sou · GWB32 · 2008-02-28 00:00:00 — Vid eventuella olikheter mellan den svenska översätt- ningen och de autentiska texterna skulle dock den svenska över- sättningen ha företräde, vilket kan leda till att svensk tillämpning av konventionen skiljer sig från andra konventionsstaters. Vid tolkningen av konventionen är inte bara dess bestämmelser och innehållet i bilagan av betydelse, utan även vad som uttalats i ingressen och i generalförsamlingens resolution. Även de uttalan- den som gjordes av ad hoc-kommitténs ordförande vid överläm- nandet av kommitténs rapport till generalförsamlingen och de kommentarer till utkastet till artiklar som antogs av ILC utgör viktigt tolkningsunderlag vid konventionens tillämpning. Vid den svenska tillämpningen kommer även andra länders praxis i fråga om tolkning och tillämpning av konventionen att behöva beaktas. Vid en inkorporering av konventionen där en eller flera av de autentiska texterna tas in som bilaga till inkorporeringslagen blir det tydligare att regleringen baseras på en internationell överens- kommelse. När rättstillämpningen grundas direkt på en text som också används i andra konventionsstater bör det framstå som naturligare för domstolar och parter att vid tillämpningen även beakta konventionens relevanta travaux préparatoires (förarbeten) och den praxis som utvecklas i andra konventionsstater. Nackdelen med att det inte finns någon svensk autentisk konventionstext kan uppvägas av att en svensk översättning fogas som bilaga till inkorporeringslagen tillsammans med en eller flera av de autentiska texterna. Den svenska översättningen utgör då inte lagtext, men kan ändå utgöra ett stöd vid tillämpningen av de autentiska konventionstexterna. En sådan metod för införlivande bör på ett bättre sätt än transformering genom översättning säkerställa att den svenska tillämpningen av konventionen kommer att överens- stämma med övriga konventionsstaters. Inte heller svårigheter för den som ska tillämpa konventionen i att hitta konventionstexterna kan anses tala mot en inkorporering. Vid en inkorporering fogas i vart fall en av konven- tionens språkversioner samt en svensk översättning till inkorpore- ringslagen. Publicering av konventionstexten sker också i internationella överenskommelser (SÖ). Samtliga autentiska texter finns även tillgängliga via FN:s respektive ILC:s webbplatser. ILC:s webbplats finns också konventionens förarbeten samlade och systematiskt uppställda. Sammantaget talar övervägande skäl för att konventionen bör införlivas med svensk rätt genom inkorporering. Eftersom konventionen innehåller bestämmelser som påverkar rättegången måste inkorporeringen ske genom lag. 7.3.1Inkorporering av hela eller endast delar av konventionen? Förslag: Hela konventionen inkorporeras. Vid inkorporering kan hela eller endast delar av en konvention införlivas med svensk rätt. Konventionen är indelad i en ingress och därefter sex olika delar. Endast Del VI (Slutbestämmelser) innehåller vissa bestäm- melser som enbart riktar sig till de fördragsslutande staterna. De två inledande artiklarna i Del VI behandlar dock konventionens bilaga och frågan om hur konventionen förhåller sig till andra internationella överenskommelser. Hela Del VI kan därför inte uteslutas vid en inkorporering. Dessutom måste den förklarande bilagan inkorporeras, eftersom den utgör en integrerad del av konventionen och innehåller förklaringar som är av betydelse vid tolkningen av konventionens bestämmelser. Det är därmed inte möjligt att vid inkorporeringen utesluta någon avgränsad del av konventionen. I stället skulle vissa enskilda artiklar behöva brytas ut och undantas från inkorporering. En sådan lösning framstår inte som lämplig. I stället bör konventionen i sin helhet inkorporeras. 