sou · GVB322d2 · 2008-01-01 00:00:00 — AB har tillstånd att bedriva sådan samhällsomfattande posttjänst som avses i 1 § postlagen. Tillståndsvillkor för Posten AB:s postverksamhet beslutades . I villkoren anges att skall kunna visa för att postverksamheten bedrivs tillförlitligt och på ett sådant sätt att skyddet för avsändarnas och mottagarnas personliga integritet upprätthålls. När det gäller klagomåls- Hantering av post och elektroniska kommunikationstjänster hantering skall utforma rutiner för att ta emot klagomål från kunder. Bolaget skall också till rapportera antalet klagomål, beskriva vilka olika kategorier av klagomål som tagits emot, rapportera antalet klagomål per kategori samt redogöra för hur klagomålen har hanterats. Sistnämnda krav framgår också av 7 a § 4 postlagen. I ett gemensamt beslut meddelade tillståndsvillkor för de lokala operatörernas verksam- het. Villkoren gäller t.o.m. . I fråga om kvalitetskrav gäller som villkor bl.a. att skyddet för postkundernas integritet skall upprätthållas genom att berörd personal har god kännedom dels om reglerna avseende tystnads- plikt, dels om det integritetsskydd som brevhemligheten innebär. Såväl de lokaler där posten hanteras som de rutiner som tillämpas för postutdelning skall vidare uppfylla rimliga krav på säkerhet. Något krav på årlig rapportering om antalet klagomål m.m., i likhet med vad som gäller för , uppställs inte. Däremot skall ha möjlighet att begära en rapportering av antalet klagomål och hur dessa hanterats. Inom EU finns ett rättsligt regelverk på området för elektronisk kommunikation. Detta regelverk består av och rådets direktiv /21/EG om ett gemensamt regelverk för elek- troniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster (ram- direktiv), och rådets direktiv /20/EG om auktorisation för elektroniska kommunikationsnät och kommuni- kationstjänster (auktorisationsdirektiv), och rådets direktiv /19/EG om tillträde till och samtrafik mellan elektroniska kommunikationsnät och tillhörande faciliteter (tillträdesdirektiv), och rådets direktiv /22/EG om samhällsomfattande tjänster och användares rättigheter avseende elektroniska kommunikationsnät och kom- munikationstjänster (direktiv om samhällsomfattande tjänster) samt och rådets beslut nr 676/2002/EG om ett regelverk för radiospektrumpolitiken i EG (radiospektrumbeslut). Direktiven och beslutet trädde i kraft . Hantering av post och elektroniska kommunikationstjänster Till regelverket hör också och rådets direktiv (2002/58/EG) om behandling av personuppgifter och integritetsskydd inom sektorn för elektronisk kommunikation (direktivet om integritet och elektronisk kommunikation), som trädde i kraft . Enligt artikel 1 är syftet med direktivet att harmonisera medlemsstaternas bestämmelser för att säkerställa ett likvärdigt skydd för de grundläggande fri- och rättigheterna, i synnerhet rätten till integritet, när det gäller bland annat behandling av personuppgifter inom sektorn för elektronisk kommunikation. 33.2.2Lagen om elektronisk kommunikation Det EG-rättsliga regelverket om elektronisk kommunikation genomfördes i svensk lagstiftning genom lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation (LEK). Lagen ersatte den tidigare gällande telelagen (1993:597). I lagens sjätte kapitel finns regler som bygger på EG-direktivet om integritet och elektronisk kom- munikation. innehåller bestämmelser om elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster med tillhörande installationer och tjänster samt annan radioanvändning (1 kap. 4 §). Lagen är inte tillämplig på innehåll som överförs i elektroniska kommunikationsnät med hjälp av elektroniska kom- munikationstjänster. I 1 kap. 7 § LEK definieras elektroniskt kommunikationsnät som system för överföring och i tillämpliga fall utrustning för koppling och dirigering samt andra resurser som medger överföring av signaler, via tråd eller radiovågor, på optisk väg eller via andra elek- tromagnetiska överföringsmetoder oberoende av vilken typ av information som överförs. Enligt samma paragraf avses med elek- tronisk kommunikationstjänst en tjänst som vanligen tillhanda- hålls mot ersättning och som helt eller huvudsakligen utgörs av överföring av signaler i elektroniska kommunikationsnät. Hantering av post och elektroniska kommunikationstjänster Enligt 2 kap. 1 § LEK får allmänna kommunikationsnät av sådant slag som vanligen tillhandahålls mot ersättning eller allmänt till- gängliga elektroniska kommunikationstjänster tillhandahållas endast efter anmälan till den myndighet som regeringen bestäm- mer, dvs. Av 2 § förordningen (2003:396) om elektronisk kommunikation framgår att är tillsynsmyndighet enligt lagen. För verksamhet som enbart består i att överföra signaler via tråd för utsändning till allmänheten av ljudradio eller annat som anges i 1 kap. 1 § tredje stycket YGL behöver någon anmälan inte göras (2 kap. 2 §). Ytterligare undantag från anmälningsplikten får meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Förhållandet mellan lagen om elektronisk kommunikation och personuppgiftslagen Enligt 6 kap. 2 § LEK gäller personuppgiftslagen i fråga om behandling av personuppgifter vid tillhandahållande av elektroniska kommunikationsnät och elektroniska kommunikationstjänster samt vid abonnentupplysning, om inte annat framgår av denna lag. Bestämmelser om rättelse och skadestånd vid behandling av personuppgifter finns dock endast i personuppgiftslagen. Skyldighet att utplåna eller avidentifiera trafikuppgifter Den som bedriver anmälningspliktig verksamhet enligt lagen om elektronisk kommunikation och som lagrar eller på annat sätt behandlar trafikuppgifter, dvs. uppgifter som behandlas i syfte att befordra ett elektroniskt meddelande via ett elektroniskt kommu- nikationsnät eller för att fakturera detta meddelande, som avser användare som är fysiska personer eller avser abonnenter skall enligt 6 kap. 5 § utplåna eller avidentifiera uppgifterna när de inte längre behövs för att överföra ett elektronisk meddelande. En teleoperatör är alltså skyldig att utplåna eller avidentifiera trafikuppgifter, som rör fysiska personer, när uppgifterna inte längre behövs för att befordra ett elektroniskt meddelande. Från denna huvudregel finns undantag i 6 kap. 6 och 13 §§ LEK. Hantering av post och elektroniska kommunikationstjänster Enligt 6 kap. 6 § första stycket LEK får trafikuppgifter som krävs för abonnentfakturering eller betalning av avgifter för sam- trafik behandlas till dess fordran är betald eller preskription inträtt och det inte längre går att göra invändningar mot faktureringen eller avgiften. Därutöver får trafikuppgifter behandlas för att marknadsföra elektroniska kommunikationstjänster eller för att tillhandahålla andra tjänster där uppgifterna behövs (6 kap 6 § andra stycket LEK). För detta fall krävs dock samtycke från den som uppgifterna rör. Ett samtycke kan när som helst återkallas. Innan samtycke inhämtas, skall den berörde informeras om vilken typ av trafik- uppgifter som behandlas och hur längre uppgifterna behandlas för ändamål som anges i första och andra stycket. Vad som sägs i 6 kap. 5–7 §§ LEK gäller dock inte när en myn- dighet eller domstol behöver trafikuppgifter för att lösa tvister, för elektroniska meddelanden som omfattas av beslut om hemlig tele- avlyssning eller hemlig teleövervakning eller i den utsträckning trafikuppgifter är nödvändiga för att förhindra eller avslöja obehörig användning av ett elektroniskt kommunikationsnät eller en elektronisk kommunikationstjänst (6 kap. 8 §). I lagen om elektronisk kommunikation finns särskilda regler om en kategori av uppgifter som benämns lokaleringsuppgifter. Därmed avses lokaliseringsuppgifter som inte är trafikuppgifter, såsom uppgifter om position från satellit (t.ex. GPS). Sådana uppgifter får endast behandlas för tillhandahållande av mervärdetjänster, dvs. tjänster som tillhandahålls av annan än den som tillhandahåller det allmänna kommunikationsnät eller den allmänt tillgängliga