sou · GWB355 · 2008-06-02 00:00:00 — I lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål finns bestämmelser om skyldigheten att på utländsk myndighets begäran vidta åtgärder som bl.a. förhör under förundersökning, bevisupptag- ning, telefonförhör, kvarstad, husrannsakan och att använda hemliga tvångsmedel. I lagen finns motsvarande bestämmelser om hur kan begära rättslig hjälp utomlands. En utländsk stats begäran om rättslig hjälp i handläggs av åklagare och domstol, under förutsättning att åtgärden kan vidtas enligt svensk lag under en förundersökning eller rättegång. I vissa fall får rättslig hjälp beviljas även om den misstänkta gärningen inte utgör brott enligt svensk lagstiftning. En ansökan om rättslig hjälp i görs av en utländsk åklagare, undersökningsdomare, annan domare eller domstol eller av någon annan som enligt en internationell överenskommelse som är bin- dande för får göra en sådan ansökan (2 kap. 3 §). Ansökan ska som huvudregel ges in till , som vidare- Befogenheter enligt gällande rätt befordrar den till behörig myndighet (2 kap. 6 §). En ansökan från ett annat nordiskt land eller en medlemsstat inom EU får sändas direkt till behörig åklagare eller domstol. Åklagaren anses vid verkställigheten av en begäran om rättslig hjälp kunna begära biträde av en polismyndighet, eller i samma utsträckning som för en motsvarande svensk förundersökningsåtgärd. 11.53Lagen om erkännande och verkställighet inom Europeiska unionen av frysningsbeslut Inom EU tillämpas ett förenklat förfarande för verkställighet av beslut om frysning av egendom eller bevismaterial. Regleringen bygger på ett rambeslut.TPF110FPT Förfarandet regleras i lagen (2005:500) om erkännande och verk- ställighet i Europeiska unionen av frysningsbeslut. Med frysnings- beslut avses dels beslut om kvarstad enligt 26 kap. som avser värdet av förverkad egendom, dels svenskt beslut om beslag enligt lagen, dels vissa motsvarande beslut som har meddelats av en rättslig myndighet i en annan EU-stat. Handläggningen i hanteras av åklagare enligt de närmare bestämmelser som anges i lagen samt i förordningen (2005:501) om erkännande och verkställighet inom Europeiska unionen av frysningsbeslut. Verkställigheten i av ett utländskt frysningsbeslut sker enligt reglerna i 27 kap. 10–13 §§ om det är fråga om beslag och enligt reglerna om kvarstad i brottmål om frysnings- beslutet avser verkställighet av värdet av förverkad egendom (3 kap. 6 § lagen). Vid verkställigheten av beslag får husrannsakan, kropps- visitation eller kroppsbesiktning göras enligt reglerna i 28 kap. (3 kap. 10 § lagen). Vid verkställighet av kvar- stadsbeslut får egendom tas i förvar till dess frysningsbeslutet har verkställts (3 kap. 11 § lagen). En departementspromemoria med förslag om att ska anta rådets rambeslut om en europeisk bevisinhämtningsorder har remitterats (Ds 2008:9). Avsikten med rambeslutet är att ersätta traditionell rättslig hjälp inom EU med bevisinhämtnings- 110TP PT Rådets rambeslut /577/RIF av om verkställighet i Europeiska unionen av beslut om frysning av egendom eller bevismaterial. Befogenheter enligt gällande rätt åtgärder baserade på principen om ömsesidigt erkännande. Ram- beslutet bygger vidare på systemet med frysning. Vid verkställighet av frysningsbeslut avseende beslag samt när egen- dom ska tas i förvar ska polismyndighet, eller Kust- bevakningen biträda åklagaren (3 kap. 12 § lagen). Fornminnen och sjöfynd m.m. 11.54Lagen med vissa bestämmelser om sjöfynd Den som bärgar övergivna fartyg eller skeppsvrak eller redskap eller gods som hör till fartyg är, enligt lagen (1918:163) med vissa bestämmelser om sjöfynd, skyldig att anmäla fyndet hos en polis- myndighet, en tjänsteman vid eller en tulltjänste- man. Detta gäller oavsett om föremålet tas upp från bottnen eller anträffas flytande på vattnet eller uppdrivet på stranden. Har en tjänsteman vid tagit emot en sådan anmälan, ska han genast underrätta polismyndigheten om denna. Lagens tillämpningsområde