sou · GVB387 · 2008-01-01 00:00:00 — Vid en jämförelse av uppgifterna framgår att kommunernas genomsnittliga kostnad för en hörselklasselev i grund- skola med regional verksamhet är betydligt högre än kommunernas genomsnittliga kostnad för en elev i statlig specialskola. Därtill kommer i den kommunala kostnader för skolskjuts och eventuellt boende. Det finns således betydande skillnader i de finan- siella förutsättningarna för dessa skolformer. De ekonomiska skill- naderna för kommunerna kan utgöra ett ekonomiskt incitament som avgör om en elev ska få sin undervisning i den kommunala skolan eller i den statliga specialskolan. Detta är olyckligt. I stället bör elever och vårdnadshavare ha möjlighet att välja en skolform där eleven ges förutsättningar att nå målen för utbildningen utifrån sina behov och få möjlighet att gå i en skola där han eller hon får de bästa förutsättningarna att utvecklas. Jag anser därför att det statliga bidraget till kostnader för insatser av regional art som kommuner vidtar för döva eller hörselskadade elever i ska höjas. För den som är elev i den statliga specialskolan ska hemkom- munen betala ersättning till staten.TPF20FPT För ska er- sättning betalas med per elev och termin.TPF21FPT De kom- muner där specialskolan är belägen ska i stället betala en lägre er- sättning.TPF22FPT Detta beror på att dessa kommuner till följd av att elev- erna och deras familjer i hög utsträckning bor i dessa har höga totala kostnader.TPF23FPT Jag anser därför att vid övervägandet av med hur mycket det statliga bidraget ska höjas beräknas kommunernas kostnad för en elev i specialskolan uppgå för budgetår 2007 till per elev och termin, eller per elev och år. Liksom i den kommunala ska utbildningen i special- skolan vara avgiftsfri för eleverna. Därutöver svarar staten för att eleverna i specialskolan kostnadsfritt erhåller för utbildningen nöd- vändiga resor. Staten svarar även för att elever i specialskolan som 19TP PT Se avsnitt 3.3.1 20TP PT 7 kap. 7 § skollagen (1985:1100) 21TP PT 2 § förordning om ersättning för elever i specialskolan (SKOLFS 1997:1) 22TP PT 2 § förordning om ersättning för elever i specialskolan (SKOLFS 1997:1) 23TP PT Se prop. 1998/99:105 s. 52 f. Statliga specialskolor i förhållande till kommunernas ansvar och möjlighet till följd av skolgången måste bo utanför det egna hemmet utan extra kostnader får tillfredsställande förhållanden.TPF24FPT Av kostnaderna vid de statliga regionskolorna utgör kostnader för undervisning, resor och boende. Det innebär att ca 167 tkr av den kommunala ersättningen till staten motsvarar kostnader för utbildning. Av uppgifterna ovan framgår att kommunernas genomsnittliga utbildningskostnad för en hörselklasselev i Alviksskolan, Kannebäcks- skolan, Parkskolan, Silviaskolan, Solanderskolan och uppgår till ca 270 tkr. Med beaktande av att får ett särskilt bidrag på för undervisning av elever med dövhet, vilka i annat fall tillhör Vänerskolans upptagningsområde, uppgår den genomsnittliga utbildningskostnaden till ca 261 tkr per elev. Motsvarande kommunala kostnad för en elev i specialskolan är ca 167 tkr. Jag har då tagit hänsyn till att det i kostnaden för en elev i den kommunala skolan inte ingår kostnader för skolskjuts och eventuellt boende. För att skolformerna ska få lika finansiella förutsättningar måste det således utgå statsbidrag med i genomsnitt 94 tkr per elev och år. utgår statsbidrag för verksamheterna vid nämnda skolor med i genomsnitt ca 23 tkr per elev och år. Det statliga bidraget måste följaktligen höjas med i genomsnitt 71 tkr per elev och år. Detta motsvarar en höjning med . För beviljades 12 kommuner bidrag för regionala undervisningsinsatser för elever med hörselskada i med sammanlagt . Dessutom beviljades en fristående skola bidrag för samma målgrupp med , vilket motsvarar 22,4 tkr per elev. Sammanlagt uppgick bidraget för elever med hörselskada således till . En höjning motsvarar därmed ca 28,1 mnkr för . 