sou · GVB365 · 2008-01-01 00:00:00 — Slutsatsen i betänkandet var emellertid att domstolspröv- ningen utgör en extra garanti för den enskildes rättssäkerhet av sådan vikt att den inte bör avvaras. Däremot föreslogs i betänk- andet att överförmyndaren ges befogenhet att interimistiskt an- ordna godmanskap för hjälpbehövande vuxna respektive utvidga omfattningen av ett redan beslutat godmanskap.14 Reglerna om beslut att anordna godmanskap enligt 11 kap. 4 § är konstruerade på så vis att det inte finns någon möjlighet att förordna god man mot den enskildes vilja. Om det inte finns hinder mot att höra honom eller henne, krävs det att han eller hon samtycker. Det torde därför höra till ovanligheten att frågan om anordnande av godmanskap är tvistig. I tidigare lagstift- ningsarbete har som framgått skälet till att inte låta överförmyn- daren ta över handläggningen av ärendena varit rättssäkerheten. Det kan finnas visst fog för den uppfattningen. Enligt utredningens mening kan det dock ifrågasättas om det skulle äventyra rättssäker- heten om överförmyndaren prövar frågan om anordnade av god- manskap när den enskilde ansöker om eller samtycker till det. Det- samma gäller omprövning och upphävande av godmanskap. Vid tingsrätten förekommer nämligen i dessa ärenden inte några egent- liga rättsliga överväganden. Det finns inte heller behov av muntlig förhandling. Med en ordning som innebär att överförmyndaren handlägger otvistiga ärenden kan skyddet för den enskilde tillgodo- ses genom att möjlighet ges att överklaga myndighetens beslut till domstol. Enligt utredningens mening är således otvistiga ärenden om anordnande, omprövning och upphörande av godmanskap av den karaktären att de inte med nödvändighet i första hand behöver handläggas av domstol. Ett skäl som emellertid kan tala mot en överflyttning av dessa ärenden till överförmyndaren är den kritik avseende kompetens- brist i överförmyndarnas verksamhet som har framförts från flera håll. Som redogjorts för ovan finns det dock förslag om kompe- tenshöjande åtgärder för överförmyndare, ledamöter i överför- myndarnämnd och ersättare. En förutsättning för att handlägg- ningen av otvistiga ärenden om anordnande, omprövning och upp- hörande av godmanskap ska flyttas från allmän domstol till över- förmyndaren är att erforderliga kompetenshöjande åtgärder vidtas. 14 Ett sådant beslut ska enligt förslaget anmälas till rätten, som ex officio kan häva det, om det kan anses obefogat. Enligt förslaget är tanken att denna nya befogenhet främst kommer att användas i hälso- och sjukvårdsangelägenheter av brådskande natur. Ärenden med anknytning till Om sådana verkningsfulla åtgärder uteblir saknas enligt utred- ningens mening förutsättningar för en överflyttning av ärendena. Det förhåller sig annorlunda med de ärenden där någon som är taleberättigad motsätter sig att godmanskap anordnas. I sådana fall bör det tveklöst med hänsyn till skyddet för den enskilde vara domstol som i första instans prövar frågan. Detsamma bör vara fallet om den enskildes tillstånd hindrar att hans eller hennes mening inhämtas. Med hänsyn till det anförda föreslår utredningen att handlägg- ningen av vissa ärenden om anordnande, omprövning och upp- hörande av godmanskap enligt 11 kap. 4 § ska flyttas från allmän domstol till överförmyndaren. Överförmyndaren ska pröva ärenden när den enskilde ansöker om anordnande av god- manskap eller samtycker till att godmanskap anordnas för honom eller henne. Överförmyndaren ska även pröva ärenden när den enskilde begär att godmanskapet ska upphöra. Om någon mot- sätter sig att godmanskap anordnas för den enskilde, omprövas eller upphör ska överförmyndaren överlämna ärendet till allmän domstol. Detsamma ska gälla om den enskildes tillstånd hindrar att hans eller hennes mening inhämtas i frågan. Enlig den nuvarande ordningen ska rätten innan den anordnar godmanskap inhämta läkarintyg eller annan likvärdig utredning om den enskildes hälsotillstånd när den enskilde inte har