sou · GWB341 · 2008-04-23 00:00:00 — Av den bestämmelsen framgår att den som genom våld, hot, missbruk av någons sårbara situation eller med annan otillbörlig åtgärd utnyttjar en person för prostitution eller andra sexuella ändamål, tvångsarbete eller tvångstjänst eller tiggeri, krigstjänst i främmande land eller organhandel eller som förleder en person till att låta sig utnyttjas för någon sådant ändamål döms för människohandel till fängelse i högst . Av andra stycket framgår att också den som under vissa förhållanden rekryterar, transporterar eller mottar en person, på annat sätt medverkar till t.ex. utnyttjandet eller utger betalning eller annan fördel för att få ett samtycke till utnyttjandet från en person som har visst infly- tande över offert eller som tar emot sådan betalning eller annan fördel döms för människohandel på samma sätt som sägs i första stycket. Slutligen sägs i tredje stycket beträffande barn att det inte uppställs krav på att gärningsmannen ska ha använt sig av något otillbörligt medel om offret är . Om brottet är grovt stadgas fängelse i högst . Vid bedömande av om brottet är grovt ska beaktas om offret var , om det förekommit grovt våld eller tvång och omfattningen av utbytet av brottet. I finns en straffbestämmelse om människohandel i strafflagens 25 kap. 3 § där det säg att den som genom att utnyttja någon annans beroende ställning eller skyddslösa läge, vilseleda någon annan eller genom att utnyttja att någon vilseletts, betala ersättning till en person som har kontroll över en annan person, eller ta emot en sådan ersättning tar kontroll över någon eller rekryterar, överlåter, transporterar, tar emot eller inhyser någon i syfte att göra honom eller henne till föremål för sexuellt utnytt- jande enligt 20 kap. 9 § 1 mom. 1 punkten eller därmed jämförbart sexuellt utnyttjande, tvångsarbete eller andra förhållanden som kränker människovärdet eller i syfte att avlägsna organ eller vävna- der i ekonomiskt vinningssyfte, skall för «människohandel» dömas till fängelse och högst . För människo- handel döms också den som tar kontroll över en person som är yngre än , rekryterar, överlåter, transporterar, tar emot eller inhyser en sådan person i sådant syfte som anges i 1 mom., även om inget av de medel som nämns i 1 mom. 1–4 punkten har använts. I 25 kap. 3 a § stadgas om ansvar för grov människohandel och där sägs att om vid människohandel används våld, hot eller list används i stället för eller utöver de medel som avses i 3 §, någon uppsåtligen eller genom grov oaktsamhet tillfogas svår kroppsskada eller allvarlig sjukdom, försätts i livshotande läge eller utsätts för därmed jämförbart synnerligen kännbart lidande, brottet riktar sig mot ett barn eller mot en person som har en väsentligt nedsatt förmåga att försvara sig, eller brottet har begåtts som ett led i en i 17 kap. 1 a § 4 mom. avsedd organiserad kriminell sammanslutnings verksamhet, och gärningen även bedömd som en helhet är grov, skall gärningsmannen dömas till fängelse i minst två och högst . För grov människohandel döms också den som utsätter någon annan för slaveri eller håller någon annan i slaveri, transporterar slavar eller handlar med slavar, om gärningen bedömd som en helhet är grov. I stadgas om straffansvar för människohandel i § 262 a i straffeloven. Där sägs att den som rekryterar, transporterar, överför, inhyser eller tar emot en person, då der används eller har använts olaga tvång enligt § 260, frihetsberövande enligt § 261, hot enligt § 266, rättsstridiga påtryckningar eller utnyttjande av någons villfarelse eller något annat otillbörligt medel i syfte att personen ska utnyttjas för sexuella ändamål, tvångsarbete, slaveri eller slave- riliknande förhållanden eller handel med organ döms för männi- skohandel i fängelse i högst . För människohandel döms också den som för samma ändamål som nämnts här rekryterar, transporterar, överför, inhyser eller tar emot en person eller utger betalning eller anden fördel för at uppnå