sou · GVB317 · 2008-01-01 00:00:00 — Det förhållande att uppgifter om behöriga vigselförrättare inom trossamfund inte längre skulle vara samlade vid en myndighet synes dock inte vara ett tillräckligt skäl för att behålla nuvarande ordning när motsvarande inte gäller för de borgerliga vigselförrättarna. Om sådant behov föreligger bör andra lösningar övervägas, t.ex. att för ett register över alla vigselförrättare. Däremot är det inte möjligt att frikoppla förordnandet av en vigsel- förrättare från det trossamfund inom vilket denne skall vara verk- sam. En präst eller motsvarande som förordnas som vigselförrättare representerar sitt trossamfund. Hon eller han kan inte viga i annat sammanhang än inom trossamfundet och enligt samfundets interna föreskrifter. Den interna legitimationen av vigselförrättaren är med andra ord lika nödvändig som den externa. Den interna behörig- heten att förrätta vigsel inom ett trossamfund måste därför ingå 34TP PT Prop. 1992/93:211 s. 12 f. som ett led i prövningen av det individuella förordnandet. Utöver den prövning som skall göras beträffande den enskilde vigselför- rättaren krävs dessutom en prövning av trossamfundets lämplighet. Som utgångspunkt gäller nämligen att en civilrättsligt giltig vigsel endast skall kunna ske inom trossamfund som kan erbjuda tillräckliga garantier för att ÄktB:s föreskrifter om vigsel och därmed samman- hängande åtgärder iakttas. Att låta Kammarkollegiet svara för pröv- ningen av trossamfunden och överflytta uppgiften att förordna vigselförrättarna på länsstyrelserna kan bl.a. leda till dubbelarbete och resultera i motstridiga bedömningar. Vidare bör återkallelse av vigseltillstånd respektive förordnande bedömas i ett sammanhang. Samtliga frågor som hör samman med trossamfundens vigselrätt bör därför behandlas av en och samma myndighet. Enligt min mening är länsstyrelserna mindre lämpade att ta ställ- ning till de krav som tar sikte på trossamfunden, oavsett om kraven skall prövas särskilt eller som ett led i förordnandet av den enskilde befattningshavaren. Länsstyrelserna hanterar nämligen inte i övrigt frågor med anknytning till trossamfund. Kammarkollegiet har där- emot även andra, om än inte särskilt omfattande uppgifter som gäller trossamfunden; registrering av trossamfund, fastställande av begravningsavgifter och fastställande av clearingtaxor i begravnings- verksamheten inom . Det finns således inte förutsätt- ningar att införa ett gemensamt system för alla vigselförrättare. Frågor som rör vigselrätt för trossamfund och vigselbehörighet för deras befattningshavare bör fortfarande prövas av Kammarkollegiet. Detta hindrar dock inte att det i princip ställs samma krav på vigselförrättare inom trossamfund och borgerliga vigselförrättare. Allmänt om trossamfundens vigselrätt Jag har redan uttalat mig för att bör behandlas på samma sätt som andra trossamfund. Det skulle då krävas att alla tros- samfund som vill kunna viga måste ha tillstånd av Kammarkollegiet, dvs. Som redan påpekats kommer emellertid arbetsbelastningen på Kammarkollegiet att öka avsevärt om kolle- giet skall svara för kunskapskontroll och förordnande av alla vigsel- förrättare inom . Det torde dock inte finnas något hinder mot att Kammarkollegiet överlåter på att själv pröva om blivande vigselförrättare har erforderliga kunskaper om gällande vigselregler. Några nackdelar i kunskapshänseende med nuvarande ordning där kyrkan själv avgör vilka som skall präst- vigas och därmed få den automatiska vigselbehörigheten har inte framkommit. Möjligheten till delegation av kunskapskontrollen finns redan nu enligt 2 § lagen om rätt att förrätta vigsel inom andra trossamfund än . Om denna möjlighet ut- nyttjas också beträffande kan Kammarkollegiet förordna vigselförrättare efter ansökan. Bedömningen av vigselförrättarnas kvalifikationer och lämplighet i övrigt ankom- mer enligt nuvarande ordning på