sou · GVB352 · 2008-01-01 00:00:00 — Som utgångs- punkt gäller därför att det till följd av det gemensamma vårdnads- ansvaret är önskvärt att denne vårdnadshavare, trots sin avsaknad av vetorätt, i rimlig utsträckning informeras och i förekommande fall bereds tillfälle att ge synpunkter innan ingripande beslut tas i barnets angelägenheter. Ett beslut om att en av vårdnadshavarna skall ha självständig beslutanderätt påverkar inte den andra vårdnadshavarens status som förmyndare. (Angående relationen mellan vårdnadshavare och förmyndare – se 10 kap. 2 § FB.) Frågor om beslutanderätt prövas enligt andra stycket på talan av båda föräldrarna eller en av dem. Av tredje stycket följer att föräldrarna också kan träffa avtal om att någon av dem skall ges självständig beslutanderätt inom något eller flera områden. För avtalets giltighet krävs det att socialnämn- den godkänner överenskommelsen. Rätten kan på talan av en förälder som inte är vårdnadshavare besluta att vårdnadshavaren skall lämna upplysningar om barnet till den förälder som inte är vårdnadshavare utöver vad som framgår av 15 § fjärde stycket. Föräldrarna får avtala om upplysningsskyldigheten. Avtalet skall gälla, om det är skriftligt och socialnämnden godkänner det. Paragrafen, som är ny, behandlas i avsnitt 6. Av 6 kap. 15 § fjärde stycket följer bl.a. att en vårdnadshavare skall lämna sådana upplysningar om barnet som kan främja ett umgänge till barnets andra förälder. I den nya paragrafens första stycke anges nu att rätten kan be- sluta att en vårdnadshavare skall lämna upplysningar om barnet till en förälder som inte har del i vårdnaden utöver vad som framgår av 15 § fjärde stycket. Talan kan föras av den förälder som inte har del i vårdnaden. För tillämpningen av bestämmelsen saknar det be- tydelse om barnet har umgänge med föräldern eller inte. Någon möjlighet för rätten att förplikta en vårdnadshavare att ge upplysningar till barnets andra vårdnadshavare i de fall föräld- rarna har gemensam vårdnad ges inte. I relation till föräldrar som har umgänge är avsikten i första hand att vårdnadshavarens upplysningsskyldighet skall kunna ut- vidgas till att avse även andra upplysningar än sådana som har be- tydelse för umgänget (jfr prop. 1990/91:8 s. 63). Upplysningsskyldigheten kan avse uppgifter om barnets hälso- och sjukdomstillstånd, skolgång, kamratkrets och fritidssysselsätt- ningar, men även mer allmän information om barnets personliga förhållanden som vårdnadshavaren ansvarar för kan komma i fråga, exempelvis rörande barnets utveckling, omvårdnad, försörjning och fostran. Rätten måste förtydliga i beslutet vilken typ av infor- mation som är aktuell. Däremot bör det inte komma i fråga att ge närmare föreskrifter om hur eller när upplysningarna skall lämnas. Avsikten med bestämmelsen är dock inte att den berättigade för- äldern skall kunna göra anspråk på dagliga uppdateringar i de av- seenden som beslutet tar sikte på. Ett beslut om upplysningsskyldighet för vårdnadshavaren skall kunna upphävas eller ändras, t.ex. när den andra föräldern åberopar sig på upplysningsskyldigheten under trakasserande former eller missbrukar upplysningarna. Den upplysningsskyldighet som i före- kommande fall gäller till följd av ett pågående umgänge mellan barn och förälder (se 6 kap. 15 § fjärde stycket) påverkas dock inte av ett sådant beslut. Givetvis skall inte den nya bestämmelsen tolkas på så sätt att vårdnadshavaren helt saknar ansvar för att barnets andra förälder får del av information om barnet i sådana delar som inte omfattas av ett beslut eller avtal och som inte heller täcks av upplysnings- skyldigheten i 6 kap. 15 § fjärde stycket. Att ett upplysningsansvar ändå kan föreligga får anses följa av vad som anges i 6 kap. 2 § om vårdnadshavarens ansvar för barnets personliga förhållanden. En fråga om upplysningsskyldighet för vårdnadshavaren skall anses som en del av frågan om vårdnad (se ändringsförslaget avse- ende 6 kap. 17 §). För det fall en förändring sker i