligen överraskat MR och dennes kamrat, samt att gärningen inte utfördes med någon särskild grymhet och att döden torde ha inträffat tämligen omgående, fann hovrätten att gärningen inte kunde anses innefatta sådana kvalificerande moment att påföljden skulle bestämmas till livstids fängelse. IK berövade sin pojkvän KV livet genom att förmå honom att dricka en dryckesblandning innehållande en dödlig dos butandiol. Tingsrätten dömde IK för mord till fängelse (omfattande även bedrägeri). Hovrätten fastställde tingsrättens dom såvitt här är ifråga och anförde i fråga om påföljden bl.a. följande. Av 3 kap. 1 § framgår inte vad som skall vara den normala påföljden för mord, utan valet mellan tidsbestämt straff och livstids- straff måste grundas på en samlad bedömning av omständigheterna i varje särskilt fall (NJA 1999 s. 531). De omständigheter som i praxis synes vara aktuella att beakta vid bestämmandet av påföljden torde vara grymhet, förslagenhet, främjande av annat brott, omfattande brottslighet och faktorer hänförliga till gärningsmannens person. När det gäller den sistnämnda omständigheten kan det vara fråga om gärningsmannens tidigare brottslighet och farlighet, själslig abnormitet och farlighet eller gärningsmannens ålder. (Se ; Fängelse på livstid – lagens strängaste straff, en uppsats från 1989). Vad som i detta fall särskilt talar för livstids fängelse är enligt hov- rättens mening att brottet föregåtts av planering och utförts med viss förslagenhet såtillvida att dödandet skett på ett sätt som varit svårt att upptäcka. I samma riktning talar att brottet riktat sig mot en när- stående och i dennes eget hem. I motsatt riktning talar att utredningen inte närmare klarlagt om tillvägagångssättet vid dödandet av KV med- fört någon plåga eller dödsångest Vad som framför allt talar mot att påföljden bestäms till livstids fängelse är emellertid IK:s ålder vid mordtillfället. Även om hon då var , vilket enligt 29 kap. 7 § andra stycket krävs för att någon över huvud taget skall kunna dömas till livstids fängelse, måste det beaktas att denna gräns då endast överskridits med . Detta bör enligt hovrättens mening väga tungt i sammanhanget. Vid en samlad bedömning anser därför hovrätten i likhet med tingsrätten att fängelsestraffets längd kan stanna vid . Två ledamöter var skiljaktiga och ville bestämma påföljden till fängelse på livstid. Beslut i ärenden om tidsbestämning av livstidsstraff Nedanstående tabell visar omständigheterna i och utfallet av de ärenden om omvandling av livstidsstraff som har prövat i sak. 1TP PT Avser sådan misskötsamhet som enligt domstolarnas bedömning påverkat bedömningen av omvandlingsansökan. 2TP PT Enligt domstolarnas bedömning. 3TP PT I graderingen låg, medelhög och hög. 4TP PT Mord, 24 fall av grovt bedrägeri, häleri, grovt häleri, medhjälp till bokföringsbrott, grovt brott, i minst tio fall, medhjälp till grov förskingring, medhjälp till grovt skattebedrägeri i minst tio fall, grovt rattfylleri och hastighetsöverträdelse. 5TP PT Mord, häleri, skyddande av brottsling, narkotikabrott och olaga vapeninnehav. 6TP PT Mord, tillgrepp av fortskaffningsmedel, dopningsbrott, olaga vapeninnehav och olaga inne- hav av ammunition. Ja, men i (i två fall) 7TP PT Mord, försök till mord, förberedelse till mord, allmänfarlig ödeläggelse, förberedelse till allmänfarlig ödeläggelse och missbruk av urkund. 8TP PT Tiden för överklagande löper ut . 2.Från socialbidrag till arbete. 3.Föräldraskap vid assisterad befrukt- ning. – en myndighet för säkerhet och skydd inom transportområdet. 5.Summa summarum – en fristående myndighet för utredning av anmälningar om brott av poliser och åklagare? Ett aktivt stöd i rättsprocessen. 7.Den nya inskrivningsmyndigheten. 8.Nya förutsättningar för ekobrotts- bekämpning. 9.Svenskan i världen. 10.Hållbar samhällsorganisation med utvecklingskraft. 11.Regional utveckling och regional samhällsorganisation. 12.Hälso- och sjukvården. 13.Staten och kommunerna – uppgifter, struktur och relation. 14.Renovering av bostadsmarknad efterlyses! Om ungas möjligheter till en egen bostad. Rapport nr 1: Om bara någon kunde säga vad jag ska göra för att få en bostad så skulle jag göra det. Rapport nr 2: Måste man ha tur? Studier av yngre på bostadsmarknaden i svenska städer. Rapport nr 3: Effektiv bostadsservice och förmedling av bostäder – ur ett dubbelt användar- perspektiv. Rapport nr 4: Unga vuxna på bolånemarknaden. 15.Stöd för framtiden – om förutsättningar för jämställdhetsintegrering. Goda råd om jämställdhetsintegreringen. En idébok för chefer och strateger. för jäm- ställdhetsintegrering. 16.Ändrad könstillhörighet – förslag till ny lag. 17.Äktenskap för par med samma kön. 18.Arbetsmarknadsutbildning för bristyrken och insatser för arbetslösa ungdomar. 19.Friskare tänder – till rimliga kostnader. 20.Administrativa sanktioner på yrkesfiskets område. 21.GMO-skador i naturen och försäkringar. 22.Skyddet för den personliga integriteten. Kartläggning och analys. 23.Genomförande av tredje penningtvätts- direktivet. 24.Veterinär fältverksamhet i nya former. 25.Plats för tillväxt? 27.Auktorisation av patentombud. 28.Tydliga mål och kunskapskrav i grund- skolan.