sou · GWB354 · 2008-05-16 00:00:00 — Se även Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen, för arbetslöshetskassor – försäkringsrättsliga bestämmelser, uppslag 12 s. 3. Vilka ska betala avgift? De utbetalningar som omfattas av begreppet pension i utgörs av tjänstepension och förtida uttag av folkpension och tilläggspension samt andra typer av ersättningar som har karaktär av pension till följd av förvärvsarbete. En avgörande faktor för att en ersättning ska anses utgöra pension i ALF:s bemärkelse är således att den lämnats till följd av förvärvsarbete. I 10 kap. 5 § inkomstskattelagen (1999:1229) finns det en skat- terättslig definition av begreppet pension som är vidare än ALF:s definition och som även omfattar ersättningar som inte lämnas till följd av förvärvsarbete. Enligt inkomstskattelagens definition avses med pension bl.a. ersättningar i form av inkomstgrundad ålders- pension (inkomstpension, tilläggspension och premiepension), premiepension till efterlevande, garantipension och efterlevande- pension enligt vissa angivna lagar, ersättningar som utgår på grund av tidigare tjänst på annat sätt än genom försäkring, ersättningar som utgår på grund av pensionsförsäkring eller återköp av sådan försäkring samt ersättningar som betalas ut från pensionssparkon- toTPF88FPT. Som pension i skatterättslig mening räknas alltså utbetalning såväl från privat pensionsförsäkring, för vilken den skattskyldige själv svarat för premien, som från tjänstepensionsförsäkring, för vilken arbetsgivaren svarat för premien. Vid de kontakter jag haft med har framkommit att verket får sådana uppgifter om gjorda utbetalningar att det kan konstateras att en utbetald ersättning utgör pension i inkomstskat- telagens bemärkelse, men att verket saknar möjlighet att urskilja om t.ex. en utbetalning från pensionsförsäkring är hänförlig till en privat försäkring eller till en försäkring som arbetsgivaren betalat premien för. Jag anser att detta innebär att en bestämmelse om undantag från avgiftsskyldighet för den som fått pension med visst belopp bör knyta an till inkomstskattelagens definition av begrep- pet pension. Att några personer med så hög pension att de helt kan försörja sig på den kan komma att slippa betala arbetslöshetsför- säkringsavgift för ett avgiftsår, trots att den pension de fått inte skulle ha medfört avdrag från dagpenningen enligt arbetslöshets- försäkringen, måste emellertid accepteras om man vill undvika att nya uppgiftsskyldigheter införs för många. Den som faktiskt fått arbetslöshetsersättning under avgiftsåret kommer dock alltid att få betala arbetslöshetsförsäkringsavgift. 88TP PT I 58 kap. IL finns det bestämmelser om vad som avses med begreppen pensionsförsäkring och pensionssparkonto. Vilka ska betala avgift? Jag föreslår alltså att den som under avgiftsåret fått pension som avses i 10 kap. 5 § inkomstskattelagen som uppgått till minst 260 gånger den högsta dagpenningen – 260 gånger eller – inte ska vara skyldig att betala arbetslös- hetsförsäkringsavgift för . 9.5.4Den som kan antas sakna betalningsförmåga En annan situation när undantag från avgiftsskyldigheten för ett avgiftsår bör kunna medges är när en person haft så låga intäkter att han eller hon inte kan anses ha råd att betala arbetslös- hetsförsäkringsavgift. En bestämmelse som tar sikte på dessa fall kan enligt min bedömning lämpligen utformas på så sätt att undantag medges när summan av en persons överskott i inkomst- slagen tjänst och näringsverksamhet för avgiftsåret inte överstigit 1,5 prisbasbelopp (dvs. En person som faktiskt fått arbetslöshetsersättning under någon del av avgiftsåret kommer dock alltid att få betala arbetslöshetsförsäkringsavgift (se avsnitt 9X .3.6)X . Med tanke på att syftet är att undanta personer som saknar betalningsförmåga har jag övervägt om även överskott i inkomst- slaget kapital och förmögenhet bör beaktas. Med hänsyn till att förmögenhetsbeskattningen avskaffats och att det kan förväntas leda till att