7.3.2Behövs kompletterande bestämmelser? Bedömning: Inkorporeringslagen behöver inte innehålla några kompletterande bestämmelser. Konventionen innehåller bestämmelser som medför att domstolar (i begreppets betydelse i konventionen) i vissa fall är förhindrade att ta upp ett rättsligt förfarande eller vidta vissa åtgärder på grund av immunitet. Den innehåller också vissa bestämmelser i övrigt som ska gälla i det aktuella förfarandet. I övrigt kan domstolarna tillämpa de nationella bestämmelser som gäller för förfarandet i fråga. Det krävs inte några kompletterande bestämmelser i inkorporeringslagen för att konventionens bestämmelser ska kunna tillämpas av de nationella domstolarna. I artikel 6 i konventionen anges att en stat ska ge verkan åt principen om statsimmunitet i artikel 5 genom att avhålla sig från att utöva domsrätt vid sina domstolar i ett förfarande mot en annan stat. Staten ska i detta syfte se till att dess domstolar på eget initiativ fastställer att den andra statens immunitet enligt artikel 5 respekteras. I artikel 5 anges att en stat åtnjuter immunitet för sig själv och sin egendom mot en annan stats domstolars domsrätt enligt vad som anges i konventionen. För att uppfylla skyldigheten i artikel 6 skulle det kunna anges särskilt i inkorporeringslagen att konventionens bestämmelser om immunitet ska beaktas vid ett förfarande mot en främmande stat även utan att den berörda staten gör en invändning om immunitet. Att så är fallet framgår dock redan av artikel 6 och även av artikel 23 som anger att tredskodom inte får beslutas mot en stat om inte domstolen har funnit att denna konvention inte hindrar att domstolen utövar domsrätt. I svensk rätt gäller också, enligt 34 kap. 1 § , att rätten självmant ska beakta rättegångshinder, om inte annat är stadgat. En kompletterande bestämmelse i inkorporeringslagen i detta avseende bör inte vara nödvändig. 7.3.3Ändringar i eller tillägg till befintlig lagstiftning? Bedömning: Inga ändringar eller tillägg behöver göras i lagen (1938:470) med vissa bestämmelser om främmande statsfartyg, eller i lagen (1939:6) om frihet från kvarstad för vissa luftfartyg och inte heller i övrigt i befintlig lagstiftning. Det är inte heller nödvändigt att införa någon bestämmelse utöver inkorpore- ringslagen i syfte att informera om lagens och konventionens existens. Genom inkorporeringslagen kommer konventionens bestämmelser att – inom sitt tillämpningsområde – gälla i stället för vissa av de svenska bestämmelser som normalt tillämpas i rättegång och utsökningsförfarande. Konventionen reglerar frågor som i svensk lag regleras huvudsakligen i , utsökningsbalken och delgivningslagen (1970:428). Frågan är om en inkorporering av konventionen kan leda till konflikter i fråga om tillämplig lag. Såväl och utsökningsbalken som delgivnings- lagen är subsidiära i förhållande till annan lag. I den mån konven- tionens bestämmelser, som blir svensk lag genom den föreslagna inkorporeringslagen, avviker från bestämmelserna i rättegångs- balken, utsökningsbalken eller delgivningslagen ska därför konven- tionens bestämmelser gälla. Det krävs därför inga ändringar i dessa lagar för att lösa sådana konflikter. artikel 16 om fartyg som ägs eller drivs av en stat behandlar samma frågor som regleras i lagen (1938:470) med vissa bestämmelser om främmande statsfartyg, som är baserad Brysselkonvention rörande fastställande av vissa gemensamma bestämmelser i fråga om statsfartygs fri- och rättigheter och dess tilläggsprotokoll. Regleringen i fråga om immunitet mot domsrätt lag överensstämmer i huvudsak med artikel 16 i , men är inte helt likalydande. lag förefaller inskränka staters immunitet avseende statligt ägd last som fraktas med handelsfartyg i något större utsträckning än vad som följer av artikel 16 i . Av artikel 26 i följer att Brysselkonvention även fort- sättningsvis kommer att vara tillämplig mellan parterna i den konventionen. Även i förhållande till stater som varken är parter i eller Brysselkonventionen bör lag fortsätta att tillämpas, eftersom den får anses överensstämma med gällande sedvanerätt. Gentemot stater som enbart är parter i kommer dock i stället artikel 16 i att tillämpas i fråga om immunitet mot domsrätt. För dessa