motsvarar i allt väsentligt svenskt inre vatten; se 1 § lagen med vissa bestämmelser om sjöfynd jämförd med 2 § lagen om Sveriges sjöterritorium. har bemyndigats att utfärda intyg om ett sjö- fynds värde. Om detta inte överstiger , enligt intyg av polismyndighet, eller annan som har rätt att utfärda sådana intyg, får polismyndigheten utan vidare besiktning och utan kungörande av bärgningen lämna ut fyndet till bärgaren. Detta gäller dock bara om polismyndigheten inte finner att fyndet av någon särskild anledning ska behandlas på annat sätt (7 §). Den som underlåter att tillkännage hittegods eller annans sak som man av misstag eller tillfällighet fått i besittning, straffas enligt 10 kap. 8 § för fyndförseelse. Straffet är böter. Den som uppsåtligen underlåter att fullgöra en sådan skyldighet med uppsåt att tillägna sig godset, eller som förfogar över godset på sådant sätt att annan frånhänds egendomen eller berövas sin rätt, döms enligt 10 kap. 4 § för olovligt förfogande till böter eller Befogenheter enligt gällande rätt fängelse i högst . Bestämmelsen om fyndförseelse är ett s.k. blankettstraffbud och dess tillämpning förutsätter reglering i annan lagstiftning. Lagen om sjöfynd är en sådan lagstiftning. Ett skepps- vrak är däremot att betrakta som fast fornlämning, om minst ett- kan antas ha gått sedan skeppet förliste. Enligt 1 § första stycket 9 LKP har en kustbevakningstjänsteman rätt att ingripa mot brott som rör fornminnen och sjöfynd och har då de befogenheter som följer av LKP. 11.55Lagen och förordningen om kulturminnen m.m. Lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. (kulturminneslagen) inne- håller bestämmelser om ortnamn, fornminnen, byggnadsminnen, kyrkliga kulturminnen samt om utförsel och återlämnande av olag- ligt bortförda kulturföremål. Kulturminneslagen kompletteras av bestämmelserna i förordningen (1988:1188) om kulturminnen m.m. (kulturminnesförordningen). Ett skeppsvrak som påträffas på havsbottnen eller dess underlag utanför gränserna för nationell jurisdiktion och som bärgats av ett svenskt fartyg eller förts till tillfaller enligt 2 kap. 4 § tredje stycket kulturminneslagen staten, om kan antas ha gått sedan skeppet blev vrak. Detsamma gäller enligt 2 kap. 3 § annat fornfynd som påträffas på sådan plats. Enligt 2 kap. 5 § kulturminneslagen kan fornfynd som hör till skeppsvrak och som ska tillfalla eller hembjudas staten anmälas bl.a. till . Om tar emot ett fornfynd eller en anmälan därom, ska myndigheten genast underrätta Riks- antikvarieämbetet om detta (8 § kulturminnesförordningen). Lagen innehåller straffbestämmelser av olika slag. Den centrala bestämmelsen betecknas fornminnesbrott. Till böter eller fängelse döms enligt 2 kap. 21 § kulturminneslagen den som Befogenheter enligt gällande rätt 1.tillägnar sig eller eljest förvärvar, gömmer, skadar, ändrar eller avyttrar föremål som ska tillfalla staten eller hembjudas till staten eller 2.olovlig rubbar, tar bort, gräver ut, täcker över eller vidtar vissa andra åtgärder som ändrar eller skadar en fast fornlämning. För grovt fornminnesbrott är straffet fängelse i högst . Försök och förberedelse till grovt fornminnesbrott är straffbart. Den som av uppsåt eller oaktsamhet inte anmäler fornfynd döms till böter eller fängelse (2 kap. 21 a §). Den som olovligt för ut eller försöker föra ut ett kulturföremål kan enligt 5 kap. 17 § kulturminneslagen dömas till ansvar enligt bestämmelserna i smugglingslagen. Även vissa s.k. subsidiära förfa- randen, såsom att befatta sig med smuggelgods, kan föranleda straff- ansvar. I likhet med vad som angetts i avsnitt 11.54 kan i andra hand reglerna om olovligt förfogande i 10 kap. 4 § och fyndförseelse i 10 kap. 8 § aktualiseras. Enligt 1 § första stycket 9 LKP har en kustbevakningstjänsteman rätt att ingripa mot brott som rör fornminnen och sjöfynd och har då de befogenheter som följer av LKP. 11.56Lagen om skydd för gravfriden vid vraket efter passagerarfartyget I lagen (1995:732) om skydd för gravfriden vid vraket efter passa- gerarfartyget finns bestämmelser till skydd för vraket och ett anslutande område i (1 §). Dykning och annan under- vattensverksamhet får (med vissa undantag) inte bedrivas där (2 §). Den som uppsåtligen bryter mot förbudet döms till böter eller fängelse i högst (3 §). Lagen bygger på tanken att varje otillåten undervattensverksamhet stör gravfriden.TPF111FPT Kriminaliseringen om- fattar även försöksbrott. 