sou · GWB355 · 2008-06-02 00:00:00 — Regleringen av nödvärn och nöd kompletteras genom bestämmel- serna i 10 § polislagen om polismäns rätt att använda våld för att genomföra tjänsteåtgärder. Paragrafen utgör numera den rättsliga grunden inte bara för polisens rätt att använda våld, utan även för vissa andra som har motsvarande rätt. Enligt 29 § polislagen gäller detta bl.a. kustbevakningstjänstemän. Polislagens bestämmelser om laga befogenhet samverkar med ansvarsfrihetsgrunderna i 24 kap. . Detta innebär bl.a. att bestämmelsen om s.k. nödvärnsexcess i 24 kap. 6 § gäller även för en polisman. En polisman som har använt större våld än vad som är medgivet enligt 10 § polislagen kan ändå gå fri från ansvar, om omständigheterna var sådana att denne svårligen kunde besinna sig. Även i situationer där polismannen trodde sig vara i en situation som tillät våldsutövning och, i denna inbillade situation, gjorde för mycket på grund av svårigheten att besinna sig, kan ansvarsfrihet inträda (prop. 1993/94:130 s. 72). När en polisman med stöd av 10 § polislagen har rätt att företa en annars straffbelagd handling, så har, enligt 24 kap. 5 § brotts- balken, var och en som hjälper polismannen samma rätt. Medel för att genomföra en tjänsteåtgärd Vad som har sagts gäller i allt väsentligt också för en kust- bevakningstjänsteman. Den allmänna rätten att använda våld med stöd av ansvarsfrihetsregler utgör ett vikigt komple- ment till den våldsrätt vi behandlar i det följande. 19.3Allmänna principer för ingripanden Vårt förslag: Den nya lagen ska reglera de allmänna principer som ska gälla för ingripanden mot enskilda. När polislagen infördes ansåg lagstiftaren att det behövdes en sär- skild bestämmelse som gav uttryck för de grundläggande principer som alltid bör gälla i förhållandet mellan å ena sidan polisen och å andra sidan medborgarna (se prop. 1983/84:111 s. 78). Bestämmel- sen, som togs in i 8 § polislagen, föreskriver att en polisman som har att verkställa en tjänsteuppgift alltid ska ingripa på ett sätt som är försvarligt med hänsyn till åtgärdens syfte och övriga omstän- digheter. Måste tvång tillgripas ska detta ske endast i den form och i den utsträckning som behövs för att det avsedda resultatet ska uppnås. Bestämmelsen ger alltså uttryck för såväl proportionalitets- principen som behovsprincipen. Behovsprincipen innebär att det alltid ska finnas ett konkret behov av den åtgärd som vidtas och att det avsedda syftet i princip inte kan uppnås med andra, mindre ingri- pande medel. Proportionalitetsprincipen innebär att åtgärden ifråga om art och varaktighet ska stå i rimlig proportion till det önskade resultatet. Dessutom föreskrivs att polisen aldrig har rätt att grunda ingripanden mot enskilda, i strid med de fri- och rättigheter som enligt 2 kap. regeringsformen tillkommer medborgarna, enbart på de allmänna principerna i polislagen. De allmänna principer för ingripanden mot enskilda som gäller i polisens verksamhet ger uttryck för grundläggande och för den enskil- de viktiga rättssäkerhetsprinciper. De uttrycker också ett etiskt och humanitärt förhållningssätt som är betydelsefullt för en myndighet som utövar statens maktbefogenheter. Dessa allmänna principer har givetvis lika stor betydelse vid de ingripanden som görs av kustbe- vakningstjänstemän. En modern reglering för verksamhet bör därför innehålla en motsvarande bestämmelse. Vi anser alltså att det bör införas en särskild bestämmelse som ger uttryck för de allmänna principer som ska gälla för ingripanden Medel för att genomföra en tjänsteåtgärd mot enskilda i brottsbekämpande verksamhet. En kustbevakningstjänsteman ska endast få ingripa mot enskilda och vidta åtgärder som behövs och är proportionerliga samt har stöd i lagstiftningen. 19.4.1Rätten att använda våld Vårt förslag: En kustbevakningstjänsteman ska, i den mån andra medel är otillräckliga och det med hänsyn till omständigheterna är försvarligt, ha rätt att använda våld för att genomföra en tjänste- åtgärd, om 1.tjänstemannen möts med våld eller hot om våld, 2.någon som med stöd i lag ska berövas friheten försöker undkomma eller kustbevakningstjänstemannen annars möts av motstånd när ett sådant frihetsberövande ska verkställas, 3.det är fråga om att avvärja en straffbelagd handling eller en fara för liv, hälsa eller värdefull egendom eller för omfattande skada i miljön, 4.kustbevakningstjänstemannen med stöd i lag ska avvisa eller avlägsna någon från ett visst område eller utrymme eller verk- ställa eller biträda vid kroppsvisitation, kroppsbesiktning eller annan liknande åtgärd, vid beslag eller annat omhändertagande av egendom eller vid husrannsakan, 5.kustbevakningstjänstemannen med stöd i lag ska stoppa ett fartyg, fordon eller annat transportmedel eller ska kontrollera ett fartyg eller fordon eller dess last, eller 6.kustbevakningstjänstemannen annars med stöd i lag ska bere- da sig tillträde till, spärra av, tillstänga eller utrymma en bygg- nad, ett rum eller ett område. En tjänsteåtgärd kan ibland behöva genomföras med våld. Ett var- dagligt exempel är att en dörr eller en låst låda måste brytas upp vid en husrannsakan. Ett annat exempel är att en misstänkt försöker fly från platsen och måste hållas kvar med våld. Vid våldsanvändning kan det ibland också vara nödvändigt att använda hjälpmedel som t.ex. pepparspray, skjutvapen eller fängsel. För polisens del regleras, som nämnts, rätten att använda våld i 10 § polislagen. Medel för att genomföra en tjänsteåtgärd leringen utgår från att polisen får tillgripa våld i den mån det ingår som ett nödvändigt led i en tjänsteuppgift som det åligger polisen att fullgöra.TPF1FPT Även en kustbevakningstjänsteman har rätt att använda våld i sin tjänsteutövning. Detta följer av 29 § första stycket polislagen, som reglerar rätten för andra än polismän att använda våld i vissa situ- ationer. De närmare våldsbefogenheterna framgår av 10 § polislagen. En kustbevakningstjänsteman har med stöd av denna reglering samma rätt som en polisman att använda våld enligt 10 § första stycket 1–4. Det innebär att en kustbevakningstjänsteman, i den mån andra medel är otillräckliga och det med hänsyn till omständigheterna är för- svarligt, får använda våld för att genomföra en tjänsteåtgärd, om 1.tjänstemannen möts med våld eller hot om våld, 2.någon som med stöd i lag ska berövas friheten försöker und- komma eller kustbevakningstjänstemannen annars möts av motstånd när ett sådant frihetsberövande ska verkställas, 3.det är fråga om att avvärja en straffbelagd handling eller en fara för liv, hälsa eller värdefull egendom eller för omfattande skada 4.kustbevakningstjänstemannen med stöd i lag ska avvisa eller avlägsna någon från ett visst område eller utrymme eller verkställa eller biträda vid kroppsvisitation, kroppsbesiktning eller annan lik- nande åtgärd, vid beslag eller annat omhändertagande av egendom eller vid husrannsakan. Däremot har en kustbevakningstjänsteman, till skillnad från en polisman, inte rätt att – använda våld för att med stöd i lag stoppa ett fordon eller annat transportmedel eller kontrollera ett fordon eller dess last, – annars med stöd i lag bereda sig tillträde till, spärra av, tillstänga eller utrymma en byggnad, ett rum eller ett område, biträda någon i myndighetsutövning med en sådan eller någon liknande åtgärd eller vid exekutiv förrättning, eller – använda våld för att upprätthålla allmän ordning eller säkerhet. Regleringen av rätten att använda våld för att genomföra en tjänste- åtgärd liknar till stor del regler om nödvärn, men skil- jer sig på en väsentlig punkt från nödvärnsrätten. Polislagen tillåter endast användning av våld som med hänsyn till omständigheterna är försvarligt. regler om nödvärn har ett vidare tillämp- 1TP PT Se vidare , och , , Polislagen en Kommentar (i fortsätt- ningen –), 6 uppl. 2007, s. 77 f. Medel för att genomföra en tjänsteåtgärd ningsområde och täcker även våldsanvändning som inte är uppen- bart oförsvarlig (prop. 1996/97:175). När den särskilda