sou · GVB343 · 2008-01-01 00:00:00 — De bestämmelser som avses är att sam- ordnaren skall samordna tillämpningen av gällande bestämmelser för att säkerställa att arbetsgivare och egenföretagare följer arbets- miljöplanen samt samordna åtgärder för att kontrollera att arbetena genomförs på ett korrekt sätt. Att en arbetsmiljösamordnare skall utses kommer att framgå av 3 kap. 10 § AML. Enligt 3 kap. 12 § får samordnaren ge anvisningar till arbetsgivare på det gemensamma arbetsstället. Vi kan därför inte se något hinder mot att preciserar arbets- miljösamordnarens uppgifter i föreskrifter med stöd av befintligt bemyndigande i 4 kap. 10 § AML. Så sker för övrigt redan i fråga om den som har samordningsansvar enligt nuvarande 3 kap. 7 §, se föreskrifterna om byggnads- och anläggningsarbete 13 § ff. Dess- utom finns det särskilda bemyndigandet i 4 kap. 8 § andra stycket AML avseende skyldighet att upprätta handlingar som har bety- delse från skyddssynpunkt, som kan användas för att utfärda före- skrifter i fråga om arbetsmiljöplanen. Samordning genomförande av EG:s byggplatsdirektiv Något nytt bemyndigande är alltså enligt vår bedömning inte nödvändigt. Som tidigare nämnts leder de nya reglerna till att det blir nöd- vändigt att numrera om de efterföljande paragraferna i 3 kap. AML. Därutöver blir det också fråga om följdändringar i 7 kap. 6 och 11 §§ samt 9 kap. 2 § AML. Även 1 och 4 §§ AMF behöver anpassas till den nya regleringen. Se författningsförslaget och för- fattningskommentarerna. 3.8Närmare om det första uppdraget om samordningsansvar Bakgrunden till det första uppdraget om samordningsansvar beskrivs på följande sätt i utredningsdirektiven: I 3 kap. 7 § AML finns regler om särskilt s.k. samordningsansvar dels på en byggplats där flera företag är verksamma, dels på ett fast drifts- ställe (t.ex. en skola eller en fabrik) där arbete utförs av flera företag. Reglerna om vilket företag som skall ha samordningsansvaret är olika. Det har i praktiken visat sig svårt att dra en klar gräns mellan de båda fallen, t.ex. när det gäller ombyggnad på ett befintligt arbetsställe. Oklarhet om hur reglerna skall tolkas har också funnits när det gäller arbetsställen med stor geografisk utsträckning. För själva uppdraget hänvisas till avsnitt 3.2, De två uppdragen. 3.8.2Arbetarskyddsstyrelsens skrivelse till regeringen Arbetarskyddsstyrelsen har i en skrivelse till regeringen beskrivit problem med samordningsansvaret vid ombyggnad på befintliga arbetsställen och vid arbetsställen med stor geografisk utsträckning samt föreslagit att dessa frågor skall utredas närmare. I skrivelsen anges i huvudsak följande. Samordning genomförande av EG:s byggplatsdirektiv Samordningsansvaret vid ombyggnad på befintliga arbetsställen Det är vanligt att ombyggnader görs på befintliga arbetsställen medan produktionen där fortfarande pågår. kan arbetet vara organiserat så att byggområdet är helt avskilt från den ordinarie verksamheten. Då föreligger två separata arbetsställen som kan ha var sin samordningsansvarig. Emellertid är ofta bygget och det ordinarie arbetet invävda i varandra på ett sätt som gör att det inte går att tala om två olika arbetsställen, utan bara om ett enda gemen- samt arbetsställe. Ett stort samordningsbehov kan då uppstå mellan verksamheterna. I sådana situationer är det inte helt klart vem som primärt är samordningsansvarig för det gemensamma arbetsfältet. Enligt 3 kap. 7 § är byggherren samordningsansvarig vid byggnadsarbete. På ett fast driftsställe är det däremot den som råder över detta som har samordningsansvaret. När det rör sig om både byggnadsarbete och ett fast driftsställe har Arbetarskyddsstyrelsen bedömt att den som råder över drifts- stället skall anses som samordningsansvarig. Detta innebär att den samordningsansvarige automatiskt får samordningsansvaret även mellan de ordinarie verksamheterna och byggverksamheten. Detta synes rimligt och föranleder inga betänkligheter. En samordningsansvarig har dock ansvar för att