sou · GWB385 · 2008-10-15 00:00:00 — Forbrydelser mod personer er langt alvorligere end forbrydelser mod penge. Overgreb mod et andet menneske er en forbrydelse mod det hele fundamentale i det danske samfund: Respekten for det enkelte menneske. Enhver form for personfarlig kriminalitet er derfor helt uacceptabel. De nuværende strafniveau i sager om personfarlig kriminalitet afspejlser efter regeringens opfattelse ikke i tilstrækkelig grad den krænkelse af ofret, der finder sted. Det är vigtigt, at straffloven an- giver, hvordan samfundet ser på sådanne krænkelser, og samfundets klare afstandtagen fra disse handlinger skal afspejles i straffelovens strafferammer. Der er derfor efter regeringens opfattelse behov for en skærpelse af straffen for voldtægt, vold, uagtsomt manddrab, uagtsom betydelig legemsbeskadigelse og forsætlig fareforvoldelse. uttalade dock att det fanns anledning att nyansera straffnivåerna då det gällde våld enligt § 244.TPF21FPT 19TP PT A. bet. 20TP PT Folketingstidene , tillæg A, s. 2928. 21TP PT A.a. s. 2934 f. Straffmätning i några andra europeiska länder Samtidig med, at der som overvejende hovedregel tillsigtes en for- højelse av strafniveauet med omkring en tredjedel i sager om vold efter straffelovens § 244, er der efter opfattelse grund til att tillstræbe en vis yderligere nuancering af strafniveauet i sager om simpelt vold, alt efter hvilken type av voldssag det er tale om. Selv om også simpel vold opstået i forbindelse med værtshusbesøg mv. kan indebære en alvorlig krænkelse av ofret, finder så- ledes ikke, at der i sager af denne karakter – sammenlignet med f.eks. sager om såkaldt gadevold eller vold mot børn – er tilstrækkelig an- ledning til generelt at forhøje strafniveauet. Den nævnte straffor- højelse i sager efter straffelovens § 244 tilsigter derfor ikke at slå igennem i sager om såkaldt restaurationsvold. Som redogjorts för i det föregående ska det förhållandet att gärn- ingsmannen tidigare är straffad på ett sätt som har betydelse i sammanhanget i allmänhet beaktas som en försvårande omständig- het vid straffmätningen. Återfall i brott kan därutöver enligt § 84 straffeloven leda till att en strängare straffskala tillämpas. I § 247 föreskrivs att maximistraffen för misshandel, grov misshandel och könsstympning kan höjas med upp till hälften om gärningsmannen har dömts för uppsåtlig misshandel eller annan brottslighet som har varit förenad med uppsåtligt våld. Inför de lagändringar som trädde i kraft genomfördes en omfattande statistisk undersökning av straffmätningen i –2000. Undersökningen visade att straffskalornas övre del i allmänhet inte utnyttjas i praxis. Nedanstående tabell visar hur straffmätningen såg ut för de brott som torde vara av störst intresse för denna utrednings vidkommande.TPF22FPT 22TP PT Betænkning nr. 1424/2002 s. 117 ff. och 166. Straffmätning i några andra europeiska länder SOU 2008:85 (§ 244) (§ 245) (§ 246) Enligt den norska straffeloven (Lov nr 10) är de all- männa påföljderna fängelse, forvaring, hefte, samhällstjänst, böter och förlust av rättigheter. 23TP PT Avser straffskalorna års lagändringar. Straffmätning i några andra europeiska länder Fängelse kan utdömas till . Under vissa för- hållanden kan fängelsestraff upp till dömas ut. Detta anges i så fall i direkt anslutning till respektive brottsbeskrivning. Fängelse på livstid förekommer inte i . Forvaring är ett tidsobestämt straff för brottslingar som bedöms vara särskilt farliga. Påföljden kan användas vid allvarlig vålds- brottslighet, sexualbrott, olaga frihetsberövande, mordbrand eller andra allvarliga brott som kränker andras liv, hälsa eller frihet eller utsätter dessa värden för fara, om det finns en överhängande risk för återfall i sådan brottslighet. Forvaring kan även utdömas vid mindre allvarliga brott av den karaktär som beskrivits ovan, om gärningsmannen har begått ett allvarligt brott mot liv, hälsa eller frihet och om risken för ytterligare återfall i sådan brottslighet kan antas vara