sou · GVB3102 · 2008-01-01 00:00:00 — En bild av en hund kan stå för eller representera en specifik hund, men den kan också representera hundar i allmänhet. Den avbildade hunden ses då som en representant för släktet hund. Representationens kraft och användbarheten av begreppet representation, härrör ur denna dubbelbetydelse. Att representera något i ord och bild på ett visst sätt innebär att ge det ett visst slags betydelse. De sätt på vilka vi representerar olika företeelser är socialt, kulturellt och historiskt betingade. Representationerna utgår från specifika behov och intressen och är inskrivna i en kulturell och/eller institutionell kontext. Nyhetsmedierna representerar vår samtida verklighet i text och bild. De både beskriver verkligheten och förlänar vissa gestalt- ningar en symbolisk betydelse, där vissa bilder och texter får symbolisera en stor grupp människor eller en viss händelse. Den makt som medierna därigenom har att skapa mening i vår gemensamma verklighet är ständigt under attack från underord- nade grupper, som ser sig som ensidigt och felaktigt representerade i medierna. Här aktualiseras ordet representations dubbelbety- delse. De mediegestaltade kvinnorna, funktionshindrade eller muslimerna kan uppfattas som representanter för grupperna som helhet. Det är oundvikligt att människor kategoriserar varandra och själva blir kategoriserade som en speciell sorts människor. Kategorisering tar fasta på tänkta skillnader mellan människor, men den behöver inte vara ett problem i sig; den kan vara flexibel och utformad så att de olika sorterna av människor är jämställda. är katego- risering och etikettering en förutsättning för en rangordning av människor och för diskriminering; det vill säga en orättfärdig negativ särbehandling av kategoriserade grupper som befinner på avstånd från dem som har kategoriseringsmakten (Boréus, 2005). Mänskliga rättigheter och journalistikens makt Den som kan benämna och kategorisera sig själv och andra, så att etiketterna/kategorierna slår igenom i samhället har makt att bestämma hur verkligheten ska ses och förstås. Benämningar och kategoriseringar av människor och grupper utgår alltid från någons perspektiv och intressen (, 1992). När det gäller så kallade sårbara eller utsatta grupper är det ofta de styrande och/eller majoriteten i ett samhälle som har bestämt hur de sårbara ska kategoriseras och etiketteras, inte de själva. Själva etiketten sårbar grupp som är etablerad i sammanhang där mänskliga rättigheter diskuteras på statlig och internationell nivå, döljer det viktiga: Vem vill såra dessa människor och varför? Sår- barheten ser ut som en egenskap hos grupperna; medan de som utsätter dem för förtryck, förakt och diskriminering i allmänhet slipper bära etikett, eller kallas för majoriteten rätt och slätt. De etiketter som fästs vid underordnade grupper är ibland ned- sättande eller blir laddade med negativa värderingar. Ordet invandrare var från början avsett som en inkluderande benämning på de invånare i , som kom från andra länder. har ordet laddats med problematik, delvis som en följd av nyhetsbevakningens sätt att uppmärksamma frågor med anknyt- ning till invandrare. Människor som lider av psykisk sjukdom är sällan farliga. Men etiketten psyksjuk som blivit ett återkom- mande rubrikord i samband med våldsbrott, har laddats med farlig- hetens konnotationer. Etiketterna eller benämningarna är ständigt under attack och omförhandling; antingen man försöker byta ut en negativt laddad term som handikapp mot en mer neutral som funktionshinder eller strävar efter att ladda om tidigare negativa beteckningar som bög, flata eller blatte med positiva associationer. Flera av de benämningar på utsatta grupper som jag själv använ- der i den här rapporten är problematiska på något sätt. Funk- tionshindrade är inte en grupp, invandrare är ett hopplöst vagt begrepp, HBT låter som ett sjukdomssyndrom. Ett syfte med rapporten är att visa om, när och hur medierna arbetar med att