sou · GVB317 · 2008-01-01 00:00:00 — Av andra stycket framgår att även trossamfund får ta ut en avgift för vigsel som förrättas inom samfundet av en därtill förordnad vigsel- förrättare. Genom bestämmelsen fastslås således att trossamfunden har möjlighet att ta ut en avgift för vigsel, men varje trossamfund får själv bestämma om det vill ta ut en avgift och hur stor den i så fall skall vara. Avgiften kan avse såväl själva vigselförrättningen som extrakostnader som kan uppkomma t.ex. på grund av att vigseln förrättas på annan plats än där vigsel vanligen sker. Det ankommer på trossamfundet och inte den enskilde vigselförrättaren att besluta om ev. avgifter. Avgiftsfrågan har behandlats i avsnitt 7.7.2 under rubriken m.m. En make har rätt till äktenskapsskillnad utan föregående betänketid om det görs sannolikt att maken har tvingats att ingå äktenskapet eller om maken har ingått äktenskapet utan behörig myndighets tillstånd. Om äktenskapet har ingåtts trots att makarna är släkt med varandra i rätt upp- och nedstigande led eller är helsyskon, har var och en av makarna rätt till äktenskapsskillnad utan föregående betänketid. Detsamma gäller om äktenskapet har ingåtts trots att någon av makarna redan var gift och det tidigare äktenskapet inte har blivit upplöst. Föreligger tvegifte, har var och en av makarna i det tidigare äktenskapet rätt att få detta upplöst genom äktenskapsskillnad utan föregående be- tänketid. I de fall som avses i första stycket kan talan om äktenskapsskillnad föras även av allmän åklagare. I de fall som avser äktenskap som ingåtts av under- årig är socialnämnden i den kommun där personen är folkbokförd eller, om personen inte är folkbokförd här i landet, i den kommun där han eller hon vistas skyldig att på begäran lämna yttrande samt de upplysningar som kan vara av betydelse för frågans bedömning till åklagaren. En annan social- nämnd som har tillgång till upplysningar som kan vara av betydelse i frågan är skyldig att lämna sådana på begäran av den socialnämnd som skall yttra sig. Paragrafens första stycke innehåller en bestämmelse om omedel- bar äktenskapsskillnad i vissa angivna fall där betänketid annars borde gälla. Hit hör bl.a. de fall då äktenskapet har ingåtts trots att någon av makarna redan var gift eller partner i ett registrerat partnerskap och det tidigare äktenskapet eller partnerskapet inte har blivit upp- löst. Hänvisningen till partner och registrerat partnerskap har utgått som en konsekvens av förslaget att partnerskapslagen skall upp- hävas. Ett bestående partnerskap som registrerats här i landet innan föreslagna lagändringar i ÄktB träder i kraft gäller nämligen som ett äktenskap efter ikraftträdandet (jfr övergångsbestämmelserna). Konsekvensen blir att det nya äktenskapet kan upplösas utan före- gående betänketid. Av första stycket jämfört med förslaget till 7 kap. 4 § IÄL (avsnitt 9.4) följer att det som regel även finns rätt till omedelbar äktenskapsskillnad när ett nytt äktenskap har ingåtts trots att någon av makarna redan var part i ett utländskt författningsregle- rat samlevnadsförhållande och detta inte har blivit upplöst. Av andra stycket framgår att om tvegifte föreligger så har även var och en av makarna i det tidigare äktenskapet rätt att få detta upplöst genom äktenskapsskillnad utan föregående betänketid. Enligt nuva- rande lydelse gäller motsvarande om partnerskap registrerats trots att någon av partnerna då var gift. Sistnämnda mening har utgått som en konsekvens av förslaget att partnerskapslagen skall upphävas. På grund av övergångsbestämmelsen till ÄktB och den nya regeln i 7 kap. 4 § IÄL om rättsverkningarna av utländska författningsreg- lerade samlevnadsformer kommer begreppet tvegifte att avse också äktenskap som ingåtts medan ett tidigare äktenskap (registrerat part- nerskap) eller utländskt samlevnadsförhållande fortfarande består. Det tidigare förhållandet kan då upplösas utan föregående betänketid. Talan om fastställelse av att ett