sou · GWB378 · 2008-09-02 00:00:00 — I dagens system kan den som blir arbetsoförmögen på grund av en trafikskada vända sig till sin arbetsgivare respektive Försäkrings- kassan för att få ersättning för eventuellt inkomstbortfall i form av sjuklön eller sjukpenning från sjukperiodens inledning. Ersätt- ningen betalas i allmänhet ut inom en månad. Försäkringsbolagens ersättningar för inkomstbortfall, det vill säga till största del liv- ränta, aktualiseras ofta först i ett senare sammanhang då arbetsförmågan och orsakssambanden är utredda. Enligt försäk- ringsavtalslagen skall ett försäkringsbolag som har fått underrät- telse om ett försäkringsfall utan uppskov vidta de åtgärder som behövs för att skadan skall kunna regleras. Skaderegleringen skall ske skyndsamt. För försäkringsersättning som avser periodiska utbetalningar finns dock inte någon i lagstiftningen angiven frist för när skaderegleringen skall avslutas. När hela det ekonomiska ansvaret för trafikskador överförs på trafikförsäkringen kommer det att ställas nya krav på försäkrings- bolagen att snabbt handlägga frågor om ersättning till skadade . Den lagstiftning som utredningen föreslår måste innefatta metoder för att säkerställa att den skadedrabbades eko- nomiska trygghet skyddas under det akuta stadiet. Det skall mot den bakgrunden övervägas om försäkringsbolagens handläggning av trafikskadefall behöver regleras ytterligare, så att dröjsmål som går ut över den enskildes ekonomiska trygghet kan undvikas. Vad som särskilt måste beaktas är att det i vissa fall kan vara svårt att avgöra om ett sjukdoms- eller skadetillstånd uppstått som följd av en trafikolycka. Försäkringsbolaget och den skadade kan ha olika uppfattning om orsaken till en skada. Det kan finnas ett otal situationer där sambanden är mer eller mindre oklara. Det kan röra sig om att en skadedrabbad redan har en skada eller sjukdom då trafikolyckan inträffade, frågor kan uppkomma om tillståndet förvärrats av trafikskadan, det kan vara svårt att avgöra om det överhuvudtaget är trafikolyckan som är orsaken, symptom från trafikskadan kan uppstå efter olyckan, etc. För att inte försämra skyddet för skadade personer måste en ordning införas som innebär att när det kan konstateras att det föreligger någon form av skada och arbetsoförmåga, men det råder osäkerhet om skadan uppkommit till följd av trafik, så skall utbe- talningarna till den skadedrabbade inte påverkas. Utredaren skall överväga vem som skall vara ansvarig för att ersätta den drabbade som en utredning av orsakerna till skadan genomförs och hur det slutliga ansvaret skall regleras i sådana fall. I de fall ett sjukdoms- eller skadetillstånd uppstått som följd av en trafikolycka kommer troligtvis fler aktörer än att göra arbetsförmågebedömningar. Utredaren skall problemati- sera och beakta detta i sina förslag, så att det inte uppstår gräns- dragningsproblem mellan trafikförsäkringen och den allmänna för- säkringen. Omprövning av rätt till ersättning När sjuk- och aktivitetsersättning ersatte förtidspension och sjuk- bidrag infördes regler om omprövning av den skadedrabbades medicinska tillstånd, behov av rehabilitering och arbetsförmåga. Denna förändring innebär att omprövningen skall ske den skadedrabbade får ersättning från social- försäkringen. I skadeståndslagen finns bestämmelser som innebär att en fastställd livränta kan omprövas om de förhållanden som låg till grund för ersättningen har ändrats väsentligt. När en utvidgad trafikförsäkring skall ta över ansvaret för att ersätta hela inkomst- bortfallet finns det anledning att överväga om förutsättningarna för att ompröva en fastställd ersättning för inkomstförlust enligt tra- fikskadelagen behöver ändras. Vid övervägandena skall utgångs- punkten vara att rehabilitering och återgång i arbete givetvis skall uppmuntras, men att trafikskadelagens ersättningsprinciper inte skall frångås. Försäkringsbolagens tillgång till information Det nuvarande ersättningssystemet vid arbetsoförmåga på