stater kan immunitet därmed komma att beviljas i något större utsträckning än vad som gäller gentemot övriga stater enligt lag. kan därmed komma att innebära en viss utökning av rätten till immunitet. Detta skulle kunna utgöra ett skäl för att reservera sig mot artikel 16 i . De fall där en utökad immunitet mot domsrätt kan komma att beviljas enligt artikel 16 jämfört med lag bör dock bli sällsynta, eftersom ett förhållandevis stort antal stater är parter Brysselkonvention och dessutom skillnaderna i regleringen av rätten till immunitet i de båda regel- verken skiljer sig åt endast i vissa speciella fall. Utredningen bedömer därför att tillräckliga skäl för en reservation mot artikel 16 inte föreligger. Artikel 16 i kan i stället gälla vid sidan av lag och tillämpas gentemot stater som är parter i men inte Brysselkonvention. lag finns dock även bestämmelser om utmätning, kvarstad och annan handräckning avseende statsfartyg och statligt ägd fartygslast som skiljer sig från reglering i artikel 18–21 av tvångsåtgärder mot statlig egendom i allmänhet. De svenska reglerna om statsfartyg – baserade på Brysselkonven- tionen – medger tvångsåtgärder före dom mot statsfartyg eller last som används uteslutande för statsändamål och inte för affärsdrift. artikel 18 medger detta endast om vissa förutsättningar är uppfyllda. Enligt förarbetena till lag reglerar lagen förhållandet även till icke fördragsslutande stater, vilket ansågs gälla även Brysselkonvention, som grundas på sedvanerättsliga regler. Enligt artikel 26 i påverkar den inte redan gällande konventioner som har samband med förhållanden som behandlas i . Därtill kommer artikel 3 i FN- konventionen som är avsedd att hindra en överlappning mellan den konventionen och redan existerande folkrättsliga regler om privilegier och immunitet. Uppräkningen i artikel 3 av olika slag av immunitet som inte påverkas av kan inte anses 16 Se avsnitt 5.1.1. vara uttömmande utan måste läsas tillsammans med ingressens bestämmelse om att folkrättens sedvanerättsliga regler fortsätter att gälla i frågor som inte regleras av bestämmelserna i konventionen. 17 Detta innebär att de specialregler om immunitet för vissa specifika enheter eller personer som gäller enligt allmän folkrätt (och som inte uttryckligen regleras av bestämmelserna i konventionen) och befintliga konventioner inte påverkas av FN- konventionen. Den konvention som ligger till grund lag – Brysselkonventionen – kan alltså fortsätta att tillämpas mellan parterna i den konventionen. Även i förhållande till stater som inte är anslutna till Brysselkonventionen bör dock lag kunna fortsätta att tillämpas, eftersom Brysselkonventionen och den sedvanerätt som den baseras på, utgör en specialreglering av staters immunitet mot tvångsåtgärder i fråga om statsfartyg. I FN-kon- ventionens förarbeten finns inga uttalanden som tyder på att någon ändring varit avsedd i fråga om dessa gällande regler. Mot bakgrund av ovanstående behöver lag inte ändras eller upphävas. Den bör i stället behållas oförändrad även vid en ratificering av . Enligt artikel 3 i berör konventionen inte den immunitet en stat åtnjuter för luftfartyg eller föremål i världs- rymden som ägs eller drivs av en stat. Den konvention som ligger till grund lag om frihet från kvarstad för vissa luftfartyg kan därför fortsätta att gälla mellan konventionsstaterna, tillsammans med övrig folkrätt (internationella överenskommelser eller sedvanerätt) som rör immunitet i fråga om luftfartyg och rymdföremål. Inga konflikter bör komma att uppstå mellan FN- konventionen och lag. Den valda införlivandemetoden, inkorporering, innebär att konventionens bestämmelser inte kommer att ingå i berörda delar av det regelverk som normalt styr rättegång och utsökningsför- farande. I stället kommer bestämmelserna att finnas i en bilaga till den särskilda inkorporeringslagen. Även om inga ändringar eller tillägg behöver göras i ovan berörda lagstiftning utesluter detta dock inte att det skulle kunna finnas ett