särskilt överhängande. Vid utdömande av forvarings- straff ska rätten fastställa en tidsram under vilken straffet ska verkställas. Tidsramen bör inte överstiga och får inte överstiga . Det bör också fastställas en nedre gräns som inte får över- stiga . På talan av åklagare kan den beslutade maximitiden för- längas med upp till i taget, vilket innebär att forvarings- straffet kan betraktas som ett tidsobestämt straff. Hefte kan utdömas till , varvid två dagars hefte motsvarar i fängelse. Påföljden synes inte komma till användning . Ett bötes- eller fängelsestraff kan ersättas av villkorlig dom (betinget dom). Påföljden kan utformas på två olika sätt. Det första alternativet innebär att domstolen fastställer ett bötes- eller fäng- elsestraff, men föreskriver att verkställighet av straffet ska anstå under en prövotid (s.k. fullbyrdingsutsettelse). Domstolen kan också föreskriva att verkställigheten av delar av straffet ska anstå. Enligt det andra alternativet avgör domstolen att den tilltalade är skyldig till den åtalade gärningen, men föreskriver att straffet ska fastställas först om gärningsmannen begår brott eller överträder vissa uppsatta villkor under en prövotid (s.k. straffutmålings- utsettelse). I praxis används huvudsakligen fullbyrdingsutsettelse.TPF24FPT Om den dömde återfaller i brott eller annars bryter mot de villkor som har föreskrivits i domen kan allmän domstol på talan av åklagaren besluta att straffet ska avtjänas. 24TP PT Ot.prp. nr 90 (2003–2004) s. 263. Straffmätning i några andra europeiska länder I straffegjennomføringsloven (nr 21) finns bestämmelser om villkorlig frigivning. Den norska motsvarigheten till Kriminal- vården, kriminalomsorgen, kan besluta om villkorlig frigivning när den dömde har avtjänat två tredjedelar av straffet, dock minst . Om särskilda omständigheter talar för det får villkorlig frigivning ske när den dömde har avtjänat halva straffet, dock minst Villkorlig frigivning får inte ske om det vid en sammanvägning av omständigheterna framstår som olämpligt. Vid bedömningen härav ska kriminalomsorgen särskilt beakta den dömdes beteende under verkställigheten och risken för återfall i brott. Efter villkorlig frigivning löper prövotid fram till dess att det ådömda fängelsestraffet skulle ha varit helt verkställt. Om den dömde återfaller kan allmän domstol besluta att han eller hon ska avtjäna hela eller delar av det återstående straffet. Den norska straffeloven innehåller inte någon allmän bestämmelse om hur straff ska mätas ut inom tillämplig straffskala, utan rikt- linjer har framför allt utarbetats inom rättspraxis. I §§ 56–62 straffe- loven finns dock bestämmelser som berättigar domstolen att under- skrida straffskalan eller döma till en mildare påföljd än vad som är föreskrivet för brottet samt bestämmelser om förhöjt maximistraff. Enligt § 56 kan rätten sätta ned straffet under den straffskala som gäller för brottet eller välja en mildare påföljd än vad som är föreskrivet om 1.gärningen har begåtts för att skydda person eller egendom, men ändå inte är sådan att den är fri från ansvar enligt bestämmel- serna om nöd eller nödvärn. 2.gärningen har begåtts i upprördhet (i berettiget harme), under tvång eller vid överhängande fara, 3.gärningsmannen vid utförande av brottet led av en allvarlig psykisk störning med en avsevärd bristande förmåga att göra en realis- tisk bedömning av sin relation till omvärlden men trots det inte var psykotisk, hade en lättare psykisk utvecklingsstörning eller handlade under starkt begränsat medvetande av annan anledning än självförvållat rus, Straffmätning i några andra europeiska länder 4.gärningsmannen handlade under begränsat medvetande till följd av självförvållat rus, och särskilt förmildrande omständigheter talar för att straffet sätts ned. Enligt § 57 kan straffet sättas under straffskalans minimum och en mildare påföljd än vad som är föreskrivet väljas, om gärningsmannen för gärningen befann sig i sådan rättsvillfarelse som inte befriar honom från