sou · GVB382 · 2008-01-01 00:00:00 — Av den personal, sammanlagt cirka 300 fast anställda personer, som arbetar inom kommunen med tillsyn enligt alkohollagen har ca 100 personer någon form av utbildning i alkohollagen, ett 30-tal är jurister och runt 120 är socionomer. I övrigt är det några som är ekonomer, livsmedelsinspektörer och poliser medan andra har ospecificerad högskoleutbildning eller gymnasieutbildningar. Majoriteten av kommunerna har organiserat arbetet så att alko- holhandläggaren är ansvarig för både tillsyn och prövning av ansökningar om serveringstillstånd samt för att utreda ärenden och upprätta förslag till beslut. Kommunstyrelsen, socialnämnden eller annan behörig nämnd eller utskott fattar sedan beslut. I ett begrän- sat antal kommuner har alkoholhandläggaren delegation på att fatta beslut, men då handlar det oftast om tillfälliga serveringstillstånd. Tillsynsarbetet utförs i flera kommuner utöver de fast anställda alkoholhandläggarna också av arvoderade inspektörer. arbetade av kommunerna utifrån en årlig tillsynsplan. Tillsynsplanerna innehöll bland annat priori- teringar, inriktning samt schemaläggning av tillsynsbesöken på ser- veringsställen och hos dem som bedriver detaljhandel med öl. Flertalet kommuner anger att varje tillståndshavare med permanent serveringstillstånd ska ha minst ett besök . Kommunerna har rätt att för sin tillsyn begära biträde från poli- sen. Det kan till exempel gälla att få stöd i tillsynsarbetet på grund av rädsla för hot och våld eller för att få hjälp att kontrollera ålder på gäster som serverats alkohol. Polisen deltar i tillsynsarbetet dels i egenskap av tillsyns- myndighet enligt alkohollagen, dels i sin polisiära roll som brotts- utredande myndighet. När det finns eller uppkommer misstanke om brott under ett tillsynsbesök, träder polisen in i sin roll som brottsutredande myndighet och ska tillämpa reglerna i rättegångs- balken om bland annat förundersökning, beslag och förhör. För att kommunerna ska kunna utföra en så effektiv tillsyn som möjligt är det nödvändigt att polisen underrättar kommunen om alla förhål- landen som är av betydelse för myndighetens tillsyn (8 kap. 2 § alkohollagen). Polisen är även skyldig att informera kommunen om Tillsynen inom andra näraliggande områden andra saker än alkoholpolitiska olägenheter, t.ex. kriminella hand- lingar som rör krögaren eller dennes verksamhet. utövar den regionala tillsynen i länet. I denna arbetsuppgift ingår såväl att kontrollera kommunernas arbete som att biträda dessa med råd och stöd på området. Detta innebär bland annat att länsstyrelserna ska följa den kommunala tillämpningen, ge råd och stöd till kommunerna samt kontrollera att de fullgör sina uppgifter på ett ändamålsenligt sätt. Vidare ska länsstyrelserna, som statens företrädare i länet, föra ut statsmakternas politik och se till att den får genomslag. Med tillsyn avses statens kontroll av rätts- säkerhet och lagenlighet i enskilda ärenden och i verksamheter. Tillsyn ska relateras till av statsmakterna fastställda mål. Resultaten av tillsynen ska återföras till kommunerna. Enligt länsstyrelsernas regleringsbrev ska de se till att den kommunala tillsynen på alkohol- och tobaksområdet skärps, bidra till en ökad samordning i tillsynen och utveckla samarbetet med Statens folk- hälsoinstitut. Av Statens folkhälsoinstituts länsrapport framgår att totalt 27 personer på 20 länsstyrelser avsatte sammanlagt 8,67 årsarbets- krafter för tillsynsarbete enligt alkohollagen. Antalet årsarbets- krafter varierar stort mellan länen, från 2 årsarbetskrafter . Omräknat till tjänstgöring per län arbetade perso- nalen på länsstyrelserna i genomsnitt av en heltidstjänst. 