sou · GWB376 · 2008-07-07 00:00:00 — Enligt utredningens uppfattning kan inte en enskild närings- idkare med stöd av nämnda lag hyra ut sig själv eftersom lagen förutsätter att det är anställda som hyrs ut. Det är också oklart om ägaren till ett aktiebolag som ensam anställd skulle kunna hyra ut sig själv eftersom det faktiskt inte är fråga om personaluthyrning i egentlig mening. 6.2Införa mervärdesskattedirektivets begrepp ekonomisk verksamhet som förutsättning för näringsverksamhet i inkomstskattelagen Utredningens bedömning: Mervärdesskattedirektivets begrepp ekonomisk verksamhet bör inte ersätta näringsverksamhets- begreppet i inkomstskattelagen. Införandet av ett sådant begrepp är förenat med lagtekniska svårigheter eftersom mer- värdesskattelagen inte helt anpassats till mervärdesskatte- direktivet. De som främst skulle komma att påverkas är de som driver en verksamhet utan vinstsyfte, vilket ofta är fallet vid s.k. hobbyverksamhet. 3TP PT SOU 1997:58 s. 8 och 75 f. Utvidgning av näringsverksamhetsbegreppet i inkomstskattelagen 6.2.1Skillnader mellan begreppet yrkesmässig verksamhet i mervärdesskattelagen och begreppet ekonomisk verksamhet i mervärdesskattedirektivet En möjlighet att utvidga näringsverksamhetsbegreppet är att införa det EG-rättsliga mervärdesskattedirektivets begrepp ekonomisk verksamhet i stället för näringsverksamhetsbegreppet i IL. Som framgått av tidigare avsnitt (se avsnitt 3.7.1) är ML inte helt anpassad till mervärdesskattedirektivet vad gäller de gemenskaps- rättsliga begrepp som direktivet bygger på. En av förutsättningarna för skattskyldighet enligt ML är att omsättningen görs i en verk- samhet som är yrkesmässig medan det enligt direktivet ska vara fråga om en självständig ekonomisk verksamhet, oberoende av dess syfte eller resultat, som bedrivs av en beskattningsbar person. I ML hänvisas vad gäller yrkesmässigheten direkt till IL:s näringsverksamhetsbegrepp. Det innebär att en förvärvsverksamhet som bedrivs yrkesmässigt och självständigt enligt IL även är yrkesmässig i ML:s mening. I ML är även en verksamhet som bedrivs i former som är jämförliga med en till sådan närings- verksamhet hänförlig verksamhet yrkesmässig (näringsliknande former). Denna kompletterande bestämmelse om yrkesmässighet innebär att en från inkomstbeskattningen självständig bedömning kan göras utifrån de överväganden som ligger bakom ML. I uttrycket former som är jämförliga med näringsverksamhet innefattas dessutom verksamheter som inte uppfyller samtliga näringsverksamhetskriterier.TPF4FPT ML och mervärdesskattedirektivet är uppbyggda på olika sätt och ordalydelsen kan ge intryck av att skillnaderna är större än vad de faktiskt är. föreslog i sitt betän- kande att ML skulle anpassas till det dåvarande sjätte mervärdes- skattedirektivet och att begreppet beskattningsbar person skulle föras in i ML.TPF5FPT Ett sådant förslag skulle bl.a. förtydliga att fler per- soner än tidigare kan omfattas av mervärdesskattesystemet men förslaget ledde inte till någon lagstiftning. Utredningen konstate- rade att en direkt jämförelse var möjlig vad gäller kravet på själv- ständighet. Härvid hänvisades till praxis och att sådana omständigheter som beaktat i stort överens- stämmer med de kriterier som beaktas vid bedömningen av själv- 4TP PT SOU 2002:74 s. 79 f. 5TP PT SOU 2002:74 s. 16. Utvidgning av näringsverksamhetsbegreppet i inkomstskattelagen ständighetskriteriet i svensk rätt.TPF6FPT Utredningen ansåg dock att den EG-rättsliga definitionen av självständighetskriteriet torde medföra att fler aktiviteter anses självständigt utförda än vad som blir fallet enligt ML men menade att bestämmelsen om näringsliknande för- hållanden dock ger möjlighet att i viss mån överbrygga skillna- derna. Utredningen kom fram till att det svenska självständighets- kriteriet inte synes utgöra hinder för en EG-konform tolkning.TPF7FPT Det förhållandet att inkomstslaget tjänst numera utgör ett rest- inkomstslag i förhållande till näringsverksamhet är