trossamfunden. Vigselbehörig- heten inträder genom Kammarkollegiets beslut. Ett alternativ är att Kammarkollegiet får möjlighet att efter viss prövning överlåta på ett trossamfund, dvs. såväl som andra trossamfund, att också förordna vigselförrättare. Sam- funden skulle även i detta fall själva svara för kontrollen av att vigselförrättarna har erforderlig kompetens. Med hänsyn till att det rör sig om myndighetsutövningTPF35FPT måste det finnas uppgifter om behöriga vigselförrättare hos någon myndighet. Det skulle därför krävas att trossamfunden anmäler förordnade vigselförrättare till förslagsvis . Vigselbehörighet skulle inträda först när förordnandet registrerats hos verket. Ett sådant förfarande skulle dock leda till viss osäkerhet om när vigselbehörighet föreligger. Man skulle i princip vara tillbaka till den ordning som gällde års lag då trossamfund som hade medgetts vigselrätt i de flesta fall själva utsåg vigselförrättare och länsstyrelserna utfärdade behörighetsintyg på trossamfundens be- gäran. Som tidigare nämnts inträdde vigselförrättarnas behörighet först när behörighetsintyg hade utfärdats, vilket missuppfattades i en del fall. Vigslar förrättades utan att vigselförrättaren var behörig eller sedan vigselförrättarens behörighet hade upphört, med följd att förrättningarna var ogiltiga. Knyter man istället behörigheten till trossamfundens förordnande av vigselförrättare uppstår ett annat problem. Det kommer i så fall inte att finnas ett tillförlitligt register över behöriga vigselförrättare hos , eftersom man inte kan bortse från risken att verket inte får in alla uppgifter om vigselförrättare som har förordnats och entledigats. 35TP PT Myndighetsutövning är ett mångsidigt och omfattande begrepp. I korthet kan det definieras som beslut och åtgärder som är uttryck för samhällets makt att bestämma över med- borgarnas rättigheter och skyldigheter eller annars bevilja förmåner som bara en myndighet kan ge. Även ärenden som inte kan sägas röra förmån, rättighet, skyldighet eller disciplin- påföljd kan likväl bli att hänföra till myndighetsutövningens område, om det i något hänseende gäller ett offentligrättsligt ingrepp i enskildas ställning (se bl.a. , T., och , B., Nya förvaltningslagen med kommentarer, 1999 s. 134 ff). Det formella beslutet om vigselbehörighet för vigselförrättare bör med hänsyn till det anförda alltjämt fattas av Kammarkollegiet. I den mån Kammarkollegiet inte uppdrar kunskapskontrollen åt trossamfunden bör kollegiet liksom pröva att blivande vigsel- förrättare har de kunskaper som behövs för uppdraget. Om vigselbehörighet för präster i fortsättnings- vis skall bli beroende av förordnande från Kammarkollegiet innebär det att också de präster som redan enligt gällande regler har vigsel- behörighet skall förordnas. För att Kammarkollegiet inte övergångs- vis skall drabbas av allt för mycket arbete när det gäller vigselförrät- tare inom , men också i syfte att underlätta hantering av frågan, föreslår jag att det införs en övergångs- ordning som innebär att de präster som vid ikraftträdandet av de nya bestämmelserna är vigselbehöriga skall behålla denna behörighet utan särskilt förordnande. En förutsättning skall dock vara att har anmält dem till Kammarkollegiet efter det att den nya ordningen har trätt i kraft. bör härvid kunna upprätta en lista över berörda präster och ge in denna till Kammarkollegiet. Övergångstiden bör lämpligen bestämmas till för att både Kammarkollegiet och skall kunna anpassa sig till den nya ordningen. Med utgångspunkt från att Kammarkollegiet förordnar vigsel- förrättare inom trossamfunden kan det vidare ifrågasättas om det dessutom behövs särskilda vigseltillstånd för trossamfunden. Som jag kommer att beröra närmare längre fram bör trossamfunden alltjämt uppfylla vissa minimikrav i fråga om organisation, verksamhet, vigselordning m.m. Ett beslut om individuell