sou · GVB326 · 2008-01-01 00:00:00 — Tanken med försöket var att undersöka möjligheterna att genom särskild medling förlika parterna i vissa utvalda tvistemål som inte hade kunnat förlikas på sedvanligt sätt under målets handläggning. En av de bakomliggande anledningarna till idén var irritation över att förhandlingar ställdes in på ett sent stadium på grund av att parterna förlikts. Nuvarande användning av medling i tingsrätterna des man att fler mål skulle förlikas i ett tidigare skede av processen, vilket bland annat skulle leda till arbetsbesparing för domstolen och minskade kostnader för parterna. I försöket åtog sig en domare från respektive tingsrätt att medla i mål vid den andra tingsrätten. Medlaren skulle arbeta utan ersätt- ning och medlingen skulle även i övrigt vara upplagd så att parterna drabbades av så lite besvär och kostnader som möjligt. Därför skulle medlaren resa till parterna i stället för tvärtom. Domstols- verket åtog sig att under den inledande försöksperioden den 1 sep- tember 2000 till svara för medlarnas resekostnader. Därefter svarade den tingsrätt där medlaren hade sin anställning för resekostnaderna. Till medlare utsågs lagmannen vid och en rådman vid . Inför starten av försöksverksamheten träffades en skriftlig över- enskommelse mellan tingsrätterna, i vilken riktlinjerna angavs. En- ligt överenskommelsen skulle erbjudande om medling i de aktuella målen ske så snart svaromål inkommit. Om erbjudandet acceptera- des av båda parter skulle akten översändas till medlaren som däref- ter fick ansvaret för att kalla parterna till ett medlingssammanträde. Vid informationsmöten som tingsrätterna höll med advokater i och ifrågasattes emellertid om medlingen kunde genomföras i ett så tidigt skede av målet som tingsrätterna avsåg. En allmän uppfattning var att förutsättningarna för förlik- ning var större i en senare fas när positionerna hade fastställts mer bestämt och bevisläget kunde överblickas. Av den anledningen övergav man tanken på tidig medling. Medling erbjöds i stället i tvistemål som inte hade kunnat förli- kas vid muntlig förberedelse men som ändå bedömdes möjliga att förlika och där en uppgörelse skulle medföra betydande process- ekonomiska vinster. I huvudsak rörde det sig om mål som beräk- nades ta en hel dag eller mer i anspråk för huvudförhandling. An- talet mål som befanns lämpliga för medling var därmed begränsat. En ytterligare begränsning var att medlingen krävde parternas samtycke, vilket inte alltid lämnades. I de fall där parterna förklarade sig intresserade av medling skickades akten till medlaren som därefter fick ansvaret för hand- läggningen. Medlaren bokade för sammanträde med ombu- Nuvarande användning av medling i tingsrätterna den per telefon och ombuden fick ansvara för att parterna kom till sammanträdet. Några skriftliga kallelser användes inte. I de flesta fallen hölls sammanträdena i tingsrättens lokaler, i syfte att använda en neutral plats. I vissa fall ansågs det dock vara lämpligare att hålla sammanträdet på en annan plats. Gällde tvisten fel i fastighet kunde det till exempel ofta vara lämpligt att hålla medlingssammanträdet på den aktuella fastigheten. Det blev då lättare för parterna att klar- göra sina ståndpunkter och medlaren fick en tydligare bild av vad tvistefrågorna egentligen avsåg. Den ursprungliga ambitionen var att medlingen skulle vara ut- förd inom efter det att medlaren fått akten. Detta lycka- des dock inte i något fall. I flera fall var målen så komplicerade att flera sammanträden fick hållas innan förlikning uppnåddes eller medlingen avbröts. Ett annat skäl till att tidsramen inte kunde hål- las var att parternas ombud ofta fick prioritera sin ordinarie verk- samhet vilket gjorde att medlingen fick stå tillbaka. Även medlarna fick i någon mån prioritera sin ordinarie verksamhet. Längden på sammanträdena varierade , beroende på tvistens omfattning och hur långt parterna stod ifrån varandra. Försöksverksamheten