sou · GVB317 · 2008-01-01 00:00:00 — Det bör också nämnas att nästan hälften () föredrar för egen del vigsel inom trossamfund framför borgerlig vigsel och anser att präster och deras mot- svarigheter i och andra trossamfund bör ha rätt att förrätta vigslar som är juridiskt giltiga. På en fråga om vad som var viktigast när det gäller att välja hur en vigsel skall gå till svarade av de tillfrågade att de fäster avgörande vikt vid de religiösa faktorerna.TPF19FPT Möjligheten att visa samhörighet i närvaro av släkt och vänner är däremot en viktig sak när det gäller att välja hur vigseln skall gå till. Många fäster också särskild vikt vid själva vigselceremonin och allt runt omkring den samt stämningen vid en vigsel. Sammantaget visar undersökningen att en klar majoritet av all- mänheten – oavsett bevekelsegrunder – vill att nuvarande system skall behållas. Det har inte heller framkommit några nackdelar med den ordning vi har . För allmänheten skulle det säkerligen fram- stå som mycket svårförståligt om man tog bort valfriheten. 18TP PT Jfr avsnitt 6.4. 19TP PT När de tillfrågade fick välja tre svarsalternativ valde religiösa faktorer. ändring genomförs som möjlighet öppnas för par med samma kön att gifta sig, kan den vidare få negativa konsekvenser för den allmänna inställningen till sådana äktenskap och till homo- sexuella i allmänhet. För många skulle det dessutom bli förenat med både omgång och möjligen kostnader att först ingå äktenskap i civil ordning och därefter få äktenskapet välsignat vid en särskild religiös ceremoni. Man kan inte heller bortse från de stora praktiska olägenheter som en övergång till enbart borgerlig vigsel i övrigt skulle medföra. Mer än hälften av alla äktenskap ingås genom vigsel inom ett trossamfund. Om civilrättsligt giltig vigsel kan förrättas inom trossamfund leder det till ett resursbortfall som skulle vara svårt att kompensera. Alla vigslar skulle inte kunna hanteras inom det nuvarande systemet för borgerlig vigsel utan det skulle krävas en ny organisation. Det skulle inte heller vara alldeles okomplicerat att t.ex. låta ta hand om samtliga vigslar i landet. Någon annan statlig myndighet torde knappast vara aktuell. På vissa orter, främst i glesbygdsområden, skulle tillgängligheten till vigselmöjligheter minska. Vidare skulle det vara kostnadskrävande för staten eftersom skulle behöva ökade resurser för att kunna hantera alla vigslar. Som närmare utvecklats i föregående avsnitt kan ett enkelt registeringsförfarande knappast komma till- stånd. Varje vigsel kräver således en viss tidsåtgång även om cere- monin görs så kort som möjligt. Vad som sålunda anförts, främst allmänhetens önskemål om att behålla nuvarande valfrihet samt de praktiska problem som skulle uppkomma vid en övergång till enbart borgerlig vigsel, har enligt min mening sådan tyngd att man bör avstå från att införa obliga- toriskt civiläktenskap av rent principiella skäl. För att det skall vara meningsfullt att behålla möjligheten till vigsel inom trossamfund krävs dock att flertalet större trossamfund också är villiga att åta sig uppgiften under de förutsättningar som uppställs i lagstiftningen. Frågor om vilka krav som bör ställas på trossamfunden samt deras präster och andra befattningshavare i egenskap av vigselförrättare och företrädare för det allmänna behandlas i avsnitt 7.7 och 7.8. har historiskt sett haft en särställning i förhållande till andra trossamfund. Under århundradena närmast efter reforma- tionen fick alltmer karaktär av statskyrka. Statens organ blev också kyrkans och vice versa. Förhållandet mellan kyrkan och staten har behandlats i flera utredningsomgångar. till- satte regeringen en parlamentariskt sammansatt utredning, Kyrko- beredningen, som redovisade sitt uppdrag i betänkandet Staten och trossamfunden (SOU 1994:42). Förslaget remissbehandlades, var- efter regeringen , först till kyrkomötet och därefter till , lade fram ett principförslag till ändrade relationer mellan stat och kyrka.TPF20FPT