lämnat sitt samtycke. Med hänsyn till att utredningens förslag innebär att ärenden om anordnande av godmanskap alltid kommer att inledas hos överförmyndaren bör denna skyldighet i stället ankomma på den myndigheten. För att överförmyndaren vid handläggningen av dessa ärenden alltid ska få ett fullgott beslutsunderlag bör det dessutom införas en bestämmelse om att överförmyndaren alltid har möjlighet att inhämta läkarintyg eller annan utredning om den enskildes hälsotillstånd. Behörig överförmyndare kommer att vara överförmyndaren för den kommun där den enskilde är folkbokförd (se 11 kap. 25 § FB). Om den enskilde inte är folkbokförd i , är överförmyndaren för den kommun där den enskilde vistas behörig överförmyndare. Reservforum kommer att vara överförmyndaren för . Anledning saknas att frångå denna ordning (jfr av- snitt 11.2.6.2). Överförmyndarens beslut bör kunna överklagas på motsvarande sätt som gäller för de beslut myndigheten fattar enligt den nu- Ärenden med anknytning till varande ordningen, dvs. till den tingsrätt vars domkrets omfattar den kommun där överförmyndaren är verksam. 11.3.6.3Överförmyndaren bör ansöka om ersättning av allmänna medel hos i Utredningens förslag: Handläggningen av ärenden om ersätt- ning av allmänna medel till överförmyndare enligt förordningen (1976:1121) om ersättning till vissa överförmyndare, förmyn- dare och förvaltare flyttas från till Läns- styrelsen i . beslut ska kunna överklagas till allmän dom- stol. Behörig domstol ska vara . Överförmyndare har i vissa fall rätt till ersättning av allmänna medel. Bestämmelser härom finns i lagen (1904:26 s. 1) om vissa inter- nationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap. Enligt den lagen har överförmyndare rätt till ersättning om denne haft kostnader i anledning av förmynderskap eller förvaltarskap för svensk medborgare som är bosatt utomlands (4 kap. 1 § och 5 kap. 1 §). En ansökan om sådan ersättning prövas av tings- rätt (4 § första stycket förordningen [1976:1121] om ersättning till vissa överförmyndare, förmyndare och förvaltare). Ansökan hand- läggs enligt ärendelagen. Som utredningen anfört i tidigare avsnitt är det i ärende om ersättning av allmänna medel inte fråga om en intressekonflikt mellan två parter (se avsnitt 7.1.5.4). Det förekommer dessutom i princip aldrig muntliga inslag vid handläggningen. Dessa ärenden har alltså den typiska karaktären av frivillig rättsvård. Ärende om ersättning av allmänna medel till överförmyndare är inget undantag. Handläggningen av ärendet bör därför flyttas från till en förvaltningsmyndighet. har tillsynen av överförmyndares verksam- het. Myndigheten är således förtrogen med det arbete som över- förmyndare bedriver. Med hänsyn härtill framstår det som lämpligt att tar över handläggningen av aktuellt ärende. Fråga uppkommer då hur forumregeln bör utformas. är handläggningen av ärendet koncentrerad till en myndighet. Efter- som ärendet förekommer mycket sällan saknas det anledning att Ärenden med anknytning till frångå den ordningen. Enligt utredningens mening ligger det närmast till hands att i ges ensam be- hörighet att handlägga ärendet. Ärenden om ersättning av allmänna medel till överförmyndare förekommer alltså mycket sällan. Det saknar därmed betydelse för rättstillämpningen att överprövningen av överklagade beslut kon- centreras till en tingsrätt. Då enligt den nu- varande ordningen handlägger ärendet i första instans bör dock den tingsrätten ges ensam behörighet att överpröva beslut. 