utvärderades av de två inblandade tingsrät- terna . Enligt utvärderingen hade lagmannen vid medlat i åtta mål , varav några hade inbördes målsamband. Fyra av dessa förliktes och de återstå- ende fyra återgick till för sedvanlig handlägg- ning. medlade en rådman vid tings- rätt i tre mål, varav ett hade förlikts vid tiden för utvärderingen och de återstående två fortfarande var under medlingsarbete. Efter den genomförda utvärderingen finns ingen tillgänglig statistik över an- talet mål i vilka medlare har förordnats. Lagmannen vid har dock uppskattat att han till början av 2004 har medlat i totalt ca 12–15 mål, varav alla utom 4–5 ledde till förlikning. De mål som har varit aktuella för medling har bland annat varit mål om fel i fastighet, ekonomiska familjetvister, arvstvister samt ett par näringslivstvister. Enligt medlarnas uppfattning är det inte troligt att tidsåtgången för inläsning av målen och själva medlingarna blev särskilt mycket Nuvarande användning av medling i tingsrätterna längre än vad tiden för fortsatt förberedelse och huvudförhandling skulle ha blivit. Beaktar man därtill att huvudförhandling i målen i flera fall skulle ha engagerat tre domare och att målen skulle ha krävt tid för inläsning, överläggning, domskrivning och, eventuellt, rättegång i hovrätten ansåg de att medlingarna inneburit en bety- dande arbetsbesparing. Trots att erfarenheterna från försöksprojektet således har varit goda har projektet nu i princip avstannat. 6.2.3Ombudens syn på försöksverksamheten Utredningen har varit i kontakt med fem ombud som deltagit vid medling inom ramen för försöksverksamheten. Samtliga uttryckte sig positiva till försöket. Ombuden hade svårt att uttala sig om i vilken grad klienterna ställde sig positiva till medlingen. Inget av ombuden upplevde dock att klienterna var negativt inställda. I samtliga fall betonades att det var avgörande att medlingen sköttes av en person som hade fallenhet för det. I det sammanhanget fram- kom att de båda inblandade domarna upplevdes som ytterst lämp- liga och kompetenta medlare. Tre av ombuden uttryckte att det även hade betydelse att medlingen sköttes av en domare. Detta medförde enligt ombuden trygghet i förfarandet och gav parterna en möjlighet att höra en domares syn på styrkor och svagheter i framställningarna. Tre av ombuden trodde vidare att det hade stor betydelse för parterna att medlingen tillhandahölls kostnadsfritt. Ett ombud trodde att det kan ha inverkat och ett ombud trodde att kostnadsaspekten hade mindre betydelse. I det fallet rörde tvisten dock ett mycket betydande belopp. I flera av de mål där medlingen lett till förlikning ansåg ombuden att det inte var troligt att målen skulle ha förlikts om de inte hade blivit föremål för med- ling. Sammanfattningsvis uttryckte sig ombuden mycket positivt om försöksverksamheten. Det betonades dock att inte alla mål lämpar sig för medling och att det är av yttersta vikt att medlingen sköts av en för ändamålet lämplig person. 7Överväganden angående rättens förlikningsverksamhet Parter har i allmänhet mycket att vinna på att träffa en förlikning i en pågående process. Genom förlikningen får tvisten ett snabbt avslut. Därmed besparas parterna den tid, de kostnader och det be- svär som en fortsatt process skulle medföra. kan parterna också känna en tillfredsställelse i att de själva har haft in- flytande över lösningen på sin tvist. En lösning som parterna själva har kommit fram till kan vara lättare för dem att acceptera än en dom, vilket i sin tur kan leda till en större vilja hos parterna att ef- terleva förlikningen. En förlikning gynnar vidare möjligheten för parterna att fortsätta ett eventuellt samarbete eller en affärsrelation sedan tvisten har avslutats. 