äktenskap består eller inte består kan föras endast i en tvist mellan makarna. Frågan huruvida ett äktenskap består kan i övrigt prövas i tvister där någons rätt är beroende av det. Första stycket har fått en könsneutral lydelse. Äktenskapsmål tas upp av tingsrätten i den ort där någon av makarna har sitt hemvist. Har ingen av dem hemvist här i landet, tas målet upp av . Första stycket gäller även ärende om godkännande av ogiltig vigsel. Första stycket har fått en könsneutral lydelse. Paragrafens andra stycke är nytt. Övervägandena redovisas i av- snitt 7.12.2. Enligt denna forumbestämmelse skall ett ärende om god- kännande av ogiltig vigsel tas upp av tingsrätten i den ort där någon av makarna har sitt hemvist. Har ingen av dem hemvist här i landet, tas ärendet upp av . Om någon av makarna har avlidit får arvingar till den avlidne an- söka om att den ogiltiga vigseln skall godkännas (jfr 4 kap. 2 § tredje stycket ÄktB). Tingsrätten i den ort där den kvarlevande maken har sitt hemvist är då behörig att ta upp ärendet till prövning. Är båda makarna döda skall ärendet prövas av . beslut i fråga om hindersprövning får överklagas hos en läns- rätt inom vars domkrets båda eller en av dem som begärt hindersprövningen Finns ingen sådan behörig länsrätt överklagas beslutet hos Länsrätten i . Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Paragrafens första stycke har fått en könsneutral lydelse. Andra stycket (nuvarande lydelse) som innehåller en bestämmelse om överklagande av beslut om förrättande av vigsel som fattats av präst inom , har utgått. I likhet med vad som gäller för andra trossamfund skall ett sådant beslut inte vara överklagbart. Ändringsförslaget har kommenterats i avsnitt 7.7.2 under rubriken Beslut av särskilt förordnade vigselförrättare om förrättande av vigsel får överklagas hos . Föreskriften i nuvarande 15 kap. 3 § om att beslut av lagfarna domare i tingsrätter får överklagas hos har utgått, eftersom tings- rätterna inte längre skall ha kvar uppgiften att förrätta vigslar. Över- vägande finns i avsnitt 7.9.2. Enskilda domare kan emellertid för- ordnas som vigselförrättare av länsstyrelserna. Deras beslut, liksom beslut av andra vigselförrättare som förordnats av länsstyrelserna, om förrättande av vigsel kan då överklagas hos . Denna lag träder i kraft då lagen (1994:1117) om registrerat partnerskap upphör att gälla. 2.Ett partnerskap som registrerats här i landet och inte upplösts skall gälla som ett äktenskap. 3.Behörighet för präst i att vara vigselförrättare som följde av 4 kap. 3 § första stycket 1 upphör att gälla efter ikraftträdandet. Av punkt 1 framgår att partnerskapsinstitutet utmönstras ur svensk rätt som det öppnas en möjlighet för par med samma kön att ingå äktenskap. Partnerskapslagen upphävs alltså vid samma tid- punkt som ändringarna i ÄktB träder i kraft. I punkt 2 finns en övergångsordning för partnerskap (och part- ners) som är registrerade här i landet när ändringarna i ÄktB träder i kraft och partnerskapslagen upphör att gälla. Övervägandena redo- visas i avsnitt 7.3. Denna ordning gäller både registrering som skett inför svensk förrättare i och registrering som – efter rege- ringens bemyndigande – har förrättats av svensk förrättare utomlands. Efter ikraftträdandet skall berörda partnerskap gälla som äktenskap. Redan registrerade partnerskap skall alltså betraktas som äktenskap och partners som makar från och med den tidpunkt då par med samma kön får möjlighet att ingå äktenskap, dvs. I fråga om internationella privat- och processrättsliga reglers tillämp- lighet i dessa fall, se kommentaren till 1 kap. 1 § ÄktB. Enligt punkt 3 upphör den vigselbehörighet för präst i som följer direkt på grund av lag att gälla efter det att lagändringarna i ÄktB har trätt i kraft. För fortsatt vigselbehörighet krävs att – under förutsättning att den har fått vigseltillstånd – anmäler berörda präster till . Härefter måste befattningshavare inom , liksom befattningshavare inom andra trossamfund, ha ett särskilt förordnande från Kammarkollegiet för att vara vigsel- behöriga. (Jfr övergångsbestämmelserna till lagen om rätt för tros- samfund att förrätta vigsel, avsnitt 9.6.) 