samtycke till utnyttjande från en person, som har vårdnaden över offret, och den som tar emot sådan betalning eller anden fördel. Vid en genomgång av den straffrättsliga lagstiftningen i övriga europeiska länder kan det konstateras att den i stort överensstäm- mer med utformningen i artikel 3 i Palermoprotokollet. I har man dock valt att utforma straffbestämmelsen mot människo- handel utan att det uppställs ett krav på användande av otillbörliga medel. I paragraferna 1–3 i art. 380 i strafflagen kriminaliseras olika människohandelsrelaterade brott som endast avser offer för männi- skohandel som är . Brotten har gemensamt att de inne- håller en beskrivning av olika medel, såsom hot, tvång, människo- rov, bedrägeri eller att någon utnyttjar någon annans utsatta belä- genhet, oberoende av om offret lämnat samtycke till förfarandet. I bestämmelserna uppställs krav på att gärningsmannen vidtagit någon åtgärd, såsom rekrytering, inhysning eller emottagande som syftar till prostitution. De medel som används utgör emellertid inget rekvisit i bestämmelsen, utan en försvårande omständighet vid en bedömning av brottets svårhetsgrad. Vid en tillämpning av art. 379 som tar sikte på sexuella exploatering av barn i olika situa- tioner kan människohandel med barn bestraffas strängare än om offret är . 2.3.1Vad omfattas av den internationellt godtagna definitionen av människohandel ? Människohandel definieras internationellt utifrån den beskrivning av människohandel som återfinns i Palermoprotokoll, som vi redo- visat i avsnitt 2.1.1. vilken i stort överensstämmer med den defini- tion som tagits in i EU:s rambeslut av om bekäm- pande av människohandel (2002/629/RIF). Av Palermoprotokollet framgår att staterna har ett åtagande att kriminalisera gärningar som omfattas av definitionen av människo- handel när de begås uppsåtligen. I EU:s rambeslut av om bekämpande av människohandel (2002/629/RIF) åter- finns liknande stadganden beträffande staternas skyldighet att införa straffrättslig reglering för människohandel. Beskrivningen av vad som ska anses vara människohandel i Palermoprotokollet innehåller tre huvudsakliga moment. Det för- sta avser åtgärderna för själva handeln, såsom olika former av befattning med offret, det andra avser de medel med vilka offret för handeln hanteras, såsom olika former av tvång eller bortförande och det tredje avser syftet med handeln, såsom sexuell exploatering eller organhandel. Konstruktionen utgör ett slags kedjebrottslighet och den omständigheten att ett eller flera led av människohandeln i många fall begås i olika länder innebär dessutom att människohan- del kan betecknas som brottslighet som är såväl internationell som gränsöverskridande. De olika förfaranden som omfattas av Palermoprotokollets beskrivning av begreppet människohandel kan vara av mycket vari- erande karaktär. Det kan exempelvis vara frågan om att någon kid- nappas eller på annat sätt förs bort mot sin vilja för att utnyttjas i prostitution eller att någon vilseleds om innebörden av ett arbete eller en tjänst. Det kan också vara frågan om situationer där någon är införstådd med att han eller hon exempelvis ska prostitueras, men där förutsättningarna väsentligen ändras när offret anländer till destinationslandet eller att någon befinner sig i en så utsatt eko- nomisk och social situation att han eller hon inte har någon möjlig- het att välja något annat alternativ än att underkasta sig det åsyftade utnyttjandet. Trots att människohandel kan förekomma under mycket varierande förhållanden utmärks all sådan handel av att gärningsmannen på något sätt skaffar sig eller utövar ett redan befintligt överläge och därigenom utnyttjar offrets utsatthet. Män- niskohandel omfattar därmed handlingar som riktar sig mot offrets frihet och som resulterar i att offret helt eller delvis berövas möj- ligheten att själv påverka den egna situationen. I FN:s konvention om barnets rättigheter och dess fakultativa protokoll om försäljning av barn, barnprostitution