behov av att i nämnda regelverk informera om konventionens existens. Genom lag med vissa bestämmelser om främmande statsfartyg m.m. och lag om frihet från kvarstad för vissa 17 Se avsnitt 6.4.2 luftfartyg finns specialbestämmelser om immunitet som gäller framför bestämmelserna i och utsöknings- balken. Någon särskild hänvisning i respektive balk till dessa lagar finns inte. Inte heller finns någon hänvisning till lag om immunitet och privilegier i vissa fall. Det finns även annan lagstiftning som gäller i stället för olika bestämmelser i bl.a. och utsökningsbalken utan att detta särskilt anges i respektive balk. Att nu särskilt informera om förekomsten av den lag som inkorporerar genom införandet av någon bestämmelse i t.ex. eller utsökningsbalken fram- står inte som befogat. Det kan också finnas risk för att detta skulle kunna leda till e contrario-slut i fråga om annan specialreglering av såväl internationell som nationell natur eller hindra domstolarna från en analog tillämpning av olika bestämmelser i rättegångs- balken. Sådana skäl mot särskilda informationsbestämmelser anför- des även vid t.ex. tillträde till . Någon bestämmelse som hänvisar till inkorporeringslagen eller konventionen bör av nu angivna skäl inte införas.18 Förslaget innebär att domstolar och andra berörda myndigheter, vid ett ikraftträdande av , i stället för sedvane- rättsliga regler kommer att tillämpa konventionens bestämmelser i frågor om statsimmunitet. I sak kommer detta inte att innebära några stora förändringar, förutom att immunitet kan komma att beviljas främmande stater i något mindre utsträckning än . Mot bakgrund av det begränsade antalet mål i domstolarna där frågor om immunitet uppkommer, bör detta inte medföra några särskilda konsekvenser i ekonomiskt hänseende. Enligt kommittéförordningen (1998:1474) ska en utredning redovisa konsekvensbeskrivningar när ett förslag har betydelse för den kommunala självstyrelsen, för brottsligheten och det brotts- förebyggande arbetet, för sysselsättning och offentlig service i olika delar av landet, för små företags villkor i förhållande till större företags, för jämställdheten mellan kvinnor och män eller för möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen. 18 Jämför Ds 1991:54, s. 70. Utredningens bedömning är att förslaget om inkorporering av inte har några konsekvenser i dessa avseenden. Tidpunkten för när författningsförslaget ska börja gälla är beroende av tidpunkten när träder i kraft, vilket sker när trettio stater har ratificerat, godtagit, godkänt eller anslutit sig till konventionen. har konventionen ratificerats av fyra stater. Regeringen bör därför bemyndigas att bestämma tidpunkten för när lagstiftningen ska träda i kraft. 8.1Förslaget till lag om immunitet för stater och deras egendom konvention om immunitet för stater och deras egendom, antagen , ska i originaltexternas lydelse gälla som svensk lag. Konventionens engelska text finns tillsammans med en svensk översättning intagen som bilaga till denna lag. Utredningens överväganden kring inkorporering av konventionens bestämmelser finns i kapitel 7. Lagen inkorporerar konventionen i alla dess delar, dvs. ingres- sen, de sex delarna och bilagan. Såsom har redovisats i avsnitt 7.3.1 bör konventionen i sin helhet införlivas med svensk rätt trots att vissa artiklar, däribland flera av slutbestämmelserna, är av sådant slag att de normalt inte behöver införlivas med den svenska rättsordningen. Genom inkorporeringen blir konventionstexten på samtliga originalspråk gällande som svensk lag, även om endast den engelska originaltexten läggs som en bilaga till lagen. Den svenska översättningen blir alltså inte gällande lagtext, utan är enbart avsedd att utgöra ett hjälpmedel vid tillämpning och tolkning av konventionstexten i dess originalspråk. Att på detta sätt ta in enbart den engelska texten är i överensstämmelse med 14 § andra stycket lagen (1976:633) om kungörande av lagar och andra författningar. Konventionstexten på samtliga