sou · GVB3106 · 2008-01-01 00:00:00 — Styr- sedlar finns i upp till fyra nivåer där högsta nivån innebär att lotsen får lotsa alla typer av fartyg som går in i en farled. sedelsnivåer kan variera mellan olika farleder. Chefen för sjö- trafikområdet definierar de fartygsdimensioner som ska gälla för respektive styrsedelsnivå i berörda farleder. Vanligtvis fastställs ett visst antal resor som lotsen måste gjort med fartyg av en viss storlek innan uppkörning för en ny styrsedelsnivå kan bli aktuellt. Den tid det tar innan en lots uppnår full styrsedel varierar mellan olika farleder och det kan ta upp till . Enligt interna rutinbeskrivning är ett av syftena med lotsutbildningen att tillhandahålla ett utbildningskoncept som följer lotsen genom hela den yrkesverksamma tiden. Lotsarna ska delta i de obligatoriska vidareutbildningarna som genomförs . Vidareutbildningen är inriktad på repetition av resource management (BRM), att tillvarata erfarenheter från verk- liga händelser som inrapporterats av lotsar samt juridiska frågor. bevis över avlagd lotsexamen i nuvarande utformning. styrsedel i nuvarande utformning. Styrsedel i äldre tappning, hämtat från i , Stux i Bunge gårdsarkiv. Det totala antalet lotsningar har varit relativt . Antalet lotsningar varierar dock mellan olika lots- platser i beroende av bl.a. trafiktäthet, lotspliktsgränser i farleden, antal passager med lotsdispens samt typ av trafik. uppgick antalet lotsningar till drygt 38 000 stycken. I diagram 4.1 visas hur antalet lotsningar varierat åren 1990 2006. Totalt antal lotsningar åren 1990 2006 Antalet giltiga lotsdispenser var sammanlagt 929 stycken, varav 718 avsåg befälhavare, 90 gällde överstyrmän och 123 avsåg övriga befäl. var antalet gene- rella lotsdispenser 76 stycken. I diagram 4.2 redovisas hur antalet giltiga lotsdispenser och generella dispenser utvecklats åren 1999 2006. Av diagrammet framgår även antalet lotsdispenser för vilka engelska godtagits som dispensinnehavarens språk. vara antalet lotsdispenser (engelska) 266 stycken. För antal passager med lots- dispens saknas tillförlitlig statistik. Diagram 4.2 Antal giltiga lotsdispenser och generella lotsdispenser Lotsdispenser (sv) Lotsdispenser (eng) I tabell 4.3 visas antalet nyutfärdade lotsdispenser fördelat per sjötrafikområde. Av tabellen framgår också hur många av de utgångna lotsdispenserna som inte förnyades. I tabellen sista kolumn visas hur det totala antalet giltiga lotsdispenser förändrats , dvs. hur stor ökningen eller minskningen av giltiga lotsdispenser varit inom respektive sjötrafikområde. Tabell 4.3 Antal nyutfärdade, utgångna och ej förnyade lotsdispenser för- delade per sjötrafikområde, Befälhavaren ska till () rapport- era om sjöolyckor enligt 6 kap. 14 § i sjölagen. Vidare ska, enligt 2 § lagen om undersökning av olyckor, tillbud till olyckor rapporteras om tillbudet inneburit allvarlig fara för att en olycka skulle inträffa eller om tillbudet tyder på ett väsentligt fel hos fartyget eller på andra väsentliga brister i säkerhetshänseende. I diagram 4.3 visas antal olyckor i svenska farvatten perioden 2006. Olyckorna har fördelats på om lots fanns ombord, ej lots ombord, dispensinnehavare ombord respektive okänt. Med olycka avses händelse som inträffat och fått en oönskad kon- sekvens. Statistiken är hämtad ur sjöolyckssystem (SOS). Diagram 4.3 Antal olyckor i svenska farvatten åren 1996 2006 Av diagrammet framgår att antalet olyckor där fartyget framfördes av en dispensinnehavare varierat mellan 1 och 11 olyckor . Det totala antalet olyckor var lägst år 2006 med 102 rapporterade olyckor och högst med 199 olyckor. Om bedömer att en olycka eller ett tillbud är en principiellt intressant händelse skrivs en utredningsrapport. Antalet utredningsrapporter har varierat mellan 8 och 13 rapporter. Om bedömningen resulterar i att rapport inte ska skrivas, sker endast statistikbearbetning av ärendet. utreder vissa olyckor och allvarliga tillbud inom sjöfarten. finns även ett för