111TP PT Prop. 1994/95:190 s. 10. Befogenheter enligt gällande rätt Vraket efter Estonia ligger i ett område som inte tillhör någon stat. Om någon överträder förbudet mot undervattensverksamhet begås brottet alltså utanför territorium. Svensk domstol är trots detta behörig att döma för brott mot lagen (5 §). Eftersom det är fråga om brott förövade utom riket får åtal som huvudregel inte väckas utan särskilt åtalsförordnande från riksåklagaren eller regeringen.TPF112FPT Enligt 1 § första stycket 9 LKP har en kustbevakningstjänsteman rätt att ingripa mot brott som rör fornminnen och sjöfynd och har då de befogenheter som följer av LKP. Det är tveksamt om brott mot föreskrifter i lagen kan anses omfattas av detta, utom möjligen i de fall där föremål avlägsnas från vraket. I övrigt torde det inte finnas något som ger en kustbevakningstjänsteman rätt att ingripa med stöd av LKP eller annan lagstiftning. Skyddsobjekt och militära skyddsområden 11.57Lagen och förordningen om samhällsviktiga anläggningar Lagen (1990:217) om skydd för samhällsviktiga anläggningar m.m. (skyddslagen), som är föremål för översyn,TPF113FPT inne- håller bestämmelser om vissa åtgärder till skydd mot sabotage, använd- ning av våld, hot eller tvång för politiska syften (terrorism), spioneri samt röjande i andra fall av hemliga uppgifter som rör totalförsvaret. I lagen finns också bestämmelser om skydd för allmänheten mot skada som kan uppkomma till följd av militär verksamhet (1 §). I förordningen (1990:1334) om skydd för samhällsviktiga anläggningar m.m. finns kompletterande regler. En anläggning eller ett område som behöver skyddas mot sabo- tage, spioneri eller terrorism, eller där farlig försvarsverksamhet bedrivs, kan förklaras utgöra skyddsobjekt (3 §). 112TP PT Se 2 kap. 5 och 5 a §§ samt förordningen (1993:1476) med bemyndigande för Riksåklagaren att förordna om väckande av åtal i vissa fall. 113TP PT Se avsnitt 13.6.3. Befogenheter enligt gällande rätt för militära fartyg och luftfartyg. Skyddsobjekt skyddas i allmänhet genom tillträdesförbud. Sådana förbud kan, om det är tillräckligt, ersättas med förbud endast mot viss verksamhet, som t.ex. fotogra- fering eller dykning inom anläggningen eller området. Ett tillträdes- förbud kan även kompletteras med fotograferingsförbud, ankrings- förbud eller liknande. Beslut om tillträdesförbud eller annat förbud ska tydligt tillkännages genom skyltning eller på annat sätt. Ett beslut om skyddsobjekt innebär som huvudregel att obe- höriga inte har tillträde till objekten (7 §). Om reglerna om skyddsobjekt inte ger tillräckligt skydd för en militär anläggning kan också ett område kring anläggningen skyddas som militärt skyddsområde (23 §). Inom militära skyddsområden får utlänningar inte uppehålla sig utan särskilt tillstånd. För bevakning får polismän, militär personal eller annan särskilt utsedd personal anlitas som skyddsvakt (9 §). Bevakningspersonalen (skyddsvakter och polismän) har särskilda befogenheter. Den som bevakar ett skyddsobjekt får besluta om kroppsvisi- tation och undersökning av fordon, fartyg eller luftfartyg, om det behövs för uppgiften eller för att söka efter föremål som kan tas i beslag (11 §). Vidare har bevakningspersonalen rätt att under vissa förutsättningar avvisa, avlägsna eller tillfälligt omhänderta personer (12 §). Skyddsvakter har dessutom inom skyddsobjektet och i dess närhet samma rätt som en polisman att gripa den som det finns skäl att anhålla för spioneri, sabotage eller förberedelse till sådant brott samt att lägga beslag på föremål