3.3.3Motprestationer till statligt bidrag Jag har i avsnitt 3.3.2 föreslagit att staten ska ta större finansiellt ansvar för de regionala insatser som kommuner vidtar för döva eller hörselskadade barn. Genom att höja det statliga bidraget ökas för- utsättningarna för kommunerna att samverka. En sådan samverkan innebär i sin tur att elevgruppen kan bli tillräckligt stor för att kommunerna ska kunna utveckla kvalitativa och kostnadseffektiva 24TP PT 7 kap. 4 § skollagen (1985:1100) Statliga specialskolor i förhållande till kommunernas ansvar och möjlighet Därmed kommer elever och vårdnadshavare få ökad möjlighet att välja en skolform där eleven ges förutsättningar att nå målen för utbildningen och får möjlighet att gå i en skola där han eller hon får de bästa förutsättningarna att utvecklas. Staten bör emellertid inte endast ta ett större finansiellt ansvar utan bör även ta större ansvar för att de regionala insatser som får statligt bidrag erbjuder eleverna utbildning av hög kvalitet. Enligt 6 § förordning (1991:931) om statsbidrag till särskilda insatser på skolområdet ska det bidrag som en kommun tilldelas användas för det ändamål som anges av . Förord- ningen ger således möjlighet för institutet att ställa krav på vad bi- draget ska användas till. Bidragen täcker emellertid endast en liten del av verksamheternas kostnader. Institutet har därför ansett att det har varit svårt att ställa krav på insatserna. Genom en kraftig höjning av bidragen bör det dock finnas förutsättningar att ställa verkningsfulla krav. Jag föreslår därför att det ska ställas krav på de regionala insatserna för att bidrag ska beviljas. Kraven skulle kunna avse t.ex. elevgruppens storlek och samman- sättning, ljudsanerade klassrum och lokaler, akustisk och hörsel- teknisk utrustning, lärare med specialpedagog- eller speciallärar- examen, möjlighet till tvåspråkig undervisning och teckenspråkig miljö, ingående i specialskolornas olika nätverk eller samverkan med någon av de statliga specialskolorna. Vilket eller vilka krav som ställs måste dock anpassas efter de regionala förutsättningarna i varje en- skilt fall. Syftet med kraven ska vara att säkerställa att utbildnings- insatsen håller hög kvalitet. Det bör ankomma på Myndigheten för specialpedagogik att i samband med att en ansökan om bidrag be- handlas ange vilket eller vilka krav som ställs. För att staten ska anses ta större ansvar för att de regionala insats- erna erbjuder utbildning av hög kvalitet är det inte tillräckligt med att staten ställer krav för att bidrag ska beviljas. Staten bör även följa upp att bidraget sedan används för de ändamål som Myndig- heten för specialpedagogik har angett. En sådan uppföljning kan inte anses stå i konflikt med Statens skolverks uppdrag att genom- föra utbildningsinspektion. Jag föreslår därför att Myndigheten för specialpedagogik ges i uppdrag att följa upp att de krav som ställts på regionala insatser följs. Statliga specialskolor i förhållande till kommunernas ansvar och möjlighet Behovet av en flexibel skollösning för döva eller hörselskadade elever har lyfts fram av så gott som alla parter som utredningen har varit i kontakt med. Såväl de olika organisationerna som myndig- heterna betonar att gränsdragningen mellan olika målgrupper har med CI blivit otydlig med en omfattande gråzon. Elever med CI kommer nödvändigtvis inte att efterfråga utbildning i en statlig specialskola utan deras behov kan i många fall bättre tillgodoses i hörselklasser eller med olika integrerade lösningar med kommunala huvudmän. Både organisationerna och myndigheterna betonar vikten av flexibla lösningar där det, om så behövs, är möjligt att hoppa mellan de olika skolformernas utbildningsutbud. Det viktiga är att elevernas behov av tvåspråkighet och möjligheten att vistas i en hörande miljö tillgodoses. Jag anser att staten i sin styrande verksamhet bör vara lyhörd inför framtida utveckling. Det är inte i dagens läge möjligt att ute- sluta elever från varken specialskola, hörselklasser eller integrerade lösningar utan staten