Såväl kyrkomötet som godkände för- slaget. Ett av huvudmotiven för den förändrade relationen var den ökande samfundsmässiga pluralismen i . Efter ytterligare utredningsarbete och på grundval av detta ändrad lagstiftning trädde den nya ordningen i kraft den 1 januari 2000.TPF21FPT har därmed upphört att vara statskyrka i den bemärkelse som den har haft allt sedan reformationen. Den är inte längre en del av det all- männa. Bland annat har församlingarnas kommunstatus försvunnit och deras beskattningsrätt upphört. I 8 kap. 6 § RF har införts sär- skilda regler för lagstiftning om och andra trossam- fund och med stöd härav har det införts två lagar, lagen (1998:1591) om och lagen (1998:1593) om trossamfund. En över- vägande del av befolkningen tillhör fortfarande Svenska kyrkan.TPF22FPT Mot bakgrund av sin särställning har haft en självklar vigselrätt. Av 4 kap. 3 § ÄktB framgår vidare att präst i är behörig att vara vigselförrättare utan särskilt för- ordnande. När skildes från staten synes man ha utgått från att rådande ordning skulle bestå. Frågan berördes dock inte närmare i de förarbeten som låg till grund för reformen. Den lagstadgade skyldigheten för präster och församlingar i att stå till förfogande för kyrklig vigsel togs dock bort. har upplyst att den accepterar att i lagstiftningen bli behandlad på samma sätt om andra trossamfund. 20TP PT Prop. 1995/96:80, bet. 1995/96:KU12. 21TP PT SOU 1997:41, prop. 1997/98:116, bet. 1997/98:KU20 och 1998/99:KU5. (Jfr också prop. 1998/99:124, bet. 1999/2000:KU5.) 22TP PT tillhörde av alla innevånare i . Möjligheterna för andra trossamfund än att få till- stånd att förrätta vigsel öppnades först med religionsfrihets- lagen (1951:680). fanns undantagsvis en öppning för vigsel som förrättades av präster i vissa andra trossamfund än . Denna möjlighet kunde till en början enbart utnyttjas av dem som tillhörde främmande kristna trossamfund och mosaiska trosbekännare. För de som tillhörde andra trossamfund var denna väg stängd varför motioner om obligatorisk civil vigsel väcktes i . I slutet av 1800- talet infördes en möjlighet för Kungl. Maj:t att ge ytterligare tros- samfund vigseltillstånd. Det har ansetts stämma bäst med principen om valfrihet i fråga om formen för äktenskapets ingående att vigsel inom trossamfund skall vara tillgänglig för alla, dock med det förbehållet att vigsel skall kunna ske endast inom trossamfund som har en organisation som erbjuder tillräckiga garantier för att lagens föreskrifter om vigsel och därmed sammanhängande åtgärder iakttas.TPF23FPT har frågan om medgivande av vigselrätt inte längre samband med samfundens troslära. I förarbetena till reli- gionsfrihetslag framhölls att något anspråk på rätt att viga med laga verkan inte kan härledas ur rätten att åtnjuta religionsfrihet men att varje samfund är oförhindrat att, på det sätt som samfundet finner lämpligt, omgärda sina medlemmars äktenskap med religiös helgd. Frågan om religiösa ceremonier också skall bilda utgångspunkt för äktenskapets borgerliga rättsverkningar sades vara ett praktiskt spörs- mål som måste avgöras med hänsyn inte bara till kravet på likstäl- lighet (dvs. den konfessionella likställigheten mellan medlemmar av och medlemmar i andra trossamfund) utan också till behovet av garantier för att lagens bestämmelser om vigsel iakttas. Medgivande av vigselrätt måste, enligt nämnda förarbetenTPF24FPT, grun- das på att det finns ett tillräckligt behov. Det ansågs dock böra ankomma på trossamfunden att själva, med hänsyn till behovet av vigselförrättare och övriga omständigheter, avgränsa de befattning- ar som skulle vara förenade med vigselrätt och uppställa sådana utbildnings- och kompetenskrav att dessa befattningar kunde bilda underlag för ett mer generellt medgivande. Det skulle ankomma på regeringen att, efter en utredning av omständigheterna i varje enskilt fall, avgöra om de religiösa samfundens präster och predikanter skulle få viga med rättslig verkan. Om förutsättningarna för ett mer 23TP PT Jfr prop. 1951:100 s. 91. 