bestämmelsen om rätt att använda fysiskt tvång infördes i polislagen konstaterade regeringen att det är en uppenbar fördel om polisens tjänsteplikter så långt som möjligt har stöd i positiva bestämmelser och inte behöver härledas ur straffrihetsregler (prop. 1983/84:111 s. 87). Vi ansluter oss till denna bedömning och menar att detta givetvis gäller också för kustbevakningstjänstemän. Såväl för den enskilda tjänstemannens trygghet i sin tjänsteutövning som för allmänheten är det väsentligt att rätten att använda våld regleras uttömmande i författning. har en kustbevak- ningstjänsteman till stora delar samma rätt som en polisman att använ- da våld i sin tjänsteutövning. Denna reglering bör ha sin motsvarig- het i den nya lagen. Vi har i avsnitt 18.13 föreslagit att en kustbevakningstjänsteman ska ges samma rätt som en polisman att under vissa förutsättningar stoppa fartyg, fordon eller annat transportmedel. Kustbevaknings- tjänstemän har samma behov som polismän att kunna använda våld för att stoppa transportmedel av olika slag i den brottsbekämpande verksamheten. Inte minst gäller detta inom områdena för lastsäkring och transporter av farligt gods. Det är enligt vår mening naturligt att en kustbevakningstjänstemans rätt att använda våld utvidgas till att omfatta de situationer där ett fartyg, fordon eller annat trans- portmedel ska stoppas. Det kan anmärkas att en motsvarande ändring har föreslagits i propositionen om ingripanden mot rattfylleri och sjöfylleri (se prop. 2007/08:53 s. 55 och avsnitt 13.2.1). Medan den utvidgningen bara avser vissa brottstyper, anser vi att det behövs en generell bestämmelse. Det har tidigare diskuterats om en kustbevakningstjänstemans rätt att använda våld behöver utökas på annat sätt. I propositionen om åtgärder mot förorening från fartyg förordade Lagrådet att en kustbevakningstjänstemans rätt att använda våld även skulle omfatta 10 § första stycket 6 polislagen, som reglerar våldsanvändning när en polisman bereder sig tillträde till, spärrar av, stänger eller utrym- mer en byggnad, ett rum eller ett område (prop. 2000/01:139 s. 253). Regeringen avsåg att återkomma till den frågan, men så har inte skett. Mot bakgrund av att , utöver bestämmel- serna i vattenföroreningslagen, har brottsbekämpande uppgifter på en rad andra områden där åtgärder av nämnda slag kan aktualiseras, finns det enligt vår mening ett tydligt behov av att utvidga rätten att använda våld på det sätt som Lagrådet föreslog. Medel för att genomföra en tjänsteåtgärd Självfallet måste dock regleringen anpassas till arbetsuppgifter. Vi anser att polisens och behov skiljer sig åt på en punkt. Det gäller rätten att använda våld för att upprätthålla allmän ordning eller säkerhet. Den uppgiften vilar främst på polisen och bör enligt vår mening endast ge polismän rätten att använda våld i det syftet. En kustbevakningstjänsteman ska därför inte ges någon rätt att använda våld som motsvarar 10 § första stycket 7 polislagen. Sammanfattningsvis anser vi alltså att en kustbevakningstjänste- mans rätt att använda våld – förutom vad som gäller – även ska omfatta våld för att med laga stöd stoppa ett transportmedel eller kontrollera ett fartyg eller fordon eller dess last (jfr 10 § första stycket 5 polislagen) och för att kustbevakningstjänstemannen ska kunna bereda sig tillträde till, spärra av, tillstänga eller utrymma en byggnad, ett rum eller ett område (jfr delar av 10 § första stycket 6 polislagen). Vi återkommer i avsnitt 21.13.8 till frågan i vilken utsträckning en kustbevakningstjänsteman ska ha rätt att använda våld för att genomföra en kontroll- eller tillsynsåtgärd. Vårt förslag innebär att en bestämmelse om rätten att använda våld motsvarande den i 10 § polislagen tas in i den nya lagen. Som en följd av att en kustbevakningstjänstemans våldsrätt regleras särskilt, i stället för i 10 och 29 §§ polislagen, krävs ett tillägg till bestäm- melsen i 8 § lagen (1998:714) om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder. Paragrafen