elektro- niska kommunikationstjänst i vilken lokaliseringsuppgifterna behandlas (6 kap. 10 § LEK). Vidare krävs att uppgifterna avidentifierats eller att användaren eller abonnenten har samtyckt till behandlingen. Innan samtycke lämnas skall abonnenten få information om vilken typ av uppgifter som kommer att behandlas, behandlingen syfte och varaktighet samt huruvida uppgifterna kommer att vidarebefordras. Den som tillhandahåller nummerpresentation är skyldig att erbjuda den anropade abonnenten möjlighet att på ett enkelt sätt och kostnadsfritt förhindra nummerpresentation både vad avser Hantering av post och elektroniska kommunikationstjänster varje samtal eller enbart vid inkommande samtal samt även att på ett enkelt sätt kunna avvisa inkommande samtal, om skydd mot nummerpresentationen används av den anropande användaren eller abonnenten (6 kap. 12 § LEK). I fråga om lokaliseringsuppgifter och nummerpresentation gäller dock vissa undantag (6 kap. 13 § LEK). På begäran av tele- operatören kan skydd mot nummerpresentation temporärt åsidosättas för att kunna identifiera störande samtal samt lagra sådana uppgifter som identifierar den anropande abonnenten och hålla dem tillgängliga för abonnenten. Vid nödsamtal får också skydd mot nummerpresentation åsidosättas eller lokaliserings- uppgifter tillhandahållas för polismyndighets eller regional alarme- ringscentrals räkning. En abonnent som är en fysisk person skall kostnadsfritt få infor- mation om ändamålen med en allmänt tillgänglig abonnentförteck- ning eller en förteckning ur vilken uppgifter kan erhållas genom abonnentupplysning, innan personuppgifter om abonnenten tas in i den (6 kap. 15 § LEK). Om förteckningen skall finnas i elektronisk form, skall abonnenten informeras om de sökfunktioner som en sådan tjänst möjliggör. Enligt 6 kap. 16 § LEK krävs därutöver samtycke från en abon- nent som är en fysisk person för att personuppgifter om denne skall få behandlas i en abonnentförteckning. Abonnenten skall ha möjlighet att kostnadsfritt kontrollera uppgifterna och att få felaktiga uppgifter rättade samt få uppgifter borttagna ur förteck- ningen så snart det är möjligt. Förbud mot avlyssning m.m. Med undantag för vad som i 6 kap. 5–7 och 20 § LEK stadgas om behandling av trafikuppgifter och tystnadsplikt, får inte någon annan än berörda användare ta del av eller på annat sätt behandla uppgifter i ett elektroniskt meddelande som överförs i ett allmänt kommunikationsnät eller med en allmänt tillgänglig kommunika- tionstjänst, om inte en av användarna har samtyckt till behand- Hantering av post och elektroniska kommunikationstjänster lingen (6 kap. 17 §). Detsamma gäller trafikuppgifter som hör till meddelandet. Förbudet mot avlyssning hindrar dock inte nödvändig mellan- lagring (s.k. buffring), sådan lagring som sker endast för att effektivisera fortsatt överföring till andra mottagare (s.k. cachning) eller mot att i radiomottagare avlyssna eller på annat sätt med användande av sådan mottagare få tillgång till ett radiobefordrat elektroniskt meddelande som inte är avsett för den som avlyssnar eller för allmänheten. Med det sistnämnda avses principen om att etern är fri och att var en i princip fritt kan lyssna till radiobeford- rade meddelanden i en radiomottagare. Däremot kan regler om tystnadsplikt vara tillämpliga (jfr 6 kap. 23 § LEK). Behandling av s.k. cookies är tillåten endast om information om ändamålet med sådan lagring ges och om användaren eller abon- nenten ges tillfälle att vägra sådan behandling (6 kap. 18 § LEK). Det erfordras alltså inte att användaren eller abonnenten först har accepterat åtgärderna. Tystnadsplikt gäller enligt 6 kap. 20 § LEK för den som i samband med tillhandahållande av ett elektroniskt kommunikationsnät eller en elektronisk kommunikationstjänst har fått del av eller tillgång till 2.innehållet i ett elektroniskt meddelande, eller 3.annan uppgift som angår ett särskilt meddelande. Bestämmelserna om tystnadsplikt motsvarar i sak vad som