sou · GWB390 · 2008-10-13 00:00:00 — Ansträngningarna med att öppna fler marknader för marknadsmässig konkurrens bör öka. Därmed ansluter sig utredningen till de förslag som lagts i Konkur- rensverkets rapport fungerande marknader för ett konkurrens- kraftigt (, 2008). Utredningen ser också ett behov att utreda möjligheterna att ta till vara kompetensen i den offentliga sektorn. Detta kan ske genom att verksamheter konkur- rensutsätts eller privatiseras, men erfarenheterna från energisektorn antyder också att det finns en betydande potential även på områden där den offentliga sektorn förblir huvudman. De internationella jämförande studier som presenterats ovan visar att arbetsmarknadens funktionssätt och regleringar hör till de områden som drar ner företagsklimat i jämförande studier. Tabell 4.4 visar hur regelsystemen på den svenska arbetsmarknaden står sig i jämförelse med referensländerna. Tabellen bygger på en dekomponering av det index som mäter kostnaderna för att anställa arbetskraft i Doing Business-ranking, och under- stryker särskilt arbetstidsbegränsningar, kostnaderna för att säga upp anställda, samt stelheterna på arbetsmarknaden som svaghe- terna i den svenska företagsmiljön. Även studier fokuserade på svenska småföretagares förutsättningar har lyft fram arbetsmark- nadens roll (Företagarna och , 2008). Företagsklimatet och internationell konkurrenskraft Företagsklimatet och internationell konkurrenskraft En välfungerande arbetsmarknad där löneutvecklingen står i pro- portion till produktivitetsökningarna är nödvändig för en bibehål- len internationell konkurrenskraft. Arbetskraftskostnaden står för en stor del av företagens egna kostnader och har en avgörande betydelse för lönsamhet och konkurrenskraft (Teknikföretagen, 2008). Det är därför önskvärt att regler och avtal som styr arbets- marknadens funktionssätt kontinuerligt anpassas till förändrade förutsättningar i omvärlden. Här är utfallet av lönerörelse ett oroväckande tecken (, 2007). Löneökningstakten riskerar att urholka exportföretagens konkurrenskraft. Detta väcker frågan om arbetsmarkandens nuvarande funktionssätt är anpassat till de krav som ökad internationalisering ställer. (2008) har analyserat just denna frågeställning och drar slutsatsen att upplägg- ningen med industrin som ensam märkessättare formodlingen inte är den mest lämpliga i en situation med växande betydelse för tjänstesektorerna och en penningpolitisk regim med inflationsmål och rörlig växelkurs. Förutsättningarna för den svenska arbetsmarknaden påverkas på ett avgörande sätt av både offentliga lagar, regler och trygghetssy- stem och av avtal mellan arbetsmarknadens parter. Anpassning till nya förutsättningar är önskvärda på båda dessa områden. I detta sammanhang kan det noteras att lönebildningen i i ett längre perspektiv analyserats i en rapport till det Finanspo- (, 2008). Analysen visar på en positiv effekt på lönebildning och arbetslöshet av genomförda reformer av arbetslöshetsförsäkring och inkomstbeskattning. Förhandlingar om ett nytt huvudavtal på arbetsmarknaden har inletts mellan LO, PTK och (LO, 2008). Det är önskvärt att huvudavtalet bidrar till en anpassning av den svenska arbetsmarknadsmodellen till de nya förhållanden som skapas genom den ökade internationaliseringen. I synnerhet finns det anledning att genomföra åtgärder för att underlätta arbetskraftsin- vandring för att möta näringslivets behov av utbildad arbetskraft. Denna slutsats sammanfaller med rekommendationerna från , (SOU 2006:87) även om våra argument är bredare: utländska studenter som återvänder hem med både en utbildning och relevant arbetslivserfarenhet från det svenska näringslivet kan förväntas bli viktiga främjare av svensk export. Företagsklimatet och internationell konkurrenskraft 4.4.6Utbildning, forskning och utveckling Nära relaterat till arbetsmarknaden är betydelsen av utbildning. Utbildning och lärande är centralt för ekonomisk utveckling och tillväxt. I takt med att produktionen i