inte eller något annat organ kommer att ha tillförlitliga och lätt tillgängliga uppgifter om en persons samlade förmögenhetTPF89FPT har jag kommit fram till att förmögenhet inte bör beaktas. Om överskott i inkomstslaget kapital beaktas, skulle det innebä- ra att en avgiftsskyldig som under ett avgiftsår inte haft andra intäkter än kapitalinkomster skulle kunna få betala arbetslöshets- försäkringsavgift för det året enbart baserat på dessa, under förutsättning att de överstigit prisbasbeloppet. Enligt huvudregeln i 42 kap. 1 § inkomstskattelagen ska ränte- inkomster, utdelningar, inkomster vid uthyrning av privatbostäder och alla andra inkomster på grund av innehav av tillgångar samt kapitalvinster tas upp som intäkt av kapital, allt i den mån inkoms- terna inte ska hänföras till inkomstslaget näringsverksamhet. Det saknar betydelse om intäkterna är löpande eller tillfälliga. 89TP PT Jämför Slopad kontrolluppgiftsskyldighet om tillgångar och skulder, m.m., promemoria från . Vilka ska betala avgift? utdelning avses bl.a. utdelning på aktier och på andelar i ekonomis- ka föreningar. Utdelning behöver inte ske i form av pengar, utan kan även bestå av värdehandlingar, exempelvis obligationer eller aktier i andra bolag, eller undantagsvis av andra tillgångar. Med kapitalvinst avses bl.a. vinst vid icke yrkesmässig avyttring av tillgångar. Med avyttring avses enligt 44 kap. 3 § inkomstskattela- gen försäljning, byte eller därmed jämförlig överlåtelse av egendom. I vissa fall kan uppskov med beskattningen medges. Bland annat gäller detta om den skattskyldige avyttrar sin privatbostadsfastighet eller privatbostadsrätt och förvärvar en annan bostad, under förutsättning att vissa i lagen angivna villkor är uppfyllda. Över- skott i inkomstslaget kapital beskattas med en statlig skatt om . Som intäkt i inkomstslaget kapital betraktas alltså en hel del transaktioner som innebär att den skattskyldige tillförs annat än pengar, som direkt skulle kunna användas för att betala arbetslös- hetsförsäkringsavgiften. Överskott i inkomstslaget kapital är således inte en särskilt bra indikator på att en avgiftsskyldig har förmåga att betala arbetslöshetsförsäkringsavgift för ett visst avgiftsår. Dessutom torde bestämmelserna om uppskov med beskattning vid bostadsbyte kunna medföra att en skattskyldig som beviljats sådant uppskov inte skulle bli skyldig att betala arbetslös- hetsförsäkringsavgift för ett visst avgiftsår, medan en skattskyldig som inte uppfyllt villkoren för uppskov, vid i övrigt lika förutsätt- ningar, skulle bli avgiftsskyldig. Med tanke på att villkoren för uppskov avser bl.a. sådana omständigheter som bosättningstidens längd före avyttringen av ursprungsbostaden och att bosättning i ersättningsbostaden skett framstår det enligt min mening som främmande att rätten till uppskov med beskattningen skulle kunna påverka skyldigheten att betala arbetslöshetsförsäk- ringsavgift för ett visst avgiftsår. Jag har av dessa skäl – att överskottet inte är en särskilt ända- målsenlig indikator på betalningsförmåga – stannat för att över- skott i inkomstslaget kapital inte bör beaktas. Vilka ska betala avgift? 9.5.5Den som avlidit under avgiftsåret För en person som avlidit under avgiftsåret bör någon arbetslös- hetsförsäkringsavgift inte behöva betalas alls då dödsfal- let sker. Som framgår av avsnitt 9X .3.5X föreslår jag att detta ska gälla även om den avlidne fått arbetslöshetsersättning . 