vårdnadssituationen, t.ex. genom att rätten beslutar om gemensam vårdnad, förfaller ett tidigare meddelat beslut om upplysningsskyldighet gentemot barnets andra förälder. Föräldrarna får också avtala om upplysningsskyldigheten. Av- talet skall gälla, om det är skriftligt och socialnämnden godkänner det. Detta framgår av andra stycket. Står barnet under vårdnad av båda föräldrarna, får rätten på talan av en av dem eller båda besluta vem av föräldrarna barnet skall bo tillsammans med. Rätten får i stället besluta att barnet skall bo växelvis hos båda sina föräldrar. Föräldrarna får avtala om barnets boende. Avtalet skall gälla, om det är skriftligt och socialnämnden godkänner det. Om barnet enligt första eller andra stycket skall bo tillsammans med en av föräldrarna, får den föräldern ensam bestämma var i han eller hon skall bo tillsammans med barnet. En redogörelse för de allmänna motiven återfinns i avsnitt 4, se sär- skilt avsnitt 4.7.3. I första stycket har ett förtydligande gjorts av att domstol har möjlighet att besluta att barnet skall bo hos var och en av föräld- rarna, s.k. växelvist boende. Tillägget innebär inte någon ändring i sak (se prop. 1997/98:7 s. 112 och Lagrådets yttrande i a. prop. s. 199). Genom den nya bestämmelsen i tredje stycket tydliggörs att en förälder med vilken barnet enligt ett beslut eller ett av socialnämn- den godkänt avtal skall bo tillsammans med (barnets boende- förälder) får bestämma var i han eller hon skall bo till- sammans med barnet. I praktiken innebär detta en rätt att be- stämma att barnet skall få flytta med boendeföräldern vid ändring av dennes bosättning inom landets gränser. – Det faktum att boendeföräldern inte har rätt att själv bestämma att barnet skall flytta med honom eller henne till utlandet följer av huvudregeln om gemensamt beslutsfattande vid gemensam vårdnad i 6 kap. 13 §. Av den nya bestämmelsen följer motsatsvis att en vårdnads- havare som inte till följd av första eller andra stycket är barnets boendeförälder inte har rätt att bestämma var barnet skall bo utan den andra vårdnadshavarens samtycke. Detta gäller t.ex. vid växelvist boende. Samtliga ensidigt beslutade ändringar av barnets bosättning avses dock inte bli beroende av att någon av vårdnads- havarna har utsetts som boendeförälder. En vårdnadshavare som i praktiken har barnet hos sig stadigvarande måste även utan den andra vårdnadshavarens samtycke vara berättigad att flytta inom ett begränsat område, åtminstone om flyttningen inte innebär några påtagliga förändringar i barnets villkor. Förhållandet är närmast uppenbart, om flyttningen sker till en annan lägenhet i det hyres- hus där vårdnadshavaren och barnet bor. Om däremot vårdnads- havaren flyttar med barnet till en annan stadsdel, något som kan påverka barnets förskole- eller skolsituation, kan förhållandena te sig annorlunda. I samband med att rätten beslutar om umgänge mellan ett barn och en förälder som barnet inte bor tillsammans med, får rätten, om barnet har behov av det, efter samråd med socialnämnden besluta att det vid umgänget skall medverka en person som utses av socialnämnden (umgängesstöd)U .U Villkoret om umgängesstöd skall vara tidsbegränsat. beslut att utse viss person till umgängesstöd får inte över- klagas. skall efter domstolens beslut enligt första stycket regel- bundet överväga om umgängesstöd fortfarande behövs. Paragrafen, som är ny, har behandlats i avsnitt 7. Av första stycket framgår att rätten, i samband med att beslut om umgänge fattas, får förordna att det vid umgänget skall närvara en person som utses av socialnämnden. Denna person – liksom umgängesvillkoret som sådant – kallas umgängesstöd. Ett beslut om umgängesstöd är således ett villkor för umgänget. träffa avtal om umgängesstöd saknas (jfr 6 kap. 15 a § tredje stycket FB). Domstolens möjligheter att besluta om umgängesstöd är bero- ende av att barnet har behov av det. Det är således inte t.ex. umgängesförälderns behov av stöd eller den andra vårdnadshavarens tveksamheter