sou · GWB363 · 2008-06-11 00:00:00 — En annan faktor av betydelse är vilket behov den skadelidande har av ersättningen. Skäl mot en jämkning kan vara att arbetstagaren har en ledande eller på annat sätt förtroendefull ställning i verksam- heten eller att arbetstagaren genom angreppet berett sig betydande vinning.TPF70FPT Jämkningsregeln bör tillämpas för jämkning av skadestånd som ska utges av andra än arbetstagare endast i rena undantagsfall och bör då tillämpas restriktivt.TPF71FPT 5.7.2Hur har skadeståndets storlek bestämts i praxis? Domstolarna har accepterat olika sätt att beräkna skadestånd enligt FHL. I NJA 1998 s. 633 (JAHAB-målet) utgick HD vid skadestånds- beräkningen från de kostnader som den angripne hade lagt ned. I den mån svaranden hade sparat in motsvarande kostnader vid det olovliga utnyttjandet ansåg HD att kostnaderna var ersättnings- gilla. Ett skadestånd beräknat enbart på det sättet kunde emellertid inte tillgodose den angripnes intresse av skydd mot obehörigt ut- nyttjande av hans företagshemlighet. Av den anledningen tillerkände HD den angripne ytterligare ett belopp i kompensation. Hovrätten fann i RH 2002:11 () att ett varv hade ådragit sig skadeståndsskyldighet enligt 6 § FHL mot ett annat bolag genom att ha utnyttjat en ritning för att tillverka tre lots- båtar. Varvet hade fått del av ritningen, som var att betrakta som en företagshemlighet, genom en anbudsförfrågan . Vid bestämmande av skadeståndets storlek beaktade hovrätten att varvet hade sparat vissa kostnader genom att utnyttja företags- hemligheten och att det därigenom hade gjort en större vinst vid försäljningen av lotsbåtarna än som annars hade varit fallet. Där- utöver tog domstolen hänsyn till att utnyttjandet skett med en betydande grad av oaktsamhet och till det allmänna intresset av att företagshemligheter inte utnyttjas på ett sådant sätt som varvet hade gjort. Skadeståndet bestämdes till som skäligen ansedda 1989/90:LU37 s. 52. 71TP PT A. bet. (jämfört med yrkade , varav för ute- blivna licensavgifter och allmänt skadestånd). Hovrätten bedömde i RH 2002:61 (Vi i Villa-målet) att i prin- cip hela det intäktsbortfall som käranden drabbats av utgjorde en följd av konkurrensen med svarandebolaget. Med stöd av 35 kap. 5 § bestämde hovrätten skadeståndet till ett skäligt belopp (jämfört med yrkade ). Därutöver tillerkändes käranden allmänt skadestånd med yrkade . I AD 1998 nr 80 (First Reserve-målet) hade käranden gjort gällande att svarandens brott mot 7 § FHL lett till att företaget minskat i värde med , vilket alltså utgjorde den ersätt- ningsgilla skadan. Arbetsdomstolen menade emellertid att det inte var givet att skadan skulle anses motsvara hela denna värdeskillnad. Värdeminskningen kunde bero även på att flera anställda sade upp sig från företaget, vilket de var i sin fulla rätt att göra. Arbetsdom- stolen ansåg i stället att storleken av skadan skulle bestämmas genom en skälighetsuppskattning enligt 35 kap. 5 § där den presenterade utredningen gav hållpunkter för bedömningen. Arbetsdomstolen har i AD 2006 nr 49 (Lernia-målet) förpliktat en arbetstagare, som åsidosatt sin lojalitets- plikt enligt anställningsavtalet samt missbrukat arbetsgivarens före- tagshemligheter, att betala ett allmänt skadestånd om . Kärandebolaget gjorde gällande att arbetstagaren orsakat att före- taget förlorade en stor kund och att detta lett till en utebliven vinst, vilket svaranden bestred. Domstolen uttalade att det inte var visat att arbetstagaren orsakat kundens avhopp och att han därför inte kunde åläggas skadeståndsskyldighet för ekonomisk skada. Där- emot fann alltså Arbetsdomstolen, med hänvisning till uttalanden i propositionen om att tanken med 9 § FHL är att angriparen av preventiva skäl ska tvingas att betala ett skadestånd på en sådan nivå att det aldrig ter sig förmånligt att kalkylera med möjligheten att angripa någon annans företagshemlighet, att ersättning skulle utgå för ideell skada. Dessa domar jämte vissa andra som är av särskilt intresse finns refererade i bilaga 2. Redogörelser för praxis enligt FHL finns också i artiklarna Företagshemligheter i domstolarnas praxis i Ny Juridik 4:02 och Företagshemligheter i domstolarnas praxis – del 2 i Ny Juridik 3:05 av och samt med lagen om skydd för företagshemligheter av i till Hans Stark, 2001. 