upprätta identiteter och gränser mellan vi och dem; mellan å ena sidan den tänkta läsargemenskapen som utgör ett slags norm och å andra sidan människor och grupper som kallas Mänskliga rättigheter och journalistikens makt till exempel funktionshindrade, flyktingar eller muslimer. De gränssättande tekniker som jag vill lyfta frami analyserna samman- fattas i begreppen andrafiering, stereotypisering och diskrimi- nering.TPF1FPT Jag använder begreppsparet vi och de och ibland andrafie- ring för att peka på en speciell form av identiteter som nyhets- texter kan skapa för de aktörer som uppträder i texterna, samt för mediet/texten och för den implicita läsaren. De grundläggande sätt som en text konstruerar ett vi och ett de på är: –Texten är sådan att vi talar om dem. De som beskrivs är föremål för en framställning som textens vi är hemma i eller kan solidarisera sig med, medan de har marginellt eller inget inflytande över hur texten konstruerar dem. –Relationen mellan textens vi och de framstår som en serie skillnader, ett motsatsförhållande eller en konflikt. Om nyhetstexter som berör utsatta och maktlösa grupper uppfyller dessa villkor, så kan det delvis eller helt uppfattas som en konse- kvens av medielogikens krav. Nyhetsjournalistik lierar sig med myndigheters diskurser och konstruerar dem som saknar defini- tionsmakt i samhället som objekt för andras formuleringar och åtgärder. Nyhetsjournalistik behöver också motsatser, polari- seringar och konflikter för att formulera sig. Texter där skillnader står i fokus och där vi beskriver eller åtgärdar dem behöver inte representera dem på något negativt sätt. Skillnaderna kan vara till deras fördel eller framstå som en exotisk krydda i skildringen. Våra analyser och åtgärder kan genomsyras av välvilja och empati. Enskilda texter som arbetar med dessa former av andrafiering framstår ofta inte som främlings- skapande. Men som permanenta inslag i nyhetsdiskursen ger de likväl ifrån sig viktiga budskap. De bidrar till att framställa vissa kategoriserade grupper som annorlunda och bristfälliga. 1TP PT Termen andrafiering är synonym med termen andrande som jag vanligen använder. Andrande är en direktöversättning av engelskans othering; att representera någon eller några som Andra; som distinkt annorlunda i förhållande till den normalitet som vi står för. Andrafiering är en term som konstruerats med termen rasifiering som modell och som användes i rapporterna från utredningen om makt, integration och strukturell diskriminering. Rasifiering är processer som går ut på att särskilja människor utefter föreställningar om rasliga (eller kulturella) skillnader (, 2005). Andrafiering är ett vidare begrepp för processen att ta fasta på verkliga eller föreställda skillnader mellan grupper av människor, för att skapa avstånd och ojämlikhet. Mänskliga rättigheter och journalistikens makt Det finns till exempel i dagens nyhetsmedier en kraftfull och upprepande andrafiering av muslimer, där de får härbärgera egen- skaper som är oönskade i den egna kulturen. En sådan andrafiering har också följande drag: –De egenskaper, handlingar eller problem som vi tillskriver dem är främmande eller oönskade i vår egen självbild eller framstår som ett hot mot oss och vår identitet. Så beskrivna kontrasteras de mot vår utopiska, ideala självbild. Stereotypisering kan ses som en upprepande andrafierande gestalt- ning av vissa grupper. definierar stereotyp som en uppsättning av starkt förenklade föreställ- ningar om viss företeelse, särsk. i fråga om viss kategori männi- skor (, 1996:247–248). Termen användes först i boktryckar- konsten, och introducerades i samhällsvetenskapligt tänkande av journalisten i . I allmänhet ser vi inte först och definierar sedan, utan vi definierar först och ser sedan. Ur den väldiga blomstrande, sorlande oredan i yttervärlden plockar vi ut det som vår kultur redan har definierat för oss och vi tenderar att uppfatta det som vi har plockat ut i den form som är stereotyperad för