sou · GVB350 · 2008-01-01 00:00:00 — Genom att exempelvis dela lokaler förbättras möjligheterna för båda parter att nå barn, unga och föräldrar som annars inte besöker renodlade idrottsplatser eller teatrar. Genom samarbete kan teaterns scen och idrottens arena bli en ny mötesplats för män- niskor med olika bakgrund och intressen. Leva i två världar Hur är det att vara svensk och judisk/samisk/romsk? (Ur programförklaringen till i två världar på Riksut- ställningars hemsida) I syfte att producera en utställning av och med, och inte om och för, genomförde Riksutställningar, museer, och Samiskt informationscentrum tillsammans med unga romer, samer och judar en utställning om hur det är att vara ung och ha två identiteter i . Man ville visa vilken tillgång det är att ha två världar men också hur problematiskt det kan vara. I centrum för utställningen står de medverkande ungdomarnas egna berättelser, tankar och reflektio- ner kring att ha två identiteter och Riksutställningar påpekar noga att utställningen är mycket subjektiv och inte har någon ambition att representera alla judar, romer eller samer. Utställningen är byggd kring tre rum ur tre olika lägenheter. I det judiska köket hänger hämtpizza-menyn på kylskåpet med de pizzor som inte funkar ihop med kosher-diet överstrukna och de extrafina vinglasen till sabbatsmiddagen står uppställda på hyllan. I det samiska rummet finns samiskt hantverk och samiska klädes- plagg och det romska hemmet bjuder på vackra föremål som kris- tallkrona och väggklocka och fotoramar i glänsande gulmetall. På tv-apparater i alla hemmen rullar en film där lägenhetsinnehavaren visar upp sitt hem och berättar om alla minnen och funktioner som föremål ger och har. Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser Förutom rummen med inredningarna finns också en musikmix med musik från alla de tre representerade kulturerna, ett porträtt- galleri med möjlighet att gissa den avporträtterades kulturella till- hörighet – och få svar på baksidan av bilden i form av en symbol. , romer och judar är tre av nationella minoriteter. I Leva i två världar fångades på ett personligt sätt vad en sådan grupptillhörighet betyder för unga människor i . var det vernissage på museer, sedan åkte Leva i två världar vidare till i och i . bär det av till Kulturcentrum Asken i , och Attje, fjäll- och samemuseum i . Ny publik – Nya möjligheter Ny publik – nya möjligheter är Teater satsning för att synliggöra teaterns verksamhet för en bredare publik och göra teatern mer angelägen för denna. Målgruppen är främst invånare med utländsk bakgrund i . Till satsningen anställde Teater tillsammans med arbetsförmedlingen en projektledare, . , som under informerade om teaterns verksamhet vid skolor, företag och kulturföreningar. Projektledaren har gjort ett omfattande publikarbete, mötte hon många Västeråsbor som inte kände till att teatern fanns. , regional arrangörsutvecklare vid teatern, säger att man mött många som upplevt det som svårt att gå på teatern, bland annat på grund av språkförbistring. Teatern har välkomnat en ny publik med studiebesök med information om verksamheten på lätt svenska. Förstagångsbesökare har även fått rabatterade bil- jettpriser. berättar att det även funnits publikvärdar på plats som de nya besökarna i många fall redan mött under studiebe- söket, som kan svara på eventuella frågor. På Teater finns det även möjlighet för kultur- och konstutövare att låna teaterns lokaler, samt att få arrangörshjälp mot en mindre kostnad. Man söker även samarbetspartners till Öppen scen, där kultur- och konstutövare har möjlighet att visa sin konst för publik. Målsättningen är att svenskar med utländsk bakgrund ska få bättre möjligheter att utöva kulturaktiviteter i samma utsträckning Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser som i hemlandet och att teatern i högre grad ska bli en interkultu- rell mötesplats. Teater har genom Ny publik – nya möjligheter fått nya nätverk men satsningen har enligt