reglerar frågan om rätt till ersättning i vissa fall när en person lidit person- eller sakskada till följd av att våld med stöd av bl.a. 10 § polislagen har utövats. För att bibehålla den nuvarande ordningen krävs en hänvisning i 8 § lagen om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder till den bestämmelse i den av oss föreslagna lagen som motsvarar 10 § polislagen. Vårt förslag: En kustbevakningstjänsteman ska ha samma rätt som en polisman att använda fängsel också i förebyggande syfte. En annan fråga som aktualiseras vid våldsanvändning är rätten att använda fängsel. I 15 § lagen (1976:371) om behandlingen av häk- tade och anhållna m.fl. (häkteslagen) regleras sådant tvång mot den Medel för att genomföra en tjänsteåtgärd som har berövats friheten.TPF2FPT Enligt den bestämmelsen får en häktad beläggas med fängsel dels under transport och annan vistelse utan- för förvaringslokalen, om det är nödvändigt av säkerhetsskäl, dels i övrigt för att betvinga våldsamt uppträdande av den häktade, om andra medel är otillräckliga och det är oundgängligen nödvändigt med hänsyn till den häktades eller annans säkerhet. Reglerna i häktes- lagen gäller inte bara för den som är häktad utan också bl.a. för den som är anhållen eller gripen för misstanke om brott, dock inte den som har gripits med stöd av LUL (23 § häkteslagen). Härigenom blir regeln om användning av fängsel tillämplig för kustbevakningstjänste- män som har hand om gripna och anhållna personer. Vad som föreskrivs i 15 § häkteslagen om rätten att belägga någon med fängsel gäller enligt 10 a § polislagen även då en polisman om- händertar eller på annat sätt inskränker någons rörelsefrihet. Fängsel- regleringen i 10 a § polislagen gäller även för ordningsvakter, men däremot inte för tulltjänstemän och kustbevakningstjänstemän (se 29 § tredje stycket polislagen). Bestämmelsen i 10 a § polislagen tillkom för att skapa en mera enhetlig reglering och ge polisen möjlighet att i vissa fall kunna använda fängsel i förebyggande syfte för att undvika ytterligare våldsanvändning. Den omfattar alla fall där polisen ingriper genom att omhänderta eller på annat sätt inskränka någons rörelsefrihet (prop. 1996/97:175 s. 62 och 79). I förarbetena framhåller regeringen bl.a. att det vid bedömningen av behovet av att använda fängsel på någon som inte är frihetsberövad bör tas särskild hänsyn till ända- målet med ingripandet. En sådan bedömning får göras i varje enskilt fall (a. prop. s. 62). I det lagstiftningsarbete som låg till grund bl.a. för 10 a § polis- lagen berördes över huvud taget inte frågan om bestämmelsen också ska kunna tillämpas av andra brottsbekämpande myndigheter. Att en ordningsvakt i 29 § polislagen uttryckligen har getts samma befo- genheter som en polisman har enligt 10 a § polislagen att använda fängsel, men däremot inte en kustbevakningstjänsteman och en tull- tjänsteman, talar mot att någon av dessa kategorier av tjänstemän skulle ha rätt att använda fängsel i förebyggande syfte. En kustbevakningstjänsteman har emellertid samma behov av att kunna använda fängsel i nu aktuella situationer som en polisman. Särskilt mot bakgrund av att ordningsvakter getts rätt att använda fängsel för att undvika onödig våldsanvändning anser vi att motsva- 2TP PT Det finns förslag till ny reglering för detta område, se SOU 2006:17 Ny häkteslag. I sak föreslås samma regler som . Medel för att genomföra en tjänsteåtgärd rande bör gälla för tjänstemän som i övrigt har våldsbefogenheter som till stora delar motsvarar vad som gäller för en polisman. Vi föreslår därför att för en kustbevakningstjänsteman – som redan har viss rätt att använda fängsel – ska gälla samma reglering som för en polisman. Fängselbeläggning är för den frihetsberövade ett allvarligt ingrepp i den personliga integriteten. Det är därför viktigt att rätten till denna åtgärd regleras i lag och att åtgärden dokumenteras. Vi vill också erinra om att proportionalitetsregeln även omfattar använd- ning