vigselbehörighet skulle emellertid kunna innefatta ett ställningstagande beträffande det trossamfund inom vilket den blivande vigselförrättaren skall vara verksam. berördes under förarbetena till 1993 års lagTPF36FPT. Det påpekades då att det skulle göras en samlad bedömning av flera omständigheter när frågan om vigselrätt skulle prövas. Vad som främst skulle bedömas var samfundets organisation och verksam- hetens varaktighet. Denna prövning ansågs vara av särskilt slag och av grundläggande betydelse och borde därför hållas åtskild från prövningen av enskilda vigselförrättare. Regeringen tillade att Kammarkollegiet även borde anförtros prövningen av om ett tros- samfund i ett visst fall borde fråntas sin vigselrätt. 36TP PT Prop. 1992/93:211 s. 10 f. vad som sålunda anförts bör ett avsteg från nuvarande ordning en- dast genomföras om det likväl finns påtagliga fördelar att vinna om trossamfundens lämplighet istället prövas inom ramen för det en- skilda förordnandet. Till en början bör det noteras att antalet ärenden om vigseltill- stånd hos Kammarkollegiet är begränsat, i genomsnitt tre nya tros- samfund ansöker om vigseltillstånd . En gemensam prövning av trossamfundets och den blivande vigselförrättarens lämplighet skulle i sig knappast bidra till att rationalisera Kammarkollegiets handläggning eller minska arbetsbördan i varje enskilt fall. Vidare har prövningen av vigseltillstånd för trossamfund en självständig funktion att fylla. För att få tillstånd krävs bl.a. att samfundet har en sådan organisation att det på goda grunder kan antas att ÄktB:s bestämmelser om vigsel och därmed sammanhäng- ande åtgärder kommer att iakttas. Genom kravet på vigseltillstånd tydliggörs sålunda trossamfundens ansvar för att de vigslar som förrättas inom samfundet uppfyller ÄktB:s formföreskrifter och att övriga åtgärder i samband med vigslarna genomförs på ett korrekt sätt (oaktat att ansvaret i första hand åvilar den enskilde vigsel- förrättaren). Trossamfunden har därmed ett ansvar för att vigsel- förrättarna har tillräckliga kunskaper även om Kammarkollegiet har utfört kunskapskontrollen i samband med förordnandet. Som nämnts svarar trossamfunden också för vigselförrättarnas kvalifikationer och lämplighet i övrigt. Till följd av en lagändring år 2004TPF37FPT skall Kammarkollegiet numera alltid utreda om det finns grund för att återkalla vigseltillståndet för ett trossamfund när ett förordnande att vara vigselförrättare i samfundet återkallas på grund av att vigselförrättaren har visat bristande kunskaper eller misskött upp- draget. Om vigselförrättaren inte längre uppfyller lagens kunskaps- krav eller har misskött sitt uppdrag kan det nämligen finnas brister i hur trossamfundets vigselverksamhet är organiserad. Förlorar ett trossamfund sin vigselrätt skall samtliga förordnanden av vigsel- förrättare inom det samfundet återkallas. Möjligheten till återkallelse av vigseltillstånd för trossamfund fyller därmed en viktig funktion som påtryckningsmedel när det gäller trossamfundens ansvar. Det saknas sålunda skäl att frångå nuvarande ordning med såväl vigseltillstånd för trossamfunden som förordnande för de enskilda befattningshavarna. Någon ändring bör inte ske i denna del utom 37TP PT Prop. 2003/04:48, bet. 2003/04:LU19, rskr. 2003/04:180. såvitt avser införandet av ett krav på vigseltillstånd för och förordande av kyrkans befattningshavare. Vilka krav bör ställas på trossamfunden? Den myndighetsutövning som anförtros trossamfunden genom tillståndet att förrätta vigsel är av väsentlig betydelse för både de enskilda och samhället. Det bör finnas klara regler för vilka tros- samfund som kan få vigselrätt. Vidare bör det ställas höga krav på de trossamfund inom vilka en civilrättsligt giltig vigsel skall för- rättas. uppställs andra kriterier för att ett trossamfund skall kunna registreras än för att få vigselrätt. Det kan ifrågasättas om