också något som enligt utredningen främjar möjligheterna till EG-konform tolkning av självständighetskravet.TPF8FPT Den skillnad som ändå finns mellan regelverken är att mer- värdesskattedirektivet som huvudregel inte uppställer något krav på vinstsyfte. Detta leder till att vissa verksamheter som inte är yrkesmässiga i ML kan komma att omfattas av begreppet ekono- misk verksamhet i den betydelse det har i mervärdesskatte- direktivet. Som exempel kan nämnas hobbyverksamhet, ideell verk- samhet och annan icke vinstdrivande verksamhet, t.ex. samfällig- heter, samt företag som befinner sig i ett uppbyggnadsskede. Enligt mervärdesskatteutredningens bedömning skulle, mot bakgrund av att begreppet beskattningsbar person (inbegripet eko- nomisk verksamhet) är ett vidare begrepp än yrkesmässig verksam- het, de som anses bedriva yrkesmässig verksamhet inte påverkas av en anpassning mot det EG-rättsliga direktivet. Däremot kan fler personer än tidigare komma att omfattas av det nya begreppet och mervärdesskattesystemet.TPF9FPT 6.2.2Konsekvenser av att införa det EG-rättsliga mervärdesskattedirektivets begrepp ekonomisk verksamhet Att införa begreppet ekonomisk verksamhet i IL skulle innebära ökad överensstämmelse mellan förutsättningarna för F-skatt, regi- strering till mervärdesskatt och inkomsttaxering i näringsverksam- het. Detta skulle gagna förutsebarheten och därmed också rätts- säkerheten. Det skulle också underlätta handläggningen för Skatte- verket. 6TP PT SOU 2002:74 s. 90. 7TP PT SOU 2002:74 s. 90. 8TP PT SOU 2002:74 s. 90. 9TP PT SOU 2002:74 s. 17 och 155. Utvidgning av näringsverksamhetsbegreppet i inkomstskattelagen En första svårighet är emellertid hur detta förslag ska lösas lag- tekniskt. Eftersom ML inte är helt anpassad till mervärdesskatte- direktivet och det där tillämpliga begreppet ekonomisk verksamhet går det inte att hänvisa till ML i detta avseende. Den möjlighet som då står till buds är att arbeta in det EG-rättsliga mervärdesskatte- direktivets begrepp ekonomisk verksamhet i IL. Det vore dock att föredra att denna anpassning först ägde rum där den i första hand hör hemma dvs. i ML och att sedan låta IL hänvisa till ML. Mer- värdesskatteutredningens förslag ledde dock inte till någon ändrad lagstiftning bl.a. för att det skulle få vissa konsekvenser för de ide- ella föreningarnas mervärdesskattesituation.TPF10FPT En viktig konsekvens är att om begreppet införs i IL dit ML hänvisar så kommer även denna grupp att tillhöra kretsen som är mervärdesskatteskyldig. Vad som främst skulle komma att påverkas av en förändring av anfört slag är verksamheter som drivs utan vinstsyfte. Det skulle i praktiken medföra att de som driver hobbyverksamhet eller någon annan verksamhet utan vinstsyfte skulle beskattas i näringsverk- samhet. Eftersom utgångspunkten för uppdraget främst är att se över självständighetsrekvisitet i näringsverksamhetsbegreppet och nå andra målgrupper skulle, enligt utredningens bedömning, ett förslag som läggs i denna riktning inte åstadkomma ett önskvärt resultat. 6.3Ändring av självständighetsrekvisitet i inkomstskattelagen I direktiven anges att parternas vilja i ett avtal om arbete bör ges större vikt vid bedömningen av om det är fråga om näringsverk- samhet eller om ett anställningsförhållande. Direktiven anger vidare att förslagens påverkan på det civilrättsliga arbetstagar- begreppet ska analyseras med utgångspunkten att den som bedöms bedriva självständig näringsverksamhet inom det ena rättsområdet också normalt bör bedömas göra det inom det andra rättsområdet. Utredningen vill redan här slå fast att det enligt utredningens mening utesluter en reglering som helt lämnar åt parterna att avgöra huruvida näringsverksamhet bedrivs i skatterättslig mening eftersom en sådan lösning skulle komma i konflikt med de intres- sen som den arbetsrättsliga regleringen avser att skydda. 