14 länsstyrelser uppgav att de arbetat utifrån en årlig tillsynsplan. I dessa tillsynsplaner anges t.ex. det antal tillsynsbesök som planeras i kommunerna , prioritering, syfte, tema- tillsyn, ansvarig, metod, samt urval. genomförde 16 länsstyrelser kommunbesök i av landets kommuner. Antalet kommuner som länsstyrelserna besökt hade halverats jämfört med . Den centrala tillsynen utövas av . För att kartlägga den kommunala tillsynen och tillämpningen av alkohol- lagens bestämmelser genomför institutet årliga undersökningar hos samtliga länsstyrelser och kommuner, sammanfattade i den s.k. länsrapporten. ska enligt regleringsbrevet utveckla och intensifiera tillsynen i förhållande till de regionala och kommunala tillsynsmyndigheterna med avse- ende på alkohollagen. Institutet ska också sprida metoder till kommunerna om ansvarsfull alkoholservering inom restaurang- näringen. 16 Tillsynen i våra grannländer 16.1Tillsyn av socialtjänst och hälso- och sjukvård i genomfördes en stor hälso- och sjukvårdsreform i . Bland annat övertog staten det direkta ansvaret för specialist- sjukvården, dvs. sjukhus och annan specialiserad vård. Statsmakten bedömde dessutom att det var nödvändigt att den statliga tillsynen för hälso- och sjukvården förstärktes och förändrades. genomfördes en organisatorisk förändring på så sätt att Sosial- och helsedirektoratet skulle ha förvaltnings- ansvaret över social-, hälso- och sjukvårdslagstiftningen och arbeta med utvecklingen av lagstiftningen, kvalitetsutveckling, rådgivning och genomförandet av politiken t.ex. statliga handlingsplaner m.m. medan Statens helsetilsyn skulle ha ett mer renodlat tillsynsansvar. Behovet av ett samarbete mellan de båda myndigheterna betonades. Tillsammans är dessa två myndigheter motsvarighet till . Från fick Statens helsetillsyn ansvaret som överordnad tillsynsmyndighet även för . Detta ansvar låg tidigare i Sosialdepartementet. Syftet med den första reformen () var bl.a. att eta- blera en stark yrkesmässig och oberoende tillsyn över hälso- och sjukvården. Syftet med förändringen var att bidra till att statliga tillsynsmyndigheter över socialtjänst och hälso- och sjukvård skulle agera samlat och med gemensam meto- dik. Därmed skulle man utveckla en god tillsyn med förbättrad legitimitet och trovärdighet. Tillsynen i våra grannländer Tillsyn av socialtjänst och hälso- och sjukvård regleras i respektive sektorslagstiftning. För hälso- och sjukvården finns en separat Lov om statlig tilsyn med helsetjensten där tillsynen över hälso- och sjukvården regleras avseende organisation, ansvar och syfte med tillsynen. Lagen anger bl.a. att det ska finnas en regional orga- nisatorisk nivå, dvs. en regional myndighet i varje fylke (län) med ansvar för den operativa tillsynen. Den regionala myndigheten benämnes Helsetilsynet i fylket. Tillsynen av regleras direkt i socialtjänstlagen. Ansvaret för den regionala tillsynen ligger på Fylkesmannen (Landshövdingen), den norska motsvarigheten till . Till skillnad från har lagstiftningen harmoniserats och i båda lagstiftningarna går det att finna liknande formuleringar om tillsyn. I båda lagarna fastslås dels att den centrala myndigheten, Statens helsetilsyn, har det övergripande ansvaret över båda till- synsområdena, dels att vårdgivaren ska följa föreskrifter om intern kontroll. Kravet på intern kontroll har möjliggjort för tillsynen inom båda områdena att på ett konkret och enhetligt sätt bedriva tillsyn över hur framför allt den interna kontrollen fungerar (s.k. systemrevision) inom såväl kommunala, landstingskommunala som statliga och privata verksamheter. I lagstiftningen anges att Fylkesmannen eller Helsetilsynet i fyl- ket har möjlighet att överpröva beslut fattade av kommunen. Detta kan ske antingen som uppföljning av en planlagd tillsyn, där man identifierar en avvikelse från lag eller föreskrift eller efter ett kla- gomål där en individ klagar över att kommunen inte har levererat den tjänst som lagen föreskriver. I kan endast en domstol överpröva ett kommunalt beslut om en insats till en enskild. Ytterligare en intressant skillnad jämfört med är att inte har någon motsvarighet till den svenska (). De uppgifter som utför, dvs. prövning av anmälningar mot hälso- och sjukvårds- personal, utförs i av Statens helsetillsyn. Beslut fattade