tidigare gällde enligt telelagen (prop. 2002/03:110 s. 271 och 397). Med annan uppgift som angår ett särskilt elektroniskt meddelande torde i princip avses trafikuppgifter, t.ex. uppgift om vilka som har deltagit i utväxlingen av ett elektroniskt meddelande (jfr prop. 1992/93:200 s. 31 och prop. 2002/03:110 s. 389 f.). Begreppet elektroniskt meddelande är dock nytt, varmed avses all informa- tion som utbyts eller överförs mellan ett begränsat antal parter genom en allmänt tillänglig elektronisk kommunikationstjänst (prop. 2002/03:110 s. 249 f. och 389). Däremot omfattas inte information som överförs som en del av en sändningstjänst för rundradio eller TV till allmänheten via en elektronisk kommunika- Hantering av post och elektroniska kommunikationstjänster tionstjänst, utom i den mån informationen kan sättas i samband med den enskilde abonnenten eller användaren av informationen. Ett exempel på detta kan vara betal-TV-tjänster. Tystnadsplikten gäller inte i förhållande till den som har tagit del i utväxlingen av ett elektroniskt meddelande eller som på annat sätt har sänt eller tagit emot ett sådant meddelande. Uppgifter som hänför sig till s.k. postspärr enligt 27 kap. 9 § RB och angelägenhet som avser användning av hemlig teleavlyssning eller hemlig teleövervakning enligt 27 kap. 18 eller 19 § RB omfat- tas också av tystnadsplikten (21 § LEK). Den som i annat fall än som avses i 20 § första stycket eller 21 § i radiomottagare har avlyssnat eller på annat sätt med användande av sådan mottagare fått tillgång till ett radiobefordrat telemeddelande som inte är avsett för honom eller henne själv eller för allmänheten får inte obehörigen föra det vidare (6 kap. 23 § LEK). I 6 kap. 22 § LEK finns bestämmelser om uppgiftsskyldighet. Uppgifter om abonnemang skall lämnas ut till en myndighet som i ett särskilt fall behöver en sådan uppgift för delgivning, om myn- digheten finner att det kan antas att den som söks för delgivning håller sig undan eller att det annars finns synnerliga skäl. har också rätt att få uppgift om abonne- mang om uppgiften behövs i exekutiv verksamhet, om myndighe- ten finner att uppgiften är av väsentlig betydelse för handlägg- ningen av ett ärende. Också har rätt att få abonne- mangsuppgift, om verket finner att den är av väsentlig betydelse för handläggningen av ett ärende som avser kontroll av skatt eller avgift eller rätt folkbokföringsort. Abonnemangsuppgift skall också lämnas till polismyndighet, om myndigheten finner att uppgiften behövs i samband med under- rättelse, efterforskning eller identifiering vid olyckor eller dödsfall eller för att myndigheten skall kunna fullgöra en uppgift enligt 12 § polislagen. , eller åklagarmyndighet, har också rätt att få sådan uppgift om det behövs för att myndigheten skall kunna fullgöra underrättelseskyldighet enligt 33 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare. Det finns också skyldighet att lämna ut uppgifter som behövs i brottsbekämpningen. För det första gäller att abonnemangsuppgift Hantering av post och elektroniska kommunikationstjänster som gäller misstanke om brott skall lämnas till Åklagarmyndig- heten, polismyndighet eller någon annan myndighet som skall ingripa mot brottet, om fängelse är föreskrivet för brottet och det enligt myndighetens bedömning kan föranleda annat än böter. Uppgiftsskyldighet gäller också i fråga om annan uppgift som angår ett särskilt meddelande och som gäller misstanke om brott, om det för brottet inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse . En sådan regional alarmeringscentral som avses i lagen (1981:1104) om verksamheten hos vissa regionala alarmerings- centraler () har också rätt att få både abonnemangsuppgift och annan uppgift om ett särskilt meddelande. Enligt 7 kap. 1 § LEK skall tillsynsmyndigheten ha tillsyn över efterlevnaden av lagen och de beslut om skyldigheter eller villkor samt de föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen. Straff vid brott mot tystnadsplikt m.m. I 7 kap. 