10TP PT Prop. 2004/05:1 s. 223 Utvidgning av näringsverksamhetsbegreppet i inkomstskattelagen kan det vid t.ex. bolagskonstruktioner föreligga ägarsamband mellan uppdragstagaren och uppdragsgivaren, vilket skulle kunna få till följd att en och samma person fritt kan förfoga över avtals- förhållandena. För att möjliggöra att fler personer bedöms som självständiga företagare skulle en form av presumtionsbestämmelse kunna infö- ras i 13 kap. 1 § IL som innebär att vid bedömningen av om verk- samheten bedrivs självständigt ska beaktas vad parterna har avtalat såvida det inte är uppenbart att arbetet utförs under sådana för- hållanden att den som utför arbetet är att anse som anställd. Här- igenom skulle näringsverksamhetsbegreppet utvidgas genom att partsviljan tillåts styra i större utsträckning. ska dock ha möjlighet att göra en annan bedömning för det fall att det är fråga om ett arbete som utförs under alltför anställningsliknande förhållanden. Utrymmet för en sådan bedömning skulle dock vara begränsat till att motsvara de typsituationer då det solidariska betalningsansvaret enligt 12 kap. 3 § SBL kan utkrävas. Bestämmel- sen skulle därför kunna utformas i enlighet med lydelsen om anmälningsskyldighet vid uppenbart anställningsförhållande som finns i 5 kap. 7 § SBL. I den allmänna motiveringen till bestämmelserna om solidariskt betalningsansvar framgår att de bör kunna tillämpas endast när det är uppenbart att ett arbetsgivare-/arbetstagareförhållande föreligger enligt både skatterättslig och socialförsäkringsrättslig praxis. Där- emot avses inte tolkningen av arbetsgivar- eller arbetstagar- begreppen i annan lagstiftning påverka den här aktuella frågan.TPF11FPT Det ska alltså vara fråga om ett uppenbart anställningsförhållande enligt såväl skatterättslig som socialförsäkringsrättslig praxis. De inkomster av arbete som alltså inte kan komma i fråga att hänföra till inkomstslaget näringsverksamhet är när det föreligger klara omständigheter som tyder på att det är fråga om anställ- ningsinkomster. De situationer som utpekats i författnings- kommentaren är om en person utför samma typ av arbetsuppgifter under samma arbetsledning som uppdragsgivarens egen personal eller när en F-skattsedelsinnehavare ersätter en ordinarie anställd som har semester eller är sjuk. En annan situation skulle kunna vara 11TP PT Prop. 1991/92:112 s. 107. Utvidgning av näringsverksamhetsbegreppet i inkomstskattelagen att den arbetspresterande parten har varit anställd hos upp- dragsgivaren och i direkt anslutning härtill fortsätter att som egen företagare utföra arbetsuppgifterna utan att några verkliga föränd- ringar skett i övrigt eller att det är fråga om mycket långvariga arbetsinsatser av samma person. En sådan presumtionsbestämmelse kommer inte i konflikt med bestämmelserna om solidariskt betalningsansvar. 6.3.2Bestämmelse som ser till relationen mellan uppdrags- tagare och uppdragsgivare och vad parterna har avtalat Den gränsdragning som görs mellan den som redovisar inkomst av näringsverksamhet och den som redovisar inkomst av tjänst uppvisar stora likheter med den arbetsrättsliga gränsdrag- ningen mellan ett anställningsförhållande och ett uppdragsför- hållande, eftersom vad som skatterättsligt anses utgöra ett anställ- ningsförhållande faktiskt bygger på det civilrättsliga arbetstagar- begreppet. Vid den skatterättsliga gränsdragningen är det i regel självständighetskriteriet som avgör till vilket inkomstslag ersätt- ningen ska hänföras. För att en inkomst ska hänföras till inkomst av näringsverksamhet ska dock ytterligare två rekvisit vara upp- fyllda, nämligen kraven på varaktighet och vinstsyfte. Utmärkande för de fall där bedömningen i praxis blivit att ett anställningsförhållande skatterättsligt har ansetts föreligga är att det varit fråga om verksamhet som bedrivits mot endast en eller ett fåtal uppdragsgivare och dessutom ofta varat och således typiskt sett framstått som en anställning. I de allra flesta fallen har därutöver tillkommit att uppdragstagaren varit under- ställd uppdragsgivarens arbetsledning samt i övrigt ansetts inord- nad i uppdragsgivarens