till umgänget som skall ligga till grund för bedöm- ningen. En annan sak är dock att sådana faktorer i förlängningen kan få betydelse för barnets behov av trygghet vid umgänget (se t.ex. NJA 1995 s. 727 om betydelsen av en förälders oro för att um- gänge kommer till stånd). Vid domstolens bedömning av behovet måste en prognos göras avseende framtiden. För det fall det inte kan förväntas att um- gänget kan ske under normaliserade former senast från domstolens förordnande, bör umgängesstöd normalt inte väljas som villkor för umgänget. Villkoret skall under alla omständigheter vara tidsbegränsat. Domstolen kan besluta om umgänge med umgängesstöd först om samråd har skett med socialnämnden. Normalt bör domstolen vända sig till nämnden i den kommun där barnet har sitt hemvist. Ofta torde socialnämnden ha uppmärksammat frågan i anslutning till en utredning enligt 6 kap. 19 §. Även om så inte varit fallet är domstolen oförhindrad att själv väcka frågan om möjligheten att utse umgängesstöd, även inför interimistiska beslut i frågan. Vid samrådet framstår det som naturligt att diskutera omfattningen av umgängesstödets deltagande, men också de speciella krav som kan gälla för umgängesstödet, t.ex. språkkunskaper. Domstolen bör i anslutning till samrådet inta en realistisk stånd- punkt när det gäller socialnämndens möjligheter att ställa upp med personal. Följaktligen bör det inte annat än undantagsvis bli fråga om att engagera umgängesstöd över med nattumgänge, även om detta ur barnets synvinkel skulle kunna framstå som önskvärt. Nämndens besked under samrådsförfarandet om vilka förutsätt- ningar som finns att tillgodose behovet av umgängesstöd bör få stort inflytande på rättens bedömning. Sålunda bör rätten beakta omständigheter som tyder på att något umgängesstöd med de kvali- fikationer som krävs i ett specifikt fall inte finns att tillgå, alternativt endast kan anlitas än vad som i utgångs- läget framstått som önskvärt. Utgångspunkten bör dock vara att det i någon utsträckning alltid bör vara möjligt för socialnämnden att utse umgängesstöd. Om umgänget blir kraftigt inskränkt till följd av att social- nämnden förklarat sig inte kunna ställa upp med umgängesstöd i önskvärd utsträckning kan det finnas skäl att återge detta i dom- stolens beslut. Vid verkställigheten av domstolens beslut ankommer det på socialnämnden att utse den person som skall fungera som umgänges- stöd. Personen kan bytas ut utan att domstolens beslut behöver omprövas. bör vara lyhörd för föräldrarnas och barnets inställning till att en viss person utses men är inte bunden av deras eventuella uppfattning i frågan. beslut får inte överklagas, vilket framgår av andra stycket. Umgängesvillkorets karaktär av övergångslösning understryks ytterligare i tredje stycket, i vilket anges att socialnämnden skall över- väga om umgängesstöd fortfarande behövs. Uppföljningsskyldig- heten ligger således primärt på socialnämnden, ej på domstolen. Nämndens överväganden skall göras regelbundet. Ärendets karaktär och särskilda händelser i anslutning till umgängestillfällena kan påverka behovet av uppföljning. Även förändringar i social- nämndens möjlighet att rekrytera personer för stödfunktionen kan motivera en kontroll. måste under alla omständig- heter hålla sig underrättad om umgänget så att den kan träda in med en bedömning när omständigheterna föranleder det. I praktiken bör detta kunna ske genom att den tjänsteman vid förvaltningen som har uppsikt över och kontakt med umgängesstödet anmäler till nämnden hur umgänget utvecklar sig. Vid socialnämndens överväganden rörande behovet av fortsatt umgängesstöd står faktorer som talar för att umgänget skall kunna ske utan villkor om umgängesstöd i fokus. Om umgänget enligt nämndens bedömning kan fortsätta utan villkor om närvaro av umgängesstöd, bör nämnden i första hand verka för att föräldrarna träffar ett avtal med innebörd att umgänget skall ske utan sådant villkor. I annat fall kan det bli aktuellt att förmå föräldrarna att