utvecklade ekonomier blir mer och mer kunskapsintensiv ökar kraven på arbetskraftens utbildning för att upprätthålla konkurrenskraft och god väl- färdsökning. Förutom att bidra positivt till en persons produktivi- tet som anställd finns det även stöd för att utbildning ökar färdig- heten för entreprenörskap (Lazear, 2004). ligger i framkant i många jämförande studier av utbild- ning i utvecklade länder. Till exempel hör tillsammans med , och till de länder där den största andelen av arbetskraften har en doktorsexamen eller en jämförbar utbildning (, 2007a). I det jämförande humankapitalindex som den europeiska tankesmedjan petitiveness and Social Renewal tagit fram rankas högst av de EU länderna (Ederer, 2006). Även om svensk utbildning står sig väl med situationen i jäm- förbara utvecklade ekonomier finns det anledning att se närmare på utbildningssystemets möjlighet att förse växande företag med kva- lificerad arbetskraft. I sammanhanget är det positivt att en Teknikdelegation skapats (Dir. 2008:96). I synnerhet delegationens uppdrag att öka intresset för och deltagandet i högskoleutbildningar inom matematik, natur- vetenskap, teknik och informations- och kommunikationsteknik är betydelsefullt. I globaliseringens tid måste svensk konkurrenskraft till stor del bygga på ett högt kunskapsinnehåll i våra exportprodukter, varför forskning, utveckling och innovation är centrala delar av tillväxtpolitiken. På detta sätt uttrycker promemorian inför 2008-års forskningspo- litiska proposition betydelsen av forskning och utveckling (, 2008). I analysen av bytesförhållandets utveckling, det vill säga förhål- landet mellan export- och importpriser, noterades att branscher med snabb teknik- och produktivitetsutveckling ofta har en svag prisutveckling för branschens färdigvaror. För att upprätthålla goda priser och marginaler måste företag i till exempel läkemedels- eller telekomsektorerna förnya sin produktportfölj. För att undvika prisfall och urholkade marginaler för företag och därmed Företagsklimatet och internationell konkurrenskraft fallande exportpriser på nationell nivå är innovation, forskning och utveckling centrala faktorer. har länge legat högt i internationella jämförelser av kun- skapsekonomier. I synnerhet har vi utmärkt oss genom stora sats- ningar på forskning och utveckling (FoU) och andra typer av inve- steringar i kunskapssamhället. På många områden förefaller det svenska innovationssystemet och näringspolitiken fungera väl. Näringslivet beräknas stå för av all FoU (med betoning på U) som genomförs i (, 2006). Som noterats tidigare ligger i täten inom EU vad gäller FoU som en andel av BNP. I synnerhet satsar det svenska näringslivet stora resurser på FoU, vilket antyder att är en relativt bra plats för forskningsverksamhet. De stora investering- arna i FoU ger också tydliga resultat i form av kunskapsproduk- tion. rankas bland de mest framgångsrika länderna när det gäller det gäller forskningsresultat, vare sig de mäts i antal veten- skapliga artiklar per kapita eller som patentansökningar per kapita (Europeiska Kommissionen 2006; , 2003). Resultaten är också goda när det gäller utvecklingen av humanka- pitalet: en allt större andel av befolkningen har eftergymnasial utbildning och andelen högre examina i naturvetenskap och teknik har ökat kraftigt under det senaste årtiondet. Det faktum att kunskap och forskningsresultat är kollektiva varor ställer näringspolitiken inför flera stora utmaningar. För det första måste politiken skapa incitament för FoU, det vill säga pro- duktion av kunskap. Den enskilda kunskapsproducenten väger kostnaderna för sin FoU-verksamhet mot sin egen nytta av kun- skapen, och väljer att producera så länge (den avtagande) marginal- nyttan är större än (den tilltagande) marginalkostnaden. Den kun- skapsmängd som då produceras kommer emellertid att vara för liten, eftersom kalkylen inte tar hänsyn till att kunskapen också kan användas av andra. Om den totala samhällsnyttan (inklusive