9.2Förslaget till lag om ändring i Är vid barns födelse modern gift med en man skall han anses som barnets far, om inte annat följer av 2 §. Detsamma gäller, om modern är änka och barnet föds inom sådan tid efter mannens död att det kan vara avlat dess- förinnan. Paragrafen innehåller en bestämmelse om faderskapet till barn som föds av en gift kvinna under äktenskapet. Genom den nya lydelsen klargörs att faderskapspresumtionen gäller om modern var gift med en man vid barnets födelse. Förslaget är en konsekvens av att äkten- skap skall kunna ingås av par med samma kön. Förslaget innebär inte någon ändring i sak. Bestämmelsen är inte tillämplig när ett barn föds under ett äktenskap som ingåtts mellan två kvinnor. Övervägandena finns i avsnitt 7.2. Har insemination utförts på modern enligt 6 kap. lagen (2006:351) om genetisk integritet m.m. eller har befruktning av moderns ägg utförts en- ligt 7 kap. samma lag med samtycke av en kvinna som var moderns maka eller sambo och är det med hänsyn till samtliga omständigheter sannolikt att barnet har avlats genom inseminationen eller befruktningen, skall den som har lämnat samtycket anses som barnets förälder. Ett föräldraskap enligt första stycket fastställs genom bekräftelse eller dom. Det som sägs i 4 § om bekräftelse av faderskap tillämpas också i fråga om bekräftelse av ett sådant föräldraskap. I 1 kap. 9 § första stycket i dess nuvarande lydelse regleras frågan om föräldraskapet till barn som kommer till genom assisterad befrukt- ning i de fall då modern är registrerad partner eller sambo med en annan kvinna. Det som föreskrivs om den kvinna som var moderns partner har ersatts med motsvarande föreskrift beträffande moderns maka. Förslaget är en följd av att partnerskapsinstitutet utmönstras ur svensk rätt. Av övergångsbestämmelserna till ändringarna i ÄktB framgår att ett bestående svenskt registrerat partnerskap skall gälla som ett äktenskap efter det att ändringarna i ÄktB har trätt i kraft. En kvinna som är registrerad partner till modern kommer således att behandlas som maka efter ikraftträdandet. Bestämmelsens tillämp- lighet på utländska samlevnadsformer, i det här fallet två kvinnor, behandlas i kommentaren till 7 kap. 4 § IÄL. 9.3Förslaget till lag om ändring i I 7 kap. 1 a § föreskrivs straffsanktion för den som låter registrera partnerskap i strid med förbudet i 1 kap. 3 § tredje stycket lagen (1994:1117) om registrerat partnerskap när hon eller han är gift eller redan är registrerad som partner. Bestämmelsen har utgått till följd av förslaget att partnerskapslagen skall upphävas. Ingår den som är gift nytt äktenskap eller ingår ogift äktenskap med den som är gift, dömes för tvegifte till böter eller fängelse i högst . Om den som är part i en samlevnadsform som är författningsreglerad i ett annat land och som i huvudsak har samma rättsverkningar som ett äktenskap i det landet ingår äktenskap dömes för olovligt ingående av äktenskap till böter eller fängelse i högst . Den nuvarande straffbestämmelsen i andra stycket om olovligt in- gående av äktenskap beträffande den som är registrerad partner har ersatts med en regel som endast tar sikte på vissa utländska sam- levnadsformer. De samlevnadsformer som avses är sådana som finns i ett annat land än , såväl för par med samma kön som par med olika kön, och som är författningsreglerade i det landet. En förutsättning för att straffbestämmelsen skall tillämpas är att denna samlevnadsform har i huvudsak samma rättsverkningar som äkten- skap i det landet. Partnerskap som har registrerats i våra nordiska grannländer omfattas således av bestämmelsen liksom liknande sam- levnadsformer i flera andra länder, bl.a. i och . Övervägandena har redovisats i avsnitt 7.3. Bestämmelsen omfattar däremot inte längre svenska partnerskap till följd av att institutet ut- mönstras ur svensk rätt. Av övergångsbestämmelserna till ändringar- na i ÄktB framgår att ett bestående svenskt registrerat partnerskap skall gälla som ett äktenskap efter det att ändringarna i ÄktB har trätt i kraft. 