11.4Ärenden om verkställighet av dom, beslut eller avtal om vårdnad, boende eller umgänge handlades mål om verkställighet av dom eller beslut om vårdnad, boende eller umgänge av allmän förvaltningsdomstol. Detsamma gällde mål om verkställighet av ett giltigt avtal om sådana frågor. Genom en reform som trädde i kraft flyttades handläggningen av dessa mål över till allmän domstol (se prop. 2005/2006:99 Nya vårdnadsregler). Reformen innebar att de överflyttade målen handläggs som ärenden enligt ärendelagen. Syftet med reformen var att minska risken för långvariga processer till skada för barn. Undersökningar hade nämligen visat att det funnits en tendens att verkställighetsprocesser vid allmän förvalt- ningsdomstol ofta vuxit ut till att i praktiken bli en repris av den rättegång i tingsrätten där frågan om vårdnaden, boendet eller umgänget prövats i sak. 11.4.1.1 Verkställighetsärenden i domstol Utredningens bedömning: En ansökan om verkställighet av en dom, ett beslut eller ett avtal om vårdnad, boende eller um- gänge, bör även i fortsättningen handläggas av allmän domstol. Ärenden om verkställighet av dom, beslut eller avtal om vårdnad, boende eller umgänge är till karaktären sådana att de utan tvekan bör handläggas av domstol. Anledning till att ett ärende aktuali- seras vid domstol är ofta att det föreligger en tvist mellan barnets Ärenden med anknytning till föräldrar om att det finns hinder mot att verkställa vad rätten beslutat eller parterna avtalat. I vissa fall rör det sig om att en förälder helt enkelt vägrar att följa t.ex. en dom. Det finns således mycket starka intressemotsättningar mellan föräldrarna. Handlägg- ningen av ärenden om verkställighet är därmed en typisk uppgift för domstol. Utredningens bedömning är att det inte finns anled- ning att överväga fler förändringar för dessa ärenden än de som redan gjorts genom den genomförda reformen. 11.5Ärenden om blodundersökning vid utredning av faderskap Om ett barn föds inom äktenskapet anses mannen i äktenskapet vara far till barnet (1 kap. 1 § FB). Om barnet föds av en moder som inte är gift ska faderskapet fastställas genom bekräftelse eller dom (1 kap. 3 § FB). Det finns särskilda bestämmelser om fast- ställande av föräldraskap vid insemination och provrörsbefruktning. I mål om förklaring att en viss man inte är far eller om fast- ställande av faderskap kan rätten på yrkande av någon av parterna eller när det annars behövs förordna om blodundersökning eller annan undersökning rörande ärftliga egenskaper som kan ske utan nämnvärt men (1 § lagen [1958:642] om blodundersökning m.m. vid utredning av faderskap). Förordnandet kan avse modern och barnet samt, i mål om förklaring att en viss man inte är far, mannen i äktenskapet och, i mål om fastställande av faderskap, man mot vilken talan förs. Finns det anledning att anta att någon annan man har haft samlag med modern då barnet kan vara avlat, får förordnandet avse också denne. Sedan ett faderskap har fastställts genom bekräftelse eller genom dom som har vunnit laga kraft, kan rätten förordna om blod- undersökning, om det först efter bekräftelsen eller domen har framkommit omständigheter som ger anledning till antagande att någon annan man än den som har fastställts vara far har haft samlag med modern under tid då barnet kan vara avlat (1 a §). För- ordnandet kan avse den som har fastställts vara far, modern, barnet eller den andre mannen. Har faderskapet fastställts genom be- kräftelse, kan förordnande meddelas i mål om att bekräftelsen saknar verkan mot den som har lämnat den. Ett sådant förordnande kan begäras av någon av parterna i målet. Har någon talan inte väckts om att bekräftelsen saknar verkan, prövas frågan om Ärenden med anknytning till förordnande enligt ärendelagen. Ett sådant förordnande kan begäras av den som kan vara part i ett mål om att bekräftelsen saknar verkan. Har faderskapet fastställts genom dom som har vunnit laga kraft, prövas också frågan om förordnande av blod- undersökning enligt ärendelagen. Parterna i det tidigare målet kan begära ett sådant förordnande. Innan förordnande om blodunder- sökning meddelas, ska den som ansökan avser beredas tillfälle att yttra sig. Rätten kan vid vite förelägga den som avses med ett förord- nande om blodundersökning att med intyg av behörig sakkunnig visa att sådant blodprov som behövs för blodundersökning har tagits på honom eller henne eller att han eller hon har undergått annan undersökning rörande ärftliga egenskaper (2 §). I fråga om barn som inte har fyllt ska föreläggandet ges barnets vård- nadshavare. Iakttas inte ett sådant föreläggande kan rätten i stället för att förelägga nytt vite förordna om biträde av polismyndighet för att undersökningen ska komma till stånd (2 a §). 