haft inverkan på verksamheten som helhet. Teater påbörjade ett utvecklingsarbete genom att satsa på att nå en ny publik, det gjorde att man fick utveckla resten av organisationen. annonserar man på nya ställen och har utvecklat nya policydokument för rekryte- ring och man har även sett att repertoaren har inslag av nya ämnes- val. Samordnaren ser projektet som ett gott exempel på en teaters arbete för att öka tillgängligheten för stadens invånare och för att teatern i högre utsträckning ska bli en plats för en interkulturell dialog. – barn- och ungdomsprojekt i Det var onödigt bra! (Kommentar från 12-årig pojke i efter repetitionen av Shit också!) påbörjade i ett barn- och ungdomsprojekt i workshopform tillsammans med 80 mellansta- dieelever i årskurs 6 i Askebyskolan och i , en förort till . Målet med samarbetet var att skapa intresse för opera som konstform hos eleverna genom att väva samman deras egna berät- telser, tankar, drömmar och musikaliska impulser och involvera dem i hela arbetsprocessen. Dramatikern utgick i librettot från barnens tankar, kompositören hämtade inspiration från musikaliska workshops med eleverna när han skrev musiken, och scenografen plockade upp elevernas idéer kring scenbild och kostym i scenografin. Regisse- rade gjorde . Eleverna fick i uppdrag att skriva text, musik och skapa sceno- grafi till en helt ny opera med urpremiär på . I operan, som fick namnet Shit också!, spelades rollerna av professionella sångare och musiken framfördes av sjutton musi- ker ur Blåsarsymfonikernas orkester. Parallellt med detta pågick ett pedagogiskt arbete med bland annat prova-på-dagar, workshops och andra aktiviteter där eleverna Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser sattes in i ett större sammanhang och fick ge feedback till varandra. Eleverna delades sedan in i en textgrupp, musikgrupp, scengrupp och olika produktionsgrupper som leddes av en regissör, kompo- sitör, musiker, sångpedagog, dramapedagog och personal från . I anslutning till Shit också! har även ett pedagogiskt arbete innan föreställningen ägt rum. Med detta har och Länsmu- siken i velat ge eleverna en inblick i hur det kan vara att arbeta i en kreativ process på en teater. Besökande skolklasser har kunnat välja mellan tre olika operaverkstäder inom scenografi, musik eller drama. Syftet med projektet har varit att skapa delaktighet och ge ele- verna verktyg för att förverkliga sig själva som ett led i deras egen kunskapsutveckling. Syftet har också varit att visa eleverna vilka möjligheter till framtida arbeten som finns inom operakonsten med målet att även bredda rekryteringsbasen inom denna del av arbetsmarknaden. , projektledare för rum i och en av de medverkande i projektet: –Det är viktigt för mig att detta inte var en engångsföreteelse. Men det absolut viktigaste resultatet av projektet är att barnen har fått självförtroende, och de har fått möta långt fler vuxna än de normalt brukar. –Om sedan 1 av 10 kommer att intressera sig för opera längre fram, är det gott nog. Zlatan-effekten kan gälla också opera, på samma sätt som barnen identifierar sig med en invandrare som blir framgångsrik fot- bollsspelare, så kan de också göra det med en operasångare, scentek- niker eller regissör. Våra barn ska också kunna spela . är resultatet av ett samarbete mellan i , , Länsmusiken i , Askebyskolan, och Studiecentrum i . i startade sin verksamhet 1976 med målet att utveckla och förnya operakonsten, nå nya publikgrupper och skapa sysselsättning för framförallt yngre sångare och musiker. arbete i har bland annat inspirerats av de så kallade operaattacker som gjorde i förorter 2004. Syftet med dessa var att, utan att eleverna visste om det i förväg, framföra operan i skolornas aulor och därefter bland annat låta eleverna själva få prova på hur det är att som diri- gent leda en hel orkester. Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser i exil är en mötesplats för olika kulturer, syftet är att skapa en plattform där dessa kan mötas och bygga en gemensam grund där en mångfald av uttryck accepteras och uppskattas. Kul- tur i exil vill lyfta fram en positiv och nyanserad bild av det mång- kulturella samhället. Initiativtagare är Rasoul Nejadmehr, bland annat verksam som Mångkulturkonsulent i . Exilmänniskors konstnärliga uttryck har i många fall förnekats existensberättigande i hemlandet, och i dominerar den västerländska konsttradi- tionen. Rasoul Nejadmehr ser festivalen som en möjlighet för männi- skor i exil att uppträda på sina villkor, vilket inger både stolthet och självförtroende och väcker intresse hos andra svenskar. Kultur i exil arrangerades första gången , var programmet relativt litet och organiserades av kulturföreningen med ett antal artister och föreläsare som uppträdde i eller i . har projektet vuxit till en regional satsning som ska ges kontinuitet och drivs av kommuner, före- ningar och kulturinstitutioner. Festivalen stöds också av kultur- nämnden i . I , , och hålls konserter, föreläsningar, seminarier och workshops och det har även gjorts gästspel i . Kultur i exil är ett försök till regionalt nationellt och internationellt kulturutbyte. i är en av kulturinstitutionerna som är engagerade i festivalen. Rasoul Nejadmehr betonar att det har ett viktigt symbolvärde att en av större institutioner är med. Invandrade svenskars kultur hänvisas ofta annars till mindre förortsscener. Kultur i exil innebär även en möjlighet för berörda kulturinstitutioner att nå en ny publik och utöka sina nätverk. För mångkulturkonsulenterna i har festi- valen blivit basen i arbetet med metodutveckling för att tillgänglig- göra kulturlivet för regionens samtliga invånare oavsett bakgrund och öka kunskapen och förståelsen för olika kulturella uttryck. Kommunerna, institutionerna och föreningarna lägger programmet tillsammans, vilket ökar graden av deltagande för alla parter. Festivalen har överlag en stor publik och det finns ett starkt intresse från kulturföreningar att medverka. För att förbättra förut- sättningarna för att bredda respektive evenemangs målgrupp ska, Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser , varje förening motivera hur deras förslag bidrar till en interkulturell dialog. Samordnaren ser Kultur i exil som ett gott exempel på en arbetsmodell för att bredda nätverk och på samarbete mellan före- ningsliv, kommuner och kulturinstitutioner. Kultur i exil exempli- fierar hur kulturinstitutioner kan tillgängliggöras för en bredare publik och fler konstnärliga uttryck för att göra kulturutbudet relevant för fler människor med olika kulturella bakgrunder. Vi arrangörer hoppas att seminarierna ska stimulera samarbete och öka förståelsen för samband inom den breda genren världsdans. Vi vill stärka samverkan mellan dansgenrer för att folklig dans / världsdans / folkdans / etnisk dans, vad vi än väljer att kalla det, utvecklas än mer som scenkonst och umgängesform. (RFoD i reklamblad för det första seminariet, som arrangerades .) dans, RFoD, ordnade samman- lagt fem seminarier i syfte att etablera nya kontakter och främja kunskapsutbyte mellan olika dansgenrer inom den genre som man valde att kalla världsdans. Världsdans är ett begrepp RFoD vill lansera, bland annat med utgångspunkt i erfarenheterna från sina seminarier, för att bredda synen på vad som kan ingå i både folkdansgenren och den nutida dansen. Nam- net är förstås tänkt som en parallell till världsmusik-begreppet, och speglar bland annat den frustration som finns hos vissa dansare när det gäller de olikheter i villkor som de menar finns mellan musik och dans, bland annat gällande möjligheterna att få stöd för sin verksamhet. , förbundssekreterare för RFoD, ville också använda seminarierna för att tydliggöra sambandet mellan det sociala och det sceniska när det gäller dans, eftersom han menar att allt för mycket fokus tenderar att ligga på det sceniska, kanske särskilt när det gäller så kallad mångkulturell dans. Därför bjöd seminarierna på en