som personen för med sig (13 §). Gripanderätten omfattar även den som flyr från platsen. Dessutom får en skyddsvakt ta i beslag föremål som skäligen kan antas ha betydelse för utredning om brott mot lagen eller som kan antas vara förverkade (14 §). Lagen innehåller ansvarsbestämmelser. Det är straffbelagt att bryta mot förbud mot tillträde till ett skyddsobjekt eller att lämna oriktiga eller vilseledande uppgifter för att få tillträde till ett skydds- objekt. Straffet är böter eller fängelse i högst , om gärningen inte är belagd med straff i (35 §). Vidare är det straff- belagt för utlänningar att uppehålla sig inom militära skyddsområden när det råder höjd beredskap eller som regeringen med hänsyn till försvarsberedskap bestämmer (36 §). Befogenheter enligt gällande rätt Enligt 1 § första stycket 1 LKP har en kustbevakningstjänsteman rätt att ingripa mot brott som rör skyddsobjekt och militära skydds- områden och har då de befogenheter som följer av LKP. Lagstiftning med enbart administrativa befogenheter 11.58Lagen och förordningen om skydd mot olyckor ansvarar enligt 4 kap. 5 § lagen (2003:778) om skydd mot olyckor och 4 kap. 12 § förordningen (2003:789) om skydd mot olyckor för miljöräddningstjänst till sjöss. Inom Sveriges sjö- territorium och inom ekonomiska zon ansvarar Kustbevak- ningen för räddningstjänst, när olja eller andra skadliga ämnen har kommit ut i vattnet eller det föreligger en överhängande fara för detta. Ansvaret omfattar emellertid inte vattendrag, kanaler, hamnar och inte heller andra insjöar än , och (4 kap. 5 § lagen). Däremot ansvarar för sådana räddnings- insatser också i de delar av havet utanför Sveriges sjöterritorium och ekonomiska zon, där räddningstjänsten enligt internationella överenskommelser ankommer på svenska myndigheter (4 kap. 12 § andra stycket förordningen). För miljöräddningstjänsten till sjöss ska det finnas en eller flera ledningscentraler (4 kap. 13 § förordningen). Ledningscentralen i Region är myndighetens kontaktpunkt för miljöräddningssamarbetet inom IMO, EU, HELCOM, , och (se avsnitt 5.3.5). Lednings- centralen utgör i dessa sammanhang svensk National Contact Center (NCC) respektive National Contact Point (NCP). är skyldig att ha ett program för miljörädd- ningstjänsten till sjöss som innehåller uppgifter om myndighetens förmåga vid räddningsinsatser. Programmet ska också ge uppgifter om samverkan med kommuner, statliga myndigheter och berörda organisationer (4 kap. 14 § förordningen). Befogenheter enligt gällande rätt Lagen om skydd mot olyckor ger en räddningsledare särskilda befogenheter (6 kap. 2 §). Om fara för liv, hälsa eller egendom eller för skada i miljön inte lämpligen kan förhindras på något annat sätt, får räddningsledaren vid en räddningsinsats bereda sig och medver- kande personal tillträde till annans fastighet, avspärra eller utrymma områden, använda, föra bort eller förstöra egendom samt göra ingrepp i annans rätt, i den mån ingreppet är försvarligt med hänsyn till farans beskaffenhet, den skada som kan vållas genom ingreppet och omständigheterna i övrigt. Den som uppsåtligen hindrar eller för- söker hindra en sådan åtgärd döms enligt 10 kap. 3 § till böter. Ingripanden vid miljöräddningstjänst till sjöss kan också ske med stöd av vattenföroreningslagen (se avsnitt 11.3.2). Det kan t.ex. vid oljeutsläpp bli aktuellt att meddela förbud mot ett fartygs avgång eller vidare resa, att påbörja eller fortsätta lastning, lossning, läktring eller bunkring eller att använda viss utrustning. Vidare kan det bli aktuellt att meddela föreläggande om att fartyget ska följa viss färd- väg, att det ska anlöpa eller avgå från en viss hamn eller annan uppe- hållsplats, eller att läktra olja eller annat skadligt ämne (7 kap. 5 § vattenföroreningslagen). Sådant förbud eller föreläggande får med- delas endast om beslut i frågan inte kan avvaktas (6 kap. 2 §). har inte några befogenheter för brottsbekämpning enligt lagen. 