och barnporno- grafi finns en definition av handel med barn. I det fakultativa pro- tokollet anges att med försäljning av barn avses varje handling eller transaktion genom vilken ett barn överförs av en person eller grupp av personer till annan mot betalning eller någon annan form av ersättning. Definitionen av människohandel i Palermoprotokollet om män- niskohandel har legat till grund för den övergripande utformningen av bestämmelsen i 4 kap. 1 a § , såväl vad gäller bestämmelsens syfte som den rent lagtekniska utformningen. Bestämmelsen har därför konstruerats som ett brott mot frid och frihet, vilket kommer till uttryck bl.a. genom att brottet anses vara fullbordat redan i och med att gärningsmannen tagit kontroll över offret, dvs. när frihets- eller fridskränkningen kommit till stånd. I vilken omfattning det därmed uppkomna maktförhållandet leder till ett verkligt utnyttjande spelar ingen roll för bedömningen av om brottet ska anses fullbordat, förutsatt att gärningsmannen haft uppsåt till utnyttjandet. I förarbetena till bestämmelsen framhålls också särskilt att bestämmelsen i huvudsak tar sikte på situationer som innebär att en gärningsman missbrukar eller drar fördel av off- rets utsatthet och därigenom försätter offret i en situation som han eller hon har svårt att ta sig ur.TPF8FPT Sammanfattningsvis kan konstateras att människohandel såväl i de internationella överenskommelserna som i svensk lagstiftning tar sikte på fall där någons utsatta ställning missbrukas för att möj- liggöra ett utnyttjande. Människohandel har i många sam- manhang i huvudsak diskuterats i samband med olika sexualbrott, såsom koppleri och grovt koppleri som regleras i 6 kap. 12 § . Bestämmelsen i 4 kap. 1 a § tog också ursprungligen bara sikte på utnyttjanden för sexuella ändamål. Eftersom en diskussion kring bestämmelsen om människohandel bör fokusera på de moment som är särskiljande för detta frids- kränkningsbrott är det av vikt att särskilja människohandel från de bestämmelser som uteslutande tar sikte på att skydda individens sexuella integritet. Det förhållandet att människohandel tar sikte på just situationer där gärningsmannen inskränker offrets möjligheter att helt eller delvis kontrollera sin situation för ett tilltänkt utnyttjande bör därför också tjäna som utgångspunkt vid resone- kring bestämmelsens utformning och därmed samman- hängande frågor. 8TP PT Prop. 2001/02:124 s. 22. 2.3.2Närmare om 4 kap. 1 a § brottsbalkenTPF9FPT Enligt bestämmelsen i 4 kap. 1 a § första stycket döms den för människohandel som med användande av olaga tvång eller vilseledande, med utnyttjande av någons utsatta belägenhet eller med något annat sådant otillbörligt medel rekryterar, transporterar, inhyser, tar emot eller vidtar någon annan sådan åtgärd med en per- son, och därigenom tar kontroll över personen, i syfte att personen ska utsättas för brott enligt 6 kap. 1, 2, 3, 4, 5 eller 6 §§ brottsbal- ken, utnyttjas för tillfälliga sexuella förbindelser eller på något annat sätt utnyttjas för sexuella ändamål, utnyttjas i krigstjänst eller tvångsarbete eller annat sådant tvångstillstånd, utnyttjas för avlägs- nande av organ, eller på annat sätt utnyttjas i en situation som innebär nödläge för den utsatte. För brottet stadgas fängelse i lägst två och högst . I andra stycket sägs att detsamma gäller den som i sådant syfte som anges i första stycket till annan för över kontrollen över en person, eller från annan tar emot kontrollen över en person. I tredje stycket sägs att den som begår en gärning som avses i första stycket mot en person som inte fyllt ska dömas för människohandel även om inte något sådant otillbörligt medel som anges där har använts. I fjärde stycket sägs att om ett brott som avses i första–tredje styckena är mindre grovt, döms till fängelse i högst . Den nu gällande bestämmelsen om människohandel trädde i kraft den 1 juli 2004.TPF10FPT Paragrafen fick sin nuvarande ordalydelse genom en ändring som föranleddes av