5.7.3Skadeståndsberäkning vid intrång i immateriella rättigheter Reglerna för beräkning av skadestånd i de immaterialrättsliga lagarna I samtliga immaterialrättsliga lagar finns bestämmelser om skade- stånd vid intrång i immateriella rättigheter. Reglerna för beräkning av skadestånd skiljer sig något åt mellan å ena sidan upphovsrätten och å andra sidan det industriella rättsskyddet. Enligt upphovsrättslagen (54 och 57 §§) ska den som utnyttjar ett verk eller annan skyddad prestation i strid med lagen alltid betala skälig ersättning för utnyttjandet, oavsett om det skett i ond eller god tro. Undantag görs dock för fall då någon i samband med framställning av exemplar av ett skyddat verk för privat bruk endast överträtt 12 § fjärde stycket (detta undantag avser även skyldighet att ersätta övrig förlust, om inte intrånget skett uppsåtligen eller av grov oaktsamhet). I de fall då ett intrång skett med uppsåt eller av oaktsamhet har rättighetshavaren rätt till ersättning även för annan förlust än utebliven ersättning för utnyttjandet samt för lidande eller annat förfång. Den som annars uppsåtligen eller av oaktsam- het vidtar åtgärd som innebär intrång eller överträdelse enligt 53 § upphovsrättslagen ska ersätta förlust, lidande eller annat förfång av åtgärden. I 11 § lagen (1992:1685) om skydd för kretsmönster för halv- ledarprodukter finns en bestämmelse om att den som i strid med den lagen utnyttjar ett kretsmönster ska betala ersättning för utnyttjan- det om och i den mån det är skäligt. Sker utnyttjandet uppsåtligen eller av oaktsamhet ska ersättning betalas också för den ytterligare skada som intrånget har medfört. Vid bestämmande av ersättningens storlek ska hänsyn tas även till innehavarens intresse av att intrång inte begås och till övriga omständigheter av annan än rent ekono- misk betydelse. Även enligt denna lag finns alltså en skyldighet att betala ersättning för lidande eller annan skada.TPF72FPT Patentlagen (1967:837), mönsterskyddslagen (1970:485), varu- märkeslagen (1960:644), firmalagen (1974:156) och växtförädlar- rättslagen (1997:306), dvs. de lagar som reglerar det industriella rättsskyddet, innehåller alla skadeståndsbestämmelser av samma innebörd (58 § patentlagen, 36 § mönsterskyddslagen, 38 § varu- märkeslagen, 19 § firmalagen och 9 kap. 6 § växtförädlarrättslagen). Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet begår intrång i en sådan 1986/87:LU10 s. 5. rättighet som skyddas av nu nämnda lagar ska utge skälig ersättning för utnyttjandet av rättigheten samt ersättning för den ytterligare skada som intrånget har medfört. Vid bestämmande av ersätt- ningens storlek ska hänsyn tas även till rättighetshavarens intresse av att intrång inte begås och till övriga omständigheter av annan än rent ekonomisk betydelse. Om någon gör intrång i en skyddad rättighet i god tro, dvs. utan uppsåt eller oaktsamhet, ska ersättning utges för utnyttjandet, om och i den mån det anses skäligt. En skillnad mellan å ena sidan upphovsrättslagen och krets- mönsterlagen och å andra sidan de lagar som reglerar det industri- ella rättsskyddet, är således att enligt upphovsrättslagen ska det (med ovan angivna undantag) alltid utgå ersättning för utnyttjan- det, även om detta sker i god tro. Enligt de andra lagarna ska ersätt- ning för utnyttjande i god tro medföra ersättningsskyldighet endast om och i den utsträckning det bedöms skäligt. Det föreligger dess- utom en skillnad mellan regelverken på så sätt att ersättning för lidande eller annat förfång endast kan utgå enligt upphovsrätts- lagen. Närmare om hur skadeståndet ska beräknas Den regel, som återfinns i alla de