7.2Rättens skyldighet att verka för förlikning bör skärpas Utredningens förslag: Rättens skyldighet att verka för förlik- ning skärps. Rätten skall, om det inte är olämpligt med hänsyn till målets beskaffenhet och övriga omständigheter, verka för att parterna förliks. Det bör finnas konkreta skäl som talar emot det för att rätten skall underlåta att väcka frågan om förlikning. Enligt den nuvarande regleringen i 42 kap. 17 § första stycket rätte- gångsbalken skall rätten, om det är lämpligt med hänsyn till målets beskaffenhet och övriga omständigheter, verka för att parterna för- liks. rättegångsutredning föreslog att rättens skyldighet att verka för förlikning skulle formuleras strängare. Enligt förslaget skulle en omvänd presumtion gälla på det sättet att rätten, om det Överväganden angående rättens förlikningsverksamhet inte var olämpligt, skulle ha en skyldighet att verka för förlikning.TPF1FPT Regeringen ansåg dock i den efterföljande propositionen att redan gällande rätt gav uttryck för vikten av att rätten verkar för att par- terna kommer överens, och såg inte skäl att ålägga rätten att gå längre i sitt aktiva strävande efter en överenskommelse. Regeringen anförde vidare att den nuvarande handlingsregeln mycket väl syntes svara mot den roll och det ansvar som rätten bör ha.TPF2FPT Lagrummet lämnades därför oförändrat. Trots dessa uttalanden anser utredningen att det finns skäl att på nytt överväga frågan. Ordalydelsen i den nuvarande regleringen ger intryck av att rätten bör leta efter omständigheter som talar för att det är lämpligt i det enskilda målet att verka för förlikning för att frågan skall tas upp. Det torde emellertid vara i ytterst få fall, om ens några, där det inte kan anses vara till parternas bästa att rätten nämner de fördelar som en förlikning för med sig. För att rätten skall kunna underlåta att väcka frågan anser utredningen att det bör finnas konkreta skäl som talar emot det. Utredningen föreslår därför att rätten, om det inte är olämpligt med hänsyn till målets beskaffenhet och övriga omständigheter, skall verka för att par- terna förliks (eller på annat sätt uppnår en samförståndslösning). Utredningens förslag: Hovrättens möjlighet att verka för för- likning lagfästs. Om det inte är olämpligt med hänsyn till målets beskaffenhet och övriga omständigheter får hovrätten verka för att parterna förliks. Bestämmelsen i 42 kap. 17 § om rättens skyldig- het att verka för att parterna förliks och om möjligheten till sär- skild medling gäller endast för processen i tingsrätten. Även i hov- rätten förekommer det dock ofta att rätten på olika sätt kontaktar parterna för att undersöka om det finns förutsättningar för förlik- ning. Det förekommer vidare förhållandevis ofta att parterna för- liks på egen hand också i hovrätten. Det har ibland framförts tvivel om lämpligheten eller möjlighe- ten att bedriva förlikningsverksamhet i hovrätten. Rättegångsut- redningen uttalade i sitt slutbetänkande Hovrättsfrågor, samman- 1TP PT SOU 2001:103 s. 298 f. 2TP PT Prop. 2004/05:131 s. 210 f. Överväganden angående rättens förlikningsverksamhet sättningsfrågor m.m., att rättens förlikningsverksamhet i regel bör ske med betydligt större försiktighet i hovrätt än i tingsrätt. Detta dels med hänsyn till att parterna haft möjlighet att överväga förlik- ningsmöjligheterna redan i tingsrätten, dels på grund av att det i hovrätten finns en tingsrättsdom enligt vilken en part vanligen är att anse som vinnande. En förlikning skulle enligt rättegångsutred- ningen inte vara lika lockande för den part som vunnit i tingsrätten som för den förlorande parten.TPF3FPT I den efterföljande propositionen uttalades att man inte helt borde utesluta att hovrätten tar upp för- likningsfrågan med parterna, och att frågan om i vilken utsträck- ning detta borde ske beror på omständigheterna.TPF4FPT Enligt utredningens uppfattning gör sig fördelarna med en för- likning till stor del gällande i samma utsträckning i hovrätt som i tingsrätt. När målet har kommit upp i högre instans kan förutsätt- ningarna ha förändrats så att utsikterna till en förlikning har för- bättrats. Det kan även förhålla sig så att utfallet av tingsrättens dom har gjort den tappande parten