samordna all verksamhet på hela det gemensamma arbetsstället. Detta omfattar även samordning mellan byggentreprenören och dennes under- entreprenörer samt mellan underentreprenörerna inbördes. Här hamnar man i en mycket opraktisk ordning. Den samordnings- ansvarige, som tillhör någon av de ordinarie verksamheterna på arbetsstället, saknar ofta de särskilda kunskaper om byggnadsarbete som behövs för att kunna utöva samordningsansvaret i den delen på ett bra sätt. Det skulle därför behövas en bestämmelse som i dessa fall för- delar samordningsansvaret så att det blir en samordningsansvarig för byggnadsarbetena och en annan för de ordinarie verksam- heterna även i situationer där de båda arbetsområdena inte är avskilda från varandra. Det behövs då också en bestämmelse som reglerar samordningen mellan dessa båda ansvariga. Lämpligen borde den samordningsuppgiften läggas på den som råder över driftsstället. Samordning genomförande av EG:s byggplatsdirektiv Samordningsansvaret vid arbetsställen med stor geografisk utsträckning Ett liknande problem finns i fråga om arbetsställen som sträcker sig över stora geografiska områden. Det gäller framför allt sådana anläggningar som järnvägs-, kraftlednings- och telefonnät. Arbetar- skyddsstyrelsen betraktar dessa som arbetsställen till skillnad mot vägnätet, vilket betraktas som en allmän utomhusmiljö. En konsekvens av detta blir att den som råder över nätet auto- matiskt blir samordningsansvarig när flera använder det och när byggnadsarbete utförs på någon del av det. Visserligen kan ansvaret här liksom annars överlåtas till någon av de arbetsgivare som driver verksamhet på arbetsstället. I praktiken torde dock detta sällan förekomma, eftersom normalt bara nätets ägare har tillräcklig kunskap om dess egenskaper och användning för att sköta sam- ordningen. Arbetarskyddsstyrelsens synsätt har dock inte accepterats av alla berörda. I stället har det hävdats att anläggningsnät av nu berört slag skall behandlas på samma sätt som det allmänna vägnätet eller annan allmänt tillgänglig mark. Den osäkerhet som detta har skapat är besvärande, eftersom vissa typer av anläggningsnät, främst järn- vägsnät, används för verksamhet, som ställer stora samordnings- krav och medför avsevärda risker för andra som arbetar på nätet. För själva järnvägstrafiken torde säkerhetsfrågorna normalt vara tillgodosedda genom den löpande verksamheten för järnvägs- säkerhet och tillsyn. Däremot har problem visat sig vid byggnadsarbete. betraktar inte järnvägen som ett arbetsställe utan betraktar varje bandel, bro, tunnel etc. där byggnadsarbete utförs som ett separat arbetsställe med var sin samordningsansvarig för byggnadsarbetena. Någon ansvarig för samordningen med järnvägstrafiken finns däremot inte. Eftersom denna trafik är ett av de större riskmomenten för byggnads- arbetarna är denna brist besvärande. Arbetarskyddsstyrelsen bedömer att denna fråga bör kunna lösas efter samma linjer som frågan om samordningsansvar vid ombyggnad på befintligt arbetsställe. I samband därmed är det också önskvärt att lagen förtydligas så att innebörden av begreppet driftsställe i de nu aktuella situationerna klargörs. Samordning genomförande av EG:s byggplatsdirektiv I sammanhanget kan också vara av intresse att det finns ett regeringsbeslut där överklagat ett beslut av angående samordningsansvar enligt arbets- miljölagen vid byggnadsarbete på och invid trafikerade järn- vägsspår.19 Fakta i ärendet var följande. genomförde järn- vägsbyggnation inklusive byggande av anslutande bil- och gång- tunnlar inom ett område längs järnvägen. hade överlåtit samordningsansvaret för den aktuella byggplatsen till , som utförde huvuddelen av byggnadsarbetet. Tåg- trafiken fortgick . beslutade om ett föreläggande mot att vidta vissa åtgärder i egenskap av samordningsansvarig, vilket överklagades av . I det överklagade ärendet hävdade att den överlåtelse av samordningsansvaret som gjort var ogiltig, eftersom samordningsansvaret är odelbart och överlåtelsen