oss av vår kultur. (, 1922:81.) I socialpsykologisk litteratur används begreppet stereotyp om inrotade föreställningar och osakliga generaliseringar om andra grupper av människor. När det gäller stereotyper i nyhetstexter, som produceras inom en yrkeskultur och som vänder sig till och används av en bred läsekrets inom en nation är det mer fruktbart att se stereotyper som metoder för framställning och menings- skapande (, 1997). Att nyhetsmedierna har en central roll när det gäller att utforma, reproducera och sprida stereotyper i det moderna samhället, har påpekats av många. De stereotyper som är intressanta i sammanhang som rör mänskliga rättigheter är de som används för att markera mänsklig likhet respektive olikhet, igenkännande respektive främlingskap, identifikation respektive avståndstagande. Sådana stereotyper har ett speciellt men viktigt användningsområde: De är hjälpmedel när gränsen stakas ut mellan det normala och det onormala, det tillåtna Mänskliga rättigheter och journalistikens makt och det otillåtna, det önskvärda och det oönskade. De är kraftfulla redskap för symbolisk makt och symboliskt våld när grupper eller samhällen som föreställda gemenskaper bygger upp sina själv- bilder och de uppträder där maktfördelningen är ojämlik. Stereoty- per förenklar och överdriver olikhet; de reducerar, fixerar och essentialiserar den andra personen, gruppen eller kulturen som helt och hållet annorlunda (1997:258). som stereotyper förenklar hanteringen av det för samhället eller individen främmande eller hotande, så används de för att skapa, skydda eller återskapa en bräcklig idé om harmoni och en egen överlägsen identitet. påpekar att en uppsätt- ning stereotyper aldrig är neutral: Stereotyperna är en garanti för vår egen självrespekt. De utgör, säger han, en projektion på världen av vår egen uppfattning om vårt eget värde, vår position och våra rättigheter. Detta innebär att stereotyperna är laddade med känslor knutna till vår egen självuppfattning (,1922:96). I social- psykologiska termer beskrivs stereotypen som den (egna) sociala identitetens komplement; negativet till det som sägs om den egna gruppen (och , 1981:173). Stereotypa uppfattningar och beskrivningar analyseras i allmän- het med utgångspunkt i hur den negativt stereotyperade parten framställs. Stereotypens insida, den framställning av den egna sociala ordningen eller identiteten, som upprättas, tas för given. Det stereotypen kritiseras för, är att den ger orättvisa bilder av dem som inte får rymmas inom denna ordning. En sådan halv stereotypianalys kan tänkas bekräfta de självbilder som en stereo- typladdad diskurs skapar. Den inriktar sig på att skapa en större tolerans i förhållande till de avvikande, som över- lägsenhetens självbilder lämnas intakta. Men om stereotypisering alltid är tvåsidig, framstår det som angeläget att försöka ringa in innehållet i den normalitet, konsensus eller ordning, som journa- listik sägs upprätta. Stigmatisering kan bli en följd av stereotypisering. Processen innebär att människor konstitueras som en grupp genom att de knyts till ett gemensamt kännetecken, stigma, och till detta kännetecken kopplas en rad bestämda egenskaper. Begreppet stigma används framför allt inom socialpsykologin där man tar fasta på hur stigmatisering påverkar människors livschanser och självbild. Mänskliga rättigheter och journalistikens makt För att diskutera om och i så fall på vilka sätt nyhetstexter kan sägas missgynna personer eller grupper som kallas till exempel funktionshindrade, asylsökande eller muslimer, använder jag en begreppsapparat som har utvecklats av statsvetaren (2004). Boréus har studerat offentliga diskurser över de sinnesslöa, de döva och invandrarna med syfte att identifiera diskriminering i tal och skrift. Diskriminering – negativ särbehandling – består i att personer missgynnas på grund av sin tillhörighet till en viss grupp, som defi- nieras i termer av till exempel kön, etnicitet, religion, sexuell orientering, fysisk