mer förlikningsbenägen. Den vin- nande parten kan å sin sida ha intresse av en förlikning t.ex. i syfte att säkerställa möjligheterna till betalning eller för att undvika att lägga ner tid och pengar på en process i hovrätten. Utredningen anser mot bakgrund av det som sagts att det finns goda skäl för att bedriva förlikningsverksamhet även i hovrätt. Det torde numera råda enighet om att det inte finns något hinder mot att så sker. Ut- redningen föreslår därför att det införs en bestämmelse i rätte- gångsbalken som tar sikte på hovrättens förlikningsverksamhet. Det kan övervägas om även hovrätten bör ha en skyldighet att verka för förlikning i den mån det inte är olämpligt. De fördelar som förlikningar för med sig för parterna och för samhället i form av minskade kostnader för processer, talar enligt utredningens uppfattning för att även hovrätten bör ha en sådan skyldighet. Det som talar emot en sådan skyldighet är främst hovrättens roll som överinstans. I promemorian Hovrättsprocessen (Ds 2001:36) sägs att den viktigaste uppgiften för en hovrätt är att kontrollera de tingsrättsavgöranden som överklagas och att rätta eventuella felaktigheter. Hovrätten skall alltså i första hand vara en garant för materiellt riktiga avgöranden. Vidare sägs att hovrätterna måste ha ett visst ansvar för rättsbildningen.TPF5FPT Regeringen har i prop. 2004/05:131 ställt sig bakom promemorians beskrivning av 3TP PT SOU 1987:46 s. 147. 4TP PT Prop. 1988/89:95 s. 50. 5TP PT Ds 2001:36 s. 67 ff. Överväganden angående rättens förlikningsverksamhet hovrättens roll i rättskipningen.TPF6FPT Utredningen anser mot den bak- grunden att det, åtminstone , inte finns skäl att ålägga hovrätten en uttrycklig skyldighet att verka för förlikning. Utredningen föreslår i stället en bestämmelse med fakultativ ut- formning, på så sätt att hovrätten får verka för att parterna förliks eller på annat sätt uppnår en samförståndslösning om det inte är olämpligt med hänsyn till målets beskaffenhet och övriga omstän- digheter. När det gäller formerna för förlikningsverksamhet i hovrätt bör det enligt utredningens uppfattning ofta vara tillräckligt att hov- rätten initierar förlikningsfrågan genom att kontakta parterna per telefon och efterhöra om parterna har försökt nå en förlikning. Erfarenhetsmässigt leder detta inte sällan till att parterna förliks på egen hand. När målet har nått till hovrätten kan det antas vara svå- rare för en part att själv ta initiativ i förlikningsfrågan eftersom det kan finnas en oro för att motparten uppfattar det som ett tecken på svaghet. Med en reglering som tydliggör att det kan ingå i hovrät- tens uppdrag att ta upp förlikningsfrågan kan frågan väckas utan att parterna uppfattar det som ett tecken på att endera sidan har en svag sak. kan det också främja en förlikning att hovrätten håller sammanträde. Enligt 50 kap. 10 § tredje stycket rättegångs- balken får ett förberedelsesammanträde hållas i hovrätten om det behövs för en ändamålsenlig handläggning av målet. I förarbetena till bestämmelsen sägs att hovrätten inte bör kalla till sammanträde enbart för att undersöka möjligheterna till förlikning. Det sägs dock att inget hindrar att hovrätten under ett sådant sammanträde tar upp frågor om förlikning.TPF7FPT Enligt utredningens uppfattning bör det inte finnas något hinder mot att hovrätten kallar parterna till sammanträde endast i syfte att diskutera förlikningsfrågan, under förutsättning att det sker med parternas samtycke. Det förekom- mer att hovrätterna använder möjligheten att hålla för- beredelsesammanträde på detta sätt. Det torde således inte krävas någon lagändring för att åstadkomma detta. När lagändringarna i regeringens proposition 2004/05:131 träder i kraft kommer systemet med prövningstillstånd att utvidgas till att gälla tingsrättsdomar i alla dispositiva tvistemål. görs till- ståndsgrunderna mer generösa så att prövningstillstånd kan med- delas i större utsträckning . Ett beslut i tillståndsfrågan skall föregås av skriftväxling om det behövs. Om det finns särskilda 6TP PT Prop. 2004/05:131 s. 171. 