sou · GVB389 · 2008-01-01 00:00:00 — Det svenska etappmålet tillsammans med det norska bestånds- målet innebär en järvpopulation på 129 årliga föryngringar, eller ca Vad innebär gynnsam bevarandestatus? 460 könsmogna individer , vilket leder till att klassifice- ringen blir Sårbar. Vid bedömningen av förvaltningsmålen uppstår det alltså en skillnad på hotkategorin om man använder IUCN:s bedömningsgrunder eller LCIE:s rekommendation (tabell 11.10). Utredningen anser att LCIE:s rekommendation är rimligare ur biologisk synpunkt, eftersom nedgraderingen av hotkategorin enligt IUCN enbart bygger på om immigration förekommer eller ej, inte hur omfattande den är, medan klassningen enligt LCIE bygger på populationens storlek. LCIE – Kriterium E Det finns en publicerad sårbarhetsanalys för järv i världen och den bygger på demografiska data från det svenska järvprojektet (Sæther et al. 2003; Sæther et al. Enligt denna sårbarhetsanalys krävs det minst 22 honor i reproduktiv ålder ( ) för att utdöende- risken ska vara . Analysen byggde delvis på optimistiska antaganden, t.ex. att reproduktionstakten och den tidiga ungöverlevnaden är högre än vad som observerats. Sannolikt är detta en överskattning av populationstillväxten vilket innebär att man underskattat risken för utdöende. använde man dock en hög nivå på miljövariation (pessimistiskt antagande). Om denna i verkligen är lägre överskattas istället ut- döenderisken. LCIE rekommenderar att sårbarhetsanalyserna ska göras för populationer som man identifierar oberoende av nationsgränser. Dagens järvpopulation i och tillsammans är betyd- ligt större (ca 220 honor) än minsta livskraftiga population enligt sårbarhetsanalysen (22 honor; Sæther et al. Även det svenska etappmålet tillsammans med det norska beståndsmålet (ca 230 honor) är betydligt högre än den minsta livskraftiga populatio- nen enligt sårbarhetsanalysen. Vad innebär gynnsam bevarandestatus? Skandinaviska järvar har betydligt lägre genetisk variation än järvar i och . Den låga variationen är sannolikt ett resultat av perioder med liten populationsstorlek och ett begränsat utbyte med den större östliga populationen. Huruvida den begränsade variationen har någon negativ effekt på stammen har inte studerats, men med utgångspunkt i befintliga demografiska data finns inget som tyder på det. I nordligaste och finns geografisk kontakt med järvar i norra och sannolikt sker här ett utbyte av individer. DNA-analyser har genomförts för hundratals järvar i norra , men trots det har fram ingen järv med avvikande genetisk profil påträffats. Samtliga individer har haft ett sannolikt skandinaviskt ursprung. Eftersom det troligtvis sker ett utbyte i norra antyder analyserna att järvar i norra har en liknande genetisk sammansättning som järvarna i . Gränslinjen mellan den skandinaviska och den egentliga östliga populationen finns därför troligen närmare den större ryska populationen. Analyser av ett antal järvar från sydöstra har visat att dessa har en avvikande genetisk profil jämfört med skandinaviska järvar. En viktig slutsats är att utbytet med den större östliga popu- lationen med högre genetisk variation är starkt begränsad eller till och med obefintlig. Ett sammanhängande utbredningsområde för järv från norra och ner genom och västra är sannolikt nödvändigt för att möjliggöra genflöde från den större östliga populationen till . Utredningens slutsats är att både dagens svenska järvpopulation och förvaltningsmålen för den skandinaviska järvpopulationen är på gränsen till att uppfylla kraven för gynnsam bevarandestatus (tabell 11.10). Järvpopulationen uppfyller inte kravet enligt kriterium D, men järvpopulationen är betydligt större än minsta livskraftiga population baserat på en sårbarhetsanalys. Även om sårbarhetsanalysen underskattat utdöenderisken (på grund av en överskattning av populationstillväxten vid låga tät- heter) är dagens populationsnivå så mycket över den angivna (ca 10 Vad innebär gynnsam bevarandestatus? gånger