sprid- ningseffekterna) räknades in skulle det vara lönsamt att satsa mer på FoU. Statens roll är att reducera gapet mellan den privata och den samhällsekonomiska avkastningen av FoU. I huvudsak finns två typer av policyingrepp för att åstadkomma detta. Staten kan stärka äganderätten till immateriella tillgångar (till exempel genom ett starkt patentskydd), vilket minskar risken för att den privata nyttan av investeringar urholkas genom att kunskap och forskningsresultat utnyttjas av andra. Detta förväntas öka incitamenten för FoU. Staten kan också ge direkta subventioner Företagsklimatet och internationell konkurrenskraft för FoU för att reducera de privata kostnaderna, vilket också leder till att produktionen av kunskap ökar. Subventioneringen av FoU kan vara besvärlig eftersom den ibland kommer i konflikt med konkurrenslagstiftning och handels- avtal och eftersom det inte finns några garantier för att subventio- nerna får de avsedda resultaten. När det gäller åtgärder för att stärka äganderätten till kunskap och andra immateriella tillgångar finns problem av mera principiell art. En paradox i innovationspo- litiken är nämligen att staten inte bara vill stärka immaterialrätten, utan också maximera spridningen av den kunskap som skapas. Orsaken är naturligtvis att samhällets totala nytta av FoU-insatser blir större ju fler av aktörerna som har tillgång till den nya kunska- pen. En andra utmaning för innovationspolitiken är därför att skapa incitament för kunskapsspridning som kan samexistera med ett starkt skydd för äganderätten till immateriella tillgångar. Åtgär- derna på detta område omfattar bland annat satsningar på utbild- ning och kompetensutveckling för att skapa tillräcklig kapacitet att absorbera nya forskningsresultat, samt incitament för bygga upp nätverk och andra typer av kontakter mellan forskningsinstitut, näringsliv och myndigheter. I sin sammanfattning av ett antal enkätsvar från ledande innovationsforskare pekar (2002) på behovet av en högre nivå av statlig finansiering av FoU eftersom den privata sektorn inte kan förväntas finansiera grundforskning liksom behovet att vara selektiv när det gäller valet av forskningsområden. I synnerhet noteras att offentliga FoU-satsningar bör riktas mot områden där nya teknologier håller på att utvecklas – i mera mogna industrier kan privata aktörer förväntas ha förmågan att finansiera sina egna satsningar på forskning och produktutveckling. Internationalise- ring och relationer mellan universitet och näringsliv lyfts upp som områden där kunskapsutbyten och teknologiöverföring bör upp- muntras mer . Särskild vikt läggs vid de problem som försvårar kommersialiseringen av kunskap och forskningsresultat. Förutom problem med finansieringen av nya företag och hindren för diversifiering och spin-offs från stora företag uppmärksammas den relativa bristen på entreprenörskap, bland annat på grund av skattesystemet. Ett uttryck för detta är den svenska paradoxen – observationen att är världsledande vad gäller investeringar i kunskapssamhället, men att avkastningen på dessa investeringar verkar vara lägre än i andra länder. Företagsklimatet och internationell konkurrenskraft Den kommande forskningspolitiska propositionen ser ut att innebära just den typ av ökad statlig finansiering av FoU som (2002) efterlyst. Regeringen kommer föreslå satsningar på forskning och innovation som innebär att det statliga stödet successivt ökar för att 2012 nå en permanent för- stärkning om . Enligt regeringens promemoria inför den forskningspolitiska propositionen beskrivs en förestå- ende satsning på strategiska områden: medicin, teknik och klimat. Tre kriterier har varit vägledande när regeringen prioriterat de strategiska områdena: 1.Forskning som kan medverka till att finna lösningar på ange- lägna globala problem och utmaningar, såsom arbete mot kli- matförändringar, kampen mot svåra sjukdomar och andra hälso- utmaningar samt omställning av energisystem. 2.Områden där redan har forskning av världsklass. 