ansvar. Av § 58 följer att straffet kan sättas ned och att en mildare på- följd än vad som har föreskrivits för brottet kan väljas om gärnings- mannen varit i beroende ställning till någon annan som deltog då brottet utfördes eller om gärningsmannen medverkade endast i mindre mån. Samma sak gäller enligt § 59 om gärningsmannen före det att han visste om att han var misstänkt för brott så långt möjligt i allt väsentligt har förebyggt eller åtgärdat de skadliga följderna av gärningen. I § 59 föreskrivs också att rätten vid straff- mätningen ska beakta om gärningsmannen har erkänt gärningen. I rättspraxis har det förhållandet att gärningsmannen har erkänt gärningen framför allt fått betydelse om erkännandet har haft be- tydelse för brottets uppklarande eller om det har haft process- ekonomisk betydelse.TPF25FPT Enligt § 60 a fördubblas maximistraffet i straffskalan om gärn- ingen har utövats som ett led i en verksamhet som bedrivits av en organiserad kriminell grupp. Maximistraffet får dock inte över- stigas med . I § 61 regleras betydelsen av att gärningsmannen har återfallit i brott. Enligt huvudregeln leder återfall i brottslighet av samma art till att det maximistraff som är föreskrivet för brottet fördubblas. Undantag görs dock om gärningsmannen var vid tid- punkten för det brott som han eller hon först dömdes för. Om gärningsmannen döms för flera brott får enligt § 62 det gemensamma straffet uppgå till högst det dubbla maximi- straffet för något av de begångna brotten. 25TP PT Se Høyesteretts dom HR-2007-00752-A meddelad och Borgarting lag- mannsretts dom LB-2006-135397 meddelad . Straffmätning i några andra europeiska länder Särskilt om straffskalorna för vissa brott Utöver bestämmelserna om straffnedsättning och förhöjt straff- maximum i §§ 56–61 innehåller många av de enskilda straffbuden varierande straffskalor beroende på vilka omständigheter som före- legat vid gärningen. Här redogörs för straffskalorna för uppsåtligt dödande, misshandel och rån. För det allvarligaste brottet mot liv eller hälsa, drab, döms till fängelse . Om gärningsmannen har handlat överlagt eller begått dråpet för att underlätta, dölja eller undandra sig straff för annan brottslighet förhöjs straffmaximum från till . Samma sak gäller om det är fråga om återfall i brott eller om det annars föreligger särskilt försvårande omständigheter. Den som utövar våld mot annans person eller på annat sätt skadar denne döms enligt § 228 i straffeloven för legemsfornærmelse (motsvarande misshandel) till böter eller fängelse i högst sex måna- der. Om gärningen har orsakat fysisk eller psykisk skada eller avse- värd smärta höjs straffmaximum till fängelse och om måls- äganden har avlidit eller tillfogats allvarliga skador till följd av gärn- ingen till fängelse . Enligt § 229 döms den som skadar någons kropp eller hälsa eller försätter denne i vanmakt, medvetslöshet eller liknande tillstånd för legemsbeskadigelse till fängelse i högst . Maximistraffet förhöjs emellertid till om målsäganden tillfogas sjukdom eller blir arbetsoförmögen i över eller om denne åsamkas be- stående skada, lyte eller men. Om misshandeln lett till döden eller allvarlig skada på kropp eller hälsa höjs maximistraffet ytterligare, till . Om brottet har utförts på ett sätt som vållat särskild smärta, med hjälp av gift eller preparat som är i hög grad farliga för hälsan, med hjälp av kniv eller annat särskilt farligt vapen eller under andra särskilt försvårande omständigheter ska straffet enligt § 232 alltid bestämmas till fängelse. Den som tillfogar annan allvarlig skada på kropp eller hälsa döms enligt § 231 för grov legemsbeskadigelse till fängelse . Om gärningsmannen har handlat överlagt och målsäganden har av- lidit till följd av brottet höjs maximistraffet från till . Samma sak gäller enligt § 232 om brottet har utförts på ett sätt som vållat särskild smärta, med hjälp av gift eller preparat som är i hög grad farliga för hälsan, med hjälp av kniv eller annat särskilt farligt vapen