sou · GVB325 · 2008-01-01 00:00:00 — Eftersom de offentliga systemen för skatter och transfereringar ger en jämn fördelning av inkomster mellan svenska regioner uppfylls det regionalpolitiska målet om jämlikhet med åtgärder som egentligen inte har med denna typ av politik att göra. I den politiska diskussionen har dock målet om jämlikhet tonats ned och tillväxtmålet blivit allt viktigare; regionalpolitiska åtgärder av olika slag förväntas nu bidra till att öka tillväxten i alla regioner. Vissa typer av politik lyfts ofta fram som att ha bättre förutsättningar än andra att skapa regional tillväxt. Transportpolitik, utbildningspolitik, arbetsmarknadspolitik och politik riktad mot företag anges ofta som särskilt viktiga. Den teoretiska diskussionen om vilka åtgärder som är de mest effektiva ger emellertid en blandad bild. Även om åtgärder inom dessa politikområden lyckas öka tillväxten i regioner med låga inkomster är det inte säkert att denna typ av politik ger samhället optimal välfärd. Anledningen till det är att om resurser sprids ut geografiskt är det möjligt att samhället går miste om de vinster som en koncentration av ekonomisk aktivitet för med sig, dvs. de vinster som skulle uppstå om marknadskrafterna tillåts verka enligt de grundläggande ekonomiska (men även rent geografiska) förutsättningarna i olika delar av landet. Den teoretiska diskussionen i detta kapitel pekar även på att det finns en risk för att regionalpolitik får effekter som är de motsatta jämfört med de avsedda. Bättre kommunikationsmöjligheter med omlandet i syfte att locka företag till en region kan t.ex. leda till att företag i stället flyttar till områden med högre inkomster. Utbildningssatsningar som görs för att åstadkomma en högre tillväxt i regioner med låga inkomster kan leda till att de som tar del i utbildningen sedan flyttar till orter där de får större avkastning på sin utbildning, företrädesvis storstadsområden med en hög ansamling av humankapitalintensiv produktion. Slutligen finns det en risk för att investeringsstöd till företag i glesbygden i stället gynnar storstäder eftersom de kapitalägare som får del av företagens vinster ofta bor i större städer. Vilka politiska insatser kan då ge effekter på koncentrations- och tillväxtmönstren i ? Kommunikationsförbättringar kan ha förutsättningar att leda till minskade inkomstskillnader, framförallt om satsningarna underlättar en spridning av kunskap och information, t.ex. utbyggnad av IT-kommunikationer. från mer traditionella infrastruktursatsningar är mer tvetydiga. Utbildningssatsningar påverkar individers rörlighet och därmed koncentrationsmönstren. medan det är mer osäkert om de ger positiva effekter på den regionala tillväxten. Regionernas inkomstnivå verkar spela en stor roll för effekterna av utbildningssatsningar. Kommuner med en stor andel högutbildade och med många högskolestudenter har en högre tillväxt, framförallt om de initialt hade en, relativt andra kommuner, hög inkomstnivå. Företagsstöd har i tidigare studier visats ge små eller inga effekter på den regionala tillväxten. De empiriska resultaten i detta kapitel tyder dock på att tillväxten i kommuner med redan låga inkomstnivåer påverkas positivt av stöd inom ramen för den lilla regionalpolitiken, vilka företrädesvis är utformade som företagsstöd. Eftersom begränsningar i datamaterialet inte tillåter att relationen mellan tillväxt och politiska åtgärder undersöks eller med alternativa analysmetoder bör resultaten dock tolkas med en viss försiktighet. Ekonomisk aktivitet har koncentrerats allt mer genom ökade skillnader mellan länen. Fram till och med motverkades den ökade koncentrationen av en viss utspridning inom länen, men har denna trend brutits. har i stället den ekonomiska aktiviteten koncentrerats såväl mellan som inom länen. Detta innebär att regionala centra blir allt viktigare för den ekonomiska strukturen, som storstadsområdena också, precis som tidigare, drar till sig allt mer ekonomisk aktivitet. Koncentrationstrenden