9.5.6Beslut om undantag i de fall det finns synnerliga skäl Som framgår av vad som sagts i avsnitt 9X .4.1X anser jag att avgifts- skyldigheten för en person i princip bör upphöra när personen kan anses ha varaktigt lämnat arbetsmarknaden, även om det sker . I och med att förhållandena under de fem närmast föregående åren föreslås ha betydelse för avgiftsskyldigheten (avsnitt 9X .4.3)X kan den som definitivt lämnat arbetsmarknaden genom att ålderspensionera sig fortfarande i princip vara avgiftsskyldig. Det är emellertid svårt att med generella bestämmelser, som baserar sig på befintlig information hos myndigheter och således inte förutsätter nya omfattande uppgifts- skyldigheter för många, fånga in den grupp personer som definitivt lämnar arbetsmarknaden genom att ålderspensionera sig . Den föreslagna bestämmelsen om undantag för den som kan försörja sig på förtida pension (avsnitt 9X .5.3)X medför att förtids- pensionärer med en årlig pensionsinkomst på minst 260 gånger den högsta dagpenningen – – undantas från avgiftsskyldighet, och genom den föreslagna bestämmelsen om undantag för den som kan antas sakna betalningsförmåga (avsnitt 9X .5.4)X undantas från avgiftsskyldighet förtidspensionärer som inte har pensionsinkomster och andra inkomster som uppgår till mer än 1,5 prisbasbelopp (dvs. Men den som definitivt lämnat arbetsmarknaden genom att ålderspensionera sig med en pensionsinkomst på mellan och fångas inte in av dessa undantag. Den allmänna inkomstpensionen enligt lagen (1998:674) om inkomstgrundad ålderspension kan tas ut , men uttaget av pensionen kan som regel när som helst återkallas, och det finns inget som hindrar den som får inkomstpension från att förvärvsarbeta. Att någon har tagit ut inkomstpension behöver alltså inte vara ett tecken på att denne definitivt lämnat arbetsmarknaden. För att bedöma om så är fallet Vilka ska betala avgift? krävs det att man närmare granskar förhållandena i det enskilda fallet. Jag har av främst dessa skäl ansett det nödvändigt att föreslå en möjlighet för uppbördsmyndigheten att – i undantagsfall, när det finns synnerliga skäl, och efter ansökan av den avgiftsskyldige – besluta att det inte finns skyldighet för en person att betala arbetslöshetsförsäkringsavgift för ett visst avgiftsår. Avsikten är att den möjligheten ska användas restriktivt. Ett sådant beslut bör när det gäller den som ålderspensionerat sig komma i fråga bara om det kan klarläggas att den avgifts- skyldige för hela avgiftsåret fått pension i sådan utsträckning att han eller hon kunnat försörja sig på den och inte haft några arbetsinkomster eller sysslat med sådant som utgör s.k. överhopp- ningsbar tid, t.ex. varit sjuk, studerat eller barnavårdat. Det ligger i sakens natur att detta kan bedömas säkert först efter avgiftsårets utgång. En ansökan om ett sådant beslut bör göras skriftligt. Upp- bördsmyndighetens beslut bör kunna överklagas till länsrätten. Det kan inte anses nödvändigt med någon tidsbegränsning av möjlighe- ten att göra en ansökan. Mitt förslag: ska vid behov lämna försörjnings- stöd även för skäliga kostnader för arbetslöshetsförsäkringsav- gift. Enligt socialtjänstlagen (2001:543) har den som inte själv kan tillgodose sina behov eller kan få dem tillgodosedda på annat sätt rätt till bistånd av försörjning (försörjnings- stöd) och för sin livsföring i övrigt (4 kap. 1 §). Försörjningsstöd ska lämnas för skäliga kostnader för bl.a. boende, hushållsel, arbetsresor, hemförsäkring samt medlemskap i fackförening och arbetslöshetskassa (4 kap. 3 §). I konsekvens med att skäliga kostnader för medlemskap i ar- betslöshetskassa ingår i försörjningsstödet bör även skäliga kostnader för arbetslöshetsförsäkringsavgift göra det. Min bedömning: Arbetslöshetsförsäkringsavgiften bör utgöras av ett krontalsbelopp, som i princip är lika stort för alla avgifts- skyldiga, och fastställas för ett avgiftsår i taget. I utredningsdirektiven betonas vikten av att den nuvarande organisationen med självständiga arbetslöshetskassor består. Jag har i avsnitt 5X X konstaterat att strukturen med arbetslöshetskassor med frivilligt medlemskap är känslig och att ekonomiska faktorer kan ha stor påverkan på arbetslöshetskassorna. En utgångspunkt, härledd från utredningsdirektiven, är som anges i det avsnittet därför att den kompletterande arbetslöshetsförsäkringen bör utformas så att den inte kan antas föranleda medlemmarna i arbetslöshetskassorna att avsluta medlemskapet och gå över från den medlemsbaserade till den kompletterande arbetslöshetsförsäk- ringen. Jag