de skäl som ligger bakom denna skillnad är sakligt motiverade. Det bör därför övervägas om endast registrerade trossamfund skall kunna få vigselrätt. Det kan vidare diskuteras om ytterligare krav i så fall bör ställas på trossamfunden och vilka krav som då bör gälla. En delvis annan fråga är om det allmänt sett finns anledning att skärpa kraven på de trossamfund som ansöker om vigseltillstånd. Bör det t.ex. ställas ett uttryckligt krav på att trossamfunden upp- fyller förutsättningarna för statsbidrag? Lagen om trossamfund, som tillkom som ett led i reformen med ändrade relationer mellan staten och , reglerar tros- samfundens rättsliga förhållanden. Lagen innehåller vissa allmänna bestämmelser som gäller alla trossamfund.TPF38FPT Med trossamfund avses i lagen en gemenskap för religiös verksamhet, i vilken det ingår att anordna gudstjänst (2 §). Gudstjänst skall härvid förstås i vid be- märkelse så att exempelvis sammankomster för gemensam bön och meditation normalt innefattas.TPF39FPT Genom lagen om trossamfund infördes också en ny associations- form, registrerat trossamfund. Möjligheten till registrering står öppen för alla trossamfund i och syftar till att ge trossamfunden möjlighet att i formellt och rättsligt hänseende uppträda just som trossamfund. De samfund som väljer att bedriva sin verksamhet i denna associationsform kan få vissa förvaltningsuppgifter överläm- nade till sig. Med registrerat trossamfund avses och trossamfund som har registrerats enligt lagen (5 §). 38TP PT Bestämmelser om grunderna för och verksamhet samt om den kyrkliga egendomen finns i lagen om . 39TP PT Prop. 1997/98:116 s. 20 f. definierades begreppet trossamfund i religionsfri- hetslagen. kyrkan får således sin ställning som registrerat trossamfund direkt genom lag utan att behöva använda sig av ett registreringsförfar- ande.TPF40FPT Andra trossamfund skall på egen begäran registreras av Kammarkollegiet om de uppfyller vissa krav. Av 7 § nämnda lag framgår att ett trossamfund skall ha stadgar där det finns bestäm- melser om trossamfundets ändamål och om hur det fattas beslut i ett trossamfunds angelägenheter, samt en styrelse eller motsvarande organ. Vidare skall trossamfundets namn vara ägnat att särskilja samfundets verksamhet från andras.TPF41FPT Beträffande den praktiska tillämpningen har upplysts att en sam- manslutning som presenterar sig som ett trossamfund registreras så snart de formella kraven är uppfyllda. Kammarkollegiet avgör ären- det på handlingarna och någon bedömning av verksamheten som sådan eller värdering av samfundet i religiöst hänseende görs inte. Registreringen är ingen kvalitetskontroll. Att ett trossamfund inte är registrerat innebär alltså inte nödvändigtvis att trossamfundet prövats och inte godkänts. De krav som ställs för att registrering skall ske beträffande stad- gar, styrelse och namn är således närmast av formell karaktär. I princip alla trossamfund som så önskar kan välja att bedriva sin verksamhet som ett registrerat trossamfund. Som framgått ställs det andra och betydligt högre krav för att ett trossamfund skall få vigselrätt. Det skall göras en samlad bedömning av flera omstän- digheter. Förutom kravet på att verksamheten skall vara varaktig skall trossamfundet ha en sådan organisation att det på goda grunder kan antas att ÄktB:s bestämmelser om vigsel och därmed sammanhängande åtgärder kommer att iakttas. Samfundet skall därmed ha en vigselordning som uppfyller vad som krävs för att en vigsel skall vara giltig enligt ÄktB:s regler och organisationen skall vara sådan att även samfundet tar ansvar för att vigselförrättarens skyldigheter i samband med vigseln iakttas. Att ersätta dessa krav med enbart ett krav på att trossamfundet skall vara registrerat kommer knappast inte ifråga. Det skulle då inte finnas någon som helst garanti för att ÄktB:s föreskrifter följs eller att vigslarna i övrigt förrättas på ett lämpligt sätt. Det är inte heller givet att ett registrerat trossamfund uppfyller erforderliga krav på varaktig verksamhet. Vid registreringen görs ingen bedömning av faktorer 40TP PT Av 13 § fjärde stycket lagen om trossamfund framgår att församlingar, kyrkliga samfällig- heter och stift är registrerade organisatoriska delar av . 