immaterialrättsliga lagarna, om att den som uppsåtligen eller av oaktsamhet begår intrång i en skyddad rättighet ska betala skälig ersättning för utnyttjandet utgör en minimiregel för skadeståndets beräkning. Oavsett om någon skada kan visas har rättighetshavaren alltså rätt till skälig ersättning för utnyttjandet. Skälig ersättning innebär enligt förarbetsuttalandena den licensavgift som borde ha utgått om licens hade upplåtits. I fråga om ersättning utöver den nu nämnda miniminivån, fordras i enlighet med allmänna bevisregler att rättighetshavaren kan visa omfattningen av en påstådd skada. Som exempel på sådan ytterligare skada som är ersättningsgill kan nämnas kostnad för produktions- medel som på grund av intrånget inte har kunnat tas i anspråk, ned- gång i rättighetshavarens försäljning och uteblivna beställningar. Det är svårt att visa vilken skada som uppkommit till följd av ett immaterialrättsligt intrång. Om full bevisning inte kan föras kan domstolen tillämpa 35 kap. 5 § . Enligt den bestämmelsen får rätten uppskatta skadan till ett skäligt belopp om det är fråga om uppskattning av en inträffad skada och full bevisning om skadan inte alls eller endast med svårighet kan Detsamma gäller om bevisningen kan antas medföra kost- nader eller olägenheter som inte står i rimligt förhållande till skadans storlek och det yrkade skadeståndet avser ett mindre belopp. Denna regel ger dock inte någon bevislättnad i fråga om kausalsambandet mellan den skadegörande handlingen och skadan. Vidare måste den skadelidande ändå lägga fram den utredning som skäligen kan åstadkommas.TPF73FPT Parternas inbördes styrkeförhållande ska, enligt uttalanden i förarbetena till ändringar i patentlagen, inte inverka vid bevisbedömningen. En från ekonomisk synpunkt underlägsen patenthavare får därför inte någon lättnad i sin bevisskyldighet.TPF74FPT I syfte att underlätta bevissvårigheterna infördes i de immaterial- rättsliga lagarna en möjlighet att ta hänsyn också till rättighets- havarens intresse av att intrång inte begås och övriga omständig- heter av annan än rent ekonomisk betydelse. Det uttalades i special- motiveringen till 58 § patentlagenTPF75FPT, till vilka uttalanden det hänvisa- des i specialmotiveringen till 38 § varumärkeslagenTPF76FPT, bl.a. följande angående betydelsen av denna möjlighet att beakta även annat än omständigheter av ekonomisk betydelse. Tillägget i paragrafen innebär emellertid att domstolen när den fast- ställer ersättningens storlek skall beakta även andra än rent ekono- miska omständigheter. De omständigheter som kan komma i fråga vid bedömningen hänför sig dels till parterna, dels till arten och graden av intrånget. Beträffande parterna bör särskilt beaktas fall när patenthavaren all- mänt befinner sig i ett underläge gentemot intrångsgöraren. Det kan t.ex. röra sig om en situation där ett stort företag har använt ett patent som innehas av en uppfinnare med små ekonomiska resurser. I sådana fall kan det vara svårt att bedöma omfattningen av patenthavarens eventuella uteblivna vinst. Intrångsgörarens vinst av intrånget är en sådan omständighet som kan tillmätas betydelse. Har denne haft god ekonomisk utdelning av intrånget, som patenthavarens be- räkningar rörande sin uteblivna vinst framstår som osäkra, bör skade- ståndet närmast beräknas med utgångspunkt i intrångsgörarens vinst. Det bör också vara möjligt att beakta den omsättning som intrångs- göraren har haft vid t.ex. försäljning av en produkt som omfattas av intrånget, även om det inte är möjligt att visa att intrångsgöraren har haft någon vinst därav. I de fall osäkerhet föreligger om den eventuella vinst som intrångs- göraren har gjort, medan patenthavaren har lyckats styrka omfatt- 73TP PT NJA II 1943 s. 449 och NJA 2005 s. 180. 74TP PT Prop. 1985/86:86 s. 44. 