15 § LEK finns bestämmelser om straff vid brott mot de tystnadsplikter som föreskrivs i lagen och i fråga om brott mot vissa av lagens förbud. Den som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot den tyst- nadsplikt som föreskrivs i 6 kap. 23 § LEK, dvs. i fråga om den som avlyssnar ett samtal med hjälp av radiomottagare, döms till böter, om brottet inte är ringa. Den som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot förbud enligt 6 kap. 17 eller 18 § LEK, dvs. förbud mot avlyssning eller lagring av s.k. cookies, döms till böter, om ansvar för brottet inte är stadgat i . Aktuella bestämmelser i kan vara 4 kap. 8 §, som avser brytande av post- eller telehemlighet, och förberedelse till sådant brott (4 kap. 9 c §) samt 4 kap. 9 c §, som avser dataintrång. I fråga om brott mot den tystnadsplikt som föreskrivs i 6 kap. 20 eller 21 § LEK hänvisas till bestämmelser (7 kap. 15 § tredje stycket LEK). Med kameraövervakning förstås användande av övervaknings- utrustning för optisk personövervakning. Sådan övervakning används huvudsakligen för att förhindra brott eller minska risken för olyckor och regleras i lagen (1998:150) om allmän kameraövervakning. Kameraövervakning regleras också i lagen (1995:1506) om hemlig kameraövervakning. Hemlig kamera- övervakning är ett straffprocessuellt tvångsmedel som får användas under vissa förutsättningar och utan att upplysning till den som övervakas lämnas. En redogörelse för hemlig kameraövervakning finns i avsnittet om straffprocessuella tvångsmedel, se kapitel 9. Till begreppet övervakningsutrustning räknas utöver TV- kameror även andra optisk-elektroniska instrument som är uppsatta så att de kan användas för personövervakning, exempelvis fiberoptiska kikare, stillbildskameror och filmkameror, om bildupptagningen direkt förmedlas vidare till en bildskärm eller lagras på videoband, i dataminne eller i något annat elektroniskt medium. Lagen tar sikte på automatiska eller fjärrmanövrerade apparater, medan apparater som hanteras på platsen – t.ex. en manuellt skött kamera – inte omfattas av lagen. Även de separata tekniska anordningar som används för att behandla eller bevara bilder som tas upp av kamerorna och de separata anordningar för avlyssning eller upptagning av ljud vilka används i samband med kameraövervakning, omfattas av begreppet. Syftet med lagen om allmän kameraövervakning är att reglera användning av övervakningsutrustning så att verksamheten kan bedrivas på ett effektivt sätt som ett tillfredsställande skydd mot integritetskränkningar upprätthålls. 34.1Generella förutsättningar för allmän kameraövervakning Lagen skiljer mellan kameraövervakning av platser dit allmänheten har tillträde och platser dit allmänheten inte har tillträde. Endast ett fåtal av lagens bestämmelser gäller vid kameraövervakning av sistnämnda platser. När det gäller själva begreppet plats dit allmänheten kan anses ha respektive inte ha tillträde nämns en del exempel i olika förarbeten (se bl.a. prop. 1989/90:119 s. 44 och Allmän kameraövervakning SOU 2002:110 s. 130). Frågan har också i viss mån behandlats i praxis. Gemensamma för all allmän kameraövervakning är de bestämmelser som föreskriver att tillbörlig hänsyn skall tas till enskildas personliga integritet, att upplysning skall lämnas om att övervakning pågår, liksom bestämmelsen om tystnadsplikt för den som tagit befattning med uppgift som har inhämtats genom kameraövervakning. Dessa bestämmelser är de enda i lagen som reglerar allmän kameraövervakning av platser dit allmänheten inte har tillträde, t.ex. arbetsplatser och skolor. 