11.5.1.1Allmän domstol bör handlägga ärenden om blodundersökning vid utredning om faderskap Utredningens bedömning: En ansökan om blodundersökning enligt lagen (1958:642) om blodundersökning m.m. vid utred- ning av faderskap bör även i fortsättningen handläggas av allmän domstol. Ett beslut om förordnande av blodundersökning är en kroppslig tvångsåtgärd mot en enskild. I regeringsformen finns bestämmelser om skydd för enskilda gentemot det allmänna vad avser sådana tvångsåtgärder (2 kap. 6 § RF). Denna rättighet kan begränsas genom lag (2 kap. 12 § RF), vilket är fallet i fråga om förordnande om blodundersökning i samband med faderskapsutredning. Även på det straffrättsliga området finns bestämmelser i lag som be- gränsar rättigheten om skydd mot kroppsliga tvångsåtgärder. Det gäller beslut om kroppsvisitation och kroppsbesiktning. Sådana beslut fattas i vissa fall av domstol och i andra fall av undersök- ningsledare eller åklagare (se 28 kap. 4 och 13 §§ RB). Ett beslut om tvångsåtgärd, oavsett om det fattas inom ramen för en civil- Ärenden med anknytning till process eller en straffprocess, innebär alltid att våldsanvändning kan tillgripas för att beslutet ska kunna verkställas. Beslut av den innebörden i en civilprocess bör enligt utredningens mening alltid föregås av en domstolsprövning. Ärenden om förordnande av blodundersökning är alltså av den karaktären att de bör handläggas av domstol. Härigenom undviker man också att två myndigheter blir behöriga att pröva frågor om blodundersökning beroende på om de ska handläggas i ett tvistemål eller ärende. Utredningen gör alltså den bedömningen att allmän domstol även i fortsättningen bör handlägga ärenden om blodundersökning enligt om lagen (1958:642) om blodundersökning m.m. vid utredning av faderskap. Regler om namn finns i namnlagen (1982:670). Enligt namnlagen be- står en persons namn av efternamn och ett eller flera förnamn. Som tilltalsnamn kan en person använda vilket som helst av förnamnen. Mellannamn kan förekomma. Ett mellannamn bärs före efternam- net. Huvudregeln är att barn till föräldrar med gemensamt efternamn vid födelsen förvärvar det namnet (1 § namnlagen). Har föräldrarna olika efternamn när barnet föds och har de tidigare ett eller flera gemensamma barn som står under deras vårdnad, förvärvar barnet vid födelsen det efternamn som det senast födda syskonet bär. Har föräldrarna olika efternamn när barnet föds och inga andra gemen- samma barn anses barnet vid födelsen ha förvärvat det av föräldrar- nas efternamn som anmäls till efter födelsen. Anmälan kan i stället avse ett namn som någon av föräld- rarna senast har burit som ogift. Görs inte någon anmälan i fall som har sagts, anses barnet vid födelsen ha förvärvat moderns efter- namn. Fastställs inte faderskapet efter födelsen, anses barnet vid födelsen ha förvärvat moderns efternamn. Vid adoption är huvudregeln att den som adopteras av makar med gemensamt efternamn genom adoptionen förvärvar det namnet (2 §). Enligt namnlagen finns det ett flertal möjligheter att byta efter- namn. Det kan ske genom anmälan till eller genom ansökan hos . Om det är fråga om byte av barns efternamn krävs i vissa fall att domstol funnit att namn- bytet är förenligt med barnets bästa. Den nuvarande uppdelningen av handläggningen av namnärenden är konstruerad så att de ären- den som vanligtvis är tvistiga handläggas av allmän domstol och de ärenden som sällan är tvistiga handläggas av förvaltningsmyndighet. Det största antalet ändringar av efternamn sker efter anmälan till . Det är fråga om fall där några tvister kring namnänd- ringen inte finns, t.ex. makars anmälan av efternamn i samband med vigsel (9 §). Om ett namnärende gäller byte till nybildat efternamn är beslutande myndighet (11 §). Alla namnändringar registreras av i folkbokförings- registret. Om fattat beslut om namn- ändring ska verket därför underrätta om beslutet. 