eller psykisk (o)förmåga. identifierar fyra typer av diskursiv diskrimine- ring som var och en, men i synnerhet upprepade och tillsammans, innebär ett missgynnande av de individer eller grupper som blir föremål för dem. Utestängande från diskursen. När personer som har kategorise- rats på ett visst sätt, inte kan eller får medverka i att formulera de frågor som är relevanta för dem, är deras röster utestängda från diskursen. Det finns grader av utestängande, där den totala frånva- ron av hänvisning till gruppernas egna intressen är den starkaste. Osynliggörande är den mest kraftfulla varianten av utestängande. Ett osynliggörande av vissa grupper av medborgare och invånare på den offentliga arena som medierna utgör är ett tecken på gruppernas maktlöshet som det förstärker den. Den andra typ av diskriminering som Boréus tar upp handlar om olika former av missgynnande framställningar av de Andra. Negativa presentationer av Andra kan göras på olika sätt. Uppenbart nedsättande beteckningar som svartskalle, psyko, bög förekommer i samhället, men knap- past inom medier som vill accepteras som seriösa och demokra- tiska. Men också etiketter som från början är neutrala kan så små- ningom laddas med negativa konnotationer; till exempel invandrar- tät, handikappad. Benämningar/beteckningar kan också vara negativa genom att de refererar till grupper och personer på sätt som frånkänner dem mänsklighet och individualitet; till exempel asylström, invandrarvåg. 2TP PT Avsnittet om diskursiv diskriminering tidigare publicerat i , 2006a. Jag har bara gjort en lätt omarbetning här. Mänskliga rättigheter och journalistikens makt Negativa beskrivningar av kategorier som homosexuella, invandrare eller psykisk sjuka är diskriminerande när de saknar faktisk grund eller om de fakta de bygger på är ofullständiga och inte balanseras mot andra kända fakta. När en kategori upprepat synliggörs i samband med negativa individbeskrivningar som kopplas till kategorin, är detta en form av diskursiv diskriminering. Det kan också finnas övergripande strukturer i nyheterna som innebär en diskriminerande framställning av de Andra. I en analys av drygt ettusen rubriker till nyhetstexter som berör invandrare och flyktingar , fann jag att svenska aktörer framställ- des som den aktiva parten i av rubrikerna, medan tre fjärdedelar av aktörerna invandrare och flyktingar framstod som objekt för åtgärder och uttalanden eller som mottagare av olika slags insatser (1996). Ett sådant mönster kan ge ifrån sig budskap om vilka grupper som har kompetens och handlingskraft och vilka som saknar sådan. På motsvarande sätt kan ett osynlig- görande av vissa grupper i nyhetsmedierna uppfattas inte bara som ett utestängande av röster utan också som en implicit karakteristik: De har inte något av vikt och intresse att tillföra det offentliga samtalet. Den tredje form av diskursiv diskriminering som Boréus tar upp innebär att (kategoriserade) människor hanteras som objekt i dis- kursen, på ett sätt som inte drabbar dem som intar diskursens sub- jektspositioner. Kategorin beskrivs från en posi- tion som är opåverkad av de analyser, önskemål, tankar och känslor de beskrivna personerna själva har och gör. Objektifiering blir diskriminerande när den utgör ett mönster i nyhetsrapporteringen och inte balanseras av hänvisningar till de beskrivna människornas egna behov och intressen. Boréus fjärde form av diskursiv diskriminering är den som har närmast samband med diskriminering som materiell handling. Den uttrycker sig som: Förslag till negativ särbehandling eller beskrivningar som norma- liserar negativ särbehandling. I journalistik är direkta förslag och uppmaningar sällsynta och står i strid med journalistikens norm att vara neutralt beskrivande. Däremot kan nyhetstexter kontextuali- sera olika källors argument och uppmaningar till handling på sätt som gynnar eller missgynnar dem. Men nyhetsmediernas viktigaste bidrag till att normalisera negativ särbehandling som