11.59Lagen och förordningen om skydd mot internationella hot mot människors hälsa Lagen (2006:1570) och förordningen (2007:156) om skydd mot internationella hot mot människors hälsa syftar till att genomföra internationella hälsoreglemente.TPF114FPT 114TP PT Antaget i . Befogenheter enligt gällande rätt Innan ett fartyg anlöper första svenska hamn eller senast vid ankomsten till hamnen ska befälhavaren på fartyget lämna infor- mation om hälsotillståndet ombord till eller Kustbevak- ningen om –befälhavaren har anledning att anta att smittämnen eller andra ämnen som kan utgöra ett internationellt hot mot människors hälsa finns ombord, –fartyget kommer från en hamn i ett område som har förklarats drabbat av ett internationellt hot mot människors hälsa och ankom- sten sker inom inkubationstiden för en smittsam sjukdom, eller –det ombord på fartyget finns en person som har vistats inom ett område som har förklarats drabbat av ett internationellt hot mot människors hälsa att inkubationstiden för en smitt- sam sjukdom inte har gått ut vid fartygets ankomst till hamnen (16 § lagen). När har fått sådan information ska myndigheten underrätta smittskyddsläkaren och . Gäller informationen fartyg som tillhör och bemannas av Försvarsmakten ska även generalläkaren underrättas. I de fall där ett fartyg lägger till på annan plats än sådan som har utsetts till karantänshamn och –befälhavaren har anledning att anta att smittämnen eller andra ämnen som kan utgöra ett internationellt hot mot människors hälsa finns ombord, –fartyget kommer från en hamn i ett område som har förklarats drabbat av ett internationellt hot mot människors hälsa och ankom- sten sker inom inkubationstiden för en smittsam sjukdom, eller –det ombord på fartyget finns en person som har vistats inom ett område som har förklarats drabbat av ett internationellt hot mot människors hälsa att inkubationstiden för en smitt- sam sjukdom inte har gått ut vid fartygets ankomst ska befälhavaren informera , , smittskydds- läkaren eller kommunen om hälsotillståndet ombord (19 § första stycket). Med undantag för om det föreligger en nödsituation, får under sådana omständigheter inga människor lämna fartyget och ingen last lossas utan tillstånd från ansvariga myndigheter. När ett fartyg kommer till första svenska hamn ska befälhavaren för eller visa upp intyg eller en kopia av ett intyg om att sådana djur, som vanligen är bärare av smittämnen som utgör en hälsorisk för människor, har utrotats eller inte behöver utrotas (23 §). Om ett sådant intyg inte visas upp eller ges in ska Befogenheter enligt gällande rätt eller underrätta kommunen, som ska låta undersöka fartyget och, om det behövs, vidta åtgärder för att utrota djuren i fråga. ska lämna den hjälp som behövs för att vidta åtgärder enligt lagen. Sådan hjälp får emellertid endast begäras om det på grund av särskilda omständigheter kan befaras att åtgärden inte kan utföras utan att polisens särskilda befogenheter enligt 10 § polislagen behöver tillgripas eller det annars finns synnerliga skäl (28 §). ansvarar för den övergripande tillsynen enligt lagen. ska, i likhet med polis-, tull-, lots- och hamnper- sonal, fartygsinspektörer och trafikpersonal vid flygplats, inom sitt verksamhetsområde, vara uppmärksam på att lagens bestämmelser följs (27 §). Personal vid som medverkar vid in- och utrese- kontroll enligt utlänningslagen ska vidare medverka vid kontroll av vaccinationsbevis och vid behov vid andra åtgärder som vidtas i karantänshamnar (29 §). Lagen och förordningen ger inte några särskilda befogenheter. Tillträdesförordningen (1992:118) innehåller regler om förutsättning- arna för utländska statsfartygs, statsluftfartygs och militära fordons rätt till tillträde till svenskt territorium. Den upphör att gälla om kommer i krig (1 §). Utländska statsfartyg har rätt att för genomfart få tillträde till svenskt territorialhav. Genomfarten ska vara oavbruten och skyndsam (3 §). I andra fall krävs det som huvudregel tillstånd för tillträde till svenskt territorium för utländska