24TP PT Prop. 1951 nr 100 s. 91 ff. generellt medgivande saknades, ansågs det inte vara något hinder att regeringen begränsade sitt medgivande till att gälla vissa per- soner med personliga förordnanden. Det förutsattes att regeringen skulle utfärda närmare bestämmelser i administrativ ordning. I 4 kap. 3 § ÄktB, i dess lydelse före , föreskrevs att präster och andra befattningshavare i andra trossamfund än var behöriga att förrätta vigsel om regeringen hade medgett trossamfundet vigselrätt och hade utfärdat intyg om behörigheten.TPF25FPT Regeringen höll vid sin prövning av frågor om vigselrätt fast vid principen att ett trossamfund skulle kunna erbjuda tillräckliga garantier för att ÄktB:s föreskrifter om vigsel och därmed sammanhängande åtgärder iakttogs. Enligt den praxis som hade utvecklats gjordes en samlad bedömning av flera omständigheter. Bland annat skulle det sökande samfundet ha tillräckligt fast organisation och det skulle kunna betraktas som varaktigt. Som regel krävdes också att samfundet hade ett ganska betydande antal medlemmar; som riktmärke gällde att medlemmarna borde vara fler än 3 000. Vidare skulle kvalifikationerna hos blivande vigselförrättare tillmätas betydelse och samfundets vigselordning skulle uppfylla de krav som ställdes i ÄktB för att en vigsel skulle vara giltig. som hade medgetts vigselrätt fick enligt regeringens beslut själva utse vigselförrättareTPF26FPT medan regeringen i andra fall förbehöll sig rätten att utse de enskilda vigselförrättarna. Ordningen med behörighetsintyg från som förut- sättning för vigselförrättarnas behörighet visade sig medföra pro- blem. Bland annat förrättades vigslar i många fall av personer som hade förordnats att vara vigselförrättare men för vilka behörighets- intyg inte hade utfärdats. Detta ledde till att förrättningarna blev ogiltiga som vigslar. Vidare väcktes frågan om ärenden angående vigselrätt kunde handläggas av en myndighet istället för regeringen. Regler om tillstånd att förrätta vigsel inom andra trossamfund än och om förordnande av vigselförrättare i sådana trossamfund är samlade i lagen (1993:305) om rätt att förrätta vigsel inom andra trossamfund än . Frågor om vigseltillstånd prövas av Kammarkollegiet efter ansökan av ett samfund. Enligt 1 § nämnda lag kan samfundet ges tillstånd att 25TP PT Närmare bestämmelser meddelades i förordningen (1987:1017) om vigselförrättare i annat trossamfund än . 26TP PT I regeringens beslut om vigselrätt angavs vilket organ inom samfundet som skulle utse vigselförrättare och vilka kvalifikationskrav som vigselförrättaren skulle uppfylla. Ofta följde rätten att förrätta vigsel en viss befattning inom trossamfundet. förrätta vigsel om samfundets verksamhet är varaktig och samfundet har en sådan organisation att det på goda grunder kan antas att ÄktB:s bestämmelser om vigsel och därmed sammanhängande åt- gärder kommer att iakttas. Ett vigseltillstånd gäller tills vidare. I den proposition som ligger till grund för lagen anför regeringenTPF27FPT att frågan om verksamheten skall anses varaktig bör bedömas bl.a. med hänsyn till den tid som den pågått. Det skall också kunna antas att verksamheten kommer att fortsätta . Vid denna bedömning kan samfundets storlek och omfattningen av dess verksamhet vara av betydelse men också dess stabilitet i övrigt. En omständighet som enligt regeringen ofta kan ge ledning är om samfundet har beviljats statsbidrag för sin verksamhet. Vidare förutsätts den praxis som tidigare hade utbildats av regeringen ge ledning vid bedömningen av om förutsättningar för tillstånd att förrätta vigsel föreligger enligt lagen. Kammarkollegiet har upplyst att kollegiet bl.a. ställer krav på att ett samfund har minst 3 000 medlemmar i som är för att vigseltillstånd skall meddelas. Enligt Kammarkollegiet kan det i praktiken vara svårt att avgöra om ett trossamfund har den storlek som krävs. I vissa fall rör det sig inte om ett trossamfund utan om flera som