3.Områden där det finns företag i som bedriver egen forskning och utveckling, och där statens insatser stärker när- ingslivets och utveckling och konkurrenskraft. Svenska företags långsiktiga konkurrenskraft bygger på fortsatt innovationskraft. Med detta i åtanke ansluter utredningen sig till värdet av prioriteringar baserade på att stärka näringslivets konkur- renskraft och områden där har forskning av världsklass. Fortsatt stärkt uppbyggnad av de svenska industriforskningsinsti- tuten är viktiga för att trygga samverkan mellan industrin och forskningsvärlden. De strategiska FoU-program som föreslagit är ett ytterligare viktigt initiativ för ökat forskningssamarbete mellan stat och industri (, 2007). 4.4.7Formerna för näringspolitiskt beslutsfattande En jämförelse mellan , och antyder att svagheterna i det svenska näringsmiljön kanske har mer att göra med hur politiken formuleras än med hur den faktiskt ser ut. En av de stora utmaningarna för den svenska politiken är att den inte ryms inom något av de traditionella politiska ansvarsområdena – det finns inget departement inom som på egen hand kan hantera frågor som internationalisering, konkurrenskraft Företagsklimatet och internationell konkurrenskraft Eftersom det saknas ett tydligt nationellt ledarskap för politikområdet har samordningen blivit svag och den samlade bilden av politiken är att åtgärderna är fragmenterade och kortsiktiga. Denna bild har stärkts av de jämförande internationell studier som redogjorts ovan. , och även , har betraktat poli- tiken för internationell konkurrenskraft som ett eget politikområde och skapat institutionella förutsättningar för att formulera politik som kräver samordning och samverkan mellan olika delar av sam- hället. I det finska fallet har för vetenskap och teknik, SRVT, spelat en central roll . Inom ramarna för SRVT har den framtida näringspolitiken diskuterats av företrädare för de viktigaste intressegrupperna, och reformförslagen har haft en bred uppbackning i det civila samhället. I hade Globa- liseringsrådet en liknande roll när globaliseringsstrategin utarbeta- des. I båda dessa råd leds arbetet av statsministern, vilket är viktigt för att markera politikområdets status. har tankarna på politik och samordning för att möta framtida utmaningar börjat få gehör även i . Det svenska är tydligt inspirerat av det danska och fyller många av de funktioner som SRVT har. Med stark repre- sentation från regeringen (även om statsministern inte deltar) och från näringsliv, fackförbund och andra delar av det civila samhället finns här förutsättningar för en bred dialog. Formellt har rådet i uppdrag att analysera konsekvenserna av globaliseringen för och skapa debatt om de hot och möjligheter som följer av utveck- lingen på den globala arenan. Förutom frågor rörande konkurrens- kraft och innovationer omfattar detta de politiska konsekvenserna av globaliseringen, i såväl som i andra länder, liksom hänsyn till demografiska, sociala och miljömässiga trender. Med andra ord, uppdraget omfattar en sådan systemansats som troligen krävs för att hantera tillväxt och innovationspolitik i en globaliserad värld. I motsats till det finska SRVT är det svenska dock tidsbegränsat och förväntas avslutas . Även efter detta datum kan det dock antas finnas ett behov av en institutiona- liserad dialog av denna typ. Icke desto mindre utgör Globalise- ringsrådet ett steg mot en systemansats för svensk tillväxt- och internationaliseringspolitik. Detta tillsammans med de målsätt- ningar som satts upp i näringspolitiken ger förutsättningar för att stärka det svenska innovationssystemet och skapa goda förutsätt- ningar för FoU, kunskapsspridning och kommersialisering av ny Företagsklimatet och internationell konkurrenskraft Vad som krävs för en långsiktigt framgångsrik internatio- naliseringspolitik är att ges en permanent bas, och att ansvaret för politiken lyfts upp till högsta politiska nivå, antingen genom ett aktivt deltagande av statsministern eller en