sjöfarten gemensamt informa- tionssystem om olyckor och tillbud till sjöss kallat INSJÖ. In- rapporteringen görs frivilligt av rederierna och rapporterna hante- ras anonymt. Fram till och med hade sammanlagt 1 713 rapporter inkommit. I syfte att ytterligare öka sjösäkerheten genom att ta tillvara kunskap från tillbud har inför ett nytt system där lotsarna ska rapportera tillbud – PRIS (). På samma sätt som i Insjö kan lotsarna rapporte- ra anonymt. Lots ombord på vissa fartyg syftar till att bidra till en säkrare sjöfart och förhindra miljöskador som sjötrafiken kan orsaka. Lotsen tillför ett fartygs besättning erfarenhet och kunskap om lokala förhållanden i farleden och hamnen. Lotsen har en själv- ständig yrkesroll och arbetsuppgifter av betydelse för sjö- och miljösäkerhet. Enligt nuvarande regelverk ansvarar lotsen för lotsningen och ska ange och övervaka de åtgärder för navigering och manövrering som fordras för fartygets säkra framförande. Lotsen får frånsäga sig uppdraget om befälhavaren eller någon annan som svarar för förandet av fartyget handlar mot lotsens anvisningar. Trots regelverkets precisering av lotsningens huvudsakliga karaktär av rådgivning är det i praktiken ofta lotsen som mer eller mindre ensam framför fartyget i vissa lotsleder. Lotsen navigerar, manövrerar och sköter extern kommunikation med andra fartyg, broar, slussar, bogserbåtar och VTS. Befälhavaren tar ibland till- fället att vila medan vakthavande styrman finns på bryggan till- sammans med lotsen. Kommunikation på bryggan, mellan bryggan, lots och andra fartyg, med bogserbåtar och med VTS-central tillhör en viktig och omfattande del av lotsens arbetsuppgifter. Även i situationer när lotsen sätts ombord på en haverist, är kommunikation med t.ex. i regel en viktig uppgift för lotsen. Utöver lotsning utför lotsar bland annat nautiskt arbete inom som exempelvis rådgivning vid förändringar av farleder. Lotsen ansvarar för lotsningen. Lotsning har karaktären av råd- givning avseende navigering, manövrering och kommunikation vilket innebär att lotsen ansvarar för sina råd. Lotsens ansvar begränsar dock inte befälhavarens ansvar för fartyget och dess framförande utan befälhavaren har alltid det yttersta ansvaret. Lotsen kan också frånsäga sig ansvaret för lotsningen om befäl- havaren eller någon annan som svarar för förandet av fartyget handlar mot lotsens anvisningar. Enligt 7 kap. 1 § sjölagen är redaren ansvarig för skada som befälhavaren, en medlem av besättningen eller en lots orsakar genom fel eller försummelser i tjänsten. Skadestånd som redaren har betalat har han rätt att kräva tillbaka av den som vållat skadan. Det gäller dock i allmänhet inte vid lotsning. Om en lots vållar skada genom fel vid lotsning blir redaren ansvarig för skadan, trots att redaren inte är lotsens arbetsgivare. Båtmannen , lotsen och båtmannen på lotsbåt 713 vid inloppet till . Foto: , . Klättring på lotslejdare. Foto: , World report AB. Vidare finns det en regel i sjölagen 10 kap. 4 § om skadestånds- ansvar. Där regleras bland annat att anspråk i vissa fall får göras gällande mot en lots om lotsen har vållat skadan uppsåtligen eller av grov vårdslöshet och med insikt om att skadan sannolikt skulle uppstå. Staten blir inte ansvarig för lotsens fel, en internationell princip man inte velat avvika från i skadeståndslagen. I 3 kap. 9 § skade- ståndslagen finns en regel som innebär att skadeståndsansvar inte vilar på stat eller kommun för fel eller försummelse vid lotsning. 5.3Lotsning kan ses som myndighetsutövning På mitt uppdrag har en rättsutredning gjorts för att bedöma om lotsning är en verksamhet som innefattar myndighetsutövning. Med stöd av den rättsutredningen kan slutsatsen dras att lotsen i sin verksamhet ägnar sig åt myndighetsutövning bl.a. när lotsen frånsäger sig ansvaret för en enskild lotsning, men också när lotsen i enlighet med gällande rutiner med hänvisning till väderlek eller siktförhållanden nekar att åta sig en lotsning till eller från hamn. Till detta kommer det förhållandet att lotsplikt gäller och att brott mot skyldigheten att anlita lots är straffsanktionerat. Även det förhållandet att lotsning utförs av en myndighet i monopolställning innebär att lotsning är att se som myndighetsutövning. Samman- taget innebär detta att lotsen i realiteten har en sådan ställning att inslaget av offentlig maktutövning är betydande. Därmed talar övervägande skäl för att lotsning kan betraktas som myndighets- utövning. 