75TP PT A. prop. 76TP PT Prop. 1993/94:122 s. 70. ningen av sin uteblivna vinst, bör i normala fall den ersättning som ut- går härutöver inte bli omfattande. Uppsåtliga eller oaktsamma intrång bör kunna föranleda högre be- lopp än när intrånget framstår som mindre allvarligt. Även intrångets varaktighet bör inverka på motsvarande sätt. Det bör särskilt beaktas om intrånget har skett vid en för patenthavaren ogynnsam tidpunkt. Det kan röra sig om fall där patenthavaren har lagt ned betydande belopp för exploatering av patentet och står i begrepp att tillverka och marknadsföra en produkt eller metod men blir överflyglad av någon som olovligen börjar utnyttja uppfinningen. En annan omständighet som kan behöva beaktas vid bestämmande av skadeståndet är om intrångsgöraren genom att t.ex. marknadsföra en sämre produkt har skadat patenthavarens good-will. I den allmänna motiveringen till 58 § patentlagenTPF77FPT hade departe- mentschefen anfört bl.a. följande. Det får givetvis inte vara så att det skadestånd som utgår vid patent- intrång är så lågt att det blir mer ekonomiskt lönsamt att handla på det sättet än att på laglig väg förvärva rätten att utnyttja ett patent, exem- pelvis genom licensavtal. Skadestånden bör ligga på en sådan nivå att det aldrig är ekonomiskt fördelaktigt att kalkylera med patentintrång, särskilt inte för företag med betydande resurser. För att detta syfte skall uppnås krävs att de nya grunderna tillämpas på det sätt jag har förutsatt och verkligen föranleder avsevärt högre skadestånd vid om- fattande intrång. Det kan för detta ändamål finnas anledning att beakta också omfatt- ningen av intrånget liksom förhållandet mellan patenthavare och intrångsgörare. I de fall en ekonomiskt överlägsen motpart har utnyttjat sitt överläge på ett otillbörligt sätt, bör skadeståndet kunna sättas högre än om intrånget har skett mellan mer jämbördiga parter. Förslag till ändringar i de immaterialrättsliga lagarna konstaterade i sitt slutbetänkande Ny varu- märkeslag och ändringar i firmalagenTPF78FPT att det i litteraturen fram- hållits att de skadestånd som döms ut i mål om varumärkesintrång ofta inte kan anses ge rättighetshavaren tillräcklig ersättning. Samma bedömning gjordes av i slutbetänkandet För- slag till formskyddslagTPF79FPT, som fann att det inte finns några indika- tioner på att införandet av en rätt till allmänt skadestånd i nämnvärd grad uppfyllt kravet på att stärka rättighetshavarnas ställning vid 77TP PT Prop. 1985/86:86 s. 31. 78TP PT SOU 2001:26 s. 347 f. 79TP PT SOU 2001:68 s. 134. intrång i immateriella rättigheter. Båda utredningarna fann dessutom att motiven till lagändringarna var svårtolkade, i synnerhet i frågan om vad som avses med bestämmelserna om allmänt skadestånd. och lämnade mot bakgrund av det nu anförda förslag till ändringar av skadestånds- bestämmelserna i varumärkeslagen respektive mönsterskyddslagen. Förslagen innebar att de kriterier som skulle beaktas vid skade- beräkningen tydligare skulle specificeras i lagtexten. Enligt förslagen skulle vid skadeberäkningen beaktas 1) skada hänförlig till rättig- hetens anseende (goodwill), 2) rättighetshavarens uteblivna försälj- ning, 3) den vinst som intrångsgöraren har gjort till följd av in- trånget, samt 4) rättighetshavarens intresse av att intrång inte begås. föreslog dessutom att det i en ny formskyddslag skulle införas bevislättnadsregler för att stärka rättighetshavarnas ställning genom att underlätta för dessa att bevisa uppkommen skada. Bevislättnaden skulle avse såväl förlustens omfattning som orsakssambandet mellan en förlust, t.ex. en utebliven försäljning, och intrånget.TPF80FPT Förslagen har ännu inte lett till lagstiftning. Under föregående år utarbetades inom en promemoriaTPF81FPT med förslag till ändringar i de immaterialrättsliga lagarna. Förslaget är avsett att anpassa de svenska reglerna efter EG:s s.k. civilrättsliga sanktionsdirektiv (i det följande benämnt sanktionsdirektivet) och innebär dels att skadeståndsbestämmel- serna ska förtydligas med avseende på de omständigheter som ska beaktas vid fastställandet av skadestånd när intrång har begåtts upp- såtligen eller av oaktsamhet, dels att det införs en möjlighet att få ersättning även för ideell skada. Enligt promemorians förslag ska det i lagtexten införas en exemplifierande uppräkning av de kriterier som ska beaktas vid skadeståndsberäkningen. Således ska av lagtexten uttryckligen fram- gå att hänsyn särskilt ska tas till 1.rättighetshavarens uteblivna vinst, 2.den vinst som intrångsgöraren har gjort till följd av intrånget, 3.den skada som hänför sig till rättighetens anseende, 5.rättighetshavarens intresse av att intrång i immaterialrättigheten inte begås. 