förklaras till stor del av en allt mer koncentrerad tjänsteproduktion och dess ökande betydelse för ekonomi och internationell handel, kan komma att förstärka koncentrationen än mer. En sådan utveckling kan dock motverkas av teknologiska förändringar som reducerar avståndets betydelse för tjänsteföretagen att nå sina kunder. Exempelvis kan digitaliserade tjänster som säljs via Internet och olika typer av telefontjänster medverka till att avståndets betydelse minskar. Om avståndet till kunderna inte är så betydelsefullt, minskar även koncentrationsfördelarna. Det är inte bara tjänsteproduktion som koncentreras utan den totala aktiviteten i de flesta branscher koncentreras till allt färre regioner. Även om Jordbruk, skog och fiske också koncentreras över tiden skiljer sig denna bransch från övriga eftersom koncentrationsmönstret påverkas av att mark och skog fungerar som ekonomiska ankare i områden med låg total sysselsättning. Tillgången på olika resurser och länkar mellan ekonomiska aktörer är de ekonomiska variabler som till stor del förklarar de koncentrationsmönster som finns i . Länkarna mellan ekonomiska aktörer blir också allt mer betydelsefulla för att förklara lokaliseringen. Regioner som kan erbjuda en viss typ av resurs, till exempel högutbildad arbetskraft, lockar till sig företag som använder denna resurs intensivt i sin produktion. Regioner med stora marknader där det finns många företag lockar till sig ännu fler företag, eftersom närheten till insatsvaror är betydelsefull. Dessa länkar mellan ekonomiska aktörer blir också allt viktigare för att förklara lokaliseringen. Åtgärder som är till för att minska koncentrationen kan dock få motsatt effekt. Regionala utbildningssatsningar kan exempelvis medföra att individer blir mer rörliga och därmed kan koncentrationen förstärkas om individer söker högre löner i ekonomiska centra. Även kommunikationssatsningar mellan en perifer region och ett ekonomiskt centrum kan leda till utflyttning i stället för att den perifera regionens förutsättningar att behålla ekonomisk aktivitet förstärks. I den utsträckning koncentrationen av ekonomisk aktivitet bedöms vara besvärande ur ett politiskt perspektiv kan alternativ till att tvinga ekonomisk aktivitet att sprida ut sig vara att inte bekämpa regionala skillnader i lokalkostnader, boendekostnader och löner. I ekonomiska centra drivs dessa kostnader upp och därmed reduceras företagens fördelar av att vara placerade i sådana centra. Om kostnadsskillnader tillåts kan vissa företag därmed välja att antingen stanna kvar i periferin eller flytta ut delar av företaget till periferin. Målet med den svenska regionalpolitiken är emellertid inte att direkt påverka koncentrations- och specialiseringsmönster utan att påverka förutsättningarna för tillväxt i alla regioner. har kommuners inkomstnivåer inte närmat sig varandra i någon större utsträckning. Tillväxtskillnader mellan kommuner förklaras till stor del av olika grundläggande tillväxtförutsättningar. Kommuner som är relativt specialiserade och som har relativt många forskarutbildade samt tillgång till en stor lokal marknad, växer fortare än kommuner med hög arbetslöshet och som är specialiserade inom jordbruk, skog och fiske. Eftersom koncentration av ekonomisk aktivitet är förknippad med högre tillväxt har alltså koncentrationen som pågått i varit positiv för samhällsekonomin. Detta betyder inte att all aktivitet bör ligga i en kommun, utan att de regionala centra som ses växa fram kan ha påverkat tillväxten positivt. Således kan förändringar eller politiska åtgärder som förstärker koncentrationen av ekonomisk aktivitet vara positivt för den samlade tillväxten i landet. Risken med en sådan koncentration är ökade regionala inkomstskillnader. Ett välfungerande socialförsäkringssystem kan dock reducera skillnader i disponibla inkomster. Uppfinningsrikedomen när det gäller regionalpolitiska stödåtgärder har alltid varit stor men den ekonomiska litteraturen visar att det egentligen