materiell diskriminering eller rasistiska övergrepp består sannolikt i att över- Mänskliga rättigheter och journalistikens makt hud taget inte synliggöra fenomenen och föra upp dem på agendan i det offentliga samtalet. De former av andrafiering respektive diskursiv diskriminering som framträder i det som explicit sägs i text och bild är relativt enkla att identifiera. Men journalistik arbetar inte bara med det uttryckligen påstådda utan också med tekniker som frammanar mytiska förståelseformer. Nutida nyhetstexter påstår inte att mörka män är farliga för nordiska kvinnor; men de kan foga samman tecken som skapar associationer i den riktningen. Bilder och texter kan knyta an till en kulturkunskap, ett självklart vetande som vi bara har efter att ha skolats in i en viss nationell ideologi . Nyhetsbilder arbetar metonymiskt genom att framställa det typiska; ge delen för det hela, och typifieringarna kan i sin tur vara starkt negativt laddade, ibland via mytiska associationskedjor. Nyhetsmediernas invandrartäta förort är exempel på hur en metonymisk bildinprägling har bidragit till att skapa en genre av förortsreportagen, som gör dem igenkännliga och förut- sägbara – och diskriminerande (Ristilammi 1994, 1998; et al. Inkludering av röster och perspektiv från olika grupper i samhället är något som de stora nyhetsmedierna säger sig eftersträva. En idealisk inkludering av låt oss säga funktionshindrade människor i nyhetsutbudet bör innebära dels att samhällsperspektiv som utgår från funktionshindrades speciella behov regelbundet lyfts fram och dels att personer med funktionshinder uppträder i en mångfald olika roller i nyhetsbevakningen; alltså inte enbart eller i första hand i texter där funktionshinder står i centrum. På motsvarande sätt innebär en idealisk inkludering av minoritetsgrupper både att de kommer till tals i en bevakning som rör allmänna samhällsfrågor och dels att representanter för minoriteterna deltar i att formulera gruppernas specifika erfarenheter och perspektiv. Inkludering i medierna har alltså två nödvändiga fasetter. En inkludering som bara tar fasta på att ge olika grupper en synlighet i medierna som till exempel motsvarar befolkningens sammansätt- ning, riskerar att missa viktiga MR-frågor som är kopplade till gruppen. Å andra sidan riskerar en bevakning som är ensidigt inriktad på det gruppspecifika att andrafiera och stigmatisera redan Mänskliga rättigheter och journalistikens makt Om homosexuella enbart synliggörs i sammanhang som har med sexuell orientering att göra, så kommer de – och inte medierna! – att framstå som sexfixerade. Om medierna reducerar personer med funktionshinder till att representera sina funktions- hinder, så riskerar funktionshinder att bli ett stigma; den domine- rade egenskap som utmärker personen eller gruppen. Inkludering i medierna av olika grupper kan ha olika djup och räckvidd. I svenska nyhetsmedier är gruppen svenska, medelålders män med god samhällsställning maximalt inkluderade. De syns och uttalar sig i en mångfald sammanhang och i olikartade roller. De representeras inte som en grupp med speciella kännetecken. 3Forskningsöversikt, svenska medier och utsatta grupper I det följande tar jag upp resultat från undersökningar som berör svenska medier och mänskliga rättighetsfrågor samt mediernas representationer av så kallade sårbara, utsatta eller underordnade grupper i . Det finns ingen forskning som tar ett samlat grepp kring medier och MR-relaterade frågor som helhet. Nordicom vid har ett väl utbyggt arkiv över medieforskning i . Här hittar man en enda rapport som på ett övergripande sätt behandlar synen på mänskliga rättigheter i svenska medier. Den är och handlar om svensk utrikesjournalistik. När det gäller mediernas representation av samer och romer finns ingenting från det i Nordicoms databas, däremot mindre undersökningar av bilden av muslimer och två studier av representationer av funktionshind- rade. Inom forskningsfältet genus/medier finns det relevant