att bestämmel- serna i 6 kap. sågs över. Den sistnämnda ändringen var emellertid endast redaktionell.TPF11FPT I bestämmelsens första stycke beskrivs de så kallade handels- åtgärderna genom att det där uppställs krav på att någon rekryterar, transporterar, inhyser, tar emot eller vidtar någon annan sådan åtgärd med en person. I likhet med vad som gäller Palermoproto- kollets definitionen av människohandel, avser uppräknandet av åtgärderna en tänkt kronologisk följd av hanteringen av offret. De handelsåtgärder som nämns är avsedda att omfatta alla de åtgärder som typiskt sett utgör de inledande länkarna i en människohan- delskedja och som kan vidtas av bland andra agenter, rekryterare, 9TP PT Framställningen i detta avsnitt är huvudsakligen hämtad från prop. 2001/02:124 och 2003/04:111. 10TP PT Prop. 2003/04:111, bet. 2003/04:JuU20, rskr. 2003/04:232. 11TP PT Prop. 2004/05, bet. 2004/05:JuU16, rskr. 2004/05:164. organisatörer, transportörer och mottagare. Bestämmelsen omfat- tar därmed åtgärder som vidtas både i ursprungs-, transit- och des- tinationsländerna. För straffansvar förutsätts att handelsåtgärderna har vidtagits genom användandet av vissa otillbörliga medel. I bestämmelsen nämns som sådana medel, olaga tvång eller vilseledande, utnytt- jande av någon annans utsatta belägenhet och annat sådant otill- börligt medel. Gemensamt för de omständigheter som nämns i bestämmelsen är att de på olika sätt syftar till att bemästra offrets fria vilja. Begreppet olaga tvång är avsett att ha samma innebörd som i bestämmelsen om olaga tvång i 4 kap. 4 § , dvs. att någon genom misshandel eller annars med våld eller genom hot om brottslig gärning tvingar annan att göra eller underkasta sig något. Med vilseledande avses förmedlande eller vidmakthållande av en oriktig uppfattning till någon. Begreppet knyter an till rekvi- sitet i 9 kap. 1 § om bedrägeri. Att utnyttja annans utsatta belägenhet avser exempelvis att utnyttja situationer där off- ret befinner sig i ett ekonomiskt skuldförhållande eller i ett tjänste- eller anställningsförhållande till gärningsmannen och där denna situation utnyttjas. Också utnyttjandet av situationer där offret är narkoman och beroende av att gärningsmannen tillhandahåller honom eller henne narkotika, där en person lever under svåra eko- nomiska förhållanden, i flyktingskap eller lider av förståndshandi- kapp eller sjukdom torde kunna omfattas av begreppet. Genom att det i bestämmelsen sägs att det straffbara förfarandet också kan ha skett genom annat sådant otillbörligt medel klargörs att användandet av andra otillbörliga medel än de som uttryckligen nämns i bestämmelsen kan föranleda straffansvar. För att så ska vara fallet krävs emellertid att omständigheterna är sådana att offret inte har något annat verkligt eller godtagbart alternativ än att underkasta sig gärningsmannens vilja. Kravet på att gärningsman- nen ska ha använt sig av otillbörliga medel innebär dock inte att det förutsätts att gärningsmannen använt sig av tvång. Det kan i stället vara tillräckligt att gärningsmannen har missbrukat offrets utsatta situation. Begreppet otillbörliga medel avser därmed att fånga upp olika slag av missbruk av offer som befinner sig i olika utsatta situationer. Det ska föreligga ett orsakssamband mellan användandet av det otillbörliga medlet och den handelsåtgärd som är aktuell. Det kan till följd härav inte ådömas ansvar för människohandel i de situa- tioner där offret oberoende av de otillbörliga medlen skulle ha vid- tagit åtgärden. I bestämmelsen uppställs ett krav på att gärningsmannen genom handelsåtgärderna och de otillbörliga medlen tagit kontroll över offret. Detta innebär att offret ska befinna sig i en trångmålslik- nande situation eller vara i en faktisk beroendeställning i förhål- lande till gärningsmannen. För att gärningsmannen ska anses ha kontroll över offret krävs att offret står under tryck som är av all- varlig betydelse för honom eller henne, och för hans eller hennes förmåga att