sär- skilt tillsatt innovationsminister. Hur kan en starkare samordningen mellan de aktörerna åstad- kommas? I en analys av konkurrenskraft för internationell handel och produktion pekade och (2003) på erfa- renheterna från . Största delen av skillnaden mellan länderna finns i faktorer som återspeglar näringslivets förtroende för den eko- nomiska politiken och kunskapsinfrastrukturen. och (2003) menar att en stor del av förklaringen är att den finska ekonomiska politiken byggt på ett systemtänkande, och att man hittat institutionella lösningar för att involvera stora delar av samhället i beslutsprocesserna. Grunderna till dagens finska innovationspolitik kan spåras till- baka till , då ekonomin kämpade med de strukturproblem som skapats av oljekriserna som inkomstnivån fortfarande var lägre än i resten av . Det var självklart för att produktivitetstillväxt, specialisering och internationell konkurrenskraft var viktiga faktorer för att kunna nå ikapp grannländerna. Det fanns också en insikt om att många av de politikområden som traditionellt hade behandlats separat – utbild- ningspolitik, forskningspolitik och konkurrenspolitik – faktiskt var beroende av varandra och därför krävde samordning. En samsyn på näringspolitiken krävde att tekniska, kommersiella och sociala behov behandlades (Romanainen, 2001). Ett av de första områden där dessa tankar kom till uttryck var forsknings- och teknologipolitiken. Betoningen på uppgradering från basnäringar till områden med högre förädlingsvärde krävde större investeringar i kunskap och teknologi och ett antal institu- förändringar genomfördes för att upp- muntra FoU i både den offentliga och privata sektorn. Universite- ten, som inte tillåtits samarbeta med näringslivet, upp- muntrades nu att bygga nätverk med näringsliv och myndigheter. Teknologiska utvecklingscentralen, Tekes, etablerades 1983 för att finansiera tillämpad och industriell FoU. reformerades 1987 och döptes om till för vetenskap och teknologi, SRVT. Medlemskapet i rådet utvidgades till att omfatta representanter för näringslivet och forskarvärlden och rådets status som sakkunnigt organ stärktes. Nya ambitiösa mål för FoU sattes Företagsklimatet och internationell konkurrenskraft Med begränsade inhemska medel var det nödvändigt att resur- serna användes effektivt. Detta förutsatte en kluster-ansats för forskningspolitiken. Genom att dessutom kräva deltagande av små och medelstora företag i offentligt finansierade FoU-projekt (som dominerades av multinationella företag som ) var det också möjligt att stärka småföretagens förmåga att ta till sig kunskapen. infördes också en explicit systemansats för teknologipolitiken. En av komponenterna i strategin var att skapa en starkare grund för samarbetet mellan de olika aktörerna i innovationssystemet. Detta skulle omfatta de inblandade ministeri- erna, offentliga och privata forskningsinstitut, företag och konsu- mentorganisationer. introducerades begreppet nationellt innovationssystem i den finska debatten, som ett sätt att ytterligare betona vikten av att samordna olika politikområden. Systemansatsen ledde efter hand till mera omfattande försök att stärka näringsmiljön genom olika reformer. Vad gäller institutio- nerna har Tekes och SRVT kommit att spela en allt viktigare roll. I förhållande till ekonomins storlek har Tekes större resurser till förfogande än de svenska myndigheter som finansierar industri- forskning och den största delen av industrins FoU sker i nätverk av företag och forskningsinstitut (, 2001). Även om SRVT for- mellt är ett sakkunnigorgan med rådgivande funktion har det kommit att få ett betydande inflytande på finsk innovationspolitik. Huvudanledningen är att det fungerat som en think tank med representation från nästan alla viktiga aktörer i det finska samhället, och att rådet haft stark uppbackning från regeringen. SRVT leds av statsministern och bland övriga deltagare återfinns ministrarna från handels- och industriministeriet, finansministeriet, undervisnings- ministeriet, och