av Statens helsetilsyn kan överklagas till Statens helsepersonellnemnd. Styrning och organisation av tillsynen Helse- og omsorgsdepartementet ansvarar för politikområden inom hälso- och sjukvården och bortsett från social- hjälp, tillfälliga bostäder, barn och ungdomsvård som lyder under Arbeids- och inkluderingsdepartementet respektive Barn- och familjedepartementet. Under Helse- og omsorgsdepartementet ligger myndigheten helsetilsyn. Till Helsetilsynets uppgifter hör bl.a. att xstyra över tillsynsområden, t.ex. genom teman och metoder, xsamordna tillsynen över de båda områdena, xbedöma resurstilldelning i förhållande till den regional nivåns uppgifter, mål och krav, xsammanställa gemensamma samlade rapporteringar över de båda tillsynsområdena. Under departementet ligger även Sosial- og helsedirektoratet med ansvar för förvaltningsfrågor, utvecklingsfrågor, statliga handlings- planer och normering. Statens helsetilsyn har omkring 80 anställda varav 5-10 personer har socionomutbildning och cirka 30-35 personer har läkar- utbildning eller annan sjukvårdsutbildning. Övriga anställda har juridisk eller en samhällsvetenskapligt inriktad utbildning. Beto- ningen på personal med sjukvårdsutbildning bör tolkas i ljuset av att Statens helsetilsyn först fick ansvaret även för tillsynen av . Helsetilsynet i fylkets och Fylkesmannens ansvar för tillsynen över styrs av Statens helsetilsyn. Genom det årliga embetsoppdraget styr Statens helsetilsyn de prioriteringar som Helsetilsynet i fylket och Fylkesmannen ska göra som tillsyns- myndighet. Statens helsetilsyn påverkar dock inte resurs- fördelningen till den regionala nivån utan den styrs från Fornyings- og administrationsdepartementet. Helsetilsynet i fylket är som nämnts direkt underställt Statens helsetilsyn som det rent administrativt är en del av fylkesmannsembetet. Som kontroll- och tillsynsmyndighet för sjukvårdstjänster och sjukvårdspersonal uppträder Helse- tilsynet i fylket fortfarande helt självständigt och oavhängigt fyl- kesmannen. Helsetilsynet i fylket leds av en fylkesläkare som utnämns av regeringen. Den faktiska samordningen av tillsynen Tillsynen i våra grannländer över respektive hälso- och sjukvård ser olika ut i fyl- kena. I ungefär hälften av fylkena är tillsynsområdena organiserade tillsammans lokalmässigt och har då en gemensam chef, fylkes- läkaren. I några av de större fylkena har man inte samordnat i lika hög grad och fylkesläkaren är chef endast för tillsynen över hälso- och sjukvården. Tillsynens innehåll, inriktning och former Tillsyn kan ske som en planlagd aktivitet (planlagd tillsyn), som reaktion på händelser (händelsebaserad tillsyn) och med ett över- ordnat perspektiv (områdesöversyn). Statens helsetilsyn styr inne- håll, inriktning och former för den planlagda tillsynen inom de båda tillsynsområdena. Statens helsetilsyn planlägger årliga teman för tillsynen och antalet tillsynsobjekt. Ett tema kan exempelvis uppkomma utifrån en enskild händelse. Vilka objekt som väljs ut avgör sedan Fylkesmannen/Helsetilsynet i fylket. Tillsynen vänder sig mot den ansvarige för verksamheten och inom hälsoområdet också mot vårdpersonal som har ansvar utifrån lagen om hälsopersonal. Tillsynen går ut på att kontrollera rätts- säkerheten och att återkommande följa upp att påtalade avvikelser åtgärdas. Resultatet av tillsynsaktiviteterna presenteras i en årlig rapport (Tilsynsmelding). Särskilt om tillsynen av barn- och ungdomsvården Såsom ovan nämnts ingår inte barn- och ungdomsvården som en del av och ej heller som en del av Helsetilsynets till- synsansvar. Frågor som rör barn- och ungdomsvården sorterar i stället under barne- og likestillingsdepartementet, som har det ge- nerellt överordnade ansvaret för barn- och ungdomsvården, samt Barne-, ungdoms- og familiedirektoratet (Bufetat) med fem regio- nala kontor (etater). Till skillnad från , ligger ett större ansvar för olika typer av insatser för barn och unga på staten och inte på den enskilda kommunen. Kommunen