förändra sin situation samt att gärningsmannen måste ha ett påtagligt inflytande över offrets agerande. Kontrollen kan t.ex. bestå i att offret hålls inlåst eller står under kontinuerligt hot. Den kan också ha sin grund i ekonomiska förhållanden, såsom att offret står i skuld till gärningsmannen eller ha sin grund i anställ- nings- eller lydnadsförhållanden eller i att gärningsmannen har att svara för offrets vård eller tillsyn. De kontrollsituationer som åsyftas i bestämmelsen kan emellertid också vara av tämligen subtil art. Det krävs inte att gärningsmannens kontroll ska omfatta samtliga åtgärder som offret har möjlighet att vidta. När det gäller barn nämns särskilt att det ligger i sakens natur att en kontrollsituation som avses i bestämmelsen ofta torde anses uppkomma redan genom en vuxens psykiska överläge i förhållande till barnet. Enligt förarbetena till bestämmelsen ska kravet på kontroll inte ställas alltför högt. Det bör vara tillräckligt att kontrollen är av faktisk art. Den kontroll, eller det maktförhållande, som avses bör också kunna vara av mer begränsat slag. Det ska alltså röra sig om situationer av ett påtagligt underläge som typiskt sett krävs för ett förverkligande av brottsplanen. I bestämmelsen nämns en rad olika utnyttjandesyften. Det för- sta syftet som nämns är att offret ska utsättas för brott enligt 6 kap. 1 § (våldtäkt), 2 § (sexuellt tvång), 3 § (sexuellt utnyttjande av person i beroendeställning), 4 § (våldtäkt mot barn), 5 § (sexuellt utnyttjande av barn) eller 6 § (sexuellt övergrepp mot barn) eller utnyttjas för tillfälliga sexuella förbindelser eller på något annat sätt utnyttjas för sexuella ändamål. Det andra syfte som nämns i bestämmelsen är att offret utnytt- jas i krigstjänst eller tvångsarbete eller annat sådant tvångstillstånd. Tvångsarbete kan exemplifieras med de s.k. asfaltsläggarna som utfört arbeten i . För sin verksamhet anli- tade de bl.a. yngre män med psykiska funktionsnedsättningar som utlovades arbete i . Väl här tvingades dessa arbeta utan betalning och leva under miserabla förhållanden.TPF12FPT Med tvångstill- stånd avses inskränkningar av annans handlingsfrihet av skilda slag och olika svårhetsgrader. Förlusten av handlingsfriheten kan vara total eller partiell. Det krävs dock att den angripne är förhindrad att fritt bestämma över sina göranden och låtanden. Ett tredje utnyttjandesyfte är att offret ska utnyttjas för organ- anskaffningsändamål. När det gäller människohandel i syfte att utnyttja någon för avlägsnande av organ torde njure vara det organ som är i praktiken mest vanligt förekommande. Slutligen kan ansvar för människohandel ådömas om syftet varit att offret ska utnyttjas i något annat nödläge. Med nödläge avses situationer där offret befinner sig i en verkligt svår belägenhet som inte är tillfällig eller helt övergående och inbegriper företeelser som bl.a. livegenskap, tvångsäktenskap mot ersättning till annan (s.k. brudköp), situationer där en make eller hans familj eller klan har rätt att överlåta en kvinna till en annan, situationer där en kvinna vid sin makes död är skyldig att låta sig ärvas och situationer där någon levereras till annan i syfte att utnyttjas exempel- vis i arbete. Också personer som tvingas arbeta under synnerligen svåra förhållanden till en mycket låg lön, utan att det är fråga om tvångsarbete, kan anses utnyttjas i ett sådant nödläge som åsyftas här. Att märka är att offrets eventuella samtycke till det åsyftade utnyttjandet saknar betydelse för den straffrättsliga bedömningen. Enligt svensk rätt måste ett samtycke, för att kunna ha straffrätts- ligt ansvarsbefriande verkan ha förelegat då gär- ningen företogs. Vid perduerande, dvs. fortlöpande brott, ska samtycket ha förelegat under hela den tid gärningsmannen har ske- endet under kontroll. Ett samtycke som lämnas i efterhand är alltid rättsligt irrelevant för frågan om brott har förövats. Redan på grund härav följer att det saknar betydelse om det skulle visa sig att ett offer sedermera skulle underkasta sig utnyttjandet. I bestämmelsens andra stycke föreskrivs straffansvar också för den som i nu nämnda utnyttjandesyften till annan för över och för den som tar emot kontrollen över offret. Bestämmelsens utform- ning i denna del innebär att det inte ställs några krav på användning av något otillbörligt medel när kontroll över offret redan föreligger. 