7TP PT Prop. 1988/89:95 s. 78. Överväganden angående rättens förlikningsverksamhet skäl för det får sammanträde hållas innan frågan om prövningstill- stånd avgörs. De nya reglerna om prövningstillstånd ger anledning att över- väga det kan vara lämpligt för hovrätten att väcka frågan om förlikning. Frågan om i vilket skede av målets handläggning det kan anses lämpligt att ta upp frågan om förlikning får naturligtvis lämnas till hovrätten att avgöra, beroende på om- ständigheterna i det enskilda fallet. Enligt utredningens uppfattning finns i allmänhet inte skäl för att initiera förlikningsfrågan om det redan utan skriftväxling står klart att prövningstillstånd inte skall meddelas. Det finns i detta skede inte anledning att dra in motpar- ten i hovrättsprocessen. Om tillståndsprövningen skall föregås av skriftväxling kan det däremot vara lämpligt att hovrätten i samband härmed även väcker frågan om parterna har diskuterat en eventuell förlikning. En förlikning i detta skede kan innebära att parterna besparas huvuddelen av kostnaderna för en process i hovrätten. Anser hovrätten att det framstår som lämpligare att avvakta med att väcka frågan om förlikning till dess att prövningstillstånd har meddelats bör det inte finnas något som hindrar att så sker. I fall där hovrätten håller sammanträde innan frågan om prövningstill- stånd avgörs framstår det som naturligt att frågan om förlikning väcks vid sammanträdet. 8Överväganden angående en reformering av medlingsinstitutet 8.1Det finns skäl för en ökad användning av medling Utredningens förslag: Övervägande om medling bör ges en mer central plats i handläggningen av ett mål. Normalt bör medling komma i fråga före sådan förlikningsverksamhet som bedrivs av rätten. regleras i en särskild lag om medling i allmän domstol. Förlikningsverksamheten i domstolarna är väl utbredd och tycks i huvudsak fungera väl. Många domare bedriver förliknings- verksamhet mycket aktivt och det leder ofta till att parterna förliks. Det finns ingen tillgänglig statistik över antalet mål som förliks ef- ter medverkan från rättens sida. Det sägs ofta att uppskattningsvis av de dispositiva tvistemålen vid tingsrätterna förliks.TPF1FPT Enligt en stickprovsundersökning som genomfördes av utred- ningen vid tolv av landets tingsrätter avgjordes av de dispositiva tvistemålen genom förlikning.TPF2FPT I ungefär en tredjedel av dessa mål förliktes parterna utan att frågan om förlikning hade väckts av rätten. Det kan anmärkas att det bland de mål som avgjordes på annat sätt än genom förlikning även kan ingå mål som avgjorts genom tredsko- dom. Även om den ytterst begränsade undersökning som utred- ningen genomfört inte ger något säkert svar på hur stor andel av samtliga dispositiva mål som förliks, kan det i vart fall antas vara en betydande andel. Det är ett känt faktum att enskilda domares intresse och fallen- het för att bedriva förlikningsverksamhet är varierande.TPF3FPT Intensite- ten i rättens förlikningsverksamhet är därför i hög grad beroende av vilken domare som handlägger målet. Eftersom parterna inte har 1TP PT Se bl.a. SOU 1982:26 s. 137. 2TP PT För en sammanställning av undersökningen, se bilaga 4. 3TP PT Se t.ex. , Alternativ rättskipning eller alternativ till rättskipning, s. 162. Överväganden angående en reformering av medlingsinstitutet någon möjlighet att välja domare innebär detta att inte alla parter får tillgång till en effektiv och aktivt bedriven förlikningsverksam- het. Av detta och andra skäl kan utredningen se fördelar med en ökad användning av medling i domstolarna, även om det skulle ske på bekostnad av förlikningsverksamhet inför rätten i nuvarande for- mer. Medlingsförfarandet utgör, under förutsättning att det finns tillgång till lämpliga och kunniga medlare, en garanti för att par- terna får föra förhandlingar under ledning av en person som har både