i detta fall endast avsåg en del av det gemensamma arbetsstället. Det gemensamma arbetsstället omfattade enligt hela järnvägen och inte bara byggplatsen. Enligt var därför sam- ordningsansvarig i egenskap av den som råder över driftsstället. instämde i och för sig i att samordningsansvaret på ett gemensamt arbetsställe är odelbart. menade dock att överlåtelsen av samordningsansvaret var giltig, eftersom det aktuella gemensamma arbetsstället endast omfattade byggplatsen. Regeringen biföll överklagande. I motiveringen redo- visas bl.a. det förarbetsuttalande som handlar om hur situationen med ombyggnad på ett befintligt driftsställe skall bedömas.20 Därefter anförs: Avgörande i det aktuella fallet blir således om man betraktar bygg- verksamheten som en sidoaktivitet inom ett på något sätt avgränsat fast driftsställe eller om man anser att byggplatsen är ett avgränsat gemensamt arbetsställe för byggnadsverksamhet, där byggnads- verksamheten är dominerande. Den aktuella byggplatsen är väl avgränsat bortsett från den passerande tågtrafiken. Inom den avgränsade byggplatsen måste bygg- 19Regeringsbeslut i ärende N2002/5138/ARM. 20SOU 1972:86 s. 214. Uttalandet finns återgivet i avsnitt 3.4, Reglernas tillkomst. Samordning genomförande av EG:s byggplatsdirektiv SOU 2007:43 verksamheten anses vara den dominerande aktiviteten sett med utgångspunkt i behovet av samordning. () Det förefaller tveksamt om järnvägsnätet kan anses som ett fast driftsställe med hänsyn till svårigheterna att finna en naturlig avgränsning. Under alla omständigheter ingår inte de delar av bygg- platsen som ligger utanför själva järnvägsområdet (delar av gångtunnel m.m.) i det fasta driftstället. Även dessa delar måste dock rimligtvis ingå i samordningen. Regeringen ansåg vid en samlad bedömning att arbetsmiljölagens regler om gemensamt arbetsställe för byggnads- eller anläggnings- verksamhet var tillämpliga på byggarbetsplatsen. Överlåtelsen av samordningsansvaret var därför giltig. 3.9Förslag till en ny regel om ansvar för samordning vid ombyggnad på befintligt arbetsställe Enligt gällande rätt är samordningsansvaret odelbart. Det kan alltså bara finnas en – fysisk eller juridisk – person som är ansvarig för samordningen på ett gemensamt arbetsställe, och ansvaret kan bara överlåtas i dess helhet.21 Detta kan innebära vissa olägenheter när byggnads- eller anlägg- ningsarbete sker på ett befintligt arbetsställe. Å ena sidan finns en regel om att den som låter utföra byggnads- eller anläggningsarbete (byggherren) är ansvarig för samordning på gemensamt arbets- ställe. Om ett fast driftsställe är gemensamt arbetsställe för flera verksamheter gäller å andra sidan att den som råder över arbets- stället skall ha ansvaret för samordningen. När exempelvis ombyggnad sker på ett befintligt arbetsställe kan det råda oklarhet kring vilken av dessa regler som är tillämplig. Byggherren och den som råder över arbetsstället är inte alltid samma (fysiska eller juridiska) person. Det är förstås otillfredsställande att det i sådana fall uppstår osäkerhet om vem som har samordningsansvaret. Dessutom kan regleringen medföra att den som anses ansvarig för samordningen får ansvar för områden som denne inte har tillräcklig inblick i. En tänkbar väg att lösa problematiken skulle kunna vara att antingen föreskriva att den som råder över arbetsstället skall ha hela ansvaret för samordningen i en sådan situation, eller att före- skriva att byggherren skall ha hela ansvaret. I lagen skulle alltså 21 Se t.ex. kommentar till arbetsmiljölagen, s. 123, med där gjorda hänvisningar. Samordning genomförande av EG:s byggplatsdirektiv tydligt anges vem av dessa som har ansvaret för samordningen på hela det gemensamma arbetsstället. Det kan dock konstateras att alternativet att föreskriva att den som råder över ett fast driftsställe skall ha ansvaret för samordningen även av byggarbetena på det gemensamma arbetsstället inte är förenligt med byggplats- direktivet. Enligt direktivet har byggherren