finns få välmotiverade alternativ till transfereringar för att utjämna inkomstskillnader. Det finns dock teoretiska, och även några empiriska, belägg för att en ökad spridning av kunskap skulle kunna reducera inkomstskillnader. Genom att sprida innovationer som driver tillväxt i ekonomiska centra till andra regioner kan regioners inkomstnivåer närma sig varandra. Kunskapsspridning minskar dessutom trängsel utan att ge några förluster av nationell tillväxt eftersom närheten till andra för att ta del av ny kunskap blir mindre viktig. Även om det i praktiken kan vara svårt att avgöra exakt vilka åtgärder som leder till spridning av kunskap skulle kunskapsspridning delvis kunna utjämna inkomster. utjämnas inkomster framförallt med hjälp av transfereringar. Risken är dock att transfereringar dämpar rörligheten inom eftersom ekonomiska aktörer blir mindre lyhörda för marknadskrafter, som exempelvis koncentrationsfördelar, då inkomster omfördelas geografiskt. Även politiska beslut inom välfärdspolitiken kan därför innebära en avvägning mellan nationell och regional tillväxt. Det är dock rimligt att en omfördelning av inkomster i mindre utsträckning påverkar den nationella tillväxten negativt än åtgärder som flyttar ekonomisk aktivitet från en region till en annan. När det gäller svensk regionalpolitik finns det ett visst stöd för att åtgärder som geografiskt riktade företagsstöd skulle kunna ge en högre tillväxt i regioner med låga inkomster. Andra politiska åtgärder inom regionalpolitiken visar sig däremot öka inkomstskillnaderna mellan olika delar av landet. Utbildnings- och kommunikationssatsningar är exempelvis mer effektiva i kommuner som redan har en hög inkomstnivå. Sammanfattningsvis visar rapporten att ekonomiska faktorer är grundläggande för lokalisering av ekonomisk aktivitet och att politiska åtgärder inte har reducerat betydelsen av dessa faktorer, eller brutit koncentrationstrenden . En ökad betydelse för länkar mellan ekonomiska aktörer och en ökad betydelse för tjänsteproduktionen, kan leda till att koncentrationen ökar än mer. Detta kan i sin tur leda till ökade regionala inkomstskillnader. Skillnaderna kan dock dämpas av att koncentrationen inte bara sker på nationell nivå utan också inom regioner där ekonomiska centra blir allt mer betydelsefulla. ökad koncentration av ekonomisk aktivitet riskerar dock att leda till relativt lägre inkomster utanför ekonomiska centra. En möjlighet för politiken att undvika en sådan polarisering inom regioner skulle kunna vara att använda åtgärder som underlättar spridning av kunskap och innovationer. Dessa åtgärder skulle kunna komplettera eller ersätta transfereringar och på så vis bidra till att dämpa inkomstskillnaderna. Följande datamaterial har använts i rapporten: Befolkning per kommun för , vilken även kan delas upp i kön (man eller kvinna) och 11 olika ålderskohorter (0-4, 5-14, 15-24, 25-34, 35-44, 55-64, 65- 74, 75-84, 85-94, 95+). Källa: SCB. Förvärvsarbetande dagbefolkning per kommun och 10 sektorer (se tabell nedan) för . Med förvärvsarbetande avses alla som bedöms ha utfört i genomsnitt en timmes arbete . Med dagbefolkning avses att individer redovisas efter arbetsställets geografiska belägenhet. Förvärvsarbetande dagbefolkning per kommun, 71 branscher (till största delen uppdelat efter SNI92:s tvåsiffriga klassificering förutom en finare indelning inom tillverkningsindustrin), utbildningsnivå (förgymnasial, gymnasial, eftergymnasial kortare än och eftergymnasial ) för åren 1993, 1995, 2001 och 2003. Källa: SCB. Inkomst/löner (summa löneinkomst och inkomst från aktiv näringsverksamhet) för alla förvärvsarbetande dagbefolkning per kommun, 71 branscher (till största delen uppdelat efter SNI92:s tvåsiffriga klassificering förutom en finare indelning inom tillverkningsindustrin), utbildningsnivå (förgymnasial, gymnasial, eftergymnasial kortare än och eftergymnasial ) , 1995, 2001 och 2003. Källa: SCB. Förädlingsvärde/ bruttoregionalprodukt (BRP) baserat på samtliga