större än minsta livskraftiga population enligt sårbarhets- analysen; Sæther et al. 2003; Sæther et al. 2005) att utredningen anser att populationen från denna utgångspunkt är livskraftig. Det finns dock behov av en ny sårbarhetsanalys med nya demo- grafiska data från det pågående järvprojektet. Ett krav är att inven- teringsverksamheten fortsätter och att kvaliteten i inventeringarna bibehålls. Utredningens förslag: Den svenska lodjursstammen har gynnsam bevarandestatus. De svenska och norska förvaltningsmålen som är något högre än dagens population uppfyller därmed också kraven för gynnsam bevarandestatus. Lodjurspopulationen i ökade relativt kraftigt . Därefter har det skett en viss minskning, men har lodjurspopulationen åter ökat. Den senaste populationsuppskattningen var 245 familjegrupper av lodjur 2007 (tabell 11.7). Detta motsvarar en population på mellan 1 300 och 1 500 individer. Vid inventeringarna består en lodjurspopulation av ungefär 25–årsungar, 15–tvååringar och 50–tre- åringar och äldre (et al. 245 familjegrupper motsva- rar alltså ungefär 340–440 årsungar och de resterande 900–1 100 individerna är eller äldre och därmed potentiellt köns- mogna. I har lodjurspopulationen minskat för att sedan öka . Den senaste uppskatt- ningen var 74 familjegrupper , vilket motsvarar 440 individer eller 250–300 individer eller äldre. SOU 2007:89 Vad innebär gynnsam bevarandestatus? Tabell 11.7 Populationsstatus Nuläge (2007) och Förvaltningsmål för lodjur i (miniminivå) och (beståndsmål) 900–1 100 1 100–1 300 1 350–1 500 1 150–1450 1 300–1 600 1 800–2 000 IUCN – Kriterium D Den svenska lodjurspopulationen ska klassas som Missgynnad enligt IUCN. Antalet könsmogna individer i ligger på gränsen för vad som krävs enligt IUCN:s kriterium D (minst 1 000 könsmogna), men lodjurspopulationen i och hänger samman och det förekommer ett stort utbyte mellan populatio- nerna. Enligt IUCN:s bedömning ska man nedgradera hotkatego- rin ett steg då det förekommer immigration från ett grannland (figur 11.1). Viss immigration förekommer dessutom från . Den av fastställda miniminivån för lodjur i , som är något högre än dagens population, uppfyller därmed också IUCN:s krav för Missgynnad enligt Kriterium D. LCIE – Kriterium D Detta alternativ innebär att man använder LCIE:s förslag att först definiera en population oberoende av nationsgränser och sedan använda IUCN:s kriterier. Då ska man alltså slå ihop svenska och norska lodjurspopulationerna. Vid inventeringarna 2007 fanns ca 320 lodjursfamiljegrupper, vilket motsvarar 1 800–2 000 individer eller 1 150–1 450 individer eller äldre. Vad innebär gynnsam bevarandestatus? IUCN:s kriterium D1 för Missgynnad (minst 1000 könsmogna) är alltså uppfyllt. Förvaltningsmålen för lodjur i och , som är något högre än dagens population, uppfyller därmed också kraven för Missgynnad. LCIE – Kriterium E LCIE rekommenderar att sårbarhetsanalyser ska göras för popula- tioner som man identifierar oberoende av nationsgränser. och (1999) har gjort en sårbarhetsanalys som baseras på data från de svenska och norska lodjursprojekten. Denna analys, som inte beaktade genetiska aspekter, visade att utdöenderisken var för en lodjurspopulation på 500 individer. Den svensk-norska lodjurspopulationen på mellan 1 800–2 000 individer är alltså betydligt större än vad som skulle kunna be- skrivas som minsta livskraftiga population. Även om den skandinaviska lodjurspopulationen är genetisk skild från den finsk/ryska populationen, så förekommer ett utbyte (Rueness et al. 2003, Flagstad m.fl. 2007). Dessutom expanderar lodjuren i både svenska och finska och populationerna närmar sig varandra. I studien om genetisk variation i (Rueness et al. 2003) fann man tre individer i det skandinaviska materialet som uppenbarligen var immigranter från den finsk-ryska populationen. har konstateras i de svenska DNA-analyserna att minst sex individer med finsk/ryskt ursprung immigrerat till (Flagstad). Med tanke på att datamängden i