ansvaret för sam- ordning vid byggnads- och anläggningsarbete. Därmed får inte föreskriva att det ansvaret skall ligga på någon annan. Därmed återstår möjligheten att göra byggherren ansvarig för all samordning på det gemensamma arbetsstället, dvs. även för sam- ordningen av den ordinarie verksamheten där. En sådan ordning skulle kunna klarlägga det osäkra rättsläget i och med att det alltid pekas ut en ansvarig i dessa situationer. Däremot skulle en sådan regel inte råda bot på att den som blir ansvarig för samordningen kan få ansvar för områden denne inte har tillräcklig inblick i. Den aspekten gör sig desto mera gällande i och med att det nu läggs fram förslag om att ansvaret för samordningen av arbetsmiljöfrågor inte skall kunna överlåtas med befriande verkan (se ovan). Vi menar därför att en bättre lösning vore att dela upp ansvaret för samordningen i linje med det förslag som förts fram av Arbetarskyddsstyrelsen i skrivelsen (se avsnitt 3.8.2, Arbetarskyddsstyrelsens skrivelse till regeringen). Om ett arbetsställe för byggnads- eller anläggningsarbete utgör gemensamt arbetsställe med annan verksamhet på ett fast driftsställe bör alltså byggherren ansvara för samordningen av de arbetsmiljöfrågor som avser bygg- nads- och anläggningsarbetena. I övrigt skall den som råder över det fasta driftsstället ansvara för samordningen på det gemensamma arbetsstället. Därmed undanröjs det osäkra rättsläget och ansvaret läggs dess- utom på den som borde ha bäst förutsättningar för uppgiften. Se författningsförslaget, 3 kap. 11 § första stycket AML. Den föreslagna regeln kommer alltså att leda till att sam- ordningsansvaret delas upp i sådana fall där byggherren och den som råder över arbetsstället är olika (fysiska eller juridiska) personer. De olika områdena för samordning kommer naturligtvis att ha beröringspunkter med varandra och en del samordnings- frågor kommer att vara gemensamma. Det bör därför också före- skrivas att de som ansvarar för samordningen enligt denna nya bestämmelse skall samråda med varandra i den utsträckning som behövs. Samordning genomförande av EG:s byggplatsdirektiv Förslaget löser även en del av problematiken kring arbetsställen med stor geografisk utsträckning. Ett annat problem med dessa arbetsplatser består i att det rent allmänt kan vara svårt att bestämma vad som avses med ett fast driftsställe. Det problemet kan emellertid inte lösas lagstiftningsvägen, dvs. inte heller denna utredning anser att det går att närmare definiera fast driftsställe på ett bra sätt i lagen. Förslagen består i huvudsak av nya arbetsmiljöregler vid byggnads- och anläggningsarbete, föranledda av EG:s byggplatsdirektiv, samt en särskild bestämmelse om ansvar för samordning då byggnads- eller anläggningsarbete utförs på ett befintligt fast driftställe. Anpassningen till EG:s byggplatsdirektiv innebär relativt stora förändringar i de svenska arbetsmiljöreglerna om byggnads- och anläggningsarbete. Under utredningsarbetet har vi fått en del reaktioner från berörda intressenter om att det nya systemet verkar svårbegripligt. LO har också framfört att om lagstiftningen ändras så att byggherren kan avskriva sig ansvaret att planera, och därmed budgetera, för god arbetsmiljö är risken stor för att oseriösa eller svaga aktörer kommer att tillämpa onödigt slitsamma metoder och även sänka nivån på säkerhet. Helt klart är att det kommer att krävas utbildningsinsatser och information, både hos och inom branschen, angående de nya reglernas innebörd. Det är dock en ofrånkomlig konsekvens av att måste genomföra EG-direktivet på ett korrekt sätt. Det har för övrigt också funnits kritik över att det nuvarande systemet med samordningsansvar är otydligt. En förhoppning kan därför vara att det nya systemet, när det väl inarbetats, visar sig vara tydligare än det som gäller . Vidare kan framhållas att Byggindustriers synpunkter i fråga om när byggherrens arbetsmiljöansvar skall gå över på en uppdragstagare har beaktats vid utformningen av