6 En ny lotslag De principiella rättsreglerna för lotsning regleras i en särskild lotslag. Lotsplikten är endast reglerad i förordningsform. Ett särskilt bemyndigande härför ges i fartygssäkerhetslagen (2003:364) 7 kap. 6 § p. Lotsningsförordningen (1982:569) anger de grundläggande ramarna för lotsplikten. ges nödvändiga bemyn- diganden för att utfärda ytterligare, mer detaljerade föreskrifter. Jag har mot bakgrund av de förslag jag nu redovisar om bl.a. förändrade lotspliktsregler övervägt behovet av och möjligheten att helt eller delvis lagreglera dessa frågor. En särskild lotslagstiftning skulle väl harmoniera med rättsutvecklingen i våra nordiska grannländer, som i särskilda lagverk angivit de principiella rätts- reglerna för lotsning. Lotsplikten utgör vidare en sådan genom- gripande skyldighet för enskilda att frågan bör ställas huruvida den skulle kunna falla inom normgivningsmakt. De förslag om bl.a. behörighetsreglering för lotsar jag redovisar i kapitel 7 kräver dessutom enligt min bedömning lagform. Det kan emellertid också konstateras att de svenska lotsreglernavare sig de föreskrivit en generell lotsplikt med undantag eller en generell lotsfrihet med undantag reglerats i förordningsform . En hävdad rättstradition skulle därför kunna sägas tala för en fortsatt reglering på förord- ningsnivå. Utarbetandet av en ny lotspliktslagstiftning faller inte omedel- bart inom ramen för vad utredningsdirektivet anger. Lagform krävs dock för vissa av mina förslag och jag ser därför både praktiska och formella skäl för att nu föreslå en sammanhållen lagreglering av lotsplikten. 8 kap. 3 § regeringsformen anger att föreskrifter om förhållandet mellan enskilda och det allmänna, skyldigheter för enskilda eller som i övrigt avser ingrepp i enskildas ekonomiska förhållanden ska regleras genom lag. Enligt 8 kap. 7 § 1 st. 5 p. kan dock regeringen efter att ha bemyndigats av meddela föreskrifter om trafik. Enligt 8 kap. 11 § regeringsformen kan vidare delegation ske till myndighet. Som angivits ovan har regeringens bemyndigande att föreskriva lotsplikt givits i fartygssäkerhetslagen. Bemyndigan- det har resulterat i den s.k. lotsningsförordningen där frågor om lotspliktens närmare utformning vidaredelegeras till . Bemyndigandet innefattar även föreskrifter om lotsavgifter i för- ordning (1999:215) om lotsavgifter. Min slutsats är därför att nuvarande reglering från konstitutionell utgångspunkt är formellt tillräcklig. Eftersom mina förslag till förändrade regler på området i flera avseenden skiljer sig från nuvarande ordning, har den konstitu- frågan också övervägts med hänsyn till de regelverks- förändringar som kan komma att bli följden av förslagen. Vid denna analys har jag kommit till slutsatsen att en lagreglering är att föredra. Mitt förslag (kapitel 7) innebär att lotsyrket behörighetsregleras och att ett särskilt behörighetsbevis utfärdas för den som uppfyller behörighetskraven. Ett antal behörighetsgrundande kriterier ska uppfyllas. Jag föreslår att de allmänna grunderna anges i lag och att regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får utfärda närmare föreskrifter rörande behörigheten. Ett behörighetsbevis ska enligt förslaget också kunna återkallas. Som grund för åter- kallelse anges att lotsen inte längre uppfyller behörighetskraven. Vidare anges ytterligare återkallelsegrunder som bl.a. tar sikte på lotsens yrkesutövning. Bestämmelserna kring behörigheten är av sådan genomgripande betydelse för den enskilde att de bör