9.4Förslaget till lag om ändring i lagen (1904:26 s. 1) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap Nuvarande paragrafer, 7 kap. 4, 5 och 6 §§, om ordre public samt hänvisningar avseende NÄF och II-förordningen skall be- tecknas 7 kap. 5, 6 och 7 §§. Vill en kvinna och en man, två kvinnor eller två män ingå äktenskap med varandra inför en svensk myndighet, skall det prövas om det finns något hinder mot äktenskapet enligt svensk lag. Om ingen av dem är svensk medborgare eller har hemvist i , skall det dessutom prövas att var och en av dem har rätt att ingå äktenskapet enligt lagen i en efter eget val angiven stat där hon eller han antingen är medbor- gare eller har hemvist. Om båda begär det och det finns särskilda skäl, får dock prövningen ske med tillämpning av enbart svensk lag även i sådant fall. Paragrafens första och andra stycke har fått en könsneutral lydelse. Av andra stycket i paragrafen följer att rätten att ingå äktenskap inte bara skall bedömas enligt svensk rätt utan också enligt utländsk rätt när de som vill gifta sig i saknar närmare anknytning till . Särskilda komplikationer kan då uppkomma i de fall den utländska rättsordningen inte godtar äktenskap för par med samma kön. Frågan har behandlats i avsnitt 7.2. I dessa fall bör som regel äktenskapet inte kunna ingås här. I de förmodligen få ömmande fall där saken ställs på sin spets bör den särskilda undantagsregeln i andra stycket sista meningen kunna utnyttjas. Äktenskap som ingåtts utom riket enligt främmande lag anses giltigt till formen, om det är giltigt i den stat där det ingicks. Har äktenskap ingåtts inför diplomatisk eller konsulär tjänsteman eller annan, som av främmande stat förordnats att förrätta vigsel i annan främmande stat, anses äkten- skapet också giltigt till formen, om det är giltigt i den stat som meddelat förordnandet. Även i annat fall än som avses i första stycket skall äktenskap som in- gåtts utom riket anses giltigt till formen, om det är giltigt i den eller de stater där makarna var medborgare eller hade hemvist. Andra stycket har fått en könsneutral lydelse. Äktenskap, som skulle vara ogiltigt på grund av formfel, kan godkännas av svensk domstol på ansökan av en av makarna eller, om någondera avlidit, av arvinge till den avlidne. Sådant godkännande får lämnas endast om det finns synnerliga skäl. Övervägandena beträffande ändringsförslaget har redovisats i av- snitt 7.12.2. Frågan om när ett äktenskap som ingåtts utom riket enligt främ- mande lag skall anses giltigt till formen regleras i 1 kap. 7 § IÄL. Av 6 § samma kapitel framgår att utländska vigselförrättare får viga här i riket med tillämpning av utländsk lag efter regeringens bestäm- Huruvida vigseln i ett sådant fall blir ogiltig på grund av att vigselförrättaren har gjort sig skyldig till formfel, får bedömas en- ligt den tillämpliga lagen, dvs. lagen i den stat som har gett vigselför- rättaren behörighet. Om det finns synnerliga skäl kan ett utländskt äktenskap som är ogiltigt på grund av formfel godkännas i . Ändringsförslaget innebär att det ankommer på svensk domstol istället för regeringen att pröva frågan om godkännande av ett ogiltigt utländskt äktenskap. Paragrafen har dessutom fått en könsneutral lydelse. Motsvarande ändring har föreslagits beträffande svensk vigsel som är ogiltig på grund av formfel (jfr 4 kap. 2 § ÄktB). Den före- slagna forumbestämmelsen i 14 kap. 3 § andra stycket ÄktB (se av- snitt 9.1) bör kunna tillämpas analogt på utländska vigslar. Om ingen av parterna har anknytning till torde det som regel inte föreligga svensk domsrätt. Äktenskapsmål är mål om äktenskapsskillnad och mål om huruvida en kvinna och en man, två kvinnor eller två män är förenade