originalspråk finns tillgänglig bl.a. på ILC:s webbplats . Där finns länkar till generalförsamlingens resolution med bifogad konventionstext på respektive originalspråk. finns även konventionens förarbeten samlade och systematiskt uppställda. I fråga om kommentarer till konventionens enskilda bestäm- melser hänvisas till kapitel 6 ovan. Statsimmunitet i svensk rätt En särskild utredare skall lämna förslag till hur FN:s konvention om immunitet för stater och deras egendom (United Nations Convention on Jurisdictional Immunities of States and their Property) kan införlivas i svensk rätt. I uppdraget ingår att analysera internationella regler om statsimmunitet och den nya . Därefter skall motsvarande svenska regler granskas. Utredningsarbetet skall redovisas . Stater ansågs i traditionell folkrätt ha rätt till absolut immunitet. Det innebar bl.a. att stater och statsorgan hade full immunitet från utländska domstolars jurisdiktion vid tvistemål så länge de inte avsagt sig denna rätt. utvecklades i statspraxis en viss inskränkning av den absoluta statsimmuniteten. Enligt denna praxis har staten rätt till immunitet om en tvist inför domstol gäller statligt höghetshandlande men inte om tvisten gäller t.ex. en kommersiell affärstransaktion. Med svensk terminologi skulle man kunna tala om att immunitet råder i tvister som uppstår till följd av statens myndighetsutövning till skillnad från tvister som uppstår till följd av statens och statliga myndigheters rent privaträttsliga rättshandlingar. Praxis om begränsad immunitet är väl etablerad men den har kommit att tolkas olika i olika nationella rättssystem. lett till en rättsosäkerhet för företag och andra som har kommersiella förbindelser med stater. FN:s konvention om statsimmunitet FN:s konvention om immunitet för stater och deras egendom antogs . Regeringen beslutade att skulle underteckna konventionen. Detta skedde med förbehåll för ratifikation. För att konventionen skall träda i kraft krävs att den ratificeras av 30 stater. har den undertecknats av 23 stater och ratificerats av tre stater (, och ). Konventionen är resultatet av en lång process som inleddes med att inbjöd FN:s () att studera frågan om statsimmunitet. Konventionen ger uttryck för en begränsad tillämpning av statsimmuniteten och ger i det avseendet uttryck för en kodifiering av sedvanerätten. Då olika stater tillämpat denna regel olika får dock vissa av konventionens detaljer anses skapa ny rätt. Konventionen omfattar inte brottmål. Det finns ingen uttrycklig reglering av statsimmunitet i svensk rätt. Domstolarna har därför grundat sina bedömningar på en tolkning av folkrätt och tidigare svensk domstolspraxis. Ett införlivande av internationella konventioner kan antingen ske genom transformering eller inkorporering. Transformering innebär att en konventionens innehåll helt eller delvis skrivs om till lagtext för att passa i den interna rätten. Inkorporering innebär att en internationell överenskommelse införs i den interna rättsordningen utan att utformningen ändras. Konventioner införlivas som huvudregel i svensk rätt genom transformering. FN:s konvention om statsimmunitet skall analyseras och jämföras med befintlig svensk domstolspraxis. En jämförelse skall också ske SOU 2008:2 Bilaga 1 mellan svensk praxis och andra länders rätt vad gäller statsimmunitet. Utredaren skall även göra en översikt av folkrättens regler om statsimmunitet. Utredaren skall vidare analysera om inkorporering eller transformering av konventionen till svensk rätt är mest ändamålsenligt samt vilka konsekvenser de olika metoderna kan få. Slutligen skall utredaren lämna förslag till de författningsändringar som blir nödvändiga för att införliva konventionen och lämna författningskommentarer. Statsimmunitet skall avgränsas emot andra typer av rättslig immunitet. Det kan också finnas andra aspekter inom ovanstående uppdrag som aktualiseras under utredningens gång och kräver belysning. Utredaren är oförhindrad att ta upp sådana frågor och lägga fram