förslaget till 3 kap. 7 § AML. Detta bidrar till att den nuvarande ordningen i branschen inte rubbas mer än nödvändigt. Det kan dock inte uteslutas att en viss anpassning av branschavtalen ändå kommer att behövas. Bortsett från initiala utbildnings- och informationskostnader vid övergången till den nya regleringen kan inte några påtagliga Samordning genomförande av EG:s byggplatsdirektiv kostnadsökningar för företagen eller för förutses. Visserligen kräver de nya reglerna att det skall finnas en arbetsmiljösamordnare vid byggnads- och anläggningsarbete. Byggherren har emellertid möjlighet att själv ta på sig den rollen, exempelvis vid mindre projekt där samordningsuppgifterna inte blir omfattande. I sådana situationer där det i stället bedöms nöd- vändigt att utse en särskild arbetsmiljösamordnare lär en mot- svarande funktion ofta redan användas med dagens reglering, fast under någon annan benämning (exempelvis arbetsmiljöhandläggare eller samordningsansvarig). Bestämmelsen om ansvar för samordning då byggnads- eller anläggningsarbete utförs på ett befintligt fast driftställe innebär att ansvaret för samordning klargörs i sådana situationer samt delas upp, så att den som typiskt sett har de bästa förutsättningarna att sköta uppgifterna också skall ha ansvaret för dessa. I praktiken innebär den nya regeln en skillnad i förhållande till nuvarande reglering endast i sådana fall där den som råder över det fasta driftsstället inte är byggherre. Förslaget kan inte för- väntas medföra några särskilda merkostnader eller andra olägenheter för vare sig företag eller myndigheter. 4Arbetsmiljöansvar för den som beställer en tjänst 4.1Bedömning och förslag i korthet Förslag: Utredningen föreslår en ny bestämmelse i 3 kap. 19 § AML som innehåller en förpliktelse för den som inhämtar anbud på utförandet av en tjänst att i förfrågningsunderlaget lyfta fram arbetsmiljön och vid utformningen av underlaget se till att entreprenören har möjlighet att uppfylla sina skyldigheter enligt arbetsmiljölagstiftningen. Bestämmelsen gäller vid alla upphandlingar, såväl privata som offentliga, där det beräknade kontraktsvärdet uppgår till exklusive mervärdesskatt. Bestämmelsen innehåller också en definition av vad som i detta sammanhang avses med inhämtande av anbud. Regeringen eller, efter regeringens bestämmande, Arbetsmiljö- verket bemyndigas att utfärda närmare föreskrifter om innehållet i förfrågningsunderlaget och beräkningen av kontraktsvärdet. I 7 kap. 7 § AML anges att får meddela föreläggande eller förbud mot den som inhämtar anbud vid utförandet av en tjänst i strid med den nya bestämmelsen. Vi har också övervägt om det skall införas bestämmelser i arbetsmiljölagen om ett generellt arbetsmiljöansvar för privata eller offentliga företag m.fl. som beställer en tjänst, men kommit fram till att det knappast går att på ett bra sätt avgränsa ett sådant ansvar till de fall där det verkligen kan anses motiverat. Vi lämnar därför inte något förslag i denna del. Arbetsmiljöansvar för den som beställer en tjänst Enligt uppdraget skall prövas om det är lämpligt att i arbetsmiljö- lagen, för hela eller delar av arbetsmarknaden, införa bestämmelser om arbetsmiljöansvar för privata eller offentliga företag m.fl. som har beställt en tjänst i förhållande till den som utför arbetet (beställaransvar). Vidare skall prövas om det – jämsides med eller som ett alter- nativ till regler om beställaransvar – är lämpligt att införa en skyl- dighet för den som upphandlar en tjänst att i upphandlingsunder- laget ställa krav på arbetsmiljön och även i övrigt ta hänsyn till arbetsmiljön för den som skall utföra arbetet. Enligt utredningens direktiv skall vid prövningen hänsyn tas till gällande EG-regler om bl.a. icke-diskriminering, fri rörlighet och offentlig upphandling. Även förslagens effekter på avtalsrättens område skall beaktas. Det senare innebär att förslagens inverkan på de rättsliga relationerna mellan beställaren/upphandlaren och tjänsteleverantören skall beaktas. 