har i avsnitt 5X X också konstaterat att utgångspunkten i övrigt bör vara att den kompletterande arbetslöshetsförsäkringen utformas så att situationen för den som inte är medlem i någon arbetslöshetskassa så långt det är möjligt och rimligt liknar situationen för den som är medlem i en arbetslöshetskassa. Den sistnämnda utgångspunkten leder enligt min mening för det första till slutsatsen att arbetslöshetsförsäkringsavgiften bör, liksom medlemsavgiften, utgöras av ett krontalsbelopp och inte av t.ex. en andel av en persons inkomster. Sedan införandet av den förhöjda finansieringsavgiften för ar- betslöshetskassorna varierar storleken på medlemsavgiften ganska kraftigt mellan olika arbetslöshetskassor, som kan ha åtminstone delvis överlappande verksamhetsområden.TPF90FPT 90TP PT Flera arbetslöshetskassor har också skilda medlemsavgifter beroende på om en medlem även är medlem i någon viss fackförening eller motsvarande. Per varierade medlemsavgifterna mellan och för icke arbetslösa medlemmar, om man bortser från fiskeriföretagare som är försäkrade även mot annat än egentlig arbetslöshet. Det är statsmakternas avsikt att medlemsavgiften för icke arbetslösa medlemmar ska variera mellan arbetslöshetskassor- na. Syftet med den förhöjda finansieringsavgiften – och den föreslagna arbetslöshetsavgiftenTPF91FPT – är nämligen, förutom att öka egenfinansieringen i arbetslöshetsförsäkringen, att skapa incita- ment för de organisationer som står bakom respektive arbetslös- hetskassa att vara ansvarsfulla i löneförhandlingarna och för arbetslöshetskassorna att öka kontrollen för att undvika felaktiga utbetalningar. Det kan konstateras att dessa skäl i fråga om incitament, som ligger bakom den förhöjda finansieringsavgiften, inte har bärighet på individnivå. Medlemsavgiften för en medlem varierar också beroende på om medlemmen är eller inte är arbetslös i den mening som avses i 41 a § lagen (1997:239) om arbetslöshetskassor (LAK). Frågan om arbetslöshetsförsäkringsavgiften bör variera för en avgiftsskyldig beroende på om han eller hon är eller inte är arbetslös i denna mening berörs i avsnitt 10X .3.3.X För att situationen för en icke medlem ska helt likna situationen för en medlem borde i övrigt egentligen arbetslöshetsförsäkrings- avgiftens storlek variera mellan olika individer beroende på inom vilken eller vilka arbetslöshetskassors verksamhetsområden individen arbetar eller senast har arbetat. Det är emellertid väldigt svårt att åstadkomma. Det beror för det första på att en och samma individ, som arbetar och vill bli medlem i en arbetslöshetskassa, ofta har två eller flera olika arbetslöshetskassor med skilda med- lemsavgifter att välja mellan, t.ex. Alfa-kassan, där alla arbetande kan bli medlemmar, och en arbetslöshetskassa för den bransch inom vilken individen arbetar. Det är alltså inte självklart vilken medlemsavgift som bör gälla för en individ som inte själv har valt att bli medlem i en viss arbetslöshetskassa. För det andra skulle det bli krångligt att hantera en arbetslöshetsförsäkringsavgift som varierar på ett sådant sätt mellan individer, som t.ex. kan byta yrke, om man tänker sig att en preliminär avgift ska betalas löpande under avgiftsåret (se avsnitt 11X )X . Mot den bakgrunden har jag kommit fram till att det enda realistiska alternativet är att alla 91TP PT Prop. 2007/08:118. avgiftsskyldiga i princip betalar en och samma arbetslöshetsförsäk- ringsavgift. Själva konstruktionen av den förhöjda finansieringsavgiften – och i ännu högre grad den föreslagna arbetslöshetsavgiftenTPF92FPT – gör att medlemsavgiften för en icke arbetslös medlem kan behöva variera under ett och . För arbetslöshetskassor som betalar allra högst avgift är dock effekten på medlemsavgifterna begränsad till högst och medlem (41 § andra stycket LAK). Även av andra skäl kan en arbetslöshetskassa besluta att ändra medlemsavgiften. Av motsvarande skäl som angetts är det emellertid inte heller realistiskt att låta