de förslag som anses nödvändiga. Innan utredaren framför sådana förslag skall samråd ske med berörda myndigheter. Uppdraget skall redovisas . Tilläggsdirektiv till Utredningen om statsimmunitet i svensk rätt (UD 2006:04) Förlängd tid för uppdraget Med stöd av regeringens bemyndigande tillkallade chefen för en särskild utredare med uppdrag att lämna förslag till hur FN:s konvention om immunitet för stater och deras egendom (United Nations Convention on Jurisdictional Immunities of States and their Property) kan införlivas i svensk rätt. Uppdraget skall enligt direktiven redovisas . Utredaren skall redovisa uppdraget . United Nations Convention on Jurisdictional Immunities of States and Their Property The States Parties to the present Convention, Considering that the juris- dictional immunities of States and their property are generally accepted as a principle of customary international law, Having in mind the principles of international law embodied in the Charter of the United Nations, Believing that an international convention on the jurisdictional immunities of States and their property would enhance the rule of law and legal certainty, particularly in dealings of States with natural or juridical persons, and would contribute to the codification and development of international law and the harmonization of practice in this area, Taking into account develop- ments in State practice with regard to the jurisdictional immunities of States and their property, Affirming that the rules of customary international law continue to govern matters not konvention om immunitet för stater och deras egendom De stater som är parter i denna konvention, som beaktar att immunitet för stater och deras egendom är allmänt erkänd som inter- nationell sedvanerätt, som beaktar de folkrättsliga principerna som uttrycks i stadga, som anser att en internationell konvention om immunitet för stater och deras egendom skulle stärka rättsstatens principer och höja rättssäkerheten, särskilt i staternas relationer med fysiska och juridiska personer, och bidra till kodifiering och vidare- utveckling av folkrätten och till harmonisering av praxis på detta område, som beaktar utvecklingen i statspraxis avseende immunitet mot domsrätt för stater och deras egendom, som bekräftar att folkrättens sedvanerättsliga regler fortsätter att gälla i frågor som inte regulated by the provisions of the present Convention, agreed as follows: Scope of the present The present Convention applies to the immunity of a State and its property from the juris- diction of the courts of another State. For the purposes of the present Convention: (a) court means any organ of a State, however named, entitled to exercise judicial functions; (b) State means: (i)the State and its various organs of government; (ii)constituent units of a federal State or political subdivisions of the State, which are entitled to perform acts in the exercise of sovereign authority, and are acting in that capacity; (iii)agencies or instru- mentalities of the State or other entities, to the extent that they are entitled to perform and are regleras av bestämmelserna i denna konvention, har kommit överens om följande. Denna konvention rör immunitet för en stat och dess egendom mot en annan stats domstolars domsrätt. I denna konvention avses med (a) domstol: varje statligt organ, oavsett benämning, som är behörigt att utöva rättsliga funktioner, (b) stat: (i)staten och dess olika offentliga organ, (ii)en förbundsstats delstater eller en stats underenheter som har rätt att vidta åtgärder i myndighetsutövning och som handlar i denna egenskap, (iii)statliga organ eller andra enheter, i den mån de har rätt att vidta och faktiskt vidtar åtgärder i statens suveräna actually performing acts in the exercise of sovereign authority of the State; (iv) representatives of the State acting in that capacity; (c) commercial transaction means: (i)any commercial contract or transaction for the sale of goods or supply of services;