bör på bästa sätt se till att alla elevgrupper får en så likvärdig utbildning som möjligt oavsett vilken skolform de väljer. MalvaprojektetTPF25FPT i som bedrivs av kommunala Alviks- skolan och statliga Manillaskolan tillsammans är enligt min mening ett utmärkt exempel på hur olika skolformer kan samarbeta på ett flexibelt sätt och där elevernas olika behov av både teckenspråkig och talande miljö kan kombineras. Skolorna har lyft fram som problem att det inte är bra med t.ex. två olika huvudmän eller att dagens lokaler inte är ändamålsenliga för att tillgodose elevernas olika behov. Skolorna har också lyft fram behovet av medel för att kunna utreda hur en sammanslagning av skolan skulle kunna gå till samt behovet av att hitta lösningar när det gäller elevernas behov av tvåspråkighet. Mot bakgrund av ovanstående föreslår jag att Myndigheten för specialpedagogik ges i uppdrag att i samverkan med de berörda skolorna utreda den fortsatta inriktningen för och överväga hur projektet bäst kan stimuleras och även överväga att bistå projektet med ett ekonomiskt stimulansbidrag. 25TP PT Se avsnitt 2.1.3. Statliga specialskolor i förhållande till kommunernas ansvar och möjlighet Som konstaterats ovan ökar antalet barn/elever med CI och gräns- dragningen mellan målgrupperna har blivit otydligare. Både orga- nisationerna och myndigheterna efterlyser flexibla lösningar där staten genom en nationell samordning tar ett tydligare och större ansvar för hela elevgruppen. Nedan följer ett exempel på ett ökat statligt ansvarstagande. Projekt: Regionalt Resurscentrum hörselskadade/döva i Södra regionen Projektet startade på initiativ av och . Projektets målsättning är att belysa förutsättningarna för ett regionalt resurscenter i Södra regionen med ett gemensamt ansvar för en skolorganisation med teckenspråkig miljö för barn och ungdomar med behov av teckenspråk. Ett resurs- center där föräldrar till barn med hörselnedsättning ges stöd både från de pedagogiska verksamheterna och den medicinska hörselvården och där verksamheten fokuserar på hela familjens situation inför val av förskola och skola samt under fortsatt skolgång med barnet i centrum. Södra regionen utgörs av län, , län och . I projektet ingår , , i län, och lands- tinget i samt 7 kommuner i regionen. Dessutom ingår både och i projektet. Bland olika former av samverkan samarbetar hörsel- och dövenheterna inom de olika landstingen med såväl de kommunala hörsellärarna/hörselpedagogerna som med Specialpedagogiska insti- tutet när det gäller uppföljning av elever med hörselnedsättning. Ansvaret för att koordinera ett regionalt resurscenter för döva eller hörselskadade i Södra regionen ska ligga på en styrgrupp be- stående av landsting, kommuner och staten. Centret föreslås att bli arbetsgivare för de kommunala hörselpedagogerna och för en samordnare för utbildning, fortbildning och forskning inom hör- selområdet. Inom centret ska det bl.a. finnas: En samlad skolorganisation med tvåspråkig miljö. Förskoleverksamhet med tvåspråkig miljö. Grundskola, särskola, specialskola med tvåspråkig miljö. Ett övergripande elevvårdsteam. Statliga specialskolor i förhållande till kommunernas ansvar och möjlighet Samverkansansvar för kommunala hörselförskolor/grupper och hörselklasser/hörselspår/hörselgrupper inom Södra regionen. En av centret anställd samordnare. Samverkansansvar för ett övergripande pedagogiskt och medi- cinskt hörselvårdsteam. Samverkansansvar för teckenspråksutbildning för vissa föräldrar, TUFF. Samverkansmöjlighet för berörda organisationer. En centralisering av såväl resurser som kompetens skulle ge en möjlighet till förbättring och utveckling av den situation som råder i förskola och skola för barn och ungdomar med hörselned- sättning. Mot bakgrund av ovanstående exempel föreslår jag att Myndig- heten för specialpedagogik ges i uppdrag att inom sin verksamhet skapa en organisation för nationell samordning av döva eller hörsel- skadade barns och ungdomars utbildning i sin helhet. En sådan organisation ska innebära att myndigheten har det yttersta ansvaret medan den operativa verksamheten sköts av regionala resurscenter. Institutet bör överväga om även andra funktionshinder kan omfattas av en sådan organisation. 