tar emot anmälningar om barn som befinner sig i en utsatt situation. Den ska också utreda och föreslå eventuella insatser enligt lov om barnevernt- jenester (1992-07-17-100). Staten, genom Bufetat, ansvarar i sin tur för drivande av institutioner, fosterhemstjänster, familje- baserade insatser samt köper platser vid privat drivna institutioner.1 Utöver de fem regionkontoren har staten också 26 stycken s.k. fagteam spridda över landet. Dessa finns som stöd för kommu- nerna i särskilt komplicerade fall och ska finna lokala lösningar till- sammans med kommunerna. Fagteamen ska också hjälpa kommu- nerna i ärenden om placering av barn utanför hemmet, samt i själva inskrivningsförfarandet vid både statliga och privata institutioner. Tillsynen av institutioner för barn och unga När det gäller tillsynen över barn- och ungdomsvården är det Fylkesmannen, dvs. motsvarigheten till den svenska , som har det operativa ansvaret för tillsynen över samtliga institu- tioner, såväl de offentliga som de privata. I finns cirka 230 institutioner, varav 100 är statliga och resterande kommunala och privata. Sammanhållande för tillsynen inom barn- och ungdoms- vården är Barne- og likestillingsdepartementet. I (2003-12-11nr.1564) om tilsyn med barn i barnever- ninstitusjoner for omsorg og behandling regleras bl.a. att tillsyns- myndigheten ska informera om dess uppgift och hur barnen, också vid andra tillfällen än vid tillsynsbesök, kan nå kontakt med till- synsmyndigheten. Föreskriften reglerar även vad tillsynen ska omfatta och hur ofta tillsynsbesök ska hållas. Minst ska tillsynsmyndigheten besöka institutionen, varav ett besök ska vara oanmält. När det gäller institutioner där barn placerats utan eget samtycke, eller i de fall där det finns skäl att omhänderta barnet utan samtycke men barnet ändå ger sitt samtycke (barne- vernloven §§ 4-24 och 4-26) ska besök göras , varav två av dessa ska vara oanmälda. Det sägs också att tillsyns- besöken ska ske då det kan förväntas att barnen är på plats. Föreskriften reglerar vidare att tillsyns- myndigheten ska ta kontakt med det enskilda barnet och erbjuda denne samtal med myndighetsföreträdare och informera om bar- nets rätt att prata med tillsynsmyndigheten i enrum, utan att insti- tutionens personal är med. Föreskriften reglerar också krav på s.k. systemrevision en gång . Denna tillsyn fokuserar på institutionens eget system för internkontroll. Tillsynen i våra grannländer Det finns också möjligheter för Fylkesmannen att utse ett till- synsråd, ett s.k. tilsynsutvalg, som då ansvarar för den löpande till- synen. Fylkesmannen har dock fortfarande ett övergripande ansvar för att administrera dessa råd och ge dem information, råd och vägledning. Fylkesmannen kan också utföra egen tillsyn, t.ex. om klagomål på en institution förekommer. De har också ett särskilt ansvar för tillsynen över tvångsvård. När det gäller familjehem, vilket i kallas fosterhem, gäller delvis andra regler. Det är staten som genom Barne-, ungdoms- og familiedirektoratet (Bufetat) och dess fem regionkontor som ansvarar för rekrytering av och stöd till fosterhemmen. Tillsynen av fosterhemmen ligger dock på kommunen, närmare bestämt den kommun i vilken fosterhemmet är beläget. Det finns också en möj- lighet att lägga ansvaret för tillsynen på den placerande kommunen, dock endast genom ett skriftligt avtal kommunerna emellan. Den kommun som ansvarar för tillsynen har också ansvaret för att utnämna ett tillsynsombud, s.k. tilsynsfører. Detta regleras i om fosterhjem (FOR-2003-12-18-1659) och ska göras för varje enskilt barn i samband med godkännande av ett foster- hem. Tillsynsombudet är en lekman med ett förtroendeuppdrag. Det saknas formella krav som kan ställas på den tilltänkta personen vad gäller utbildning och liknande. Däremot bör kräva att ett nytt tillsynsombud lämnar ett utdrag ur polisregistret. Likaså är det en fördel om personen i fråga har erfarenheter från arbete med barn . Många tillsynsombud hämtas där- för från skolan