12.2Ärenden enligt namnlagen som handläggs av domstol Domstol hanterar ett antal frågor som rör namn. Vissa namnfrågor handläggs som tvistemål och andra som ärenden. Som exempel på namnfrågor som handläggs som tvistemål kan nämnas följande. Om någon genom anmälan till har förvärvat ett efternamn som han eller hon inte har rätt till, kan den vars namn har förvärvats väcka talan vid domstol och yrka att dom- stolen bestämmer att namnet förloras (17 §). Om Patent- och regi- streringsverket har givit någon tillstånd att bära ett nytt efternamn och det uppstår olägenheter för någon till följd av risk för förväx- ling, kan denne väcka talan vid domstol och yrka att den som fått namnet förlorar det (18 §). I det följande kommer utredningen enbart att behandla de namn- frågor som domstolarna handlägger enligt ärendelagen. 12.2.1Byte av barns efternamn Byte till förälders efternamn Om föräldrar har gemensam vårdnad om sitt barnet, kan de gemen- samt till anmäla byte av barnets efternamn (48 §). I regel krävs att barnet lämnar sitt samtycke till namnbytet om barnet fyllt . Om föräldrarna inte kan enas om namnbyte, kan ingen anmälan ske och barnet får behålla sitt namn. För det fall endast en av föräldrarna är vårdnadshavare är det den föräldern som ska göra anmälan till . Ett byte av barnets efternamn kräver dock den andre förälderns samtycke eller att domstol har funnit att namn- bytet är förenligt med barnets bästa (6 §). De angivna bestämmelserna gäller även i vissa fall då det är fråga om adoptivbarns namnbyte (7 §). En ansökan om förklaring att ett namnbyte är förenligt med bar- nets bästa prövas av den domstol som tar upp frågor om vårdnad om barnet (45 §). Vid tingsrätten handläggs ansökan enligt ärendelagen. Tingsrätten ska i regel höra den förälder vars efternamn barnet bär. Dessutom ska tingsrätten inhämta yttrande från socialnämnden. Byte till fosterföräldrars efternamn Ett barn som bor hos fosterföräldrar kan under vissa förhållanden förvärva fosterföräldrarnas efternamn genom anmälan till Skatte- verket (8 §). För sådant namnbyte krävs alltid att domstol förklarar att namnbytet är förenligt med barnets bästa och att den eller de vars namn barnet avses få har samtyckt till namnbytet. Till skillnad från vad som gäller vid byte till förälders efternamn krävs, även om alla inblandade är överens om namnbytet, alltid domstolsprövning. Det beror på att det har ansetts angeläget att det finns någon som undersöker varaktigheten av barnets vistelse i fosterhemmet och lämpligheten av namnbytet över huvud taget.1 Om barnet har fyllt krävs dessutom med några få undantag att barnet lämnar sitt samtycke till namnbytet (48 §). Ansökan om namnbyte görs av vårdnadshavaren. Rätten ska höra den vars efternamn barnet bär om denne inte är vårdnadshavare. Dess- utom ska rätten inhämta yttrande från socialnämnden. Byte till nybildat efternamn Den som vill byta till ett nybildat efternamn eller ett efternamn som inte kan förvärvas enligt reglerna om familjerättsliga förvärv av efternamn, kan ansöka om namnbyte hos Patent- och registrerings- verket (11 §). Om ansökningen avser ett barn, kan verket som vill- kor för namnbytet kräva att domstol har funnit att detta är förenligt med barnets bästa. En prövning vid domstol torde framför allt bli aktuell i de fall en förälder vars namn barnet bär motsätter sig namn- bytet. 1 Se prop. 1981/82:156 Ny namnlag, s. 33 Domstols beslut i ärenden om byte av barns efternamn innebär en förklaring att ett namnbyte är eller inte är förenligt med barnets bästa. En domstols förklaring att ett namnbyte är förenligt med barnets bästa innebär emellertid inte att en namnändring har skett. För att få till stånd en namnändring måste en anmälan göras till eller en ansökan göras hos Patent- och registrerings- verket. Dessutom krävs att domstolens beslut ges in till . 