grund av sjukdom innebär att den enskilde kan erhålla ersättning i form av framför allt sjuklön från arbetsgivaren, sjukpenning från Försäk- ringskassan och kollektivavtalsreglerade ersättningar, s.k. avtalsför- säkringar. När hela det ekonomiska ansvaret för trafikskador överförs på trafikförsäkringen kommer det att ställas nya krav på utbyte av information mellan försäkringsbolagen och de aktörer som även fortsättningsvis skall utge ersättningar för de personer som inte skall omfattas av de nya reglerna för trafikskadade. Även i de fall ersättningar skall utges enligt trafikskadelagen och andra ersättningssystem, t.ex. när en hel arbetsoförmåga på grund av sjukdom endast delvis beror på en trafikskada eller när föräldra- penning utges, krävs utbyte av information. För att försäkringsbolagen skall kunna hantera fall med oklara orsakssamband måste de ha tillgång till information om t.ex. den skadedrabbades hälsotillstånd. Bolagen måste också i dessa fall kunna samverka med , sjuk- och hälsovården och andra aktörer. Utredaren skall överväga om det behövs några för- fattningsändringar för att säkra bolagens tillgång till sådan infor- mation. För att individens möjlighet att påverka sin premie skall öka som premiesättningen skall kunna vara styrande mot bättre trafiksäkerhet bör utredaren överväga om och hur försäk- ringsgivarna kan få bättre tillgång till relevanta uppgifter om fordon och individer. Utredaren skall därvid analysera kopplingen mellan försäkringspremier och individers risktagande och beteende. Vid övervägandena skall särskilt beaktas förutsättningar för samverkan mellan privat verksamhet och offentlig, sekretessregler, tekniska förutsättningar för överföring av information, tillsyn och ansvar. Reglerna skall utformas så att enskilda tillförsäkras ett gott skydd för sin personliga integritet. Den som är missnöjd med ett beslut om ersättning från den all- männa försäkringen kan överklaga beslutet till en allmän förvalt- ningsdomstol. Vid en sådan process gäller förvaltningsprocessla- gens regler, som bl.a. innebär att domstolen har en omfattande utredningsskyldighet och att vardera parten normalt får bära sina egna rättegångskostnader. Den som är missnöjd med ett försäkringsbolags beslut om tra- fikskadeersättning är däremot hänvisad till att väcka talan mot bolaget vid allmän domstol. De processregler som gäller i ett sådant s.k. dispositivt mål ställer stora krav på parterna att själva ta tillvara sina rättigheter, varför det framstår som svårt att föra en process utan juridiskt biträde. Vidare innebär reglerna att den förlorande parten normalt åläggs att ersätta motpartens rätte- gångskostnader vilka, i en komplicerad tvist, kan uppgå till bety- dande belopp. När sådana skador som omfattas av trafikförsäkringen undantas från den allmänna försäkringen kommer trafikskadades grund- trygghet att avgöras av vilken ersättning de får från trafikförsäk- ringen. Det måste säkerställas att den som anser att ett försäk- ringsbolag fattat ett felaktigt beslut i ett sådant ärende har goda möjligheter att få till stånd en sakkunnig och opartisk prövning av sitt anspråk, i sista hand av domstol. Utredaren skall, mot denna bakgrund, överväga i vilken ordning tvister om ersättning enligt trafikskadelagen skall prövas och om särskilda processregler bör införas. är ett samarbetsorgan för trafikförsäkringsbolag och verksamheten består i huvudsak av att reglera trafikskador orsakade av okända, oförsäkrade och utländska fordon samt att ta ut avgift av ägare till oförsäkrade motorfordon. Avgiften utgår enligt vissa schabloner på årspremien för trafikför- säkring. Utredaren skall belysa situationen särskilt för oförsäkrade fordonsägare samt föreslå de ändringar som anses nödvändiga för att antalet oförsäkrade fordonsägare inte skall öka. Trafikskadeersättning kan jämkas om den skadelidande genom grov vårdslöshet har medverkat till skadan. Ersättning till en förare kan dessutom jämkas om han eller hon har gjort sig skyldig