statsfartyg, utom i de fall där de befinner sig i nöd (4 §). Förordningen inne- håller likartade bestämmelser för statsluftfartyg. Med stöd av tillträdesförordningen åligger det bl.a. Kustbevak- ningen att rapportera till Försvarsmakten om utländska statsfartyg, statsluftfartyg eller militära fordon iakttas inom eller i Befogenheter enligt gällande rätt anslutning till svenskt territorium, eller överträder bestämmelserna i förordningen (27 §). Förordningen innehåller av naturliga skäl inga ansvarsbestämmel- ser, eftersom det är fråga om utländska statsfartyg. Förordningen ger inte några särskilda befogen- heter. 12Havsrättskonventionen och svensk jurisdiktion Vi har i föregående avsnitt redovisat vilka befogenheter Kustbevak- ningen och dess tjänstemän har (se avsnitt 11). En grundläggande förutsättning för att kunna utöva dessa är att det sker antingen på svenskt territorium eller inom något annat område där den svenska staten har rätt att utöva straffrättsliga eller andra befogenheter. Som rubriken antyder behandlar vi i detta avsnitt de internatio- nella aspekter på havens användning som påverkar myndighetens möjligheter att ingripa i den brottsbekämpande verksamheten eller vid kontroll och tillsyn. I vilken utsträckning det är folkrättsligt tillåtet att utöva juris- diktionTPF1FPT på haven regleras i allt väsentligt i FN:s havsrättskonven- tion.TPF2FPT Framställningen har avgränsats så att EU:s rättsakter inom ramen för den gemensamma transportpolitiken, som bl.a. omfattar sjötransporter, inte berörs. Eftersom det i princip saknas jurisdik- tionsregler i de regionala konventioner som finns på området, t.ex. den s.k. Östersjöstrategin som länderna runt har enats om för att skydda miljön i från skadlig påverkan från fartyg, behandlas inte heller denna eller andra liknande bi- eller multilaterala överenskommelser. Fokus ligger alltså på havsrättskonventionen. I avsnitt 12.2 redo- gör vi översiktligt för konventionen och behandlar bl.a. indelningen 1TP PT Med jurisdiktion avses den rättsliga befogenheten att utöva rättskipande och dömande verk- samhet. 2TP PT United Nations Convention on the of the Sea, UNCLOS, se SÖ 2000:1, prop. 1995/96:140. av trädde i kraft . För svensk del trädde konventionen i kraft . hade konventionen 153 parter. Havsrättskonventionens bestämmelser har införlivats i svensk rätt genom transformering, dvs. havsrättskonventionens bestämmelser har omvandlats till svensk lagstiftning i den del konventionens materiella bestämmelser inte överensstämt med svensk rätt. Havsrättskonventionen och svensk jurisdiktion av olika vattenområden. Avsnitten 12.3–12.5 beskriver territorialitets-, flaggstats- och hamnstatsprincipen. I avsnitt 12.6 redovisas avgräns- ningen av Sveriges sjöterritorium. Vattenområden i anslutning till svenskt sjöterritorium, men utanför detsamma, behandlas i av- snitt 12.7. I de följande avsnitten (12.8 och 12.9) uppehåller vi oss vid jurisdiktionen inom det egna territoriet och i den ekonomiska zonen och rätten att utöva myndighet utanför det egna territoriet. Vi tar även upp mer avgränsade frågor som gäller skydd mot inspek- tioner och andra undersökningar (avsnitt 12.10), i havsrättskonven- tionen särskilt reglerad jurisdiktion (avsnitt 12.11) och hur havs- rättskonventionen påverkar tillämpningen av LKP (avsnitt 12.12). Avslutningsvis behandlas svensk straffrättslig jurisdiktion med tyngdpunkten på jurisdiktion utanför territoriet (avsnitt 12.13) samt flaggstatsrapportering (avsnitt 12.14). Tonvikten i detta avsnitt ligger på frågor angående straffrättslig jurisdiktion och rätten att ingripa mot utländska fartyg. 12.2En introduktion till havsrättskonventionen Sjöfarten involverar ofta flera staters vattenområden och det är där- för naturligt att näringen i stor utsträckning styrs av folkrättsliga regler och internationella överenskommelser. Havsrättskonventionen är en sådan överenskommelse, som ingåtts för att reglera i princip all fredlig användning och aktivitet i och på haven.