arbetsorganisation på i princip samma sätt som andra anställda, t.ex. genom att uppdraget utförts i uppdrags- givarens lokaler. Inom arbetsrätten finns det exempel på personer som arbets- rättsligt ansetts som uppdragstagare men som knappast ändå skulle anses bedriva näringsverksamhet i skatterättslig mening. Som exempel kan nämnas att en journalist som uteslutande arbetat mot samma huvudman ansetts vara uppdragstagare.TPF12FPT Även parternas avsikt har i några fall tillmätts betydelse under förutsätt- ning att ingenting tyder på att avsikten varit att kringgå lag eller 12TP PT AD 1998 nr 138. Utvidgning av näringsverksamhetsbegreppet i inkomstskattelagen avtal.TPF13FPT I vissa avseenden kan därför den skatterättsliga bedöm- ningen av vad som är ett anställningsförhållande vara mer långt- gående än motsvarande civilrättsliga bedömning. Mot bakgrund av ovanstående skulle ett alternativ till utform- ning av en ny bestämmelse kunna vara att se till den faktiska rela- tionen mellan uppdragsgivaren och uppdragstagaren och även låta parternas gemensamma vilja få ökad betydelse. Vid prövningen av om en verksamhet kan anses självständigt bedriven ska en samman- vägd bedömning göras varvid graden av beroende till uppdrags- givaren, integration i dennes verksamhet och vad parterna har avtalat särskilt ska beaktas. Kriterierna skulle vara inbördes likvär- diga. De två första är objektiva omständigheter medan det tredje kriteriet ger uttryck för den gemensamma partsavsikten. Parts- avsikten kommer till uttryck genom avtalsvillkoren och omsätts till olika objektivt konstaterbara omständigheter dvs. beroende och integration. Avtalsvillkor som reglerar risk och ansvarsfördelning mellan parterna kan visa på uppdragstagarens självständighet i för- hållande till uppdragsgivaren. Andra exempel på detta är att upp- dragstagaren har rätt att åta sig andra uppdrag, att låta någon annan utföra uppdraget eller anlita medhjälpare. Det är även av betydelse på vilket sätt uppdragsvillkoren skiljer sig från villkoren för upp- dragsgivarens anställda. Med en sådan bestämmelse läggs fokus på relationen mellan parterna och deras gemensamma avsikt. Därmed minskar betydel- sen av antalet uppdragsgivare jämfört med . Såsom framgått av tidigare avsnitt (se avsnitt 4.1.1) har de flesta fysiska personer som är F-skatteregistrerade även anställningsinkomster. Utrymmet för att kunna ha flera uppdragsgivare i en verksamhet som inte bedrivs på heltid torde, enligt utredningens mening, vara begränsat. En bestämmelse enligt beskriven modell kan göra det lättare att få verksamheten bedömd som näringsverksamhet. Det ligger dock i sakens natur att om en uppdragstagare har flera uppdragsgivare är graden av beroende till uppdragsgivaren/uppdragsgivarna mindre. Utmärkande för många tjänsteföretag är att de består av den arbetskraft och kompetens som näringsidkaren besitter. 13TP PT AD 1983 nr 89. I avgörandet ansågs en försäljare – som i eget namn men under uppdrags- givarens varumärke – sålt kokosbollar åt ett handelsbolag vara egenföretagare. Arbets- domstolen uttalade i domen bl.a. Man måste alltså utgå från att båda parter avsiktligt inrättat sig efter att det var fråga om ett företagarförhållande eftersom de faktiskt var ense om att så var fallet. När det såsom är fallet i detta mål rör en situation, som ligger i gräns- området mellan arbetstagare- och företagarförhållandet och ingenting tyder på att avsikten varit att kringgå lag eller avtal, måste särskild hänsyn tas till en sådan omständighet. Utvidgning av näringsverksamhetsbegreppet i inkomstskattelagen företag säljer framför allt sin tid och sitt kunnande i form av utförda tjänster. I ett konsultförhållande är det rätt naturligt att uppdragsgivaren vill tillgodogöra sig personlig kompetens och skicklighet hos uppdragstagaren, oavsett vem det är som anlitas. Det är också naturligt att en uppdragstagare startar sin verksamhet med den tidigare arbetsgivaren som sin första uppdragsgivare, vilket med den beskrivna