kulturministeriet, samt representanter för näringsliv, industriorganisationer, Tekes, Fin- lands akademi, miljöorganisationer och så vidare. Rådet följer fortlöpande utvecklingen av landets konkurrenskraft och presente- rar en översikt av forsknings- och teknolo- gipolitik. I denna översikt identifieras de främsta utmaningarna för samhällsekonomin, och rådet ger också förslag och rekommenda- tioner till ekonomins centrala aktörer. Ofta handlar dessa förslag om hur offentliga FoU-medel bör användas, men det förekommer också rekommendationer gällande samordning av privata och offentliga investeringar, samt förslag om ändringar i regler och för- ordningar. Företagsklimatet och internationell konkurrenskraft En av de mest centrala delarna av samordningen rör samarbetet och koordineringen av de olika ministeriernas arbete. En viktig slutsats från de finska erfarenheterna är att det inte räcker med att samordna mellan de privata aktörerna och staten, utan det krävs också explicita reformer inom statsapparaten. I enlighet med denna ansats inrättade SRVT ett antal kluster- program för att identifiera reformbehov som kräver koordinering av flera olika ministeriers arbete, och som inte faller inom något enskilt ministeriums ansvarsområde. Den typ av horisontella kommunikationskanaler mellan när- ingslivet, forskarvärlden och myndigheterna som SRVT represente- rar är viktig av flera skäl. De bidrar till att de svagaste delarna av det nationella innovationssystemet identifieras snabbt, och att en bred diskussion om möjliga åtgärder också kan initieras utan dröjsmål. Med tanke på de kontinuerliga förändringarna i näringslivets kon- kurrensförutsättningar – som lika ofta beror på förändringar i omvärlden som inom landet – är det viktigt att behovet av hori- sontell kommunikation byggs in i den institutionella strukturen. Det är naturligtvis också viktigt att den samordnande institutionen – i det finska fallet SRVT – har en hög status och starkt stöd från högsta politiska nivå. Det är också troligt att en institutionalisering av dialogen mellan myndigheter, näringsliv och andra intressenter bidrar till att innovationspolitiken uppfattas positivt av näringsli- vet. Även i har tankarna om en systemansats och samord- ning mellan politikområden fått fäste. Det danska innovationssy- stemet kritiserades länge för att vara för fragmenterat och dåligt samordnat för att skapa goda förutsättningar för långsiktig tillväxt och konkurrenskraft. har det dock för- ändrats radikalt. Efter en noggrann utvärdering av förutsättning- arna för forskning i (Danish Research Commission, 2001) inleddes en omfattande reformprocess för att samla ansvaret för innovationspolitiken till ett nytt ministerium. Det nya Ministe- riet för vetenskap, teknologi och utveckling tog inte bara över ansvaret för innovationspolitiken från Ekonomi och näringsmini- steriet, utan blev också huvudman för de danska universiteten. Dessutom skapades ett Råd för teknologi och innovation för att bistå vetenskapsministern i administrationen av reformer och initi- ativ på innovationsområdet och fördela finansiering till utvalda forskningsmiljöer. På samma sätt som i det finska SRVT var avsik- ten att RTI:s medlemmar skulle representera den relevanta kunska- Företagsklimatet och internationell konkurrenskraft pen från näringslivet och det civila samhället. Mera specifikt efter- lystes kompetens inom följande områden: teknisk utveckling och innovation, kapital- och kompetensförsörjning för verksamhetsut- veckling, nätverksutveckling och internationellt samarbete, samt förutsättningar för innovationer i små och medelstora företag. Rådets ansvarsområde var dock snävare och dess status svagare än i SRVT-fallet, där statsministern deltar som ordförande. Erfarenheter av den nya politiken var uppmuntrande: FoU-in- satserna ökade något , till av BNP (, 2007) och rankades högt i de internationella jämförelserna av län- ders konkurrenskraft . Trots det följde nya reformer .