regleras Motsvarande regelverk kan återfinnas i lagstiftning för andra behörighetsreglerade yrkesgrupper, t.ex. för taxiförare i yrkes- trafiklagen (SFS 1998:490) och hälso- och sjukvårdspersonal i lagen om yrkesverksamhet i hälso- och sjukvård (SFS 1998:531). Straffrättsligt kan konstateras att lotspliktens omfattning inte regleras vare sig i lag eller på förordningsnivå utan främst genom myndighetsföreskrifter. Detta förhållande bör bedömas mot bak- grund av Högsta domstolens dom i det s.k. blankettstadgande- målet, NJA 2005, s. 33. I detta rättsfall har funnit att i de fall straffbudet får sitt innehåll genom lägre författ- ning än förordning så kan fängelse inte ingå i straffskalan. Detta talar för att frågan om lotspliktens omfattning bör regleras och förtydligas på minst förordningsnivå. För brott mot lotsplikten finns straffbudet – som kan ge böter eller fängelse i fartygssäkerhetslagen. Det är min uppfattning att fängelse också fortsättningsvis ska inrymmas i straffskalan. Jag föreslår dessutom (avsnitt 7.3.5) en straffskärpning för den som lotsar utan giltig behörighet. Härigenom kommer fängelse att ingå i straffskalan för s.k. svartlotsning. I mina direktiv ingår att undersöka vilka alternativa organisations- former för att bedriva lotsning. Genom tilläggsdirektiv har jag också fått i uppdrag att göra en översyn av orga- nisation. Som ett resultat av detta kommer förslag om lotsnings- verksamhetens framtida organisation att lämnas först i mitt slut- betänkande. Jag bedömer emellertid redan nu att jag kan komma att lämna förslag i organisationsdelen som påverkar lotsmonopol. Ytterst skulle sådana förslag kunna innebära att en sjöfarare med stöd av den allmänna lotsplikten åläggs att anlita en privat utförare för att få lotstjänster utförda. I en sådan situation är det inte längre självklart att de beskrivna bestämmelserna i 8 kap. 3 och 7 §§ regeringsformen är tillämpliga. Snarare kan det då bli frågan om föreskrifter som kan sägas reglera enskildas inbördes För sådana föreskrifter, som faller under 8 kap. 2 § regeringsformen, saknas bemyndigandemöjlighet. 6.1.5Uppvärdering av lotsningens betydelse Sammantaget anser jag således att flera skäl pekar mot att lots- plikten bör lagregleras för att en solid konstitutionell grund ska säkras. Jag är också av den uppfattningen att lotsningens betydelse för en hög sjösäkerhet och en god miljö inte ska underskattas. Sjöfartens betydelse som ett miljövänligt, säkert och kapacitets- starkt transportmedel är av grundläggande vikt för näringsliv. har som sjöfartsnation en hög profil i det inter- nationella samfundet. Det framstår därför som en viktig signal till omvärlden om lotsningens betydelse att upphöja lotsregelverket till lagform. Ett ytterligare skäl i detta sammanhang är det faktum att våra nordiska grannländer i lag angivit den nationella lotspliktens ramar. 6.1.6Reglering i befintliga lagverk eller i sammanhållen lotslag Lagregler med anknytning till sjöfarten återfinns främst i sjölagen och fartygssäkerhetslagen. I den senare lagen återfinns bl.a. bemyndigandet till regeringen att föreskriva lotsplikt samt straffbestämmelser för överträdelser av lotsreglerna. I sjölagen åter- finns bl.a. regler om rederiers och befälhavarens ansvar. Jag har övervägt att låta för lotsningen nödvändiga lagregler införas i dessa lagverk. Jag har emellertid funnit att varken sjölagen eller fartygssäkerhetslagen till sin karaktär speglar de särskilda för- utsättningar lotsningen verkar under. Sjölagen avser i långa stycken att reglera och tydliggöra civilrättsliga förhållanden till sjöss, medan fartygssäkerhetslagen främst tar sikte på att reglera för- hållanden ombord. Bägge dessa lagverk är mycket omfattande och inte alldeles lättöverskådliga. Enligt min mening är därför en sammanhållen lagstiftning för lotsning att föredra. Jag har som resultat av mina överväganden valt att föreslå att en ny lotsningslag antas med grundläggande bestämmelser gällande lotsning. I förslaget till