och från fritids- och ungdomsverksamheten.2 En viktig aspekt vid utnämning av tillsynsombud är att personen ifråga har eller kan skapa tillit hos det aktuella barnet och har rätt kvalifikationer för att utföra tillsynsuppgiften – såväl som oberoende av både och fosterföräldrarna. Tids- aspekten blir viktig eftersom uppdraget grundas på tillit och för- troende, något som kräver kontinuitet. Oberoendet är en del av detta tillitsskapande. Därför är en huvudregel att utredare eller andra anställda inom inte kan utnämnas till tillsyns- ombud. Inte heller är det lämpligt att släkt, vänner eller bekanta till fosterföräldrarna utnämns som tillsynsombud. 2 Tilsynsfører i fosterhjem – en veileder. Barne- og likestillingsdepartementet; 2006 Barn som är fyllda och även yngre barn som kan föra fram egna synpunkter ska informeras om utnämningen och också ges möjlighet att lämna synpunkter innan utnämningen. Vidare ställs krav på att informerar barnet och fosterföräldrar om vem som är tillsynsombud samt att barnet när som helst kan ta kontakt med tillsynsombudet då problem uppstår med foster- föräldrar eller . Tillsynsombudet har två huvuduppgifter; den ena uppgiften är att oberoende av särintressen -, fosterföräldrar, de biologiska föräldrarna - följa och bilda sig en uppfattning om att barnet blir omhändertaget på ett tillfredsställande sätt och om för- utsättningarna för placeringen följs upp. Den andra uppgiften är att se till att barnets egna erfarenheter och synpunkter fångas upp och vidareförmedlas till , som är den som är formellt ansvarig för placeringen. Tillsynsombudet ska utöva tillsyn minst , med den möjligheten för att besluta, då förhållandena verkar goda och om barnet samtycker, om tillsyn för barn och då placeringen varat . Varje tillsyn ska åtföljas av en rapport som sänds till i den kommun som har tillsynsansvaret. Tillsynsombudet har inte till uppgift att utföra behandlingar eller att ta initiativ till att få t.ex. en behandling till stånd. Tillsyns- ombudets främsta uppgift är att vara budbärare utifrån det som framkommer vid tillsynsbesöken. Det ska också understrykas att det inte är något krav på barnet att samtala med tillsynsombudet, utan en rättighet. Den tillsynsansvariga kommunen har, parallellt med tillsyns- ombudet, också ett eget uppföljningsansvar gentemot det placerade barnet. Detta ska ses som ett sätt att säkra barnets rättssäkerhet och trygghet att det faktiskt är två parter, utifrån delvis olika per- spektiv, som har kontroll över att barnet har det bra. I de norska riktlinjerna för tillsynen av fosterhemmen står att kommunerna har ett ansvar att värdera behovet av att rekrytera och lära upp tillsynsombuden. Det innebär att de också har ett ansvar att värdera vilket behov som finns av tillsynsombud och att det finns utbildade tillsynsombud när situationen av att placera ett barn i familjehem är ett faktum. Själva utbildningen ansvarar dock den statliga regionala barnevernsmyndigheten för. Tillsynen i våra grannländer 16.2Tillsyn av socialtjänst och hälso- och sjukvård i Tillsynen av hälso- och sjukvården Social- och hälsovårdsministeriet i ansvarar för den all- männa planeringen, styrningen och övervakningen av den offent- liga hälso- och sjukvården. Länsstyrelserna svarar inom sina egna områden för styrning och övervakning av folkhälsoarbetet, den specialiserade sjukvården och mentalvårdsarbetet. Sakkunnig- myndighet för folkhälsoarbetet och den specialiserade sjukvården är Forsknings- och utvecklingscentralen för social- och hälso- vården (STAKES). Den allmänna ledningen och övervakningen av den privata hälso- och sjukvården hör till social- och hälsovårdsministeriets uppgifter. Inom länet är tillstånds- och tillsynsmyndighet för hälso- och sjukvården. behandlar ärenden som gäller tillstånd för en producent av privata hälso- och sjukvårdstjänster samt godkännande och återkallande av godkännande av den ansva- riga föreståndaren och anmälningar och berättelser om verksam- heten. eller ett