arbets- löshetsförsäkringsavgiften variera under ett kalenderår för en viss avgiftsskyldig. Jag har främst därför funnit att arbetslöshetsförsäk- ringsavgiftens storlek bör fastställas för ett avgiftsår i taget före det aktuella avgiftsåret och sedan alltså inte ändras under löpande avgiftsår. Nedan berörs först hur stor arbetslöshetsförsäkringsavgiften bör vara (avsnitt 10X .2)X . Sedan berörs vilka avdrag som bör göras från arbetslöshetsförsäkringsavgiften (avsnitt 10X .3)X . Mitt förslag: Arbetslöshetsförsäkringsavgiften ska motsvara den högsta gällande medlemsavgift som året före avgiftsåret godkänts av Inspektionen för arbetslöshetsför- säkringen med bortseende från medlemsavgiften för sådana företagare för vilka ett annorlunda arbetslöshetsbegrepp gäller enligt 36 § lagen (1997:238) om arbetslöshetsförsäkring. Den som är avgiftsskyldig på grund av att han eller hon börjat få arbetslöshetsersättning under avgiftsåret ska dock bara betala halv arbetslöshetsförsäkringsavgift. I avsnitt 10X .1X har jag angett de utgångspunkter för mina övervägan- den som kan härledas ur utredningsdirektiven, bl.a. att den kompletterande arbetslöshetsförsäkringen bör utformas så att den inte kan antas föranleda medlemmarna i arbetslöshetskassorna att avsluta medlemskapet och gå över från den medlemsbaserade till den kompletterande arbetslöshetsförsäkringen. 92TP PT Prop. 2007/08:118. Arbetslöshetskassorna, som har i vart fall delvis överlappande verksamhetsområden, är skyldiga att ta ut medlemsavgifter av sina medlemmar (41 § LAK), som ska godkännas av Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen (IAF) (43 § LAK). Arbetslöshetskassor- na får vidare inte – utan att regeringen medgett undantag – utöva annan verksamhet än att handha arbetslöshetsförsäkringen enligt lagen (1997:238) om arbetslöshetsförsäkring () inom sitt verksamhetsområde (6 § LAK). En arbetslöshetskassa är alltså enligt lag förbjuden att bedriva annan verksamhet som skulle kunna attrahera nya medlemmar. Det gör att det finns anledning att anta att medlemsavgiftens storlek har en ganska väsentlig betydelse för en individs överväganden om han eller hon ska stå kvar som medlem i en arbetslöshetskassa. Antaganden om motsvarande starka ekonomiska drivkrafter torde utgöra grunden för det uppgivna syftet med införandet av den förhöjda finansieringsavgif- ten. Det stora tapp av medlemmar som arbetslöshetskassorna råkat ut för sedan de kraftigt höjde medlemsavgifterna från tyder också på att storleken av medlemsavgifterna har stor betydelse för många individers överväganden om de ska stå kvar som medlem i en arbetslöshetskassa.TPF93FPT Det är i det sammanhanget värt att notera att de personer som utträtt eller uteslutits ur en arbetslöshetskassa inte längre omfattas av någon inkomstrelaterad arbetslöshetsförsäkring, medan mina förslag ju innebär att den som utträder eller utesluts ur en arbetslöshetskassa normalt fortfarande kommer att omfattas av en sådan försäkring med samma förmåner (och av skyldighet att betala arbetslöshets- försäkringsavgift i stället för medlemsavgift). Det nu sagda har gett mig grundad anledning att anta att en lägre arbetslöshetsförsäkringsavgift än den medlemsavgift en arbetslöshetskassa har skulle leda till att den arbetslöshetskassan förlorar många medlemmar och inte får särskilt många nya, t.ex. sådana som etablerar sig på arbetsmarknaden och får lägre kostna- der för samma försäkringsförmåner om de inte gör något och betalar arbetslöshetsförsäkringsavgiften än om de aktivt ansöker om inträde i arbetslöshetskassan för att få betala den högre medlemsavgiften. Den arbetslöshetskassan skulle förmodligen i förlängningen försvinna som självständig arbetslöshetskassa. Medlemsantalet i arbetslöshetskassorna har minskat med cirka 398 000 personer, eller , enligt statistik från , se också rapport 2007:23 s. 11. Medlemsantalet minskade enligt statistiken med ytterligare drygt 43 000 personer . skulle alltså leda till att den nuvarande organisationen