ny lotsningslag bör finnas vissa defini- tioner, lotspliktens allmänna ramar, befälhavarens och lotsens respektive ansvarsområden, bemyndiganden beträffande lotsplikten, behörigheter för lotsar m.m. samt ansvarsbestämmelser. I en till lotsningslagen anslutande förordning bör bl.a. den ansvariga myndigheten bemyndigas att utfärda detaljerade föreskrifter om lotspliktens omfattning samt medge undantag från skyldigheten att anlita lots. Som en följd av detta föreslår jag att det nämnda bemyndigandet i fartygssäkerhetslagen att föreskriva lotsplikt upp- hävs. Detsamma gäller förordningen (1982:569) om lotsning m.m. Förordningen (1999:215) om lotsavgifter behöver dock enbart genomgå mindre konsekvensändringar. 7 Behörighetsreglering för lotsar I utredningsdirektiven anges att jag ska se över behovet av införandet av en särskild behörighet för att verka som lots. Jag ska också ta ställning till vem som ska utfärda en sådan behörighet oavsett organisationsform för lotsningen. 7.1Allmänt om behörighetsreglerade yrken Ett reglerat yrke är ett yrke som enligt lag eller förordning kräver auktorisation, legitimation eller motsvarande för tillträde till eller utövande av yrket. Vanligen omfattas reglerade yrken av EG- rättsliga bestämmelser som anger hur regleringen får se ut, huvudsakligen i fråga om vilka kvalifikationskrav som får ställas på personer med motsvarande kompetens från andra EU-länder. finns ett 30-tal reglerade yrken i som faller under tillämpningsområdet för direktiv /36/EG om erkännan- de av yrkeskvalifikationer. Därutöver finns ett antal särskilda direk- tiv som är tillämpliga för enbart en viss typ av yrken eller ett visst yrkesområde, vilket exempelvis gäller för yrken inom sjöfarten som faller under direktiv /45/EG om ömsesidigt erkännande av certifikat för sjöfolk. Inom sjöfarten är sjökaptener, fartygsingenjörer, fartygsbefäl klass II VIII och maskinbefäl klass II VIII reglerade yrken. Ett antal myndigheter i ansvarar för att bedöma om villkoren för en behörighet är uppfyllda och för att utfärda behörig- hetsbevis inom olika yrkesområden. (Sjöfartsinspek- tionen) är behörig myndighet för reglerade yrken inom sjö- fartsområdet. Behörighetsreglering syftar till att säkerställa en god kvalitet på berörd verksamhet. Regleringen utgör en form av garanti från samhällets sida att den reglerade yrkesutövaren har rätt kompetens för arbetsuppgifterna inom det område som behörigheten avser. blir det en sorts beskrivning av yrkesutövarens kunskaps- nivå och kvalifikationer. En reglering av yrkesverksamhet och av yrkesgrupper inom ett visst område har ofta stor betydelse för möjligheten att uppfylla samhällets mål för verksamhet inom om- rådet. 7.2Behov av reglerad behörighet för lotsar Min utgångspunkt är att lotsning är ett offentligt åtagande där staten har det yttersta ansvaret för att det finns en väl fungerande lotsningsverksamhet. Lotsen har en självständig yrkesroll och arbetsuppgifter av betydelse för säkerhet i relation till människor, miljö, fartyg och last. Lotsens yrkeskvalifikationer garanteras genom den praxis utvecklat för rekrytering, utbild- ning och vidareutbildning av lotsar. På en helt eller delvis avreglerad marknad för lotsning är det nödvändigt att genom en behörighetsreglering se till att kvalifika- tionerna på lotsar är fortsatt höga. Detta för att tillförsäkra att en god kvalitet på lotsningsverksamheten kan bibehållas. En behörig- hetsreglering blir en form av garanti för kompetensen som är viktig för den som anlitar eller anställer en lots. Reglering är ett sätt att försäkra sig om att lotsarna är kvalificerade för yrket vilket inte minst är betydelsefullt mot bakgrund av lotsens betydelse för sjö- och miljösäkerheten. Oavsett organisationsform för lotsningen finns det fördelar med att formalisera en reglering av lotsars behörighet. Det är ett sätt att synliggöra och precisera lotsens kompetens vilket kan underlätta fortsatt utveckling av lotsutbildning och rekrytering av lotsar. För