samverkar i olika organisatoriska former. Alla trossamfund har inte heller medlemmar i egentlig bemärkelse utan har andra kriterier för vem som tillhör samfundet. En utgångspunkt kan vara antalet personer som samfundet betjänar. Förutom vigseltillstånd krävs också särskilt förordnande av vigsel- förrättarna. Kammarkollegiet får, efter ansökan av ett trossamfund som har fått tillstånd att förrätta vigsel, förordna en präst eller någon annan befattningshavare inom samfundet att vara vigselför- rättare (2 § lag). Trossamfundet avgör själv om det skall ansöka om att en viss person skall utses till vigselförrättare. Detta bestäms i sin tur av vederbörandes ställning inom trossamfundet. Be- hörigheten att viga inträder genom Kammarkollegiets beslut. Ett förordnande att vara vigselförrättare gäller tills vidare, om det inte har begränsats att gälla till en angiven dag. Kammar- kollegiet har upplyst att vigselförrättare vanligtvis förordnas tills- vidare. har vigselförrättare dock förordnats för ett enstaka tillfälle. Innan en person förordnas till vigselförrättare skall Kammarkol- legiet enligt lag pröva att hon eller han har de kunskaper 27TP PT Prop. 1992/93:211 s. 18 f. som behövs för uppdraget. I den proposition som låg till grund för lagen angesTPF28FPT att en vigselförrättare skall ha sådana kunskaper att ÄktB:s regler om vigsel och därmed sammanhängande åtgärder kommer att iakttas.TPF29FPT Det betonas att samfundet har ett ansvar för att vigselförrättarna får tillräckliga kunskaper. Om det inte framgår redan av handlingarna att den föreslagne vigselförrättaren har de kunskaper som krävs för uppdraget får Kammarkollegiet på annat sätt förvissa sig om att denne besitter erforderliga kunskaper. En- ligt regeringen kan detta t.ex. ske genom ett personligt samman- träffande eller genom att lagmannen vid en tingsrätt ombeds att vid ett personligt sammanträffande förhöra sig om den föreslagne vigsel- förrättarens kunskaper och därefter avge ett skriftligt yttrande. Pröv- ningen är avsedd att säkerställa att vigselförrättaren har erforderliga kunskaper om gällande regler om vigslar. Någon ytterligare pröv- ning är inte avsedd att äga rum. Bedömningen av en vigselför- rättares kvalifikationer och lämplighet i övrigt får enligt regeringen ankomma på trossamfundet. Enligt lag får Kammarkollegiet uppdra åt trossamfundet att själv pröva att den som skall förordnas till vigselförrättare har de kunskaper som behövs för uppdraget. I lagstiftningsärendet konsta- teradesTPF30FPT att den formella beslutanderätten borde flyttas från sam- funden till Kammarkollegiet, men det hade inte framkommit något i ärendet som gav anledning att anse att de trossamfund som då utförde kunskapsprövningen av vigselförrättare inte skulle kunna göra detta även . Tvärtom ansågs den då gällande ord- ningen vara lämplig från många aspekter. Kammarkollegiet borde därför kunna uppdra åt vissa trossamfund att själva utföra pröv- ningen av tänkta vigselförrättare. Av specialmotiveringenTPF31FPT framgår att avsikten med berörda föreskrift är att vissa trossamfund, främst sådana som enligt regeringens beslut själva hade rätt att förordna vigselförrättare, även fortsättningsvis skall anförtros uppgiften att fullt ut pröva presumtiva vigselförrättares lämplighet. Beträffande bestämmelser om återkallelse av tillstånd och förordnande samt överklagande m.m., se redovisningen i avsnitt 2.2.5. Kammarkollegiet har upplyst att kollegiet endast i två fall har dele- gerat kunskapskontrollen av blivande vigselförrättare till ett samfund som har beviljats vigseltillstånd med stöd av regleringen i 1993 års 28TP PT Prop. 1992/93:211 s. 19 f. 29TP PT Jfr 4 kap. 2 och 5–8 §§ ÄktB. 30TP PT Prop. 1992/93:211 s. 13. 