3.4Riksgymnasier för döva och hörselskadade (RGD/RGH) och för svårt rörelsehindrade elever () Staten har avtal med kommun om utbildning vid riksgym- nasierna för döva och hörselskadade samt dövblinda ungdomar (RGD/RGH). Staten har även avtal med berörda parter när det gäller särskilda omvårdnadsinsatser för elever i riksgymnasierna för svårt rörelsehindrade elever (). Det finns dock inga avtal av- seende utbildningen vid RgRh. Ansvaret för handläggningen av avtalen ligger dels på Ut- bildningsdepartementet, dels på SiSUS. Detta motverkar en enhetlig hantering. Jag anser därför att ansvaret för samtliga avtal ska samlas hos en representant för staten. Statliga specialskolor i förhållande till kommunernas ansvar och möjlighet 6.Myndigheten för specialpedagogik ges i uppdrag att ansvara för avtalet mellan staten och kommun om gymnasial utbildning i för döva och hörselskadade samt döv- blinda ungdomar från hela landet. 7.Myndigheten för specialpedagogik ges också i uppdrag att se över mellan staten och kommun och där- igenom bl.a. precisera och förtydliga kommunens uppdrag avseende riksgymnasierna. 8.Myndigheten för specialpedagogik ges i uppdrag att upprätta och ansvara för avtal om utbildningen vid riksgymnasierna för svårt rörelsehindrade elever (). 9.Myndigheten för specialpedagogik ges i uppdrag att även an- svara för avtalen om verksamheten med särskilda omvårdnads- insatser för svårt rörelsehindrade ungdomar som antagits till gymnasieskola med Rh-anpassad utbildning. 10.Myndigheten för specialpedagogik ges i uppdrag att se över nämnda avtal om särskilda omvårdnadsinsatser för elever i RgRh. Skälen för mina förslag 3.4.1Riksgymnasier för döva eller hörselskadade elever Mellan staten och kommun finns ett avtal om gymnasial utbildning i som är avsedd för ungdomar som är funktions- hindrade genom att de saknar eller har nedsatt hörsel samt ung- domar som är dövblinda eller ungdomar med språkstörning och som genomgått specialskolan. Enligt avtalet sker finansiering av verk- samheten genom förhöjd interkommunal ersättning och statligt verk- samhetsstöd. Det statliga verksamhetsstödet lämnas enligt 2 § i avtalet med ett visst belopp per elev och år. Basen för bidraget ska för de första 380 eleverna utgöra 214 tkr per elev. För elever därutöver, upp till 450 elever, ska bidraget utgöra av beloppet per elev för de första 380 eleverna. För tiden från och Statliga specialskolor i förhållande till kommunernas ansvar och möjlighet med räknas beloppet upp med det skolindex eller annat index som regeringen fastställer. Vidare ska det enligt 8 § i avtalet i varje års regleringsbrev an- visas medel för särskilda stödinsatser åt elever med tilläggshandikapp (dövblinda elever). Av 9 § i avtalet framgår att det även lämnas ett särskilt bidrag på till basorganisationen för verk- samheten för dövblinda ungdomar. För tiden räknas detta belopp upp med det skolindex eller annat index som regeringen fastställer. Av regleringsbrev för budgetår 2007 avseende framgår att det till kommun ska utbetalas ca 100,5 mnkr. Detta avser 422 elevplatser. Enligt regleringsbrevet ska det till kommun även betalas 6,2 mnkr som extra resurser till stöd för dövblinda elevers gymnasieutbildning samt bidrag enligt 9 § i avtalet. Om kommun har tagit in en elev som inte är hemma- hörande i kommunen på en utbildning för döva och hörselskadade, har kommunen rätt till ersättning från elevens hemkommun.TPF26FPT Er- sättningen avser kostnader för elevens utbildning. Det ska dessutom utgå en extra ersättning, dvs. ersättning utöver den interkommu- nala ersättning som betalas för inte funktionshindrade elever.TPF27FPT An- ledningen till detta är att utbildningen för döva eller hörselskadade, liksom för svårt rörelsehindrade, elever är mer kostnadskrävande