intresse och fallenhet för medling. En ökad användning av sär- skild medling skulle således enligt utredningens uppfattning ge en ökad tillgång till lämpliga tvistlösningsmekanismer. Denna stånd- punkt ligger för övrigt i linje med det förslag till direktiv om med- ling som lagt fram. Enligt förslaget uppmanas medlemsstaterna bl.a. att uppmuntra användningen av medling.TPF4FPT Ett annat skäl för ökad användning av medling är att medlaren har större utrymme att agera än vad den domare som skall hand- lägga målet har. Enskilda domare har olika syn på hur fritt en do- mare kan agera inom ramen för förlikningsverksamhet i målet. En- ligt utredningens uppfattning bör den domare som skall döma i målet vara försiktig med att hålla enskilda samtal med parterna eller lägga fram konkreta förlikningsförslag. Det finns alltid en risk för att domaren uppfattas ta ställning för ena parten. För parterna kan det upplevas som förvirrande att rätten vid den muntliga förbere- delsen så att säga uppträder i dubbla roller; domaren skall leda sammanträdet framåt i syfte att slutligt avgöra målet men också agera som förlikningsman. Går domaren för långt i sin förliknings- verksamhet finns en risk för att förtroendet för domaren och dom- stolen påverkas. Om ett förlikningsförslag förkastas riskerar doma- ren att uppfattas som partisk, oavsett om en senare dom i målet överensstämmer med förlikningsförslaget eller inte.TPF5FPT En medlare däremot behöver inte på samma sätt som domaren i målet tänka på risken för framtida jäv, eftersom han eller hon inte skall avgöra målet om förlikningsförsöken misslyckas. Medlaren är därför oför- hindrad att bedriva en mer långtgående förlikningsverksamhet, un- der förutsättning att det sker på ett opartiskt och objektivt sätt. Den muntliga förberedelsen som tillfälle för förlikningsförhand- lingar har den nackdelen att tiden för förlikningsförhandlingarna kan vara begränsad och styrd av andra utsatta sammanträden eller 4TP PT Se vidare avsnitt 5.1.1. 5TP PT Se vidare , Medling och förlikning, till , s. 261 ff. Överväganden angående en reformering av medlingsinstitutet förhandlingar vid rätten. för sammanträdet skall rätten även bereda sakfrågorna så att målet blir klart för hu- vudförhandling och gå igenom parternas bevisuppgifter. Vid ett medlingssammanträde är det endast medlingen som skall avhandlas. En inte oviktig faktor av betydelse för möjligheterna till förlik- ning är att det ofta finns en känslomässig skillnad mellan parternas inställning till varandra vid vanlig förlikningsverksamhet inom ra- men för handläggningen av målet och vid särskild medling. Parter som kommer till muntlig förberedelse är oftast inställda på strid. Parter som kommer till ett sammanträde inför en medlare, där- emot, har redan gått med på att pröva medling och är inställda på att försöka komma överens. De nackdelar som kan förknippas med medlingsförfarandet sammanhänger med att medlingen kan misslyckas. I ett sådant fall fortsätter handläggningen av målet på vanligt sätt och medlingen har då dels inneburit att handläggningen har försenats, dels att kostnaderna har ökat. Sker förlikningsförhandlingarna inför rätten inom ramen för en muntlig förberedelse innebär ett misslyckat för- likningsförsök i princip inte någon fördröjning av målets handlägg- ning. Ett misslyckat medlingsförsök behöver dock inte enbart vara negativt. Medlingen kan t.ex. ha inneburit att kärnfrågorna i tvisten har strukturerats upp så att den fortsatta handläggningen av målet underlättas. Parterna kan också genom medlingen ha fått en ökad förståelse för varandra.TPF6FPT Den försöksverksamhet med ökad medling som har ägt rum i och visar en entydigt positiv bild av med- lingen. De erfarenheter som har gjorts vid försök med rettsmek- ling/retsmægling i och är också mycket positiva. Att även har infört en särskild lag om medling i tvistemål i allmänna domstolar visar att man också där tror på medling som ett bra sätt att lösa en konflikt på.