i äktenskap med varandra. Paragrafen har fått en könsneutral lydelse. Äktenskapsmål får tas upp av svensk domstol, om 1.båda makarna är svenska medborgare, 2.käranden är svensk medborgare och har hemvist här i riket eller tidigare haft hemvist här sedan hon eller han fyllt , 3.käranden ej är svensk medborgare men har hemvist här i riket , 4.svaranden har hemvist här i riket, 5.saken rör ogiltighet av vigsel som förrättats av svensk myndighet, 6.det i annat fall än som avses i 1–5 finns särskilda skäl att talan prövas här i riket, under förutsättning att endera maken är svensk medborgare eller käranden ej kan få sin talan prövad i den stat där hon eller han är medborgare eller har hemvist. Punkt 6 i 3 kap 2 § IÄL har fått ett något vidgat tillämpningsom- råde som kravet på tillstånd från regeringen eller från en därtill bemyndigad myndighet slopats. lats i avsnitt 7.16 under rubriken m.m. Frågan om svensk domsrätt i äktenskapsmål prövas direkt av domstolen. Äkten- skapsmål får enligt nämnda punkt tas upp av svensk domstol om en- dera maken är svensk medborgare. Är ingen av makarna svensk med- borgare krävs det att käranden inte kan få sin talan prövad i den stat där hon eller han är medborgare eller, vilket är nytt, har hemvist. Av kravet på särskilda skäl för att talan skall prövas här i landet fram- går att bestämmelsen endast är tillämplig i undantagsfall. I princip bör det finnas en naturlig anknytning till . Om ingen av makarna är svensk medborgare bör det normalt krävas att äktenskapet har ingåtts inför svensk vigselförrättare. Exempel- vis kan det finnas särskilda skäl att en talan om äktenskapsskillnad prövas i om två utländska kvinnor (eller män) med hemvist här i landet ingår äktenskap inför en svensk vigselförrättare och där- efter bosätter sig i ett land vars rättsordning inte tillåter äktenskap för par med samma kön. Det kan vara endera eller båda makarnas hemland eller ett tredje land. Om båda eller en av makarna vill skilja sig och landets domstolar vägrar att ta upp frågan om upplösning av äktenskapet bör äktenskapet kunna upplösas i . Om endera maken är svensk medborgare bör det som regel finnas särskilda skäl att ta upp ett äktenskapsmål mellan makarna även då äktenskapet har ingåtts utomlands, förutsatt att målet inte kan prövas i det land där den make som är svensk medborgare har sitt hemvist. Bestämmelser i lag eller annan författning med anknytning till äktenskap och makar skall i tillämpliga delar gälla en i ett annat land författningsreglerad samlevnadsform och parterna i förhållandet om samlevnadsformen har i huvud- sak samma rättsverkningar som ett äktenskap i det landet. Paragrafen, som är ny, innehåller en regel om vad som skall gälla för utländska partnerskap och andra motsvarande samlevnadsformer när det har avskaffats. Övervägandena finns i avsnitt 7.17. Av paragrafen framgår att bestämmelser i lag eller annan författning med anknytning till äktenskap och makar i tillämpliga delar skall gälla en i ett annat land författningsreglerad samlevnadsform och parterna i förhållandet om samlevnadsformen har i huvudsak samma rättsverkningar som ett äktenskap i det lan- Regleringen är tillämplig på samlevnadsformer för såväl par med samma som olika kön. Ett partnerskap mellan en kvinna och en man som registrerats i t.ex. omfattas således av be- stämmelsens tillämpningsområde. Huruvida en samlevnadsform har i huvudsak samma rättsverkningar som ett äktenskap i ett visst land överlämnas åt rättstillämpningen. Av bestämmelsen följer att reglerna i IÄL och andra svenska inter- nationella privat- och processrättsliga författningar med anknytning till äktenskap och makar som regel blir tillämpliga på utländska samlevnadsformer och parterna i förhållandena när samlevnaden har i huvudsak har samma rättsverkningar som ett äktenskap. Detta inne- bär bl.a. att sådana förhållanden kan upplösas av svensk domstol om domsrätt föreligger enligt någon av punkterna i 3 kap. 2 § IÄL. Även bestämmelser