modellen kan komma att bedömas som självständigt bedriven verksamhet. Den omständigheten att uppdragstagaren tagit en ekonomisk risk i form av investeringar har i praxis kunnat läka den brist som bestått i att antalet uppdragsgivare varit för få. För många av tjänsteföretagen krävs dock inte några ekonomiska investeringar för att kunna bedriva verksamheten. Det behövs vanligtvis inte något lager i en tjänsteproducerande verksamhet. Vid bedömning om det finns något ekonomiskt risktagande bör beaktas att allt företagande är förknippat med risktagande som t.ex. ansvaret för att ett uppdrag fullgörs på rätt sätt. Inom vissa branscher kan det dock vara nödvändigt med investeringar för att kunna erbjuda tjänsterna, att t.ex. utföra transporttjänster utan tillgång till eget eller leasat fordon torde inte vara möjligt. En uppdragstagare som står under uppdragsgivarens omedelbara kontroll och arbetsledning under uppdragets utförande eller ingår i dennes ordinarie arbetsorganisation när han ska utföra de arbets- uppgifter som omfattas av avtalet kan normalt inte anses vara själv- ständig. I vad mån uppdragstagaren står under uppdragsgivarens arbetsledning kan bero på i vilken utsträckning uppdragsgivaren bestämmer när, var och hur arbetet ska utföras. I ett uppdrags natur ligger att uppdragsgivaren bestämmer ramen för vad som ska utföras. Men det ankommer i regel på upp- dragstagaren att bestämma hur arbetet ska utföras. Var och när uppdraget ska utföras kan vara beroende av verksamhetens natur. Även om uppdragsgivaren har ett bestämmande inflytande i dessa frågor innebär det inte automatiskt att uppdragstagaren står under den andres kontroll och arbetsledning på ett sådant sätt att när- ingsverksamhet inte ska anses föreligga. Den omständigheten att uppdragstagaren utför arbetet i uppdragstagarens lokaler eller använder dennes maskiner behöver inte innebära att vederbörande är inordnad i uppdragsgivarens arbetsorganisation. Även hur arbetet ska utföras kan i vissa fall ligga i uppdragets natur och behöver inte heller betyda att uppdragstagaren står under upp- dragsgivarens arbetsledning. Viss verksamhet kan vara författnings- Utvidgning av näringsverksamhetsbegreppet i inkomstskattelagen reglerad vilket begränsar såväl den faktiska arbetsledningen som det egna handlingsutrymmet. Så kan t.ex. vara fallet vid verksamheter som styrs av hälso- och sjukvårdslagen. Exempel ur praxis som avser arbetsledning kan nämnas att Regeringsrätten i rättsfallet RÅ85 1:37, som rörde inkomst- taxering, fann att en person som med egen lastbil transporterade tidningar till olika anvisade platser för vidare distribution till abon- nenterna var att betrakta som självständig i förhållande till sin upp- dragsgivare. Vid bedömningen konstaterade kammarrätten, vars dom inte ändrades av Regeringsrätten, att det förhållandet att en uppdragsgivare som transportköpare har gett direktiv om hur tid- ningstransporterna tidsmässigt ska utföras ligger i transportupp- dragets natur och inte kan få till följd att uppdragsgivaren här- igenom ska anses som arbetsledare. Som jämförelse kan nämnas att Arbetsdomstolen i avgörandet AD 1981 nr 121 funnit att tidigare anställda chaufförer var att anse som uppdragstagare hos sin tidi- gare arbetsgivare trots bindningarna till åkeribolaget. Bolaget hade överlåtit fem tankbilar till sex tidigare anställda chaufförer som därefter utförde mjölktransporter enligt ett kontrakt mellan åkeri- bolaget och två mjölkföretag. Bakgrunden till avtalet var att åkeri- bolagets ägare förberedde sig för sin pension och också hade över- låtit den andra delen av åkeribolagets verksamhet (utlands- transporter) till en av sina söner. Arbetsdomstolen konstaterade att chaufförernas bundenhet till åkeriföretaget ytterst berodde på andra faktorer. Dit hörde den omständigheten att verksamheten så gott som helt byggts upp på transporter av en vara – mjölk – som måste transporteras och med särskilda fordon. Vidare berodde bundenheten på kontrakten med de