till rattfylleri och medverkat till skadan genom vårdslöshet. Ersättning från den allmänna försäkringen jämkas inte i sådana situationer. När skador som uppkommer till följd av trafik undantas från den allmänna försäkringen finns det anledning att överväga om det bör leda till någon ändring i trafikskadelagens jämkningsregler. En utgångspunkt skall vara att den som skadas i en trafikolycka alltid skall vara tillförsäkrad minst den ersättning som han eller hon skulle ha haft rätt till från den allmänna försäkringen, om skadan uppkommit på något annat sätt. Trafikskadeersättning betalas för skador som uppkommer i och för skador som utomlands drabbar svenska medborgare och personer med hemvist i till följd av trafik med svenskregi- strerade fordon. Andra skador som inträffar utomlands berättigar inte till trafikskadeersättning enligt svensk lag. Trafikförsäkring får meddelas dels av en försäkringsgivare som fått tillstånd till det av regeringen, dels av en EES-försäkringsgivare som är verksam här i landet enligt lagen (1998:293) om utländska försäkringsgivares och tjänstepensionsinstituts verksamhet i . En försäkringsgivare som meddelar trafikförsäkring genom gränsöverskridande verksamhet och som inte har fast driftställe i skall ha en representant här i landet. Utredaren skall uppmärksamma eventuella oklarheter eller sam- ordningsproblem i fråga om trafikskador med internationell anknytning som kan uppkomma som en följd av de förslag som lämnas. Särskilda frågeställningar som kan uppkomma i fall där för- säkring meddelas genom gränsöverskridande verksamhet skall också uppmärksammas. Den ersättning som utbetalas för inkomstförlust till följd av personskada i trafik är inte pensionsgrundande. Den beräknas utifrån bruttoförlusten mellan inkomstunderlaget och samord- ningsförmånerna och utbetalas med avdrag för preliminär källskatt. Pensionsförlusten beräknas och ersätts efter uppfylld pensionsålder i form av livränta eller i form av ett engångsbelopp under skadere- gleringen vid smärre förluster. Utredaren skall föreslå regler, som inom ramen för pensions- överenskommelsen, innebär att ersättningen för inkomstförlusten vid en utvidgad trafikförsäkring blir pensionsgrundande samt över- väga vilka ytterligare socialavgifter som skall betalas. Ett sådant system kan möjligtvis förenkla administrationen för försäkrings- bolagen, men innebära högre kostnader, eftersom avgif- terna tillkommer under pågående skadereglering och inte anstår till efter pensionsåldern. Rätten till ersättning för arbetsskada Arbetsskador handläggs av olika aktörer som ger olika ersättningar. Från socialförsäkringen kommer ersättning enligt lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring (LAF) i form av bland annat egenlivränta och efterlevandelivränta samt enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring (AFL) i form av bland annat sjukpenning och sjuk- och aktivitetsersättning. Från arbetsgivaren kommer sjuklön. Ersätt- ningen från arbetsskadeförsäkringen kompletteras för merparten av arbetstagare med någon form av kollektivavtalsreglerade ersätt- ningar. Utöver social- och avtalsförsäkringarna delas ansvaret för arbetsskador även av den skattefinansierade sjukvården, aktörer inom rehabiliteringstjänster och försäkringsbranschen. Rätten till ersättning för trafikskada och för arbetsskada prövas i separata sammanhang. Vid ersättning för trafikskada räknar försäk- ringsbolagen av ersättningarna från LAF, AFL och kollektivavtals- reglerade ersättningar, så kallade samordningsförmåner. Vid en utvidgning av trafikförsäkringens ansvar kommer denna avräkning att upphöra helt eller delvis beroende på utvidgningens omfattning. För de fall en trafikskada även kan betraktas som en arbetsskada är det viktigt att en utvidgning av trafikförsäkringen inte innebär en försämring för den enskilde skadedrabbade. Det är därmed av stor betydelse att bedömningen inom ett system av rätten till ersättning sker oberoende av vad som har framkommit i