41TP PT Rättskapaciteten som registrerat trossamfund inträder genom registreringsbeslutet. Att har rättskapacitet framgår av 3 § lagen om . såsom hur länge verksamheten har pågått eller om den kan antas fortsätta . Man tar inte heller hänsyn till samfundets storlek och omfattningen av dess verksamhet eller dess stabilitet i övrigt. Till bilden hör också att religiös verksamhet kan bedrivas i andra associationsformer, främst som ideell förening. Om det ställs krav på att ett trossamfund skall vara registrerat för att få vigselrätt faller dessa trossamfund utanför regleringen. Några sakliga skäl för att göra skillnad mellan olika associationsformer i förevarande fall sak- nas. Sammantaget leder det anförda till slutsatsen att registrering inte bör vara en förutsättning för att vigseltillstånd skall utfärdas för ett trossamfund. Vad härefter gäller frågan om ett trossamfund bör uppfylla för- utsättningarna för statsbidrag för att få vigselrätt bör bl.a. följande beaktas. Statens stöd till trossamfund i form av statsbidrag regleras i lagen (1999:932) om stöd till trossamfund. Stöd kan också lämnas som statlig hjälp med avgifter till registrerade trossamfund, vilket dock förbigås i det följande. Regeringen bestämmer efter ansökan vilka trossamfund som kan få statsbidrag. Det är därefter en fråga för varje bidragsberättigat trossamfund om det vill ansöka om bidrag, vilket inte alla gör. till trossam- fund (SST) prövar ansökningarna och fördelar statsbidragen till trossamfunden. Statsbidraget skall bidra till att skapa förutsättningar för trossamfunden att bedriva en aktiv och långsiktigt inriktad religiös verksamhet i form av gudstjänst, själavård, undervisning och omsorg. Statsbidrag får endast lämnas till ett trossamfund som bidrar till att upprätthålla och stärka de grundläggande värderingar som sam- hället vilar på, och är stabilt och har egen livskraft. I det förstnämn- da kravet ligger att samfundet utövar sin verksamhet med respekt för människors lika värde samt bidrar till en normbildning i sam- hället som överensstämmer med demokratins idéer. Det kan handla om att motverka olika typer av diskriminering samt att verka för att utveckla förutsättningarna för jämställdhet mellan kvinnor och män samt att medlemmarna skall vägledas av etiska principer som är förenliga med samhällets grundläggande demokratiska värder- ingar. Kravet på att trossamfundet skall kunna uppvisa visst mått av stabilitet anses uppfyllt om samfundet kontinuerligt har bedrivit verksamhet i landet . Vidare bör trossamfundets organisatoriska struktur vara fast och tydlig och ekonomin vara Som regel krävs att samfundet bedriver verksamheten i någon av associationsformerna registrerat trossamfund eller ideell före- ning. Det förutsätts också att trossamfundet disponerar lokaler för sin verksamhet. Med kravet på egen livskraft förstås att samfundet som huvudregel betjänar minst 3 000 personer och bedriver verk- samhet på ett flertal platser i landet.TPF42FPT Av redovisningen framgår att förutsättningarna för att ett tros- samfund skall beviljas statsbidrag är allmänt hållna och inriktade på andra faktorer än de som är av betydelse för att vigslar skall kunna förrättas inom ett trossamfund. Det bör därför inte ställas krav på att ett trossamfund uppfyller förutsättningarna för statsbidrag för att det skall kunna beviljas vigseltillstånd. Den omständigheten att ett trossamfund har beviljats statsbidrag för sin verksamhet kan däremot säkerligen i många fall ge ledning för bedömningen av om ett samfunds verksamhet