80TP PT SOU 2001:68 s. 135 f. 81TP PT Civilrättsliga sanktioner på immaterialrättens område – genomförande av direktiv /48/EG, Ds 2007:19. De i punkterna 3 och 5 angivna kriterierna har ingen motsvarighet i sanktionsdirektivet. Eftersom uppräkningen av kriterier i direktivet endast är exemplifierande och då ytterligare beaktandegrunder i lagtexten måste anses vara till fördel för rättighetshavaren, har det i promemorian ansetts förenligt med direktivet att även överväga sådana.TPF82FPT Redan i nu gällande lagar anges uttryckligen att betydelse ska tillmätas rättighetshavarens intresse av att det inte görs intrång i den immateriella rättigheten. Regeln har till syfte såväl att stärka skadeståndets reparativa effekt genom att ge rättighetshavaren möjlighet att få full ersättning för den skada han lider, som att verka preventivt på så sätt att det inte ska vara ekonomiskt mer lönsamt att göra intrång i en rättighet än att på laglig väg förvärva rätten att utnyttja den. Även om detta kriterium alltså inte nämns i sanktionsdirektivet har i departementspromemorian gjorts den be- dömningen att det, i enlighet med vad som redan gäller i svensk rätt och i enlighet med vad och Mönsterutred- ningen föreslagit, ska finnas kvar i lagarna avseende det industriella rättsskyddet och i kretsmönsterlagen. Det föreslås också föras in som ett nytt kriterium i upphovsrättslagen.TPF83FPT Enligt motiven till den nuvarande lagstiftningen avseende det industriella rättsskyddet ska vid skadeståndsberäkningen även be- aktas om intrångsgöraren genom att t.ex. marknadsföra en sämre produkt har skadat innehavarens goodwill.TPF84FPT Varumärkeskommittén och föreslog att det skulle uttryckligen anges i skadeståndsbestämmelserna att skador avseende rättighetens an- seende, dvs. skador avseende goodwill, särskilt ska beaktas vid beräkningen av skadeståndet. I promemorian anförs vidare att goodwillskador kan representera stora värden och kan för vissa immaterialrättigheter utgöra den mest kännbara skadan vid ett in- trång. Mot bakgrund härav och då skador avseende goodwill redan beaktas i rättspraxis inom ramen för ersättning för annan förlust, har i promemorian föreslagits att också denna beaktandegrund ska anges i lagtexten. Slutligen görs i promemorian den bedömningen att sanktions- direktivets genomförande i svensk rätt fordrar att det införs ett kri- terium som innebär att ideell skada ska beaktas vid skadestånds- beräkningen även vid intrång i rättigheter som omfattas av det 82TP PT A. Ds s. 281. 83TP PT A. Ds s. 281. 84TP PT Prop. 1985/86:86 s. 44 f. och prop. 1993/94:122 s. 70. Bakgrunden till detta ställningstagande är bedömningen att övriga omständigheter av annan än rent ekono- misk betydelse inte är helt överensstämmande med direktivets mot- svarighet andra än rent ekonomiska omständigheter såsom ideell skada. Enligt upphovsrättslagen däremot kan beaktas lidande eller annat förfång, vilket anses innebära rätt till ersättning för ideell skada. Direktivet förutsätter emellertid att ersättning för ideell skada ska kunna utgå även vid intrång på det industriella rättsskyddets område. Innebörden av begreppet ideell skada i sanktionsdirektivet är inte närmare angiven. I departementspromemorian görs bedömningen att innebörden är densamma som uttrycket lidande och annat förfång i upphovsrättslagen, dvs. att personligt obehag och olägen- heter ska beaktas vid skadeberäkningen i det enskilda