12TP PT Exemplet är hämtat ur Människohandel för arbetskraftsexploatering m.m. – kartläggning, analys och förslag till handlingsplan (Ds 2008:07). Av skäl som här inte närmare berörs har frågan inte varit föremål för rättslig prövning. Det sistnämnda gäller oavsett om kontrollen över offret har upp- nåtts genom en sådan handelsåtgärd som avses i första stycket eller om kontrollen föreligger av någon annan orsak. I bestämmelsens tredje stycke finns en särskild reglering i fråga om människohandel med personer som inte fyllt . Inte heller i dessa fall krävs att gärningsmannen använt sig av något otillbörligt medel. Således ska den som begår en gärning som beskrivs i första stycket mot en person som inte fyllt dömas för människo- handel även om något otillbörligt medel inte använts. Människohandelsbrottet är fullbordat när en handelsåtgärd, som genomförts med ett sådant medel och i ett sådant utnyttjandesyfte som avses i bestämmelsen, resulterar i att gärningsmannen tar kontroll över offret. Det är således utan betydelse om syftet har förverkligats. Den brottsliga gärningen i andra och tredje styckena anses fullbordad när överföringen av kontroll är genomförd. För människohandel föreskrivs fängelse i lägst två och högst . Straffvärdet kan bl.a. påverkas av om gärningsmannen visat sär- skild hänsynslöshet och av offrets ålder. Som nämnts är frågan om syftet med människohandeln förverkligats inte av betydelse vid bedömningen av straffansvaret. Sådana omständigheter kan emel- lertid komma att beaktas vid bedömningen av straffvärdet. Enligt bestämmelsens fjärde stycke stadgas ett straffmaximum i de fall som kan anses som mindre grova. Som exempel på sådana fall kan nämnas situationer där risken för att ett utnytt- jande faktiskt skulle ske får anses vara liten. Härutöver ska också arten av det åsyftade utnyttjandet och det åsyftade utnyttjandets omfattning samt i vad mån förfarandet inneburit fysiskt eller psy- kiskt lidande eller kränkning beaktas. Vad gäller det subjektiva rekvisitet krävs uppsåt som täcker de objektiva rekvisit som nämns i bestämmelsen. Till följd av att brottet ska anses fullbordat redan innan det att något utnyttjande verkligen sker, krävs att det föreligger ett subjektivt överskott. Av bestämmelsens utformning framgår att det krävs direkt uppsåt i förhållande till att utnyttja en person för ett visst ändamål. Vad gäller de i bestämmelsen beskrivna otillbörliga medlen är det till- räckligt att gärningsmannen haft någon form av uppsåt beträffande de faktiska omständigheterna som ligger till grund för bedöm- ningen. Människohandel förutsätter typiskt sett en väl utvecklad organi- sation och föregås ofta av en noggrann planering mellan ett stort antal människor. Inte sällan torde pengar lämnas och tas emot som betalning för handeln eller för att täcka kostnaderna för själva han- deln. Genom att försök, förberedelse och stämpling till människo- handel straffbeläggs i 4 kap. 10 § kan också åtgärder som vidtas på försöks-, planerings- och förberedelsestadierna beiv- ras. Enligt den nu nämnda bestämmelsen är det också straffbart att underlåta att avslöja ett människohandelsbrott. Här bör också nämnas bestämmelsen om penninghäleri i 9 kap. 6 a § där det sägs att den som otillbörligen främjar möjligheterna för annan att tillgodogöra sig egendom som härrör från brottsligt förvärv eller värdet av sådan egendom eller med upp- såt att dölja egendomens ursprung medverkar till att bortföra, överlåta omsätta eller vidta annan sådan åtgärd med egendom som härrör från brottsligt förvärv döms för penninghäleri till fängelse i högst .