i andra svenska författningar som anknyter till äktenskap eller begreppet makar skall tillämpas på berörda samlev- nadsformer. Det gäller främst reglerna i ÄktB men också bestäm- melser på andra rättsområden. Det innebär bl.a. att barn som föds under ett utländskt registrerat partnerskap vid tillämpning av svenska regler om föräldraskap skall jämställas med barn till gifta föräldrar. Faderskapspresumtionen i 1 kap. 1 § gäller dock inte barn vars föräldrar har samma kön. Uttrycket i tillämpliga delar tar i övrigt främst sikte på konventionsgrundad lagstiftning. Av samma skäl som utvecklats beträffande konventionsgrundad lagstift- nings tillämplighet på äktenskap där makarna har samma kön (jfr av- snitt 7.14.2) ankommer det på de rättstillämpande organen att med ledning av allmänna principer om konventionsvänlig tolkning avgöra om en konventionsgrundad författning kan tillämpas på utländska författningsreglerade samlevnadsformer och parterna i förhållandena. En sådan tolkning kan leda till att författningen eller vissa be- stämmelser i denna inte bör tillämpas. 9.5Förslaget till lag om ändring i förordningen (1931:429) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap, adoption och förmynderskap Denna förordning gäller inte för äktenskap som ingås mellan två kvinnor eller mellan två män. Paragrafen är ny. Övervägandena finns i avsnitt 7.15. I sin egenskap av specifik reglering, lex specialis, har bestämmel- sen i NÄF företräde framför punkt 2 i övergångsbestämmelserna till ändringarna i ÄktB. Genom bestämmelsen görs ett uttryckligt undantag för NÄF:s tillämplighet på äktenskap mellan två kvinnor eller mellan två män. Reglerna i IÄL och andra svenska internatio- nella privat- och processrättsliga författningar får istället tillämpas på nordiska makar som har samma kön. 9.6Förslaget till lag om ändring i lagen (1993:305) om rätt att förrätta vigsel inom andra trossamfund än Lag (1993:305) om rätt att förrätta vigsel inom trossamfund Lagens rubrik ändras för att bättre avspegla lagens tillämpnings- område. Lagen gäller för alla trossamfund, dvs. Ett trossamfund kan ges tillstånd att förrätta vigsel, om samfundets verk- samhet är varaktig och samfundet har en sådan organisation att det på goda grunder kan antas att bestämmelser om vigsel och där- med sammanhängande åtgärder kommer att iakttas. Har tillstånd givits, får vigsel inom samfundet förrättas av den som förordnats enligt 2 § att vara vigselförrättare. Frågor om tillstånd enligt första stycket prövas av Kammarkollegiet efter ansökan av samfundet. Ett tillstånd gäller tills vidare. Ändringen i första stycket innebär att måste ansöka om tillstånd att förrätta vigsel hos Kammarkollegiet om den vill be- hålla sin vigselrätt. Den vigselrätt som indirekt följer av 4 kap. 3 § första stycket första punkten ÄktB om vigselbehörighet för präst i upphör att gälla efter det att ändringarna i ÄktB har trätt i kraft (jfr övergångsbestämmelserna till ändringarna i ÄktB). Övervägandena finns i avsnitt 7.7.2, bl.a. under rubriken Bör enhetliga regler om vigselrätt och vigselbehörighet gälla för alla trossamfund, dvs. Uppräkningen i paragrafens första stycke av förutsättningarna för vigseltillstånd är uttömmande. Det innebär bl.a. att tillstånden inte kan göras beroende av att samfundet förklarat sig villigt att om- besörja vigslar av både par med olika kön och par med samma kön. Frågan har behandlats i samband med övervägandena i avsnitt 7.8.2. 1.Denna lag träder i kraft . 2.De nya reglerna om förordnande om vigselbehörighet gäller inte präster i som vid ikraftträdandet var vigselbehöriga enligt äldre bestämmelser, under förutsättning att de har anmälts till Kammarkollegiet senast efter ikraftträdandet och att har sökt och beviljats tillstånd att förrätta vigsel. Övervägandena har redovisats i avsnitt 7.7.2 under rubriken fattningsreglering m.m. Av punkt 1 framgår att lagändringarna i förevarande lag träder i kraft , dvs. som föreslagna ändringar i ÄktB.