den första studien bestod av 303 individer (Rueness et al. 2003), och att en generation av lodjur i dagens svenska population på ca 1 400 individer förmod- ligen utgör ca. 300 individer, konstaterar utredningen att det vedertagna kravet på minst 1–2 immigranter per generation för att bevara den befintliga genetiska variationen (1987) är uppfyllt. Kravet på immigranter från en närliggande population behövs egentligen inte om kravet på 1 000 könsmogna individer är uppfyllt för att en art ska bedömas som livskraftig enligt IUCN:s kriterium Vad innebär gynnsam bevarandestatus? Den svenska lodjurspopulationen uppfyller alltså både IUCN:s krav på antal könsmogna individer för att klassas som Missgynnad och det allmänt vedertagna kravet på genetiskt utbyte för att bevara den genetiska variationen. Utredningens slutsats är att dagens lodjurspopulation i uppfyller kraven för gynnsam bevarandestatus (tabell 11.10). För- valtningsmålen för lodjur i och , som är något högre än dagens population, uppfyller därmed också kraven för gynnsam bevarandestatus. Utredningen anser också att lodjurspopulationen uppfyller IUCN:s kriterier för att klassas som Livskraftig, då den skandina- viska populationen är ungefär 4 gånger större än vad som klassas som livskraftig i en konservativ sårbarhetsanalys och att det finns immigration från den finsk/ryska populationen till den svensk/ norska populationen. Ett krav är dock att inventeringsverksam- heten fortsätter och att kvaliteten i inventeringarna bibehålls. Utredningens förslag: Den svenska vargstammen har inte gynn- sam bevarandestatus. Om kravet på invandring, och de svenska och norska förvaltningsmålen uppfylls, är vargen nära gränsen för gynnsam bevarandestatus. Dagens skandinaviska vargpopulation etablerades 1983 då en varg- kull föddes i norra . och fanns det bara en vargflock. Sedan ytterligare en varg- flock bildades har utvecklingen gått snabbare. Den årliga tillväxten har varit för perioden –2001 och för perioden –2006. /registrerade man 16 varg- föryngringar i , varav 15 var i och på gränsen mellan och , samt en var helt i . Detta mot- svarade ungefär 135–170 individer eller 65–75 köns- mogna individer i , varav ungefär 56–64 i (tabell 11.8). Vad innebär gynnsam bevarandestatus? Beräkningen av antalet könsmogna individer bygger på att det i /2007 fanns 16 föryngringar och ytterligare 11–12 revirmarkerande par. Till detta kommer 10–15 ensamma stationära individer, varav åtminstone hälften bör vara könsmogna. Sedan finns det troligen ytterligare några enstaka könsmogna individer som stannat kvar i vargflockar. /2006 fanns av den Skandinaviska vargpopula- tionen i och resten i . Den svenska andelen har sannolikt inte minskat . Det svenska etappmålet är 20 årliga föryngringar i , inklusive de som finns på gränsen mellan och . Det norska beståndsmålet är 3 årliga föryngringar inom den norska vargzonen och vargreviren ska helt ligga i . Detta motsvarar ungefär 90–105 könsmogna individer i , varav ungefär 80–90 könsmogna individer i . Tabell 11.8 Populationsstatus Nuläge (2006/07) och Förvaltningsmål för varg i (etappmål) och (beståndsmål) 16 föryngringar ca 155 individer IUCN – Kriterium D Enligt IUCN:s bedömningsgrunder ska dagens svenska vargpopu- lation klassas som Sårbar då det finns fler än 50 men färre än 250 könsmogna individer i och att det finns immigration från . Det kan diskuteras hur mycket immigrationen från påverkar livskraften i populationen. IUCN ger ingen kvantitativ beskrivning av hur stor immigra- tionen ska vara för att den ska öka livskraften i en population, men i en så pass liten population som den är för varg ökar livskraften väsentligt med varje ny föryngring. Utan immigration blir klassifi- Vad innebär gynnsam bevarandestatus? ceringen Starkt hotad (EN) då det finns fler än 50 men färre än 250 könsmogna individer i . Enligt IUCN:s klassificering innebär förvaltningsmålet att varg ska klassas som Sårbar, då det finns immigration från . Utan immigration blir