än för elever utan dessa funktionshinder. Denna extra ersättning är per termin och elev.TPF28FPT kommun ska anvisa kost och logi för elever som be- höver och önskar det.TPF29FPT Kommunen ska även svara för att eleverna har tillgång till den hjälp i övrigt som föranleds av deras funk- tionshinder. En elevs hemkommun ska lämna ekonomiskt stöd till elev i gym- nasieskolan som behöver inackordering till följd av skolgången.TPF30FPT Skyldigheten gäller till och med det första kalenderhalvåret det år då ungdomen fyller . Stödet ska avse boende, fördyrat uppe- 26TP PT 9 kap. 12 § gymnasieförordningen (1992:394) 27TP PT Se 5 kap. 25 § skollagen (1985:1100) och prop. 1990/91:85 s. 191 28TP PT SKOLFS 1992:44 29TP PT 9 kap. 13 § gymnasieförordningen (1992:394) 30TP PT 5 kap. 33 § skollagen (1985:1100) Statliga specialskolor i förhållande till kommunernas ansvar och möjlighet hälle och resor till och från hemmet. Stödet ska ges kontant eller på annat lämpligt sätt enligt kommunens bestämmande. Det kan ges t.ex. i form av busskort.TPF31FPT Om stödet ges kontant, ska det utgå med lägst 1/30 av basbeloppet enlighet lagen (1962:381) om allmän för- säkring för varje kalendermånad under vilken eleven bor inackorderad. Beloppet får avjämnas till närmast lägre hela tiotal kronor. Vidare ska en elevs hemkommun ansvara för kostnaderna för vissa elevresor.TPF32FPT Kommunens ansvar gäller för elever som har rätt till studiehjälp enligt studiestödslagen (1999:1395) och avser elevens kostnader för dagliga resor mellan bostaden och skolan. Dessutom ska färdvägen vara . Hur resorna ska ske, får kommunen bestämma.TPF33FPT Stödet ska ges kontant eller på annat lämpligt sätt enligt kom- munens bestämmande. Det kan ges t.ex. i form av busskort.TPF34FPT Om stödet ges kontant är kommunen inte skyldig att utge högre ersätt- ning än vad som motsvarar 1/30 av basbeloppet enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring för varje hel kalendermånad. Om resorna inte rimligen kan ske med annat kollektivt färdmedel än flyg ska kom- munen ersätta eleven för dennes resekostnader med skäligt belopp.TPF35FPT Elever vid riksgymnasierna kan få riksgymnasiebidrag (Rg-bidrag) för bl.a. kost, logi och resor. Bidraget administreras av (). Bidraget lämnas till elever som bor tillfälligt på utbildningsorten därför att avståndet till deras ordinarie bostad överstiger rimligt pendlingsavstånd eller därför att de har andra särskilda skäl att bo tillfälligt på utbildningsorten under utbildningstiden.TPF36FPT Bidrag lämnas för skäliga kostnader för a.resa från den ordinarie bostadsorten till skolan vid läsårets början och från skolan till den ordinarie bostadsorten vid läsårets slut, b.högst 18 fram- och återresor mellan utbildningsorten och den or- dinarie bostadsorten för eleven eller för en familjemedlem eller någon annan närstående till eleven, och 31TP PT Prop. 1992/93:230 s. 70 och 77 32TP PT Se lag (1991:1110) om kommunernas skyldighet att svara för vissa elevresor 33TP PT 2 § förordning (1991:1120) om kommunernas skyldighet att svara för vissa elevresor 34TP PT Prop. 1992/93:230 s. 70 35TP PT 2 § förordning (1991:1120) om kommunernas skyldighet att svara för vissa elevresor 36TP PT 2 § förordning (1995:667) om bidrag till vissa funktionshindrade elever i gymnasieskolan Statliga specialskolor i förhållande till kommunernas ansvar och möjlighet c.dagliga resor mellan bostaden på utbildningsorten och utbild- ningsplatsen. Vidare lämnas bidrag för skäliga kostnader för elevens kostnad för kost och logi på utbildningsorten samt för annan service i samband med boendet. Bidrag lämnas också för sådana skäliga kostnader i samband med studierna som är merkostnader på grund av funk- tionshindret. Bidrag lämnas dock endast för den del av kostnaderna som över- stiger den ersättning eleven får i form av sjukersättning eller aktivi- tetsersättning enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring.TPF37FPT Studerande som uppbär aktivitetsersättning enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring och därför inte har rätt till studiemedel enligt 3 kap. studiestödslagen (1999:1395) har rätt till ett tilläggsbidrag för levnadsomkostnader.TPF38FPT Detta lämnas från och med det andra kalen- derhalvåret det år då den studerande fyller . Tilläggsbidraget lämnas med samma belopp som studiebidraget enligt studiestöds- lagen, dvs. 3.4.1.2Ansvar för avtalet mellan staten och kommun Under min utredning har det framkommit att det inte har fungerat tillfredsställande med att ansvarar för avtalet mellan staten och kommun om gymnasial utbildning i för döva och hörselskadade samt dövblinda ungdomar från hela landet. Det har anförts att en myndighet i stället bör ha ansvar för detta. Det framstår för mig som mest naturligt att det är en myndighet som har ansvar för avtalet mellan staten och kommun. Jag föreslår därför att Myndigheten för specialpedagogik ges i uppdrag att ansvara för avtalet. 37TP PT 7 § förordning (1995:667) om bidrag till vissa funktionshindrade elever i gymnasieskolan 38TP PT 7 a § förordning (1995:667) om bidrag till vissa funktionshindrade elever i gymnasieskolan Statliga specialskolor i förhållande till kommunernas ansvar och möjlighet 3.4.1.3Översyn av avtalet mellan staten och kommunTPF39FPT Enligt 9 kap. 1 § första stycket gymnasieförordningen (1992:394) får kommun i sin gymnasieskola anordna utbildning för elever från hela landet som 1.är döva eller hörselskadade och är beroende av en teckenspråkig miljö, 2.är hörselskadade och trots användningen av tekniska hjälpmedel och andra stödinsatser inte kan följa reguljär undervisning i gym- nasieskolan, 3.har en språkstörning och behöver insatser av samma slag som döva, eller Av 1 § i avtalet mellan staten och kommun framgår att kommun anordnar gymnasial utbildning för döva och hör- selskadade samt dövblinda elever från hela landet. Enligt en anmärk- ning till denna paragraf är utbildningen avsedd för ungdomar som är funktionshindrade genom att de saknar eller har nedsatt hörsel samt ungdomar som är dövblinda eller ungdomar med språkstörning och som genomgått specialskolan. Vid en jämförelse mellan gymnasieförordningens och avtalets beskrivningar av riksgymnasiernas målgrupp framgår att dessa inte stämmer överens. Under utredningen har det framförts kritik mot detta. Det har anförts att kommuns uppdrag avseende riks- gymnasierna måste förtydligas. Enligt nämnda anmärkning till 1 § i avtalet är utbildningen av- sedd för bl.a. ungdomar med språkstörning och som genomgått specialskolan. Det har emellertid under utredningen framkommit att alla elever med språkstörning vid riksgymnasiet inte har gått i specialskola. De har däremot genomgått utredning vid Specialpeda- gogiska institutet. kommuns uppdrag måste därför för- tydligas även i denna del. Jag har i avsnitt 3.4.1.2 föreslagit att Myndigheten för special- pedagogik ska ges i uppdrag att ansvara för avtalet mellan staten och kommun. Att denna myndighet övertar ansvaret för avtalet kan föranleda förändringar i detta, t.ex. att det är till myndigheten och inte till som kommun ska lämna underlag och redogörelser. 39TP PT Avtal mellan staten och kommun om gymnasial utbildning i för döva och hörselskadade samt dövblinda ungdomar från hela landet. Statliga specialskolor i förhållande till kommunernas ansvar och möjlighet Mot bakgrund av det anförda föreslår jag att Myndigheten för specialpedagogik även ges i uppdrag att se över mellan staten och kommun och därigenom bl.a. precisera och för- tydliga kommunens uppdrag avseende riksgymnasierna. 3.4.2Riksgymnasier för svårt rörelsehindrade ungdomar Riksrekryterande gymnasieutbildning för svårt rörelsehindrade ung- domar finns i fyra kommuner, , , och . Verksamheterna bedrivs med stöd av 5 kap. 7 § skollagen (1985:1100) enligt vilken de kommuner som regeringen bestämmer får anordna speciellt anpassad utbildning för svårt rörelse- hindrade ungdomar, s.k. Rh-anpassad utbildning. Det finns inga avtal mellan staten och kommunerna om utbildningen.