motsvarande kommunalt organ är dessutom den myndighet i kommunen som utövar tillsyn över den privata hälso- och sjukvården. Endast har dock rätt att utfärda bestämmelser om tillsynen över en verksam- hetsenhet samt besluta om tvångsmedel och påföljder. Rättsskyddscentralen för hälsovården övervakar de yrkes- utbildade personerna inom hälso- och sjukvården i deras verk- samhet inom hälso- och sjukvården. Rättsskyddscentralen för häl- sovården gör förhandsinspektion av yrkesutbildade personer bl.a. genom att säkerställa att de har den utbildning och övriga yrkes- kompetens som yrkesutövningen förutsätter. I detta syfte legi- timerar rättsskyddscentralen personal, utdelar tillstånd för yrkes- utövning och godkänner utbildningar som berättigar till använd- ning av skyddade yrkesbeteckningar samt för ett centralregister över yrkesutbildade personer inom hälsovården som för tillfället omfattar uppgifter om mer än 300 000 personer. Rättsskyddscentralen för hälsovården övervakar även genom inspektion i efterhand yrkesutbildade personers förmåga att sköta sitt yrke inom hälso- och sjukvården samt kvaliteten på yrkes- utövningen. Det främsta syftet med tillsynen är att bibehålla och främja patientsäkerheten och säkerställa kvaliteten på hälso- och Frågor som gäller tillsyn kan väckas t.ex. i form av anmälningar eller klagomål från patienter eller deras anhö- riga, information som andra myndigheter lämnat, anmälningar från apotek, arbetsgivare och chefer till legitimerade personer inom hälso- och sjukvården. Rättsskyddscentralen kan även behandla ärenden på eget initiativ men detta är på grund av knappa resurser ovanligt. Även länsstyrelserna genomför förhands- och efterhandstillsyn över yrkesutbildade personer och deras verksamhet inom hälso- och sjukvården inom sitt område. Som metoder för tillsyn använ- der länsstyrelserna bl.a. information, resursstyrning (bl.a. via stats- bidrag), informationsstyrning, styrnings- och inspektionsbesök, rådgivning och konsultation, utbildning och deltagande i utveck- lingsprojekt. Den allmänna planeringen, ledningen och övervakningen av social- tjänsten i ankommer på social- och hälsovårdsministeriet. Planeringen, ledningen och övervakningen av inom länet ankommer på . Tillsynen över privat socialtjänst ankommer på länsstyrelserna samt på den kommun där tjänsterna tillhandahålls. Kommunen ska underrätta om bristfälligheter eller missförhållanden som kommit till dess kännedom. tillsyn sker såväl på förhand som i efterhand. Till- syn på förhand dvs. innan verksamheten startat sker genom infor- mation, resursstyrning, rådgivning, utbildning, konsultation inspektion av lokaler och andra åtgärder. En privat vårdgivare som bedriver verksamhet dygnet runt måste ansöka om tillstånd hos . För att få tillstånd måste lokalerna vara ändamåls- enliga och personalen ha adekvat utbildning. Tillsyn i efterhand sker bl.a. på grund av klagomål, på eget initiativ eller på begäran av andra myndigheter. Om en privat verksamhet uppvisar brister eller missförhållanden kan besluta om föreläggande om rättelse, meddela vite, förbjuda verksamhet eller återkalla ett tillstånd. Tillsynen i våra grannländer 16.3Tillsyn av socialtjänst och hälso- och sjukvård i har en kommunalreform genom- förts i . 271 kommuner har blivit 98 stycken och länen har avskaffats och ersatts med fem regioner. Reformen innebär också en omflyttning av uppgifter inom den offentliga sektorn. Kommunerna får en större roll inom hälso- och sjukvården då de får ansvaret för all rehabilitering/sjukgymnastik som inte sker under inläggning. Kommunerna övertar även huvudansvaret för förebyggande och hälsofrämjande insatser samt behandling av alkohol- och narkotikamissbruk. Inom det sociala området får kommunen det samlade finan- sierings-, försörjnings- och myndighetsansvaret gentemot medbor- garna och beslutar om bistånd. Regionerna övertar dock driften av institutionerna inom det sociala området såvitt inte den kommun inom vilken den är belägen övertar driften.