klassningen Starkt hotad. LCIE – Kriterium D Enligt LCIE:s rekommendation, att definiera en population obero- ende av nationsgränser, blir klassningen Starkt hotad, då den skan- dinaviska vargpopulationen har fler än 50 men färre än 250 köns- mogna individer. Enligt LCIE:s rekommendation innebär förvalt- ningsmålen att varg ska klassas som Starkt hotad. Här uppstår det alltså en skillnad på hotkategorin om man använder IUCN:s bedömningsgrunder eller LCIE:s rekommenda- tion. Utredningen anser att LCIE:s rekommendation är rimligare ur biologisk synpunkt, eftersom det handlar om en gemensam vargpopulation, där individer fritt rör sig över gränsen mellan och . LCIE – Kriterium E Det finns flera publicerade sårbarhetsanalyser för varg. (2000) simulerade risken för utdöende för en vargpopulation i , under 7 olika scenarier (olika tillväxttakt och olika inavelseffekter). Utdöenderisken var för alla scenarier då populationen var större än 200 individer. När man bortser från inavelsproblem (t.ex. om man har en eller två invandrade vargar per ) var alla scenarier livskraftiga om populationen var större än 100 individer. Om den årliga till- växttakten var högre än och om man bortser från inavels- problem var alla scenarier livskraftiga om populationen var större än 50 individer. Fritts & Carbyn (1995) uppskattade att det behövs minst 100 vargar för ett långsiktigt bevarande av vargstammen och Vucetich et al. (1997) beräknade, med utgångspunkt från situatio- nen på Isle Royale, att 50 vargar är för lite för ett långsiktigt be- varande. Vad innebär gynnsam bevarandestatus? Chapron et al. (2003) fann att en vargpopulation på mer än 10 flockar (ca 100 individer) var livskraftig. (2003) simulerade effekterna av en katastrof (t.ex. skabb, rabies eller parvovirus) som kraftigt sänker både överlevnad och reproduktion. Då katastrofen inträffade reducerades populationen med och kata- strofen inträffade under en period. Beroende på den ursprungliga överlevnaden och reproduktionen måste popula- tionen uppgå till 400 individer (årlig tillväxt) eller 1 300 individer (årlig tillväxt) för att kunna klassas som livskraftig om den utsätts för en kraftig katastrof. Den skandinaviska vargpopulationen är starkt inavlad. Den genom- snittliga inavelskoefficienten hos de valpar som föddes var 0,29, vilket innebär att de i genomsnitt var mer besläktade med var- andra än individer efter helsyskonparning. Man har också funnit minskade vargkullar vid högre inavel (Liberg et al. För att häva inavelsdepressionen måste det tillkomma nya indi- vider till den skandinaviska vargpopulationen. Även om vargpopu- lationen blir så stor att den t.ex. kunde klassas som livskraftig enligt IUCN:s bedömningsgrunder (minst 1 000 könsmogna indi- vider), så skulle den ändå vara genetiskt utarmad om det inte sker ny invandring (Liberg 2006). För en långsiktig överlevnad av den skandinaviska vargpopula- tionen behövs troligen en eller två invandrande vargar per 5-års- period (en generation) som deltar i reproduktionen. För vargpopulationen, som är relativt liten i jämförelse med populationerna för de andra stora rovdjuren, är det nödvändigt att uppskatta den effektiva populationens andel av den totala popula- tionen. (1996) och (2006) beräk- nade med hjälp av simuleringar hur stor andel den effektiva popu- lationen av den totala populationen kan tänkas vara för varg. Resultatet låg på mellan 0,25 och 0,35, dvs. om man ska ha en effektiv population på 50 måste man ha en total population på mellan 140 och 200 individer. Analyser av den skandinaviska vargpopulationen, baserad på släktskap och förändringar i allelfrekvenser mellan årsklasser, visar Vad innebär gynnsam bevarandestatus? på samma relation mellan effektiv population och total population, 0,30–0,33 (Bensch et al. har man registrerat 15 invandrare från i /, varav tre gett upphov till vargpopulatio- nen. har man registrerat 10 invandrare från i norra delarna av och , men till och med har ingen kommit in i