båda mejeriföretagen som alltså i själva verket ytterst var de som dirigerade transpor- terna. Arbetsdomstolen konstaterade att handlingsutrymmet inte skulle vara större för chaufförerna om de utförde mjölktranspor- terna utan åkeribolagets medverkan och att åkeriföretagets arbets- ledning gentemot chaufförerna hade en mycket begränsad inne- börd. För att ett uppdrag ska anses vara självständigt bör det normalt vara fråga om specifika och avgränsade arbetsuppgifter. Det bör inte heller vara fråga om att uppdragstagaren fortlöpande ställer sin arbetskraft till förfogande och att denne kan åläggas uppgifter efter hand. För att ett uppdrag ska anses som självständigt ska upp- dragstagaren också rättsligt sett ha full frihet att avböja ett uppdrag och också ha möjlighet att vägra utföra vissa arbetsuppgifter t.ex. Utvidgning av näringsverksamhetsbegreppet i inkomstskattelagen för att de inte omfattas av det avtalade uppdraget. Han ska också vara oförhindrad att vända sig till andra uppdragsgivare. Om upp- dragstagaren är inlemmad i uppdragsgivarens organisation genom att delta i det dagliga arbetet, i dess planering eller i internutbild- ning på motsvarande sätt som de som är anställda talar detta för anställning. Om en person hyr ut sig själv för att arbeta hos en uppdrags- givare i syfte att ersätta ordinarie anställda eller vid s.k. arbets- toppar utföra samma arbete som uppdragsgivarens anställda är det vanligen inte ett tillräckligt avgränsat uppdrag utan vederbörande får i en sådan situation normalt anses vara tillfälligt inordnad i upp- dragsgivarens organisation och stå under dennes arbetsledning. I ett sådant fall finns ingen specifik arbetsuppgift som från början är avgränsad till sin natur och arbetsinsatsen gäller arbetsuppgifter allteftersom de uppkommer. Enligt utredningens mening finns det inte någon yrkeskategori som inte i och för sig skulle kunna anses bedriva näringsverksamhet i skatterättslig mening. Det står dock klart för utredningen att det kan vara svårare inom vissa branscher därför att det i uppdragsgivarens verksamhet normalt finns ordina- rie personal som fullgör motsvarande uppgifter. Enligt utredningens mening är det i detta avseende t.ex. skillnad mellan sjuksköterskor och läkare som arbetar som inhyrningssjuk- sköterska respektive stafettläkare och sjuksköterskor och läkare som på mer konsultliknande basis åtar sig vissa arbetsuppgifter t.ex. att vara behjälpliga vid en viss typ av operation eller att tolka vissa röntgensvar. Den förstnämnda kategorin torde inte kunna anses som tillräckligt självständig eftersom den är inordnad i uppdrags- givarens organisation medan däremot den andra kategorin inte är inordnad i organisationen på samma sätt och därför framstår som mera självständig. Bestämmelsen skulle inte heller komma i konflikt med bestäm- melserna om solidariskt betalningsansvar. 6.3.3Bestämmelse som omfattar dem som hyr ut sig själva och ersätter ordinarie anställda hos uppdragsgivaren eller rycker in vid arbetstoppar Ytterligare ett alternativ skulle vara att ta sikte på den grupp som utredningen främst har identifierat som har svårt att erhålla F-skattsedel och möjliggöra för den att bedriva näringsverksamhet. Utvidgning av näringsverksamhetsbegreppet i inkomstskattelagen Det handlar om personer som hyr ut sig själva för kortare eller längre uppdrag i syfte att bl.a. ersätta ordinarie anställda hos upp- dragsgivaren eller rycka in vid s.k. arbetstoppar. En sådan bestämmelse skulle i praktiken medföra att en enskild näringsidkare har möjlighet att hyra ut sig själv för korta eller längre uppdrag på motsvarande sätt som gäller för företag som bedriver personaluthyrning med stöd av lagen om privat arbets- förmedling och uthyrning av arbetskraft och att man således skatterättsligt tillåter att personer kan komma att arbeta under anställningsliknande förhållanden i inkomstslaget näringsverksam- het. Bestämmelsen riskerar att komma i konflikt med bestämmel- serna om solidariskt betalningsansvar.