eller under andra särskilt försvårande omständigheter. Straffmätning i några andra europeiska länder För rån döms enligt § 268 straffeloven till fängelse i högst . Om brottet är grovt döms enligt § 268 för grovt rån till fängelse i högst . Vid bedömande av om brottet är grovt ska särskilt beaktas om våldet har varit grovt, om gärningsmannen har hotat med skjutvapen eller annat särskilt farligt tillhygge, om rånet har varit noggrant planerat, om offret har varit försvarslöst eller om rånet har avsett ett betydande värde. Om ett grovt rån har lett till döden eller till allvarlig skada på kropp eller hälsa kan fängelse dömas ut. Inom det norska utarbetas en ny strafflag. tillsattes Straffelovkommisjonen, som fick i uppdrag att lägga fram förslag till en ny lag. Kommissionen, som avslutade sitt arbete 2002, har lämnat ett antal betänkanden som ska ligga till grund för den nya lagen. I delutredning V, Ny straffe- lov – alminnelige bestämmelser (NOU 1992 nr 23) behandlas strafflagens allmänna del. Delbetänkandet följdes av en proposition om strafflagens allmänna del.TPF26FPT Propositionen antogs av under våren 2005TPF27FPT, men lagstiftningen har ännu inte trätt i kraft. Strafflagens särskilda del har ännu inte färdigbehand- lats av departementet. I propositionen om strafflagens allmänna del anförs följande an- gående fastställande av straffskalor och om straffskalornas ändamål och syfte.TPF28FPT Følgende tre hänsyn bør etter både kommisjonens og departementets mening tillegges vekt når de alminnelige og siderammer skal fastsettes: -lovovertredelsens straffverdighet: Straffverdigheten bør både vur- deres objektivt i forhold till hvor beskyttelseverdige de interesser er som er krenket gjennom handlingen, og subjektivt i forhold till den bebreidelse som kan rettes mot gjerningspersonen; saerlig den utviste skyld står sentralt. -Forholdsmessigheten mellom de forskjellige lovovertredelser: Krenk- elser av interesser som er sterkt beskyttelseverdige (liv og frihet), må ha en høyere strafferamme enn tilsvarende krenkelser av interesser som ikke er like beskyttelseverdie (formueskrenkelser). 26TP PT Ot.prp. 90 (2003/2004). 27TP PT Lov nr 28. Lov om straff (straffeloven). 28TP PT Ot.prp. 90 (2003/2004) s. 126. Straffmätning i några andra europeiska länder -Strafferammene må oppfattes som realistiske av omgivelsene: Straffe- rammene bør fastsettes slikat de både virker avskrekkende på mulige gjerningspersoner, blir oppfattet som tillstrekkelige av de fornaermede, og kan tjene som veiledning for påtalemyndigheten og domstolene ved ilegging av reaksjon. Sagt på en annen måte innebaerer disse krav først at strafframmene overfor omgivelsene må anskueliggjøre hvor beskyttelseverdig den be- skyttede interesse er, og dermed hvor straffverdig det er å angripe den. Kombinert med siderammer vil strafferammen også i betydelig grad gi inntrykk av hvor meget den aktuelle overtredelsen i det konkrete till- felle er å bebreide. Dernest må siktemålet vaere at rammene overfor potensielle over- tredere virker avskrekkende, og derved bidrar til å styre deres atferd. Overfor domstolene skal strafferammene i det konkrete tilfellet både vaere en ytterramme og en veiledning om hvor straffen bør ligge. Hvilken veiledning som gis, avhenger av rammens ytterpunkt. I propositionen tar departementet avstånd från användandet av allt- för vida straffskalor. Departementet anför bl.a. att vida straffskalor, och då framför allt alltför höga maximistraff, innebär en risk för att allmänheten förväntar sig straff som är väsentligt strängare än de straff som faktiskt döms ut. Dessutom anses de vida straffskalorna vara svårförenliga med kravet på förutsebarhet inom straffrätten.TPF29FPT Strafflagens allmänna del innehåller något ändrade regler när det gäller flerfaldig brottslighet och återfall i brott. På samma sätt som får det högsta föreskrivna maximistraffet fördubblas. Straffet får dock inte höjas med över det högsta tillämpliga maximistraffet och aldrig till mer än totalt (för personer inte till ). Vid flerfaldig brottslighet får det totala straffet inte överstiga summan av maximistraffen för samtliga brott. Vid återfall får den förhöjda straffskalan tillämpas om det nya brottet har begåtts från det att det tidigare brottet till fullo har verkställts om det för det nya brottet är föreskrivet fängelsestraff . Om det nya brottet har ett maximistraff eller mindre får endast återfall från verkställig- het av det tidigare brottet beaktas. I förarbetena uttalar Justitie- departementet följande såvitt avser behovet av en skärpande sido- straffskala för återfallsbrottslighet.TPF30FPT 29TP PT A. prop. 30TP PT A. prop. Straffmätning i några andra europeiska länder de som konsekvent viser at de ikke evner å respektere samfunnets grunnleggende normer, bør møtes med klart skarpere reaksjoner enn de som leilighetsvis foretar straffbare handlinger. En sideramme for gjentakelse kan også her vaere et egnet middel til å holde de ordinære på et realistiskt nivå. I propositionen övervägs även huruvida generella straffmätnings- bestämmelser borde införas i straffeloven. Straffelovskommisjonen ansåg inte att det finns behov av bestämmelser motsvarande 29 kap. BrB eller §§ 80–82 i den danska straffeloven, huvudsakligen på grund av att man bedömde Høyesteretts relativt omfattande straff- mätningspraxis som tillräcklig. fann dock att det finns skäl att införa generella bestämmelser som reglerar om- ständigheter som påverkar straffmätningen i skärpande eller mildrande riktning. presenterade departementet en propositionTPF31FPT som behandlar delar av straffrättens särskilda delTPF32FPT, men som också innehåller förslag till generella bestämmelser om straffmätning. Enligt propositionen ska den nya strafflagen inte innehålla någon bestämmelse som reglerar de allmänna straffmätningsprinciperna, motsvarande 29 kap. 1 § BrB eller § 80 i danska straffeloven, men väl bestämmelser som, utan att vara uttömmande, reglerar vilka för- svårande respektive förmildrande omständigheter som ska beaktas särskilt vid straffmätningen. Som försvårande omständigheter ska särskilt beaktas att: a)brottet har begåtts med medel eller metoder som är särskilt farliga eller har särskilt stor skadepotential, b)brottet har satt människors liv eller hälsa i fara eller vållat välfärds- skada, c)gärningsmannen har åsyftat ett väsentligt allvarligare resultat eller att ett sådant resultat lätt hade kunnat bli följden av gärningen, d)brottet har begåtts på ett särskilt hänsynslöst sätt, e)brottet är ett led i en planerad eller organiserad verksamhet, f)brottet är begånget av flera i gemenskap, g)gärningsmannen har utnyttjat eller förlett unga personer, per- soner i en mycket vanskligt livssituation, som är psykiskt utveck- lingshämmade eller som står i ett beroendeförhållande till gärnings- mannen, 31TP PT Ot.prp. 8 (2007/2008). 32TP PT Bestämmelserna om straff för folkmord, krigsförbrytelser, skydd för rikets självständig- het, terroristbrott, brott mot offentlig myndighet samt brott mot ordning och säkerhet. Straffmätning i några andra europeiska länder h)brottet har drabbat personer som är värnlösa eller särskilt utsatta för brott, i)brottet har sin bakgrund i andra personers religion eller livssyn, hudfärg, nationella eller etniska ursprung, homosexuella lägg- ning, funktionsförmåga eller andra förhållanden som angriper grupper med ett särskilt skyddsbehov, j)brottet är begånget i offentlig tjänst eller har inneburit brott mot särskild tillit, k)gärningsmannen har fått en straffrättslig reaktion för liknande handlingar eller andra handlingar som är av betydelse för saken. I det remissbehandlande utkast till förslag till generella regler om förmildrande och försvårande omständigheter som föregick pro- positionenTPF33FPT anförde departementet att punkten a) exempelvis kan tillämpas för ett rån som har genomförts med hjälp av ett avsågat, laddat och osäkrat hagelgevär. Under punkten b) nämns som exempel stöld av mediciner eller skadegörelse på en