aktiva företag och arbetsställen uppdelat på 32 branscher (i huvudsak en tvåsiffrig SNI92-klassificering men med en tjänsteavdelning som består av en sammanslagning av ett flertal tvåsiffriga nivåer men där uppgifter saknas för koderna 65-67, 75, 95 och 99) . Förädlingsvärdet per kommun och bransch beräknas genom att fördela företagens förädlingsvärde över de arbetsställen som är kopplade till företagen. Två olika fördelningar används. Den första metoden fördelar förädlingsvärdet med hjälp av antalet anställda inom varje arbetsställe. Den andra metoden justerar det genomsnittliga förädlingsvärdet per anställd med hjälp av information om genomsnittligt förädlingsvärde per anställd och industri på riksnivå. Källa: SCB. Medelinkomst består av en sammanräknad förvärvsinkomst från inkomststatistiken delat med befolkningen (för individer ). Förvärvsinkomsten består bl.a. av lön, pension, ersättning som betalas ut av samt inkomst av näringsverksamhet. Inkomst av kapital ingår ej. Källa: SCB. Andra variabler där datakällan är SCB: -Areal är landarealen per kommun. -Flyttningsöverskott per kommun beräknas som inflyttade minus antalet utflyttade (immigranter och emigranter ingår). -Antal individer som deltar i högskoleutbildning per kommun. -Antal småhus och flerbostadshus per kommun. -Huspriser (köpeskilling och bas/taxeringsvärde på småhus). Input-output tabeller (publicerade ). Källa: SCB. Arbetslöshet per kommun är antalet individer som är utan arbete och som kan ta arbete direkt. Källa: AMS. Statens budget fördelad (per kommun uppdelat på följande budgetposter: regionalpolitik (utgiftsområde 19) där av medlen fördelas på kommunnivå, kommunikationer (utgiftsområde 22) där av medlen fördelas på kommunnivå och utbildning och universitetsforskning (utgiftsområde 16) där av medlen fördelas på kommunnivå. Avståndstabeller bygger på avståndet för den snabbaste vägen enligt skyltad hastighet mellan två orter. Källa (avståndstabeller för vägavstånd i ) Rauchs klassificering av varor inom internationell handel. För att översätta denna klassificering som utgår från SITC (Trade Classification) till den branschindelning som används i denna studie rangordnas branscherna på tvåsiffersnivå inom industriproduktion efter hur stor andel av undergrupperna inom varje bransch som definieras som tillverkare av differentierade produkter. Därefter antas att produkter inom primärproduktion är mindre differentierade än de inom industriproduktion medan de inom tjänsteproduktion är mer differentierade. Slutligen antas det att alla produkter inom primärproduktion och att alla produkter inom tjänsteproduktion har samma differentieringsgrad. Denna rangordning ligger sedan till grund för ett differentieringsindex från 0 till 1, där 0 är verksamheter inom primärproduktion medan 1 är verksamheter inom tjänsteproduktion. Källa: Egna beräkningar efter Rauch, J. [1999].1 1 Klassificeringen kan hämtas på: research/economics//HAVEMAN /Trade.Resources/TradeData.html#classification. Sektor (SNI92 koder) förädlingsvärden (SNI92) sysselsättning (SNI92) Jordbruk, skogsbruk, Jordbruk (1) Jordbruk (1) jakt och fiske (A + B) Skogsbruk (2) Skogsbruk (2) Fiske (5) Fiske (5) och tillverkning (C + (15-37 där 6 fyrsiffrig nivå och 5 redovisas på tresiffrig nivå) Tjänstesektorn a (40- Avdelning E, F, G, 93, exkl. 66-67, 75, 45, H, I, J, K, L, M, N, O, P, Q avfallshantering (E + 55, 80) på en tvåsiffrig nivå (43- Byggverksamhet (45) Byggverksamhet (F) Handel, transport, kommunikation (G + I) Personliga och kulturella tjänster (H + O [exkl. 90] + P) fastighetsförvaltning och företagstjänster (J + K [exkl. 73] ) Civila myndigheter, försvar, internationella organisationer (L + Q) Forskning och utveckling, utbildning (M + 73) Hälso- och sjukvård, socialtjänst, veterinärer () tillverkningsindustrin (15-37) (24, exkl. 24.41, Anm.: Denna uppdelning exkluderar finansiell verksamhet (66-67), offentlig förvaltning (75), förvärvsarbete i hushåll (95) och verksamhet vid internationella organisationer (99). Vissa underbranscher faller bort i den empiriska analysen på grund av brist på ekonomisk aktivitet i form av sysselsatta eller förädlingsvärden/BRP. Källa: SCB. A.2 Definitioner och ekonometriska specifikationer Lokaliseringskvoten (eller Balassa-indexet) definieras som: där yri står för sektor i:s antal anställda i kommun r. Måttet innefattar två olika tolkningar som är av intresse för G., Redding, S. & , A. [2001]). fördelningen av över kommunerna, för en viss bransch, vilket visar hur geografiskt koncentrerad denna bransch är (koncentrationsgraden) Ju högre värde desto mer koncentrerad sektor. Den andra tolkningen är då indexvärdena relateras till fördelningen över branscher för en viss kommun, vilket visar hur specialiserad kommunen är i olika branscher (specialiseringsgraden). Branschen med det högsta indexvärdet avslöjar kommunens inriktning. Notera dock att ett högt indexvärde inte innebär att den största andelen av de anställda återfinns inom denna sektor. Måttet visar relativ specialisering, vilket innebär att ett högt indexvärde visar om specialiseringsgraden i kommunen är högre än i riket som helhet. Krugmans specialiserings- och koncentrationsindex Krugmans specialiserings- och koncentrationsindex Krugman, P. [1991]), baseras på lokaliseringskvoten (dvs. Specialiseringsindexet (KS) mäter likheten i den ekonomiska strukturen i en kommun jämfört med den struktur som finns i genomsnitt för alla kommuner. Det definieras enligt följande: där yri står för bransch i:s antal anställda i kommun r eller k. Om kommun r har en struktur som är identisk med riket tar KS indexet värdet noll medan det närmar sig två om kommunen inte har några likheter med de övriga kommunerna. Därmed kan olika kommuner jämföras . Koncentrationsindexet (KC) används för att studera i vilken mån aktiviteterna inom en och samma bransch är mer koncentrerade än i andra branscher. Det definieras enligt följande: A.2.3 Topografiskt och relativt entropimått Det topografiska och det relativa entropimåttet används för att mäta hur olika geografiska enheter är (eller om de blir mer eller mindre olika). Måttens fördel är bl.a. är att de kan brytas ned i olika delmängder av populationen (t.ex. i olika territoriella nivåer)Därför är det möjligt att spåra var olikheter i ekonomiska strukturer härrör från.2 Måttet utgår ifrån en basenhet (i {1,,N}) som alla sammankopplas med ett unikt observationsvärde y ( i yi=Y). Hela populationen delas därefter in i K olika delmängder (k {1,,K}) och observationsvärdet y delas upp i F olika grupper (f {1,,F}) varifrån observationsvärdets olika delar härstammar ifrån. I denna studie används följande olikhetsmått: GE(1) = [0, log N], där ett högre indexvärde innebär mer olikhet. Indexvärdet kan därefter delas upp additivt mellan olika delpopulationer: GE(1) = GEw (1) + GEb (1), där w och b indikerar indexvärdena som härstammar från olikheter inom respektive mellan delpopulationer. Indexvärdet som härstammar från olikheter mellan olika grupper beräknas med hjälp av ekvationen A.4 genom att använda medelvärdet av observationsvärdena för de K olika grupperna istället för de N observationerna, medan indexvärdet för olikheter inom grupperna definieras av: 2 För en längre diskussion i ett liknande sammanhang, se Brülhart, M. & Traeger, R. [2005]. (1) = GEk (1), där GEk(1) beräknas med hjälp av ekvationen A.4 då varje delpopulation k utgör en egen population. Basenheten (i) i denna studie utgörs av en individ eller en arealenhet. Eftersom varje basenhet inte kan observeras direkt används termen observerad enhet (r {1,,R}) som utgör antal individer eller arealen inom en kommun. Därmed utgör en mängd basenheter en kommun (r), dvs. en observerad enhet, medan en mängd kommuner utgör en region/län (k), och observationsvärde (y) utgör antalet sysselsatta inom en given sektor (f) i varje kommun. I detta sammanhang kan ekvationen skrivas om till: 3 GE(1) = Då basenheten utgörs av arealenhet kallas olikhetsindexet för topografisk