12.2.2Tillstånd för barn att behålla sitt efternamn Om det fastställs att en man inte är far till ett barn, förlorar barnet mannens efternamn. Om det finns synnerliga skäl får domstol tillåta att barnet behåller namnet. Domstol kan ge ett sådant tillstånd i samband med att den meddelar dom i faderskapsfrågan. Barnet kan också efter domen ge in en särskild ansökan till domstol om att få behålla namnet (16 §). En sådan ansökan handläggs enligt ärende- lagen. Enligt lagen (1991:483) om fingerade personuppgifter kan en folk- bokförd person som riskerar att bli utsatt för allvarlig brottslighet som riktar sig mot hans eller hennes liv, hälsa eller frihet ges rätt att använda andra personuppgifter om sig själv än de verkliga (1 §). Även andra medlemmar i den hotade personens familj kan ges rätt att an- vända fingerade personuppgifter. De fingerade personuppgifterna ska registreras inom folkbokföringen. I samband med en sådan regi- strering tas de verkliga personuppgifterna bort från folkbokföringen. Syftet med lagen om fingerade personuppgifter är att förhindra att någon med hjälp av personnummer eller andra personuppgifter som finns i folkbokföringen eller hos en myndighet kan leta rätt på en person i syfte att utöva våld eller hot eller allvarliga trakasserier. Medgivande att använda fingerade personuppgifter får inte lämnas om personen kan beredas tillräckligt skydd genom kvarskrivning enligt 16 § folkbokföringslagen (1991:481) eller på annat sätt (t.ex. besöksförbud). Kvarskrivning innebär att en persons verkliga bostads- ort hemlighålls. Beslut om kvarskrivning fattas av . Medgivande att använda fingerade personuppgifter lämnas av (2 §). Ett medgivande får begränsas till . Ansökan om medgivande görs av efter framställ- ning från den som vill använda fingerade personuppgifter. I ansökan till tingsrätten ska ange varför kvarskrivning eller någon annan mindre ingripande åtgärd inte är tillräcklig. Rikspolis- styrelsen ska avslå en framställning från den som vill använda fingera- de personuppgifter om styrelsen anser att det inte är sannolikt att ett medgivande att använda fingerade personuppgifter kommer att lämnas (3 §). Om har avslagit en framställning får den enskilde själv ansöka hos tingsrätten om medgivande att använda fingerade personuppgifter. Om ett medgivande att använda fingerade personuppgifter har lämnats, ska skyndsamt se till att den person som har fått medgivandet registreras inom folkbokföringen med de fin- gerade uppgifter som styrelsen efter samråd med den enskilde be- stämmer (6 §). Om den som har fått medgivande att använda fingerade person- uppgifter skriftligen anmäler hos att medgivandet inte längre behövs, ska detta efter beslut av upp- höra att gälla (8 §). Om det finns synnerliga skäl får Rikspolisstyrel- sen hos ansöka om att ett medgivande att använda fingerade personuppgifter inte ska gälla längre. När ett medgivande att använda fingerade personuppgifter har upphört att gälla ska underrätta om detta (9 §). Ett beslut av att avslå en framställning om att få använda fingerade personuppgifter får inte överklagas (10 § andra stycket). Den enskilde kan dock, som ovan angetts, själv ge in en an- sökan till . Vid rättens handläggning av ärenden om fingerade personupp- gifter är ärendelagen tillämplig (10 §). 12.4.1Uppdelningen av namnärenden mellan domstol, och Utredningens bedömning: Den nuvarande uppdelningen av namnärenden mellan allmän domstol, och bör bestå. Allmän domstol bör således även i fortsättningen handlägga ärenden om byte av barns efter- namn och ärenden om tillstånd för barn att behålla sitt efternamn. Som framgått ovan handlägger flera myndigheter ärenden som rör namn; allmän domstol, och Skatte- verket. De namnfrågor som hanteras av domstol är byte av barns efternamn och tillstånd för barn att behålla sitt efternamn. Anled- ning till att ett ärende om byte av barns efternamn hamnar i dom- stol är vanligtvis att en förälder motsätter sig namnbytet.