verka för att få en förändring till stånd, t.ex. genom att någon av dem väcker en talan om ändringar i umgänget. Avtalsmöjligheten står nämligen, liksom när det gäller andra aspekter av umgänget, alltid öppen när föräldrarna önskar ändra vad som bestämts genom en tidigare dom (eller ett tidigare avtal). Dock skall avtal inte kunna träffas om umgänge med umgängesstöd, eftersom ett sådant villkor endast skall kunna beslutas av domstol. För det fall ingen av föräldrarna agerar, kan nämnden se sig föranledd att utnyttja sin egen talerätt (se 6 kap. 15 a § första stycket FB). Av 5 kap. 2 § socialtjänstförordningen framgår att nämnden har en skyldighet att göra framställning eller ansökan hos domstol i vissa fall. Nämnden har dock också anledning att överväga om det till- kommit omständigheter som talar för att umgänget – i strid med vad domstolen förutsatt – inte har förutsättningar att normaliseras inom överskådlig framtid. Barnets behov av umgängesstöd är i de fallen kanske större än vad domstolen förutsatte när villkoret ställdes upp. Även sådana överväganden ryms inom den behovsbedömning som socialnämnden skall göra. Umgängesstöd är nämligen, som tidigare nämnts, främst ett umgängesvillkor av tillfällig karaktär som bör komma till användning som en övergångslösning. I båda de nämnda situationerna har socialnämnden därför anledning att reagera för att inte syftet bakom villkoret skall förfelas, trots att något formellt hinder inte föreligger mot att arrangemanget fort- sätter. Naturligtvis har nämnden, oavsett vad som står i denna bestäm- melse, även en skyldighet att agera om umgänget enligt nämndens bedömning bör avbrytas, t.ex. för att barnet mår dåligt eller riskerar att fara illa om umgänget fortsätter. Frågor om vårdnad, boende eller umgänge tas upp av rätten i den ort där barnet har sitt hemvist. Sådana frågor kan tas upp även i samband med äktenskapsmål. Om det inte finns någon behörig domstol, tas frågorna upp av . Frågor om vårdnad som avses i 4, 5, 7–8 a och 10 §§, 10 b § andra stycket samt 13 a och b §§ samt frågor om boende och umgänge handläggs i den ordning som är föreskriven för tvistemål. Frågan om fördelning av resekostnader enligt 15 b § skall anses som en del av frågan om umgänge. Står barnet under vårdnad av båda föräldrarna eller en av dem och är för- äldrarna överens i saken, får de väcka talan genom gemensam ansökan. Övriga frågor om vårdnad handläggs i den ordning som gäller för domstolsärenden. I mål om vårdnad och boende kan underhållsbidrag för barnet yrkas utan stämning. Ändringarna i paragrafen har behandlats i avsnitt 4 och 6. Beslutsfattande i barnets personliga angelägenheter är en uppgift inom ramen för vårdnadens utövande (se 6 kap. 11 och 13 §§). andra stycket har därför markerats att frågan om beslutsfattande i barnets personliga angelägenheter enligt 13 a § är en fråga om vård- nad. Detsamma gäller beslut om vårdnadshavares upplysningsskyl- dighet enligt 13 b §. Handläggningen av de nu nämnda frågorna skall ske i den ordning som är föreskriven för tvistemål. Hänvisningen till frågor om vårdnad medför bl.a. att barnets bästa skall vara avgörande för rättens beslut (6 kap. 2 a §) och att hänsyn skall tas till barnets vilja (6 kap. 2 b §). Andra konsekvenser av att det befintliga regelverket för vårdnadsfrågor blir tillämpligt är att föräldrarna skall kunna ges hjälp att nå enighet genom samarbets- samtal, att socialnämnden skall ges tillfälle att lämna upplysningar innan målet avgörs och att rätten kan begära in utredning (6 kap. 18 och 19 §§). Interimistiska avgöranden skall kunna meddelas i frågorna (6 kap. 20 §). Beträffande rättegångskostnader gäller vad som anges om mål om vårdnad i 6 kap. 22 §. Av naturliga skäl kan det inte bli fråga om verkställighet av beslut om att en av vårdnadshavarna skall ges självständig beslutanderätt eller att vårdnadshavaren skall ha upplysningsskyldighet mot barnets andra förälder (jfr 21 kap. FB). RättenT skall se till att frågor om vårdnad, boende och