kunder och allmänhet blir det också tydligare vilken kunskap lotsen har och kan tillföra vid en lotsning. Den generella risken för att behörighetskraven blir omotiverat höga som ett sätt för utförarenom denne har monopol att stärka sin monopolställning bedöms minska om kravställaren organisatoriskt är åtskild från utföraren. Sammanfattningsvis anser jag att en behörighetsreglering är nödvändig om alternativa organisationsformer för lotsningsverk- samhet tillåts. Jag menar också att det oberoende av i vilken form lotsning kan komma att bedrivas finns skäl att reglera behörighet för lotsar. Även med ett fortsatt lotsmonopol bidrar en behörighetsreglering till att ytterligare kvalitetssäkra lotsningsverk- samheten. Grundläggande behörighetskrav för lotsar fastställs i lotslag. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer, pre- ciserar behörighetskrav för lotsar samt utfärdar och återkallar behörighetsbevis. Lotsens kvalifikationer ska prövas av . Till böter eller fängelse ska den kunna dömas som lotsar fartyg eller på annat sätt utför lotsupp- gifter på svenskt territorium utan giltigt behörighetsbevis. Försvarsmakten ges i uppgift att inventera inom vilka ytter- ligare områden sekretessen för djupdata kan upphävas för att möjliggöra ett borttagande av kravet på svenskt medborgar- skap för lotsar. 7.3.1Utgångspunkter för en behörighetsreglering En behörighetsreglering avseende lotsar bör utgå från att lotsen ska uppfylla de rekommendationer som FN:s internationella sjöfarts- organisation, IMO anger i resolution A.960. Utredningen har inte till uppgift att utvärdera dagens krav på lotsars kompetens och utbildning. Utgångspunkten är därför att den praxis som Sjöfarts- verket utvecklat för rekrytering och utbildning kan vara en god grund för att få en lotsbehörighet. kan det inte uteslutas att det kommer att finnas andra vägar att uppnå en lotsbehörighet. Detta mot bak- grund av de till synes ökade svårigheterna i och flera andra europeiska länder att rekrytera lotsar. Rekryteringsproblemen antas, åtminstone delvis, bero på brist på sjöbefäl med sjökaptens- brev och en ökad konkurrens om personal med andra områden inom sjöfarten. För att möjliggöra en utveckling av alternativa rekryterings- och utbildningsvägar till lots anser jag att de grundläggande behörig- hetskriterierna som författningsregleras ska vara av mer över- gripande karaktär för att därefter preciseras av behörig myndighet. Det är också viktigt att behörighetsregleringen byggs upp på ett sådant sätt att administrationen inte blir alltför omfattande. 7.3.2Grundläggande behörighetskrav för lotsar fastställs i lag Behörighet för lotsar kan delas in i två typer. Först ska lotsen ha en form av allmän behörighet för lotsyrket som främst är kopplad till en grundutbildning, arbetslivserfarenhet från sjön samt fysiska och psykiska krav. Även personliga egenskaper är betydelsefulla vid rekrytering av blivande lotsar. Den allmänna behörigheten måste sedan kompletteras med en särskild behörighet kopplad till för lotsning specifika kunskaper samt erfarenhet från och kunskap om den farled där lotsen ska arbeta. Jag förslår att de grundläggande behörighetskraven för såväl allmän som särskild behörighet fastställs i lag. får regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer i uppgift att närmare precisera kraven. Jag anser att är lämplig myndighet för att i föreskrifter precisera kraven. Sjöfarts- inspektionen ansvarar för övriga behörigheter inom sjöfarten. Följande grundläggande krav ska gälla för en behörighet. Behörig lots är den som har: a)en lämplig grundutbildning b)lämplig arbetslivserfarenhet från sjön c)god hälsa och kondition d)genomgått föreskrivna utbildningsmoment e)godkänts vid kunskapsprov f)god farledskännedom De grundläggande behörighetskraven anger att en kombination av utbildning, erfarenhet, fysiska egenskaper och inhämtade kun- skaper är utgångspunkt för den ansvariga myndighetens arbete med att fastställa för gällande krav.