31TP PT Prop. 1992/93:211 s. 20. I övrigt har kunskapskontrollen utförts av tingsrättslagmän på uppdrag av kollegiet. Däremot utför trossamfund som dessför- innan har beviljats vigseltillstånd i stor utsträckning kunskapskon- trollen själva.TPF32FPT Kunskapsprövningen, i vart fall i alla större trossamfund, utförs därför i praktiken av respektive trossamfund och inte av Kammarkollegiet. Det finns omkring 3 300 vigselförrättare inom andra trossamfund än . Enligt Kammarkollegiet har det riktats relativt få klagomål mot de personer som har förordnats som vigselförrättare och i förekommande fall har det varit Skatte- verket som framfört kritiken. Bland annat har det förekommit att vigsel förrättats utan att hindersprövning skett. Sedan ikraftträdan- det av lag har Kammarkollegiet återkallat ett vigseltillstånd samt vid ungefär tio tillfällen återkallat förordnande för enskilda vigselförrättare. Handläggningen av frågor om vigseltillstånd och förordnande av vigselförrättare m.m. utgör endast en liten ärendegrupp hos Kammar- kollegiet. Verksamheten motsvarar en och en halv årsarbetskraft. Kammarkollegiet anser att den nuvarande ordningen är hanterbar ur ett praktiskt perspektiv, men att reglerna i grunden inte är ratio- nella. Regelsystemet bör därför ses över. En fråga är hur kunskaps- kontrollen skall kunna anordnas på ett effektivt och rationellt sätt med bibehållen kvalité. Enligt Kammarkollegiet är nuvarande ord- ning där kunskapskontrollen i vissa fall delegerats inte lämplig och – från principen att alla trossamfund skall behandlas lika – inte heller försvarbar. En lösning skulle enligt kollegiet kunna vara att en statlig myndighet på regional nivå, exempelvis länsstyrelserna, ges exklusiv rätt och skyldighet att ansvara för kunskapskontrollen. 7.7.2Mina bedömningar och förslag Förslag: Lagen om rätt att förrätta vigsel inom andra trossam- fund än skall, efter ändring av rubriken, gälla för alla trossamfund, dvs. Också skall alltså i fortsättningen ha vigseltillstånd och befatt- ningshavare inom kyrkan måste förordnas särskilt för att vigsel- behörighet skall föreligga. 32TP PT Regeringens medgivande om vigselrätt för ett trossamfund gäller även efter det att lag trädde i kraft. Av övergångsbestämmelserna framgår att tidigare meddelade förordnanden att vara vigselförrättare gäller som om de hade meddelats med tillämpning av lag. De nya reglerna om förordnande om vigselbehörighet föreslås inte gälla präster i som vid ikraftträdandet var vigselbehöriga enligt ÄktB:s bestämmelser, under förutsättning att de har anmälts till Kammarkollegiet senast därefter och att har sökt och beviljats vigsel- tillstånd. Bestämmelsen i 4 kap. 3 § första stycket första punkten ÄktB om automatisk vigselbehörighet för präster i upphävs, men behörigheten kvarstår övergångsvis . Bestämmelsen i 6 § samma kapitel som innehåller en särskild hänvisning till interna föreskrifter omformu- leras för att bättre ge uttryck för likställdhet med andra trossamfund i fråga om vigsel. I 4 kap. ÄktB införs dessutom en ny bestämmelse av vilken det framgår att trossamfund har rätt att ta ut avgift för vigsel som förrättas inom samfundet. Bestämmelsen i 15 kap. 2 § andra stycket ÄktB om över- klagande av beslut om förrättande av vigsel som fattats av präst inom upphävs. Bör enhetliga regler om vigselrätt och vigselbehörighet gälla för alla trossamfund, dvs. Som framgått av det föregående särbehandlas i för- hållande till andra trossamfund när det gäller vigselrätt och vigsel- behörighet för vigselförrättare. Mot bakgrund av den förändrade relationen mellan och staten samt den principiella utgångspunkten att staten så långt möjligt bör hålla sig neutral i förhållande till olika trossamfund framstår nuvarande skillnader som omotiverade. En utgångspunkt för övervägandena i det följande bör därför vara att och dess präster skall behandlas på samma sätt som andra trossamfund i fråga om vigselrätt och vigselbehörighet. Det innebär att liksom andra trossamfund skall ha vigseltillstånd för att rättsligt giltiga vigslar skall kunna ske inom kyrkan. Det sagda förutsätter bl.a. en ändring av bestämmelsen i 4 kap. 3 § första stycket första punkten ÄktB som ger präst i behörighet att vara vigselförrättare utan särskilt förordnan- de. En