34.1.1Hänsyn till enskildas personliga integritet Allmän kameraövervakning skall ske med tillbörlig hänsyn till enskildas personliga integritet (1 §). Kameraövervakning av platser dit allmänheten har tillträde är oftast tillstånds- eller anmälningspliktig och intresseavvägningen mellan behovet av övervakningen och det men den innebär för enskilda görs vid tillståndsbedömning (6 §). För övervakning av platser där det finns ett mycket starkt objektivt intresse för övervakning, t.ex. i post-, bank-, eller butikslokal, anses kravet på intresseavvägning vara uppfyllt utan att någon individuell prövning av integritetsintrånget görs (11 och 12 §§). På platser dit allmänheten inte har tillträde får kameraövervakning ske utan tillstånd. Den som vill övervaka t.ex. en arbetsplats, en bostad eller annat område som bara är tillgängligt för exempelvis boende eller personal, måste dock visa tillbörlig hänsyn till den enskildes rätt till integritetsskydd och skall därför överväga andra åtgärder innan kameror sätts upp. Frågan om övervakningskameror på arbets- platser i exempelvis personalutrymmen är i allmänhet en för- handlingsfråga mellan parterna på arbetsmarknaden. Så fort en övervakningskamera sätts upp, skall upplysning om kameraövervakningen lämnas genom tydlig skyltning eller på annat verksamt sätt (3 §). Om ljud kan avlyssnas eller tas upp vid övervakningen skall särskild upplysning lämnas om detta. Syftet med bestämmelsen är naturligtvis att personer som vistas på platser som övervakas, oavsett om det är en enskild eller allmän plats, skall vara medvetna om att de är övervakade. Eftersom den enskilde inte kan förutsättas känna till att begreppet kameraövervakning även kan innefatta ljudupptagning, skall det upplysas särskilt om att övervakningen är förenad med sådan upptagning. Frågan om vad begreppet tydlig skyltning skall anses innebära är något oklart. JO har i ett ärende konstaterat att bestämmelsen om upplysningsplikt fyller en viktig funktion ut integritetssynpunkt och att osäkerheten om hur den skall fullgöras är ett problem (JO beslut , dnr 3885-2003). Det finns ett fåtal undantag från upplysningsplikten, nämligen vid övervakning av vissa samhällsviktiga anläggningar och vid polisens hastighetsövervakning (4 §). Därutöver har möjlighet att medge undantag om det finns synnerliga skäl, vilket enligt förarbetena kan vara fallet när hänsyn till allmän ordning och säkerhet eller behovet av att förebygga allvarlig brottslighet gör sig starkt gällande (prop. 1997/98:64 s. 25). Som exempel nämns situationer där butiker utsatts för sabotage genom att främmande föremål placerats i matvaror eller andra fall av sabotage mot exempelvis sjukhus eller allmänna kommunikationer. Normalt är det alltså frågan om situationer där polisen genomför över- vakningen. Avsikten är dock enligt förarbetena inte att bestäm- melsen skall användas för att övervaka en misstänkt gärningsman. Polisen har som angetts ovan också möjlighet att genomföra dold övervakning enligt lagen om hemlig kameraövervakning. Till skillnad från polisens rätt till övervakning enligt den lagen krävs för undantag från upplysningsplikten enligt lagen om allmän kameraövervakning inte att det är frågan om något brott av viss svårighetsgrad. Tillstånd till hemlig kameraövervakning prövas av domstol och ett offentligt ombud bevakar integritetsintresset. 34.2Särskilda förutsättningar för kameraövervakning på plats dit allmänheten har tillträde För allmän kameraövervakning av plats dit allmänheten har tillträde gäller, utöver de ovan nämnda generella förutsättningarna, bestäm- melser om tillstånd eller anmälan (5–12 §§) samt om hantering och bevarande av material från sådan övervakning (13 och 14 §§). Ansökan om tillstånd skall göras av den som avser att bedriva övervakningen. Det är som prövar ansökningar om tillstånd. I samband med beslut skall också meddela de övriga villkor som behövs för tillståndet, vilka kan avse t.ex. gallring och andra förhållanden som har betydelse för att skydda enskildas personliga integritet. beslut kan överklagas till förvaltningsdomstol. Om en övervakningskamera skall få vara uppsatt så att den kan riktas mot en plats dit allmänheten har tillträde krävs som huvudregel tillstånd från (5 §). Sådant tillstånd skall enligt 6 § meddelas om intresset av övervakningen väger tyngre än den enskildes intresse av att inte bli övervakad (övervikts- principen).