fallet.TPF85FPT Det framhålls i promemorian att ideellt skadestånd endast kan utgå i den mån ideell skada kan visas i det aktuella fallet. I många fall, exempelvis när en rättighet innehas av ett företag, torde det inte kunna bli fråga om något ideellt skadestånd.TPF86FPT För att sådant skadestånd ska kunna utgå torde krävas att det finns någon form av personlig koppling mellan den immateriella rättigheten och en fysisk person.TPF87FPT 5.7.4Bör skadeståndet beräknas med utgångspunkt i en fiktiv licensavgift? Bedömning: Det är varken lämpligt eller möjligt att ersätta 9 § FHL med en regel som föreskriver att skadeståndet ska beräk- nas med ledning av en skälig ersättning för utnyttjandet av före- tagshemligheten. Mycket talar för att det redan med den lydelse detta lagrum har finns möjlighet att beräkna skadeståndet utifrån en fiktiv licensavgift för den företagshemlighet som ut- nyttjats. Det skulle enligt utredningens bedömning inte heller innebära någon förbättring att räkna upp en eller flera alterna- tiva beräkningsgrunder i lagtexten. Mot denna bakgrund finns inte skäl att föreslå någon ändring i 9 § FHL. 85TP PT A. Ds s. 284. 86TP PT A. Ds s. 284. 87TP PT A. Ds s. 349, 362, 375, 383 och 391. Reglerna i FHL om beräkningen av skadestånd är, enligt våra direk- tiv, förhållandevis allmänt hållna. Vårt uppdrag är att göra en över- syn av grunderna för beräkning av skadestånd på grund av över- trädelser av lagen. Utredningen ska särskilt överväga om det vore bättre att beräkna skadeståndet med utgångspunkt i en fiktiv licens- avgift, dvs. enligt den modell som används på immaterialrättens område. Bestämmelsen i 9 § FHL kom till för att säkerställa att skade- ståndssanktionen skulle komma att bli verkligt effektiv.TPF88FPT Reger- ingen konstaterade att det i många fall kan vara svårt för en närings- idkare att visa storleken av den skada som har tillfogats honom genom ett angrepp på en företagshemlighet. Att förlita sig på möjligheten att göra en skälighetsuppskattning med stöd av 35 kap. 5 § skulle enligt regeringen sannolikt leda till skade- stånd som inte skulle täcka den verkliga skadan.TPF89FPT utredning om skydd för företagshemligheter föreslog en skadeståndsbestämmelse som innebar att skadan, om inte annat kunde visas, skulle anses uppgå till gängse vederlag vid tiden för angreppet att nyttja den angripna hemligheten eller till kostnaden för att förvärva eller utveckla hemligheten.TPF90FPT Departementschefen ansåg emellertid att det skulle vara mindre lämpligt att beräkna skadeståndet på det sätt som utredningen hade föreslagit eftersom det i vissa fall kan vara stötande, om den som har gjort sig skyldig till ett rättsstridigt angrepp på en företags- hemlighet inte behöver betala högre skadestånd än vad det skulle ha kostat honom att förvärva hemligheten på lagligt sätt. I stället kom bestämmelsen i 9 § FHL att utformas på ett annat sätt. Bestämmelserna i 5–8 §§ FHL anger alla att den skadestånds- skyldige ska ersätta den skada som uppkommer genom hans för- farande eller, beträffande 5 §, genom brottet eller genom att före- tagshemligheten obehörigen utnyttjas eller röjs. I 9 § FHL anges att då skadeståndet ska bestämmas hänsyn ska tas även till närings- idkarens intresse av att hemligheten inte obehörigen utnyttjas eller röjs och till övriga omständigheter av annan än rent ekonomisk betydelse. Möjligheten att sätta skadan i relation även till andra omständigheter än sådana som har rent ekonomisk betydelse för näringsidkaren infördes i syfte att undgå eller i vart fall minska svårigheterna för den skadelidande att styrka skadans omfattning. 88TP PT Prop. 1987/88:155 s. 26, se även avsnitt 5.7.1. 89TP PT A. prop. 90TP PT SOU 1983:52 s. 12. På immaterialrättsområdet finns en grundregel om att en intrångsgörare ska betala skälig ersättning för utnyttjandet, oavsett om intrånget skett i ond eller god tro och oavsett om rättighets- havaren lidit någon skada. Detta motsvarar i allmänhet en fiktiv licensavgift.