konsekvens av att särställningen för präster inom avskaffas blir således att de inte längre med automatik kommer att vara behöriga att förrätta vigsel. Med hänsyn till att det rör sig om ett stort antal präster kommer emellertid arbetsbelast- ningen på Kammarkollegiet att öka avsevärt om kollegiet skall svara för kunskapskontroll och förordnande av vigselförrättare inom . Kunskapskontrollen kan knappast utföras på nu- varande sätt. Det finns därför skäl att se över nuvarande regel- system. Som Kammarkollegiet påpekat finns det även anledning att över- väga om nuvarande bestämmelser i övrigt är rationella. En fråga av grundläggande och principiell karaktär är om det behövs såväl vigsel- tillstånd för ett trossamfund som förordnande av vigselförrättare eller om man kan undvika denna dubblering. En översyn är också motiverad av det skälet att enhetliga krav så långt möjligt bör gälla för alla vigselförrättare, oavsett om vigseln förrättas inom trossamfund eller i borgerlig ordning. Det kan emel- lertid också diskuteras om det över huvud taget finns skäl att göra skillnad mellan de vigselförrättare som förordnas av Kammar- kollegiet och vigselförrättare som förordnas av länsstyrelserna eller om det bör införas ett gemensamt system för alla vigselförrättare.TPF33FPT Bör det införas ett gemensamt system för förordnande av vigselförrättare inom trossamfund och borgerliga vigselförrättare? Den fråga som bör behandlas först är om Kammarkollegiet fort- farande skall besluta om vigselrätt för trossamfund och vigselbe- hörighet för deras befattningshavare eller om uppgiften bör läggas på någon annan myndighet. En sådan förändring skulle kunna vara motiverad om man inrättar ett gemensamt system för såväl vigsel- förrättare inom trossamfund som borgerliga vigselförrättare. Vigsel- förrättare skulle kunna förordnas på förslag av kommuner, trossam- fund, ideella föreningar etc. Det ligger närmast till hands att läns- styrelserna i så fall förordnar alla vigselförrättare. De bör då också besluta i frågor som rör återkallelse av ett förordnande att vara vigselförrättare. Det omvända förhållandet att Kammarkollegiet svarar för samtliga förordnanden och entlediganden framstår inte som en framkomlig väg och någon annan myndighet kommer knappast ifråga för dessa uppgifter. Möjligen bör Kammarkollegiet ha kvar uppgiften att besluta om vigseltillstånd för trossamfund. 33TP PT Beträffande lagfaren domare i tingsrätt, se avsnitt 7.9. Lämpligheten av ett sådant system har delvis berörts tidigare. lagstiftningsärende hade en remissinstans väckt frågan om vigselförrättare inom andra trossamfund än borde förordnas och entledigas av länsstyrelserna eftersom dessa hade god lokal- och personkännedom och dessutom förordnade borger- liga vigselförrättare. Enligt regeringenTPF34FPT skulle detta emellertid inne- bära en spridning av prövningen till ett stort antal myndigheter, vilka var för sig endast undantagsvis skulle komma i kontakt med denna ärendetyp. En sådan ordning skulle också innebära att uppgifter om trossamfundens behöriga vigselförrättare inte skulle vara samlade vid en myndighet, vilket försvårade för den som ville kontrollera om en viss vigselförrättare var behörig. Regeringen ansåg därför att Kammarkollegiet borde besluta inte bara i frågor om vigselrätt för trossamfund utan också i frågor om förordnande av vigselförrättare samt återkallelse av sådana förordnanden. Om uppgiften att förordna enskilda vigselförrättare inom tros- samfund överflyttas till länsstyrelserna sprids prövningen visserli- gen på ett antal myndigheter, men eftersom präster inom skall behandlas på samma sätt som vigselförrättare inom andra trossamfund kommer antalet ärenden per länsstyrelse att vara högre än vad regeringen hade anledning att räkna med i tidigare lagstiftningsärende. Som jämförelse kan nämnas att det finns nästan dubbelt så många präster i (ca 6 000) som präster och andra befattningshavare inom andra trossamfund som har vigselbehörighet (ca 3 300).