koncentration (GET), där ett lågt indexvärde innebär att den ekonomiska aktiviteten (totalt eller för enskilda branscher) är jämt utspridd per arealenhet. Ju högre indexvärde, desto större är koncentrationen i rummet av den ekonomiska aktiviteten. Om basenheten istället baseras på en anställd individ anses den ekonomiska aktiviteten vara utspridd då individerna i en kommun allokerar sin tid över olika branscher på samma sätt över alla kommuner. Detta mått kallas för relativ koncentration (GER) och ju högre värde desto mer olik är allokeringen av individernas tid mellan branscher inom de olika kommunerna. De båda olikhetsmåtten (topografiskt och relativt) behöver därmed inte sammanfalla. Densiteten i en ekonomisk aktivitet (t.ex. antal anställda per kvadratmeter) kan vara jämnt fördelat över 3 GE(1) kallas även för Theil-index. alla kommuner, medan allokeringen av den totala arbetskraften till denna aktivitet kan vara olika inom olika kommuner. I detta fall innebär det att den topografiska koncentrationen är låg, medan den relativa koncentrationen är hög. A.2.4 Potential-, relativt specialiserings- och relativt diversifieringsindex Den ekonomiska potentialen för varje kommun r definieras som: exp(drj ) där Mj står för den ekonomiska massan för kommun j (t.ex. den totala förvärvsinkomsten) och drj är distansen (i ) mellan de största orterna i kommun r och j. Som mått för den ekonomiska massan (Mj) används den totala inkomsten i varje kommun (deflaterad med Konsumentprisindex, KPI). Alternativa beräkningar som tar hänsyn till eller som endast använder befolkningen som ekonomisk massa har prövats i analysen, men resultaten blir de samma. Då den ekonomiska massan i tas med ökas den ekonomiska potentialen för , men inte så mycket att förhållandet mellan kommuner i förändras. Följande definition används för relativ specialisering och diversifiering (se Duranton, G. & Puga, D. [1999]): Det relativa specialiseringsindexet (RZI) ges av: där y är den totala sysselsättningen i eller i kommun r och/eller bransch i. Därmed bestäms RZI av specialiseringsgraden för sektorn med den högsta lokaliseringskvoten inom varje kommun. Det relativa diversifieringsindexet (RDI) definieras som: vilken ökar då fördelningen av arbetskraften inom kommun r över de olika branscherna i blir mer lik den fördelning som återfinns på riksnivå. A.2.5 Ekonometrisk specifikation för bestämning av koncentrations- och specialiseringsmönstren i avsnitt 2.6 Specifikationen bygger på en simuleringsmodell som används av Midelfart-Knarvik, Overman, & (2000 och 2002) för att studera bestämningen av lokaliseringen av ekonomisk aktivitet inom EU:s tillverkningsindustri . Modellen sammanfogar den traditionella handelsteorin med ny ekonomisk geografi med hjälp av följande specifikation: +( l i r ln(y / y ) ln(bef ) ln(ind ) där yir är antalet sysselsatta i kommun r i branschen i medan yr är totalt antal sysselsatta inom kommun r, befr är andelen av befolkningen i kommun r, indi är andelen sysselsatta i verksamhet i, xi är specifika variabler för varje bransch medan zr är specifika variabler för varje kommun, är en och l, 2, l, l samt l är parametrar som skattas med regressionen. Variablerna befr och indi kontrollerar för storleksskillnader i befolkning och verksamheter. I tabell A. 7 redovisas parametrarna - l l och - l l för kommun- respektive branschspecifika variabler, och de är i de övervägande fallen negativa som enligt vad som kan förväntas från Knarvik, Overman & (2000). simuleringsmodellen bakom specifikationen är en generell jämviktsmodell visar l och l nivån som separerar kommuner respektive branscher från varandra när det gäller tillgången av faktorer och när det gäller hur intensivt faktorerna används.4 Resultaten, då alla branscher utom offentlig verksamhet ingår, från regressionerna enligt A.11 för åren 1993, 1995, 2001 och 2003 redovisas i tabell A.7. Övriga specifikationer och olika känslighetsanalyser som diskuteras i huvudtexten redovisas inte i rapporten.