andra sammanhang. Om trafikskada inte kan styrkas skall den skadedrabbade fortfa- rande ha möjlighet att få rätten till arbetsskadeersättning prövad, oavsett vad som har framkommit i prövningen av rätt till ersättning för trafikskada. En trafikskada kan medföra behov av olika former av rehabilitering. Utgångspunkten är att en utvidgning av trafikförsäkringens ansvar i huvudsak – utöver sjukpenning och sjuk- och aktivitetsersättning – skall omfatta rehabiliteringspenningen inom den arbetslivsinrik- tade rehabiliteringen. Andra former av rehabilitering såsom medi- cinsk och social rehabilitering skall generellt sett förbli hos dagens ansvariga aktörer. Således skall varje insats för en trafikskadad som är medicinskt nödvändig och som ligger inom sjuk- och hälsovår- dens ansvar hanteras oberoende av att trafikförsäkringens ansvar utvidgas. En övergripande fråga är arbetsgivarens ansvar för anställdas arbetsmiljö och rehabilitering vid sjukdom. Enligt arbetsmiljölagen skall arbetsgivaren se till att det i verksamheten finns en på lämpligt sätt organiserad arbetsanpassnings- och rehabiliteringsverksamhet. Bestämmelser om arbetsgivarens ansvar för den enskildes rehabili- tering finns i lagen om allmän försäkring. I förarbetena till nu gäl- lande bestämmelser (prop. 1990/91:141) anges att det bör ingå i arbetsgivarens ansvar att vidta de arbetslivsinriktade åtgärder som kan genomföras inom eller i anslutning till den egna verksamheten. Exempel på sådana åtgärder är arbetsprövning, arbetsträning, utbildning och omplacering. Det kan även vara aktuellt att vidta tekniska åtgärder eller anskaffa särskild utrustning för att ändra den fysiska miljön i syfte att minska den anställdes arbetsbelastning. Det kan även gälla åtgärder beträffande arbetsinnehåll och arbets- organisation. Enligt 22 kap. 5 § AFL skall samordna och utöva tillsyn över de insatser som behövs för rehabiliteringsverk- samheten. skall i samråd med den försäkrade se till att hans eller hennes behov av rehabilitering klarläggs och att de åtgärder vidtas som behövs för en effektiv rehabilitering. skall, om den försäkrade medger det, samverka med hans eller hennes arbetsgivare och arbetstagarorganisation, hälso- och sjukvården, arbetsförmedlingen, och andra myndigheter som kan vara berörda. I detta sammanhang skall verka för att berörda aktörer, var och en inom sitt verksamhetsområde, vidtar de åtgärder som behövs för en effektiv rehabilitering av den försäkrade. Utredaren skall precisera trafikförsäkringens ansvar för rehabi- litering av trafikskadade särskilt med hänsyn till arbetsgivarens rehabiliteringsansvar, hälso- och sjukvårdens ansvar för den medi- cinska rehabiliteringen samt ansvar att sam- ordna rehabiliteringen. Uppskattning av vissa externa kostnader I sin körning beaktar den enskilde trafikanten inte samtliga externa kostnader som trafikskador ger upphov till. De externa kostnader som inte kommer att vara internaliserade i ett system där vissa socialförsäkringsutgifter har överförts till trafikförsäkringen är bland annat sjukvårdskostnader och skattebortfall. Trafikskador medför ett produktionsbortfall och därmed också uteblivna skatter på produktion i form av inkomstskatter samt arbetsgivaravgifter. finns inga heltäckande uppgifter över ovanstående kostnader. För att ge ett underlag för eventuella justeringar av skatten på trafikförsäkringspremien skall utredaren göra en upp- skattning av dessa kostnader. Ekonomiska och administrativa konsekvenser uppskattas statens sjukpenning- och sjukersättningskost- nader till följd av trafikskador till , varav kostnaderna för sjukskrivningar var och kostnaderna för sjukersättning . Utifrån de regler och administrativa rutiner som utredaren föreslår skall en redovisning göras av de kostnader och administrativa kon- sekvenser som uppstår för den enskilde, företag, försäkringsgi- varna, och staten i övrigt. I uppdraget ingår att särskild hänsyn till detta och övriga konsekvenser tas redan vid utformningen av