umgänge blirT tillbör- ligt utredda. Innan rätten avgör ett mål eller ärende om vårdnad, boende eller um- gänge skall socialnämnden ges tillfälle att lämna upplysningar. Har nämn- den tillgång till upplysningar som kan vara av betydelse för frågans be- dömning är nämnden skyldig att lämna rätten sådana upplysningar. Om det behövs utredning utöver vad som sägs i andra stycket, får rätten uppdra åt socialnämnden eller något annat organ att utse någon att verkställa den. Rätten får fastställa riktlinjer för utredningen och bestämma inom vilken utredningen skall vara slutförd. Om det behövs, får rätten förlänga . Rätten skall se till att utredningen bedrivs skyndsamt. Om det inte är olämpligt, skall den som verkställer utredningen för- söka klarlägga barnets inställning och redovisa den för rätten samt lämna förslag till beslut. Den som verkställer utredningen får samtala med barnet utan vårdnadshavarens samtycke och utan att vårdnadshavaren är närvarande. Utan hinder av sekretess enligt 7 kap. 4 § första stycket sekretesslagen (1980:100) är en socialnämnd som har tillgång till upplysningar som kan vara av betydelse för utredningen skyldig att lämna sådana upplysningar på begäran av den socialnämnd som avses i tredje stycket. Detsamma gäller när uppgifterna begärs av den som socialnämnden utsett att verk- ställa utredningen. Barnet får höras inför rätten, om särskilda skäl talar för det och det är uppenbart att barnet inte kan ta skada av att höras. Av paragrafen framgår bl.a. att rätten får uppdra åt socialnämnden eller något annat organ att utse någon att verkställa en utredning, i syfte att frågor om vårdnad, boende och umgänge skall bli tillbör- ligt utredda. Om det inte är olämpligt, skall den som verkställer utredningen försöka klarlägga barnets inställning och redovisa den för rätten samt lämna förslag till beslut. Frågor om en vårdnadshavares rätt att ensam bestämma i vissa av barnets angelägenheter (se avsnitt 4) samt om en vårdnadshavares upplysningsskyldighet gentemot barnets andra förälder (se avsnitt 6) berör vårdnaden. En vårdnadsutredning skall följaktligen i före- kommande fall kunna beröra även – eller enbart – frågor som av- handlas i 6 kap. 13 a eller b §. Ett tillägg i paragrafens fjärde stycke medför att den som verk- ställer utredningen får samtala med barnet utan vårdnadshavarens samtycke och utan att vårdnadshavaren är närvarande. Ändringen har behandlats i avsnitt 5.6.8. Avsikten är inte att socialnämnden eller den som utsetts att verkställa en utredning skall tala med barnet i andra fall än vad som framstår som önskvärt enligt gällande rätt. Bestämmelsens syfte är i stället att undanröja hinder mot att samtal äger rum genom att det klargörs att vårdnadshavarens samtycke inte krävs. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Bestämmelserna i 6 kap. 15 c § tredje stycket avseende socialnämndens överväganden om behovet av umgängesstöd gäller inte beträffande villkor för umgänget som ställts upp före ikraftträdandet. De nya bestämmelserna föreslås träda i kraft (punkten 1). Den regel som föreslås i 6 kap. 14 a § tredje stycket om boendeförälderns rätt att bestämma över barnets bosättning är inte förenad med någon övergångsbestämmelse. Detta betyder att den som vid ikraftträdandet är barnets boendeförälder enligt rättsligt avgörande eller ett av socialnämnden godkänt avtal kan åberopa sig på lagstöd avseende sin rätt att flytta med barnet inom landet. Huruvida detta är möjligt enligt gällande regler har, såvitt är känt, inte ställts på sin spets i praxis (se resonemangen i avsnitt 4 angå- ende synen på frågan i doktrinen). Föräldrar som varit förvissade om att den som utsetts till boendeförälder enligt ett äldre avgör- ande eller avtal inte har en sådan rätt är oförhindrade att väcka talan om boendet. Om umgänge med villkor om en av socialnämnd utsedd kontakt- person ställts upp före ikraftträdandet, något som motsvarar den reglering som föreslås rörande umgängesstöd, behöver social- nämnden