med själv- ständiga arbetslöshetskassor inte längre skulle bestå, vilket jag enligt utredningsdirektiven ska utgå från att den ska göra. Jag har därför kommit fram till att arbetslöshetsförsäkringsav- giften måste motsvara den högsta gällande medlemsavgiften. Jag ska enligt utredningsdirektiven utgå från att den obligatoris- ka arbetslöshetsförsäkringen inte ska medföra en ökad statsfinansi- ell kostnad i förhållande till den nuvarande försäkringen. En arbetslöshetsförsäkringsavgift på den nivå jag nämnt leder till att den statsfinansiella kostnaden inte ökar. Eftersom nivån på arbetslöshetsförsäkringsavgiften inte blir högre än den medlemsavgift som någon som frivilligt blivit medlem i en arbetslöshetskassa får – efter myndighetsgodkännande (43 § LAK) – betala för samma förmåner, kan det vidare enligt min mening inte med fog göras gällande att avgiftskonstruktionen strider mot skyddet för vare sig den positiva eller negativa före- ningsfriheten enligt . Som tidigare nämnts varierar medlemsavgifterna kraftigt mellan arbetslöshetskassorna. Per betalade företagare som är medlem i Fiskares arbetslöshetskassa allra högst medlemsavgift (). Om man bortser från fiskeriföre- tagare, betalade medlemmarna i Musikernas Arbetslöshetskassa och anställda medlemmar i arbetslöshetskassa allra högst medlemsavgift (). Anledningen till att fiskeriföretagarna betalar en medlemsavgift som är så väsentligt mycket högre än medlemsavgiften för alla andra som är medlem i en arbetslöshetskassa, bl.a. anställda fiskare som också är medlem i Fiskares arbetslöshetskassa, är att de är försäkrade även mot annat än egentlig arbetslöshet. Om det finns särskilda skäl, får nämligen regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer föreskriva att en företagare ska anses vara arbetslös även i andra fall än när en företagare normalt anses arbetslös (36 § ). Regeringen har bemyndigat IAF att meddela sådana föreskrifter avseende företagare som är medlemmar i arbetslöshetskassa (28 § förordningen [1997:835] om arbetslöshetsförsäkring, och IAF har meddelat sådana före- skrifter i IAF:s föreskrifter (IAFFS 2005:4) om ersättning till företagare som är medlemmar i arbetslöshetskas- sa. Av de föreskrifterna framgår det bl.a. att en sökande betraktas som arbetslös – förutom då verksamheten helt upphört – även vid sådana tillfälliga avbrott i verksamheten då fiske omöjliggörs på grund av andra väderleks- eller miljöförhållanden, maskin- eller båthaveri, byte av huvudmotor, vinschbyte eller byte av tråltrumma, drivmedelsbrist till följd av importsvårigheter, fångstbegränsningar beslutade av EU eller av , eller oförutsedd väntetid vid lossning i . Eftersom arbetslöshetsbegreppet – och därmed förmånerna enligt försäkringen – är väsentligen annorlunda för företagare som är medlem i Fiskares arbetslöshetskassa och avser också annat än egentlig arbetslöshet, bör enligt min mening den försäk- ring som dessa företagare har genom medlemskapet betraktas som en alldeles särskild försäkring som omfattar mera än den obligato- riska arbetslöshetsförsäkringen och därför bör hållas skild från denna. Jag anser således att bedömningen av vilken medlemsavgift som är högst bör göras med bortseende från medlemsavgiften för företagare som, såsom företagarna som är medlem i Fiskares arbetslöshetskassa, omfattas av föreskrifter som avses i 36 § , dvs. av ett annorlunda arbetslöshetsbegrepp. Som jag tidigare nämnt (avsnitt 10X .1)X bör arbetslöshetsförsäk- ringsavgiftens storlek fastställas för ett avgiftsår i taget före det aktuella avgiftsåret. Jag föreslår att det i lag ska anges att arbetslöshetsförsäkringsavgiften motsvarar den högsta gällande medlemsavgift som året före avgiftsåret godkänts av IAF med bortseende från medlemsavgiften för sådana företagare för vilka ett annorlunda arbetslöshetsbegrepp gäller enligt 36 § . Därmed har enligt min mening genom lag på det sätt som krävs enligt regeringsformen slagit fast arbetslöshetsför- säkringsavgiftens storlek.