hiss i ett äldreboende som får till följd att de bo- ende inte kan komma ut. Begreppet välfärdsskada (velferdstap) avser enligt proposition en reduktion i livskvaliteten av annan karaktär än den som rör liv eller hälsa, som t.ex. rädsla för att röra sig i ett visst område eller att handla på ett särskilt sätt. Punkten d) avser situationer där gärningsmannen vållar kränkning eller skada som kunde ha undvikits. Som exempel nämns personrån i målsägandens bostad, där gärningsmannen har behandlat måls- äganden med en brutalitet som inte var nödvändig för att uppnå syftet med brottet. I propositionen anges att gränsen mellan punkt- erna a) och d) är flytande. För att ett brott ska anses ha utgjort ett led i en planerad eller organiserad verksamhet (punkten e)) krävs inte att organisationen har varit av någon särskild karaktär, utan det anses tillräckligt att två personer begår butiksstölder tillsammans genom att den ena distraherar personalen och den andra tillgriper varor. Punkten f) tillkom efter remissbehandlingen av det ursprungliga utkastet till lagförslag. I propositionen anförs att brott som har begåtts i gemenskap bör förskylla högre straff samt att sådana brott inte nödvändigtvis är sådana att de omfattas av punkten e). Bestäm- melsen omfattar bl.a. s.k. gängbrottslighet och i propositionen anges 33TP PT Høringsnotat – ny straffelov: regler om straffeutmåling, Generelle regler om formildrende og skjerpende omstendigheter samt Ot.prp. 8 (2007/2008) s. 45 och s. 269 ff. Straffmätning i några andra europeiska länder särskilt våld som utövas av flera personer i grupp, där de som varit i mer ledande ställning har utnyttjat det förhållandet att man har varit flera. Rekvisitet värnlös i punkten h) syftar dels på personer som på grund av ålder (hög eller låg, som t.ex. ett litet barn), psykisk eller fysisk sjukdom eller funktionshinder mer varaktigt har svårt att värja sig, dels på personer som tillfälligt är ur stånd att försvara sig mot brottsliga angrepp, som t.ex. vid väskryckning från en person som har brutit benet. Rekvisitet särskilt utsatt för brott under samma punkt tar särskilt sikte på personer som i arbetslivet är utsatta för brott. Som exempel nämns bl. a. fängelsepersonal, taxi- chaufförer och väktare. Punkten k) föreskriver straffskärpning för återfall. Som redogjorts för ovan tillämpas en förhöjd straffskala vid återfall. Enligt departe- mentet bör emellertid återfall i likartad brottslighet föranleda straffskärpning även inom ramen för tillämplig straffskala, och även i situationer där den förhöjda straffskalan inte är tillämplig, som t.ex. om gärningsmannen är . Undantag bör dock göras om det har förflutit mycket mellan brotten och om brotten har varit mindre allvarliga. Enligt propositionen ska som förmildrande omständigheter sär- skilt beaktas att: a)det föreligger en sådan situation eller ett sådant tillstånd som ger möjlighet att gå under minimistraffet för brottet eller döma till en lindrigare påföljd än vad som är föreskrivet (dvs. att gärn- ingsmannen döms för försök, att gärningsmannen stått i beroende- ställning till en medgärningsman eller endast har medverkat i begränsad utsträckning, att gärningsmannen har överskridit gränsen för nöd, nödvärn eller självtäkt, att gärningsmannen har handlat i upprört tillstånd, under tvång eller under överhäng- ande fara, att gärningsmannen för brottet var eller att gärningsmannen har handlat i oaktsam rätts- villfarelse vid överträdelse av bestämmelser som kräver uppsåt), b)gärningsmannen har förebyggt, återställt eller begränsat den skada som vållats genom brottet, eller försökt att göra det, c)brottet i betydande grad har varit föranlett av målsägandens eget beteende, d)gärningsmannen för brottet haft en reducerad förmåga att realistiskt värdera sitt förhållande till omvärlden på grund av psykisk sjukdom, psykisk utvecklingsstörning, nedsatt Straffmätning i några andra europeiska länder medvetande som inte orsakats av självförvållat rus eller stark sinnesrörelse,