inte överväga behovet av fortsatt umgängesstöd enligt 6 kap. 15 c § tredje stycket (punkten 2). finns det natur- ligtvis inte något som hindrar att socialnämnden verkar för att ett villkor om kontaktperson som ställts upp i dom, beslut eller avtal före ikraftträdandet mönstras ut (jfr 6 kap. 15 a § första stycket om nämndens talerätt i umgängesfrågor). Skälet till införandet av övergångsbestämmelsen är att villkor om umgänge med umgängesstöd har ett snävare tillämpningsområde än vad som enligt gällande praxis gällt för umgänge med en av social- nämnden utsedd kontaktperson. Med den lagstiftning som införs betonas bedömningen av barnets behov som det under- stryks att umgängesstöd endast är avsett för situationer i vilka ett normaliserat umgänge kan förväntas . Detta betyder att det efter ikraftträdandet parallellt med umgängesstöden kan finnas kontaktpersoner som utsetts på andra premisser än vad som gäller enligt den nu föreslagna lagstift- ningen. 9.2Förslaget till lag om ändring i folkbokföringslagen (1991:481) För barn skall anmälan enligt 25, 26 eller 27 § göras av barnets vårdnadshavare. Barn som har fyllt har dock rätt att själv göra sådan anmälan. Står barnet under vårdnad av två vårdnadshavare men skall barnet enligt 6 kap. 14 a § bo tillsammans med en av dem, får en anmälan enligt 25 § göras av den vårdnadshavare som barnet skall bo tillsammans med. För barn får ansökan enligt 16 § göras av endast en vård- nadshavare, om syftet med ansökningen är att skydda mot den andre vårdnadshavaren. Övervägandena finns i avsnitt 4.7.3. Tillägget i 6 kap. 14 a § medför att den vårdnadshavare som barnet enligt rättens beslut eller avtal skall bo tillsammans med ensam får bestämma var i han eller hon skall bo tillsammans med barnet. I det nya andra stycket har ett tillägg gjorts som inne- bär att en sådan vårdnadshavare också skall anses behörig att ensam göra en anmälan som avses i 25 §, dvs. anmälan avseende flyttning och ändring av postadress. En anmälan kan alltså inte göras av endast en av vårdnadshavarna när barnet skall bo växelvis hos båda sin för- äldrar. Det tidigare andra stycket har blivit paragrafens tredje stycke. 9.3Förslaget till lag om ändring i socialtjänstlagen (2001:453) Särskilda bestämmelser för olika grupper Kommunen skall sörja för –att föräldrar kan erbjudas samtal under sakkunnig ledning i syfte att nå enighet i frågor som gäller vårdnad, boende och umgänge (samarbets- samtal) samt –att föräldrar får hjälp att träffa avtal enligt 6 kap. 6 §, 13 a § tredje stycket, 13 b § andra stycket, 14 a § andra stycket eller 15 a § tredje stycket . Kommunen skall sörja för att familjerådgivning genom kommunens försorg eller annars genom lämplig yrkesmässig rådgivare kan erbjudas dem som begär det. Med familjerådgivning avses i denna lag en verksamhet som består i samtal med syfte att bearbeta samlevnadskonflikter i parförhållanden och familjer. I paragrafen åläggs kommunerna bl.a. att sörja för att föräldrar får hjälp att träffa avtal om vårdnad, boende och umgänge. Genom tillägget i första stycket fastställs att kommunen skall sörja för att föräldrar även får hjälp att träffa avtal enligt 6 kap. 13 a § tredje stycket FB, dvs. avtal om att en av vårdnadshavarna skall ha rätt att ensam bestämma i vissa av barnets personliga angelägenheter. Vidare skall kommunens åligganden avse hjälp för föräldrar att träffa avtal enligt vilka en vårdnadshavare ges skyldighet att lämna upplysningar till en förälder som inte är vårdnadshavare, se 6 kap. 13 b § andra stycket FB. Hänvisningen till avtalsmöjligheten rörande umgänge, som följer av 6 kap. 15 a § tredje stycket FB, kommer i fram- tiden att bli aktuell även när en socialnämnd efter överväganden enligt den nya 6 kap. 15 c § tredje stycket FB gjort bedömningen att ett umgänge inte bör vara förenat med villkor om umgängesstöd. Uppdrag att besluta på socialnämndens vägnar får när det gäller föräldra- balken avse endast uppgifter som anges i följande lagrum –1 kap. 4 och 9 §§ ,