kombination av kortare föreläsningar, workshops och möjlig- heter för alla deltagare att själva dansa. – Den sceniska dansen har också en social funktion, och vi ville utveckla den sociala dimensionen i samspel med den sceniska. Vi vet ju till exempel att levande musik betyder väldigt mycket mer för vår typ Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser av dans än vad den gör för koreograferad scendans. Musikernas akti- vitet i rummet spelar väldigt stor roll. Det inledande seminariet kombinerade uttrycken från polskan och den orientaliska dansen och avslutade med ett danshus som erbjöd möjligheten att dansa till namnkunniga sångare och spelmän från båda dessa genrer. Under det andra seminariet var ämnet Tradi- tion och modernitet och syftet var att kompetensutveckla dansare, pedagoger och koreografer som vill skapa modern dans på traditio- nell grund. Fokus låg till viss del på afrikansk dans. Det tredje till- fället var inriktningen helt och hållet folkdanskoreografer och sce- nisk folkdans från olika länder. Det fjärde seminariet hade rubriken attityd och handlade om att visa på likheter mellan så vitt skilda dansgenrer som street, flamenco och den traditionella nordiska macho-dansen . Programmet bjöd på workshop och dansuppvisning av väl- kända dansare inom de respektive genrerna, som bland annat dan- sade ett work in progress med både street och flamenco. Som avslutning ordnades ett dansjam med livemusik och DJ:s dit dan- sare från olika genrer hälsades välkomna. Fokus låg på modern dans, street, breaking, spanskt, jazz, eller annan folkdans och på golvet skedde oväntade möten då dansare upptäckte likhe- terna mellan dessa olika genrer, som sällan ses ihop men som för- enas just av sin attityd. Det femte seminariet hade temat som symbol och var ett möte mellan koreografer och utövare inom buto, indisk klassisk dans, Koochi Poodi och nordisk folklig dans som modern scen- konst. RFoD ville med seminarieserien dels inspirera dansare från dessa vitt skilda genrer till möten, liknande musikers möten, och dels återskapa en träffpunkt som de menar tidigare fanns inom till exempel street-dansen. De ville också bidra till att stärka den folk- liga dansens ställning. – Vi ville bidra till att folk inom olika delar av dansvärlden får upp ögonen för att de har mycket gemensamt. Vi fokuserar ofta skillnader och ser allt för lite av alla våra likheter. Det gör oss svagare som grupp och det vill vi förändra. Att vi har kommit en bit på den vägen är nog projektets största vinst. Vi ville också skapa en ökad förståelse för att traditionell dans kan vara väldigt modern och visa på hur vi alla inom våra olika danser arbetar med relationen mellan tradition och moder- nitet. Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser – Vi fick väldigt bra respons på hela serien, det kändes att den var efterlängtad. En deltagare sa att jag önskar verkligen att den här till- ställningen inte behövdes, men det gör den. Många inom vår del av dansvärlden känner sig inte rättvist behandlade av till exempel Kultur- rådet, som upplevs som okunniga om våra dansformer. Referensgrup- perna för dans saknar till exempel representanter från våra genrer. Serien har dokumenterats i form av artiklar i Folkmusik & . presenteras en samlad dokumentation. RFoD arbetar med två nya seminarieserier: TaPlats handlar om kvinnors svängrum inom världsmusiken respektive dansen medan serien Proffs vill utveckla kompetensen inom marknadsföring, produ- centskap med mera hos människor som befinner sig i gråzonen mellan amatörkultur och professionell verksamhet, ofta de som arbetar med världskultur. – hoppas vi förstås att alla våra seminarier kommer att bidra till att stärka världsdansgenrens ställning i . Framsteg arrangerades av dans tillsammans med en mängd olika aktörer: Stallet Folk- och Världs- musik, , , , Danskonsulenten i , , i och län, i , , och Föreningen i Eskils- tuna. Stöd för arrangemangen fick man från Stiftelsen , , , Rikskon- serter och . Projektet var ett av dem som fick stöd från tillfälliga stöd under Mång- kulturåret. Utbildning för skådespelare med annan bakgrund än den nordiska och Det mångkulturella projektet Det som måste till är att människor med annan etnisk bakgrund än svensk/nordisk kommer in på teatrarna på längre kontrakt i skåde- spelarensemblerna. (, Projekt ordförande, i pro- jektbeskrivningen Att ta tillvara invandrade artisters kompetens) Trappan är ett kompetensutvecklingsprojekt med jämställdhets- inriktning som ordnar utbildningar för scenkonstnärer i . star- tade man Utbildning för skådespelare med annan bakgrund än den Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser Utgångspunkten var att många invandrade scenkonst- närer inte får arbete inom branschen i , trots att de är välut- bildade. Det är svårt att komma in i de starka nätverk som präglar kulturlivet. Målsättningen var att invandrade skådespelare skall erbjudas plats på scenen och på film och på tv på samma sätt och på samma villkor som andra. Utbildningen har planerats bland annat genom att man talat med potentiella arbetsgivare om vilka behov de ser. Samtal har också förts med pedagoger samt deltagarna själva. Nio skådespelare från hela landet med bakgrund från olika delar av världen gick kursen som till stora delar innehöll skådespelar- träning, men även mycket språkträning. Deltagarna fick även en inblick i den svenska arbetsmarknaden och kulturlivet. I utbild- ningen ingår även en praktik på , med syfte att komma i kontakt med en framtida arbetsmarknad. Trappan annonserade om kursen på AF kultur samt i Teaterför- bundets tidskrift . Kursens deltagare var inskrivna på AF Kul- tur och hade aktivitetsstöd. För att kunna undanröja hindren på arbetsmarknaden menar att det är viktigt att samla personer på nyckelpositioner för diskussion och samarbete med att lösa problemen. Här är, bland annat, Trappans ledningsgrupp, med representanter från Arbetsförmedlingen Kultur, , , Institutionsteatrarna i , SVT , , samt Filmhögskolan inom , en viktig part då alla medverkande har hög kompetens och även ett stort nätverk. Nätverket har fungerat bland annat på så sätt att flera teatrar kontaktade Trappan under utbildningen för att erbjuda praktikplatser och även kortare uppdrag till deltagarna, eller bara för att få tillgång till deltagarnas CV. De flesta kursdeltagarna har genom utbildningen fått praktik och några även längre och kortare kontrakt på teatrar. Utbildning för skådespelare med annan bakgrund än den nor- diska är enligt samordnaren ett gott exempel på insatser i arbetet för att tillgängliggöra svenska scener för konstnärer med olika kulturella bakgrunder. Projektet stöds av , kom- mun, Arbetsförmedlingen Kultur och . Huvudfinansiär är svenska . har även arrangerat Det mångkulturella pro- jektet för att i teaterform diskutera och problematisera invandrade Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser skådespelares situation på arbetsmarknaden. Utgångspunkten är också här att skådespelare med utländsk bakgrund generellt har svårare att få jobb och att det överlag betraktas som ett konstnär- ligt ställningstagande att ha skådespelare med utländsk bakgrund i rollerna. En etnisk svensk ensemble däremot är ingen norm att ta ställning till, utan betraktas som en självklarhet. Detta diskuteras genom korta humoristiska teaterscener där publiken får se skåde- spelare med utländsk bakgrund i olika situationer; exempelvis en svart man som söker rollen som i pappa, och möter en regissör som inte förstår att han söker rollen utan säger det här är inte . Efter scenerna bjuds publiken in till diskussion och förslag till problemlösning. Också den svenska teaterns låga tolerans för vissa dialekter problematiseras genom en svensk skådespelerskas kraftiga värmländska dialekt, vil- ket inte anses passa till att spela till exempel Fröken . strävar efter att nå ut med projektet till så många svenska teatrar som möjligt, och har framträtt bland annat på . Samordnaren ser Det