4.3Bestämmelser som har betydelse för vårt uppdrag Arbetsmiljölagen innehåller bestämmelser om förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare. Enligt 1 kap. 2 § AML gäller lagen varje verksamhet i vilken arbetstagare utför arbete för arbetsgivares räkning. Undantaget är dock sådant arbete som utförs i arbets- givares hushåll av arbetstagare som är (1 kap. 4 §; vi har i delbetänkandet föreslagit att undantaget tas bort). Arbetsgivaren har huvudansvaret för arbetsmiljön (3 kap. 2 § AML), och arbetsgivare och arbetstagare skall samverka för att åstadkomma en god arbetsmiljö (3 kap. 1 a § AML). Därutöver ålägger arbetsmiljölagen vissa andra subjekt än arbetsgivare och arbetstagare ett skyddsansvar i vissa avseenden. Enligt 3 kap. 12 och 13 §§ AML gäller ansvaret för den som råder över ett arbetsställe, den som hyr in arbetskraft och den som upplåter en lokal. Ett ansvar som påminner om beställaransvaret finns i Arbets- miljöverkets föreskrifter om byggnads- och anläggningsarbete1, där byggherren åläggs att upprätta en arbetsmiljöplan. Den som beställer en tjänst utan att vara arbetsgivare har inget generellt arbetsmiljöansvar för den som utför tjänsten. 1 AFS 1999:3. Arbetsmiljöansvar för den som beställer en tjänst prenadföretag har därför det fulla arbetsmiljöansvaret för sina anställda även när det gäller arbete som utförs på beställarens arbetsplats. Nuvarande bestämmelser om gemensamt arbetsställe, sam- ordningsansvar och projekteringsansvar beskrivs i kapitel 3 om Samordning - genomförande av EG:s byggplatsdirektiv, under avsnitt 3.3.1. Bestämmelserna om skyddsansvar för inhyrd arbetskraft beskrivs i kapitel 2 om Skyddsombudens tillträdesrätt och andra frågor, avsnitt 2.10.2, och i kapitel 5 om Informationsskyldighet för den som hyr in arbetskraft, avsnitt 5.3. 4.4EG-direktiv med anknytning till beställaransvar De grundläggande EG-reglerna för säkerhet och hälsa i arbetet finns i rådets direktiv av om åtgärder för att främja förbättringar av arbetstagarnas säkerhet och hälsa i arbetet.2 Regler om bl.a. skyldigheter för byggherren eller dennes ställ- företrädare finns i rådets direktiv av om minimi- krav för säkerhet och hälsa på tillfälliga eller rörliga byggarbets- platser (byggplatsdirektivet).3 Dessa regler har genomförts i svensk rätt genom arbetsmiljölagen och föreskrifter om byggnads- och anläggningsarbete.4 Enligt 10 § föreskrifterna finns bl.a. regler om vissa skyldigheter för byggherren, t.ex. när det gäller upprättande av arbetsmiljöplan. Den som låter utföra byggnads- eller anläggningsarbete skall se till att en arbetsmiljöplan upprättas eller finns tillgänglig innan byggarbetsplatsen etableras. Av de allmänna råden till 10 § framgår bl.a. att syftet med arbets- miljöplanen är att få en grund för hur arbetsmiljöarbetet skall bedrivas samt att, ifråga om arbeten med särskild risk, erbjuda lösningar för hur förväntade faror skall kunna undvikas. Arbets- miljöplanen blir på så sätt ett hjälpmedel för den enskilde entre- prenören när han skall planera sin verksamhet för byggverksam- heten. Innehållet i arbetsmiljöplanen behandlas i 11 § före- skrifterna. I de allmänna råden till paragrafen sägs bl.a. att [f]ör planering av arbetet och skyddsorganisation under byggskedet är 289/391/EEG. 392/57/EEG. Arbetsmiljöansvar för den som beställer en tjänst det lämpligt att, så långt förhållandena är kända, redan på anbuds- stadiet redovisa arbetsmiljöplanen. 4.5Regler om offentlig upphandling EG-regler om offentlig upphandling finns i och rådets direktiv5 om samordning av förfarandena vid offentlig upphandling av byggentreprenader, varor och tjänster (det klas- siska direktivet) samt och rådets direktiv6 om samordning av förfarandena vid upphandling på områdena vatten, energi, transporter och posttjänster (försörjningsdirektivet). De båda direktiven trädde i kraft och skall vara genomförda i medlemsstaterna . En pro- position med förslag till lagstiftning som genomför direktiven i svensk rätt är aviserad till .