litte- ratur, däremot saknas forskning om medier och HBT-frågor. Forskningen kring barns rättigheter i förhållande till medierna är framför allt inriktad på hur barn påverkas av till exempel reklam, pornografi och våldsskildringar i medierna, och jag tar inte upp den i denna genomgång som handlar om nyhetsmediernas innehåll. När jag försöker ge en bild av vad som är känt om nyhetsbevak- ningen av invandrar- och flyktingfrågor, rasism, diskriminering och HBT-frågor använder jag framför allt etablerad forskning, men i vissa fall också undersökningar av journalister och myndigheter. Inledningsvis redogör jag för en översiktlig undersökning av innehållet i lokala nyhetsmedier, där det också framgår vilka männi- skor som syns i medierna. Därefter sammanfattas resultaten av en rad olika studier som berör specifika ämnen. Forskningsöversikt, svenska medier och utsatta grupper Synlighet för MR-frågor och olika grupper i lokala medier I projektet vid masskommunikation vid görs en årlig genomgång av ett antal lokala nyhetsmedier i bland annat med avseende på tidningarnas innehåll och vilka människor som framträder i nyhetsutbudet. Två ämnesområden dominerar nyhetsutbudet i de undersökta lokaltidningarna år : Ämnena är sport och brottslighet som sammantaget svarar för en tredjedel av alla publicerade artiklar. Andra stora ämnesområden är politik, familj/fritid, kultur och nöjen samt ekonomi. Artiklar som berör mänskliga rättigheter, som barns och kvinnors rättigheter, diskriminering och integration, utgör mellan av alla artiklar i de undersökta tidningarna (, 2005). När det gäller synlighet för olika människor i tidningsartiklarna har Publicistiska bokslut valt att undersöka hur artiklarnas huvud- personer fördelar sig efter kön, ålder och etnicitet. Man avsåg också att räkna huvudpersoner med funktionshinder och HBT-orientering, men eftersom de var försvinnande få, redovisas inte deras andel i rapporterna. Mätningarna av andelen män respektive kvinnor som är huvud- personer i artiklarna har gjorts på ett stort antal tidningar och resultaten är samstämmiga och stabila . I det lokala nyhets- utbudet är andelen manliga huvudpersoner och i utrikes- och inrikesmaterialet dominerar män ännu mer. När det gäller åldersfördelningen hos de människor som fram- träder som huvudpersoner i artiklarna, så är de medelålders (30–) som syns mest. Minst varannan huvudperson i de undersökta tidningarna är medelålders, vilket inte är överraskande. Dels utgör medelåldern ett långt spann i livscykeln; dels är samhällsaktiva människor . Barn är huvudpersoner i av artiklarna, ungdomar (18–) i och äldre människor, , är huvudpersoner i av det lokala artikelutbudet. I de artiklar där huvudpersonens etnicitet framgår tillhör av aktörerna majoriteten, det vill säga har svenska namn, är invånare med icke-etnisk-svensk bakgrund och 1 pro- cent klassificeras som utländska besökare (a.a.). Några av resultaten från Publicistiska bokslut är anmärkningsvärda ur ett människorättsperspektiv. Forskningsöversikt, svenska medier och utsatta grupper står i strid med jämställdhetsidealen på flera sätt. Dels innebär den sannolikt att mäns kunskaper och perspektiv i olika samhällsfrågor har företräde. Dels ger den ifrån ett budskap: Att det framför allt är män som har viktiga saker att säga. Motsvarande resonemang kan tillämpas när det gäller synligheten av människor som invandrat till landet samt etniska minoriteter. av befolkning utgörs av personer som själva har invandrat och om barnen till dem också räknas så innebär det att av befolkningen har annan etnicitet än svensk. Men dessa personer är alltså kraftigt underrepresenterade i de lokala nyhetsmedierna och intressant nog tycks befolkningens sammansättning i olika mediers utgivningsområden inte spela någon roll för hur ofta icke etniskt svenska invånare kommer till synes i utbudet. av dem syns som huvudpersoner i de lokala nyheterna har annan bakgrund än svensk, oavsett om de utgör av befolk- ningen i regionen.