mångkulturella projek- tet som ett gott initiativ och en bra metod för att försöka få upp en viktig fråga på svenska teatrars agenda. Vad då tolerans? Vad då tolerans? var ett projekt som pågick och . Forum för levande historia var projektets huvud- man och , FilmCentrum, UR, , Film och samarbetsparter. Syftet var att starta en diskussion kring begreppet tolerans, genom att låta ungdomar uppleva och skapa egna filmer med begreppet som tema. Bakgrunden till projektet var regeringens Handlingsplan mot rasism och Forum för levande historias och Brottsförebyggande rådets Intoleransrapport samt Forums upp- drag att kombinera kunskap med kulturella uttrycksformer.TPF214FPT Totalt deltog 1 000 ungdomar från 29 skolor på 22 orter i pro- jektet. 200 filmer producerades. Projektledarna, tio regionala film- och resurscentraTPF215FPT, ansvarade för urvalet av skolor och projektens omfattning, med allt från 15 elever i en grupp, till fyra skolor. 214TP PT Rapport om undersökning av ungdomars intolerans. 215TP PT De lokala projektansvariga var , Film i Öst, Film i , Film i , , Film i , Filmpool i , Film i , i , BildMuseet i . Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser Målsättningen var att producera en max lång film. Sju olika ämnesområden lades fram utifrån vilka toleransbegreppet kunde diskuteras: Funktionshinder, kulturmöten och kultur- krockar, mobbning och våld, nazism och nynazism, rasism, främ- lingsfrihet och flyktingfrågor, religion och politik samt sexualitet. I grunden var temat historisk tolerans relaterat till nutiden, vik- ten lades vid att utgå från ungdomarnas egna liv och sedan ge förut- sättningar för att se historiska samband. Ungdomarnas arbete sattes i ett större sammanhang genom att ett nätverk av lärare, filmpedagoger, föreläsare och vuxna från andra organisationer fanns runt dem. Syftet var här också att lärare skulle kunna utveckla sina pedagogiska metoder genom att använda filmen som uttrycksmedel. för levande historia, som en myndighet belägen i , var det viktigt att projektet var lokalt och regionalt för- ankrat runt om i landet, för att minska fokuseringen på huvudsta- den. Man ville stärka det lokala och regionala engagemanget, varför projekten i möjligaste mån skulle finansieras med lokala medel, genom att projektansvariga sökte stöd och regionala samarbets- partners. Myndigheten gick in och stödde projekt vid behov, lik- som vid kick-off och avslutning för projektet. Forum för levande historia gav tips och idéer och inledningsvis inga fasta ramar, man bistod också med relevant material som skickades ut. Projektet hade en hemsida, med presentation av pro- jektet samt tips och idéer. Här fanns även en lärarhandledning och en lathund med förslag på hur projekten kunde byggas upp. Pro- jekten ingick i majoriteten av fallen i ordinarie undervisning, meningen var också att de skulle vara ämnesövergripande. Forum för levande historia uppger att majoriteten av lärarna och eleverna uppger att de är nöjda med projektet. Myndigheten har låtit utföra en extern uppföljning av Vadå tolerans, enligt denna har utgångspunkterna för projekten varit olika gällande exempelvis ambitionsnivå, resurser etcetera. Majoriteten av både eleverna och lärarna uppskattade arbetet med att producera film, de senare upp- skattade det som pedagogisk metod. Undersökningen visar att Vadå tolerans? har bidragit till att skapa ett djupare engagemang, majoriteten av deltagarna anser också att projektet har givit dem nya infallsvinklar avseende tolerans. Samordnaren anser att satsningen är ett gott exempel på hur en statlig myndighet kan samarbeta med lokala och regionala parter Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser och fördjupa engagemanget för en viktig samhällsfråga för barn och unga. Seminarieserien Get Real! Med anledning av och för att fördjupa arbetet med mångkulturella frågeställningar inom kulturlivet valde Dun- kers Kulturhus i att och början av 2007 anordna en seminarieserie kallad Get Real!