reproduktionen. Utredningens slutsats är att det viktigaste för vargpopulationens långsiktiga överlevnad i är en viss immigration av varg som kan medverka i reproduktionen, öka den genetiska variationen och begränsa inaveln samt häva tendensen till inavelsdepression. Det har en större betydelse än populationens storlek. Varken dagens populationsstorlek eller förvaltningsmålen för och tillsammans når upp till nivån för gynnsam bevarandestatus om man använder Kriterium D (mycket små popu- lationer). Om man istället använder sårbarhetsanalyser (Kriterium E), en möjlighet enligt , så ligger dagens popu- lationsstorlek (ca 155 individer) ungefär på vad som uppfyller kraven på en utdöenderisk som är <10 % , men ej . Dagens population uppfyller inte kraven för gynnsam bevaran- destatus, eftersom LCIE rekommenderar att populationen ska vara betydligt större än vad som kan beskrivas som minsta livskraftiga population. Dessutom finns det stora problem med inavel i dagens vargpopulation. Om kravet på invandring (minst 1–2 invandrade vargar per 5- årsperiod) uppfylls och man når de gemensamma svenska och norska förvaltningsmålen på 23 årliga föryngringar ligger man på gränsen för vad som skulle kunna krävas för gynnsam bevarande- status (efter LCIE:s rekommendation och Kriterium E). Popula- tionsstorleken (200–250 individer) är större än (2–4 gånger) vad som kan beskrivas som minsta livskraftiga population enligt rimliga (årlig tillväxt >10 %) sårbarhetsanalyser och man uppfyller också ett krav på att en population inte ska underskrida en genetiskt effektiv population på 50 (tabell 11.9 & 11.10). Vad innebär gynnsam bevarandestatus? När man balanserar på nivån för gynnsam bevarandestatus krävs inventeringar av mycket hög kvalitet. Man ska kunna upptäcka oönskade förändringar mycket snabbt. För vargens del är det också mycket viktigt att tidigt upptäcka eventuella invandrare och fast- ställa om de medverkar i reproduktionen. 11.4.7Avvägning mellan förvaltningsbehov på kort sikt och bevarande på lång sikt Utredningens förslag: Förvaltninen för stora rovdjur bör inne- hålla alla steg i en adaptiv förvaltning. Fövaltningsåtgärderna baseras på kunskaper om rovdjuren och den målsättning man har med förvaltningen. Åtgärderna utvärderas systematiskt och jämförs med gjorda antaganden. LCIE föreslår att man utnyttjar IUCN:s kriterier för vad som är en livskraftig population (se ovan). Detta expertsystem är enkelt och internationellt accepterat. Men det har brister och det kan givetvis inte täcka in alla tänkbara situationer för alla arter (Mace & Lande 1991). Framförallt utnyttjar man inte all aktuell kunskap för att utvärdera hur olika förvaltningsåtgärder påverkar en populations livskraft (Chapron & Arlettaz 2006). Utredningen anser att viltförvaltningsbeslut bör vara kunskaps- baserade. Man bör utnyttja olika former av populationsmodellering för att beräkna effekterna av olika förvaltningsåtgärder på en arts bevarandestatus. Det finns mycket kunskap om de stora rovdjurens demografi i , eftersom forskningsfinansiärerna har satsat på indi- vidbaserade långtidsstudier som inventeringssystemet är mycket bra i ett internationellt perspektiv. Om man någonstans ska utnyttja kunskapsbaserad populationsmodellering vid förvaltnings- beslut kring stora rovdjur så borde det vara i . Om IUCN:s kriterium D för hotkategori Missgynnad är upp- fyllt (minst 1 000 könsmogna individer) bör kravet för gynnsam bevarandestatus vara uppfyllt, i enlighet med LCIE:s rekommen- dation, vilket gäller för björn, lodjur och kungsörn i . Detta öppnar för olika förvaltningsalternativ som t.ex. skyddsjakt. Vad innebär gynnsam bevarandestatus? om arterna har en gynnsam bevarandestatus bör förvaltningsåtgär- derna utvärderas vetenskapligt för att öka kunskaperna. Om däremot IUCN:s kriterium D för hotkategori Missgynnad inte är uppfyllt (färre än 1 000 könsmogna individer) bör man göra noga avvägningar av olika förvaltningsåtgärder, vilket gäller för järv och varg. Dessa