förslagen. En konsekvensanalys skall göras med utgångspunkt i hur refor- men, med hänsyn till införande av en skatt på trafikförsäkrings- premierna, kan påverka trafik och trafikflöden, val av transportme- del, människors mobilitet, yrkestrafik etc. Utifrån de regler och administrativa rutiner som utredaren före- slår skall även en redovisning göras utifrån en helhetssyn av de ekonomiska och administrativa konsekvenser som långsiktigt upp- står för de berörda och samhället. Utredaren skall genomföra sina analyser ur ett jämställdhetsperspektiv. Utredaren skall även analysera samt föreslå de särskilda över- gångsbestämmelser som kan krävas, t.ex. i frågan om de försäk- ringsavtal som löper över den tidpunkt då utvidgningen träder i kraft. Till kommittén bör representanter för försäkringsbolagen, Försäk- ringskassan och knytas för att biträda kommittén i dess arbete. Utredaren skall även samråda med övriga berörda myndigheter och organisationer. Utredaren skall lämna de förslag till författningsändringar som behövs samt noga redovisa praktiskt genomförbara lösningar över hur de administrativa system som kommer att krävas för att genomföra förslagen kan tillgodoses. Utredaren skall redovisa uppdraget . ningen (S 2007:53) Förlängd tid för uppdraget Med stöd av regeringens bemyndigande gav soci- alförsäkringsministern en särskild utredare i upp- drag att lämna förslag till utformningen av regler som möjliggör en överföring av vissa socialförsäkringsutgifter till trafikförsäkringen (dir. 2007:53). Uppdraget skulle enligt direktiven redovisas Uppdraget ska i stället redovisas . Utredaren ska dock i fråga om den del som avser möjligheten att trafikförsäkringen även ska omfatta kost- naden för eftersök av trafikskadat vilt lämna ett delbetänkande . Denna lag gäller trafikförsäk- ring för motordrivet fordon och ersättning från trafikförsäkring för skada i följd av trafik med motordrivet fordon (trafikska- deersättning). Lagen gäller även ersättning från trafikförsäkring för kostnader för åtgärder som behövs för att trafikskadat vilt ska kunna uppspåras och avlivas.Lagen tillämpas dock ej på lag om ändring i trafikskadelagen (1975:1410) Härigenom föreskrivs i fråga om trafikskadelagen (1975:1410) dels att 1 § ska ha följande lydelse, dels att det i lagen ska införas fyra nya paragrafer, 19 a – 19 c och 30 §§, samt närmast före 19 a § en ny rubrik av följande lydelse. 1 §1 Denna lag gäller trafikförsäk- ring för motordrivet fordon och ersättning från trafikförsäkring för skada i följd av trafik med motordrivet fordon (trafikska- deersättning). Lagen tillämpas dock ej på 1. motordrivet fordon som är avsett att föras av gående, 2. motordrivet fordon när det användes för tävling, träning, övningskörning, uppvisning eller liknande ändamål inom inhägnat tävlingsområde, 3. motorredskap med en tjänstevikt av högst som är inrättat huvudsakligen som arbetsredskap och som varken är eller bör vara registrerat i vägtrafikregistret. 1 Senaste lydelse 2001:562. Har till motordrivet fordon som omfattas av lagen kopplats fordon av annat slag, tillämpas lagens bestämmelser om skada i följd av trafik med motordrivet fordon på fordonskombinationen i dess helhet. Ersättning för kostnader för åt- gärder som behövs för att tra- fikskadat vilt ska kunna uppspåras och avlivas För uppdrag som lämnats av polismyndigheten enligt 28 a § jaktlagen (1987:259) att vidta åtgärder för att vilt som har sammanstött med motordrivet fordon ska kunna uppspåras och avlivas, utges ersättning från tra- fikförsäkringen för det fordon som sammanstött med djuret. Med vilt avses i första stycket björn, varg, järv, lo, älg, hjort, rådjur, utter, vildsvin, mufflonfår och örn. Ersättning enligt 19 a § läm- nas för varje uppdrag när det avser 1. björn, varg, järv och lo med 2. älg och vildsvin med , 3. övriga arter med . Överstiger för deltagare i upp- draget resa med egen bil mellan bostaden och platsen för åtgär- dernas början läm- nas ersättning för överskjutande sträcka med . Till ansvarig kontaktperson för uppdraget lämnas för varje uppdrag och ytterligare om kontaktpersonen behövt lokalisera platsen för kollisionen för att kunna bedöma insatsens omfattning. Vad som sägs i 13, 15 och 16 §§, 24 § andra och tredje styckena, 31§ andra och fjärde styckena och 33 § första stycket om trafikskadeersättning ska gälla även ersättning för kostnader för eftersök av trafikskadat vilt. Ersättning enligt 19 b § begärs av den kontaktperson som polis- myndigheten har lämnat uppdra- get till. Ersättning enligt 19 b § första och tredje styckena betalas till kontaktpersonen. Ersättning enligt 19 b § andra stycket betalas till den som har gjort resan med egen bil. Denne får också begära sådan ersättning om kontaktpersonen inte gör det. 1.Denna lag träder i kraft den. 2.Den nya lagen tillämpas på ersättning för kostnader med anledning av uppdrag som lämnas av polismyndigheten efter ikraftträdandet. lag om ändring i jaktlagen (1987:259) Härigenom föreskrivs att det i jaktlagen (1987:259) ska införas en ny paragraf, 28 a §, av följande lydelse. Om vilt har sammanstött med ten vidta de åtgärder som behövs för att djuret ska kunna uppspåras även uppdra åt annan att vidta Regeringen får meddela före- skrifter om de uppdrag som avses i första stycket. Denna lag träder i kraft den. Förslaget till lag om ändring i trafikskadelagen (1975:1410) Jaktförfattningarnas ordval är inte enhetligt. Ordet eftersök används i jaktförordningen (1987:905) men inte i jaktlagen (1987:259). Den företeelse det handlar om anges där i stället som åtgärder som behövs för att djuret ska kunna uppspåras och avli- vas (se 28 § första stycket). I förslaget till ändring i trafikskadela- gen används för symmetrins skull samma uttryck som i jaktlagen. Det är dock inget annat än det vardagligare uttrycket eftersök som därmed avses. Den ersättning som föreslås kunna utges från trafikförsäkringen till den som har uppdrag av en polismyndighet att vidta åtgärder för att trafikskadat vilt ska kunna uppspåras och avlivas är, som närmare utvecklas i avsnitt 4, av sådan karaktär att den inte lämpligen kan hänföras till begreppet trafikskadeersättning. I paragrafens första stycke har därför till beskrivningen av lagens tillämpningsområde lagts det nya ersättningsslaget. Som framgår av paragrafens upp- ställning gäller inte heller de nya ersättningsreglerna när sådana motordrivna fordon som undantagits från lagens tillämpningsom- råde varit inblandade i en trafikolycka med vilt. Paragrafen jämte rubriken närmast före paragrafen är nya. De före- slagna ersättningsbestämmelserna har, således under en egen rubrik, placerats efter de paragrafer som finns under rubrikerna Trafikskadeersättning respektive Skadestånd m.m. Rätten till ersättning förutsätter enligt första stycket att polismyndigheten uppdragit åt annan att vid en trafikolycka vid vilken vilt har skadats vidta de åtgärder som behövs för att djuret ska kunna uppspåras. Den formella behörigheten för polismyndigheten att vidta sådana åtgärder eller lämna uppdrag härom till annan framgår i en ny para- graf, 28 a §, i jaktlagen (1987:259) till vilken den nu ifrågavarande paragrafen hänvisar. I stycket anges även att det är trafikförsäk- ringen för det fordon som sammanstött med djuret som skall lämna ersättning. I andra stycket anges vilka djurarter som omfattas av begreppet vilt i första stycket. De angivna djurarterna motsvarar de som omfattas av 40 § jaktförordningen (1987:905). I den bestämmelsen stadgas en skyldighet att märka ut den plats där en trafikolycka med angivna djur ägt rum och även att underrätta polismyndighet om olyckan. Urvalet i 40 § jaktförordningen grundas på erfarenhet av vilka arter som normalt har möjlighet att överleva en samman- stötning med motordrivet fordon och beträffande vilka dessutom eftersök kan förväntas leda till att djuret hittas. I paragrafen, som är ny, anges hur ersättning från trafikförsäk- ringen för deltagande i eftersök av trafikskadat vilt ska beräknas.