av fängsel. Vårt förslag: En kustbevakningstjänstemans rätt att använda skjutvapen i tjänsten ska regleras särskilt. Detta bör ske i för- ordning. Ramarna i 10 § polislagen för polisens rätt att använda våld för att genomföra en tjänsteåtgärd ligger till grund även för rätten att använda tjänstevapen (jfr 24 kap. 2 § andra stycket ). I kungörelsen (1969:84) om användande av skjutvapen i polistjänsten (skjutkungörelsen) regleras närmare i vilka situationer en polisman får använda tjänstevapen. Kungörelsen reglerar både användningen av skjutvapen i nödvärn och användningen i andra fall. Den reglerar också användningen av andra skjutvapen än pistol. Med stöd av 11 § skjutkungörelsen har utfärdat dels föreskrifter och allmänna råd om polisens skjutvapen m.m. (FAP 104–2), dels föreskrifter och allmänna råd om polisens särskilda hjälpmedel vid våldsanvändning (FAP 933–1). Förordningen (1996:31) om statliga myndigheters skjutvapen m.m. innehåller också bestämmelser om skjutvapen och viss annan farlig materiel som finns hos myndigheter under regeringen. Enligt 18 § andra stycket förordningen får meddela före- skrifter både för polisväsendets och för andra statliga myndigheters hantering av bl.a. skjutvapen, dock med undantag för bl.a. Försvars- makten och vissa andra myndigheter. Med stöd av detta bemyndi- gande har utfärdat föreskrifter och allmänna råd om polisens och andra statliga myndigheters förvaring och transport av skjutvapen och ammunition (FAP 943-1). Medel för att genomföra en tjänsteåtgärd till att begränsa risken för förlust av materielen, att motverka att den kommer till användning vid brott samt att förebygga annat missbruk och olyckshändelser (1 §). Föreskrifterna gäller för Kustbevak- ningen. Med undantag för nämnda föreskrifter om förvaring och transport av vapen saknas det särskilda föreskrifter för Kustbevak- ningens hantering av skjutvapen. Rätten att använda skjutvapen i tjänsten är inte heller författningsreglerad. Kustbevakningstjänste- männens rätt att använda tjänstevapen vid ingripanden mot enskilda regleras därför enbart genom rätten enligt polislagen att använda våld (se avsnitt 19.2) och bestämmelserna i 24 kap. . har kompletterat med interna föreskrifter och allmänna råd som begränsar rätten för tjänstemännen att använda tjänstepistol till endast nödvärnssituationer enligt 24 kap. brotts- balken. I de interna föreskrifterna ställer myndigheten även upp särskilda krav avseende bl.a. utbildning, tilldelning och förvaring av tjänstevapen.TPF3FPT Vi anser att den nuvarande ordningen inte är tillfredsställande. Användningen av skjutvapen är en så viktig maktutövning mot enskil- da att den bör regleras åtminstone i förordning. En reglering som motsvarar den som gäller för polismän bör därför införas även för del. Det skapar en tydligare koppling mellan rätten att använda skjutvapen och rätten att använda våld i allmänhet. Även den begränsning som följer av proportionalitetsprincipen blir tyd- ligare med en sådan reglering. Vi föreslår därför att det införs en reglering av rätten för en tjänsteman vid att använda skjutvapen i tjänsten. Denna reglering bör ske i förordning. Vårt förslag: En kustbevakningstjänstemans rätt att använda pepparspray (OC-spray) i tjänsten ska regleras särskilt. Detta bör ske i förordning. I syfte att ge polisen och andra tjänstemän förutsättningar att i vissa situationer kunna ingripa med mildare medel än skjutvapen har man tagit fram pepparspray (OC-spray). En anordning med pepparspray 3TP PT föreskrifter om tjänstevapen, beslutade . Serie , Nr 3/04. Medel för att genomföra en tjänsteåtgärd är till verkan och ändamål att jämföra med en tårgasanordning och regleras därför i vapenlagen (1 kap. 3 § e vapenlagen [1996:67], jfr prop. 1995/96:52 s. 72 f.). Närmare bestämmelser om användningen av pepparspray regleras inte i lag eller förordning utan enbart genom myndighetsföreskrifter och allmänna råd. har med- delat föreskrifter och allmänna råd om pepparspray (OC-spray) inom polisen (FAP 104–4). Dessa anger bl.a. att pepparspray ska användas under hänsynstagande till den smärta och det obehag som åtgärden innebär för den som utsätts för sprayen samt att peppar- spray bara får användas om den polisiära uppgiften inte kan lösas på ett mindre ingripande sätt.TPF4FPT Även inom har man genom föreskrifter och all- männa råd reglerat hur kriminalvårdspersonal får använda peppar- spray (KVFS 2006:1). Kustbevakningstjänstemän har rätt att använda pepparspray vid ingripanden. Skälen för detta tycks, liksom för övriga myndigheter, ha varit den ökade hotbilden i samhället i stort och behovet av att kunna använda mindre ingripande medel än skjut- vapen. har meddelat föreskrifter och allmänna råd som reglerar handläggningen och formerna i övrigt för användning och hantering av pepparspray inom myndigheten och för verkstäl- lighet av LKP (KBV FAR 2008:3). har genomfört en granskning av hur peppar- spray används i polisarbetet. Denna har utmynnat i en rapport.TPF5FPT Granskningsgruppen har bl.a. konstaterat att sammanlagt mer än två tredjedelar av alla pepparsprayningar skett inom räckhåll för en batong, dvs. på ett avstånd om högst en meter. En slutsats som gruppen drar är att användning av batong med stor säkerhet till bety- dande del har ersatts av användning av pepparspray. I viss mån har den även undanträngt annat mildare våld, t.ex. olika former av grepp. I rapporten konstateras också att det inte finns någon gemen- sam, samstämmig uppfattning om när pepparspray får användas.TPF6FPT Pepparspray bör betraktas som ett förhållandevis kraftfullt och ingripande hjälpmedel som orsakar tillfällig förblindning och stark smärta samt därutöver också kan ge psykologiska effekter. Trots hjälpmedlets negativa effekter anser vi att kustbevakningstjänste- 4TP PT 9 och 10 §§ FAP 104–4. 5TP PT , Granskning av användningen av OC-spray – Polismyndigheterna i och län, Controlleravdelningen – 2007- 05-14. 6TP PT A. rapport s. 43. Medel för att genomföra en tjänsteåtgärd männens rätt att bruka pepparspray är motiverat ur såväl verksam- hetssynpunkt som säkerhetssynpunkt. I likhet med vad vi har föreslagit när det gäller användning av skjutvapen förordar vi att en kustbevakningstjänstemans rätt att använda pepparspray i tjänsten också författningsregleras, trots att pepparspray är ett mildare medel än skjutvapen. Det främsta skälet till detta är att pepparspray omfattas av vapenlagen. Vi anser att de grundläggande reglerna för våldsanvändning mot enskilda där vapen utnyttjas bör finnas åtminstone i förordning. Ett ytterligare argu- ment för detta är slutsatserna i den rapport som redovisats ovan. En författningsreglering, om än i förordningsform, kan bidra till att i vart fall skapa en tydligare och enhetligare reglering. Myn- digheten bör, på samma sätt som , kunna meddela närmare före- skrifter om utbildning, hantering av vapnen etc. Som framgått ovan regleras användningen av pepparspray inte i författning vare sig för polismän eller kriminalvårdspersonal. Trots att vårt förslag innebär att en kustbevakningstjänstemans rätt att använda pepparspray kommer att regleras på ett annat sätt anser vi, av de skäl som vi angett, att en övergripande reglering av kust- bevakningstjänstemannens rätt att använda pepparspray i förordning är så viktig från rättssäkerhetssynpunkt att en formellt olikartad reglering får godtas. 19.4.5Andra hjälpmedel vid våldsanvändning Vår bedömning: En kustbevakningstjänstemans rätt att använda expanderbar batong behöver inte regleras på annat sätt än genom myndighetsföreskrifter. Andra hjälpmedel vid våldsanvändning i brottsbekämpning och ord- ningshållning är bl.a. spikmatta och batong. Av dessa hjälpmedel är det främst användning av batong som kan aktualiseras i Kustbevak- ningens verksamhet. När stoppar båtar används ibland flyttross, vilket i viss mån kan jämföras med polisens använd- ning av spikmatta. Det finns inte några föreskrifter om de närmare förutsättningarna för att få använda sådana hjälpmedel.