avvägningar bör bl.a. innehålla sårbarhetsanalyser för att beskriva populationseffekterna av olika förvaltningsalterna- tiv, så att man inte långsiktigt äventyrar målet att uppnå en gynn- sam bevarandestatus. Att inte strikt följa IUCN:s expertsystem utan att utnyttja sårbarhetsanalyser medför en flexiblare förvaltning av de stora rov- djuren, även om det övergripande målet om populationer med gynnsam bevarandestatus på lång sikt fortfarande gäller (Chapron & Arlettaz 2006). Ett förvaltningssystem av stora rovdjur bör innehålla alla steg i en adaptiv förvaltning (figur 11.2; 1978), dvs. man baserar sina förvaltningsåtgärder på kunskaper om systemet och vilka målsättningar man har. Efter att åtgärderna genomförts samlar man systematiskt in observationer så att man kan utvärdera åtgärderna och hur resultaten stämde överens med de förutsägelser man gjorde. Inventeringar av de stora rovdjuren ingår som en naturlig och nödvändig del i en adaptiv förvaltning. Förvaltning av stora rovdjur har delar som kan beskrivas som adaptiva, men man bör förstärka den systematiska insamlingen av observationer vid för- valtningsåtgärder samt förstärka utvärderingen. Utvärderingen av åtgärder blir betydligt starkare om man före åtgärderna gör förutsägelser. Genom att använda adaptiv förvalt- ning ökar man kunskaperna om systemet och minskar man därmed riskerna för oönskade effekter av olika förvaltningsåtgär- der. Vad innebär gynnsam bevarandestatus? Figur 11.2 Adaptiv förvaltning Vad innebär gynnsam bevarandestatus? Tabell 11.9 Immigration till från respektive till /från /för de stora rovdjuren. Med demografisk immigration menas att antalet immigranter är så pass stort att det påverkar populationsdynamiken och med genetisk immigration menas 1–2 immigranter per generation som kommer in i reproduktionen. a – Det förekommer immigration av björnar till från , eftersom björnpopulationen är väldigt mycket större i än i är det snarare björnpopulationen i som påverkas av björnpopulationen i . b – Det förekommer en immigration av björnar till /från /, men det är oklart hur stor den är. c – Det förekommer sannolikt ett visst utbyte av individer mellan norra /och norra /, men immigranter med en genetiskt annorlunda sammansättning har inte dokumenterats. Vad innebär gynnsam bevarandestatus? Tabell 11.10 Klassificering av de stora rovdjuren och kungsörn i och enligt IUCN:s bedömning av en art på nationell nivå, LCIE:s rekommendation för populationer oberoende av nationsgränser. Klassificeringen enligt LCIE:s rekommendation bygger både på en bedömning enligt IUCN:s kriterium D (mycket liten population) och kriterium E (kvantitativ analys). För att gynnsam bevarandestatus ska vara uppnått rekommenderar LCIE att arten bedöms som Missgynnad (NT) eller Livskraftig (LC). Om man använder kriterium E rekommenderar LCIE att populationen ska vara betydligt större än den som definieras som minsta livskraftiga population enligt en sårbarhetsanalys. LCIE (kriterium D) LCIE (kriterium E) Missgynnad (NT) Missgynnad (NT) Livskraftig (LC) Sårbar (VU) Sårbar (VU) Livskraftig (LC) Sårbar (VU) Sårbar (VU) Livskraftig (LC) Missgynnad (NT) Sårbar (VU) Livskraftig (LC) Missgynnad (NT) Missgynnad (NT) Livskraftig (LC) Missgynnad (NT) Missgynnad (NT) Livskraftig (LC) Starkt hotad (EN)/ Sårbar Starkt hotad (EN) Sårbar (VU)b (VU)a Starkt hotad (EN)/ Sårbar Starkt hotad (EN) Missgynnad (NT)b (VU)a Livskraftig (LC) Livskraftig (LC) Livskraftig (LC) Livskraftig (LC) Livskraftig (LC) Livskraftig (LC) a – Klassificeringen beror på hur man ser på immigrationen från , om den påverkar livskraften för varg i . b – Klassificeringen bygger på att antagandet om minst 1–2 immigranter per generation (för varg per ) från den finsk/ryska vargpopulationen för att bevara den befintliga genetiska variationen är uppfyllt. Under de senaste ca 10 åren har en omfattande forskning kring de stora rovdjuren bedrivits i . Forskningen har väsent- ligt ökat kunskapen om arterna och deras levnadssätt.