uppfyller kravet på varaktighet i lagen om rätt att förrätta vigsel inom andra trossamfund än . Att ett trossamfund inte har stöd i form av statsbidrag kan dock bero på att det inte har ansökt om stöd och innebär således inte nödvändigtvis att det har prövats och inte godkänts. Lämpligheten av att vigslar förrättas inom ett visst trossamfund bör enligt min mening alltjämt bedömas med hänsyn till verksam- hetens varaktighet, trossamfundets organisation, vigselordning m.m. efter en samlad bedömning i det enskilda fallet. Jag föreslår därför inte någon ändring i denna del. Vilka krav bör ställas på vigselförrättarna inom trossamfunden? Med hänsyn till att vigselförrättningarna innefattar myndighets- utövning som för med sig rättsliga konsekvenser för den enskilde bör det ställas höga krav på de personer som utses till vigselför- rättare inom trossamfunden. Det är av stor vikt att vigselförrättarna har betryggande kunskaper om de bestämmelser som skall tillämpas och att de är allmänt lämpliga för uppgiften. De bör vara väl med- vetna vigselns juridiska betydelse och det ansvar som följer med uppgiften. För att en person skall bli förordnad som vigselförrättare krävs enligt nuvarande bestämmelser att hon eller han har de kunskaper som behövs för uppdraget, dvs. sådana kunskaper att ÄktB:s regler om vigsel och därmed sammanhängande åtgärder kommer att iakttas. 42TP PT Jfr avsnitt 4.4.2 i prop. 1998/99:124. Däremot ställs det inte något uttryckligt krav på lämplighet i övrigt. Av förarbetenaTPF43FPT framgår att det ankommer på trossamfunden att göra en sådan bedömning. Eftersom nuvarande ordning i huvudsak fungerar tillfredsställande finns det enligt min mening inte något behov av att införa en särskild regel om att en vigselförrättare inom ett trossamfund skall vara allmänt lämplig för sin uppgift. Dess- utom skulle en sådan bestämmelse sannolikt medföra en rad tillämp- ningsproblem för det fall att Kammarkollegiet skulle svara för pröv- ningen. Tillsyn över trossamfundens vigselverksamhet Enligt lagen om rätt att förrätta vigsel inom andra trossamfund än skall Kammarkollegiet återkalla ett trossamfunds vigseltillstånd om samfundet inte längre uppfyller de för tillståndet uppställda kraven och ett förordnande skall återkallas om en vigsel- förrättare inte längre uppfyller de krav som uppställs för ett förord- nande eller om denne missköter sin uppgift. I samband med åter- kallelse av ett förordnande skall Kammarkollegiet av skäl som redan berörts även utreda om det finns grund för att återkalla sam- fundets tillstånd att förrätta vigsel. Genom dessa bestämmelser åläggs således Kammarkollegiet en skyldighet att utöva viss tillsyn över trossamfundens vigselverksamhet. Enligt egen uppgift bedri- ver Kammarkollegiet däremot inte någon ordinär tillsyn över tros- samfunden och deras vigselförrättare. Som framgått har återkallelse av förordnande för enskilda vigselförrättare aktualiserats främst genom påpekanden från . I det föregående har jag gjort bedömningen att det inte är ändamåls- enligt att Kammarkollegiet själv genomför den initiala kunskaps- kontrollen av alla blivande vigselförrättare, särskilt med hänsyn till det stora antalet präster inom . Det förutsätts istället att trossamfunden, efter delegation, i flertalet fall svarar för denna kontroll. Trossamfunden svarar också för bedömningen av vigselförrättarnas allmänna lämplighet. Kammarkollegiet bör, inom ramen för nuvarande uppgifter beträffande trossamfunden, verka för att trossamfunden anordnar vigselverksamheten på ett ända- målsenligt sätt, bl.a. genom att bistå med råd och bidra med rele- vant information till trossamfunden. förser Kammar- kollegiet trossamfunden med information om viktigare lagändringar 43TP PT Prop. 1992/93:211 s. 20. Enligt min bedömning finns det däremot inte skäl att utvidga Kammarkollegiets tillsynsansvar över trossamfundens vigselverk- samhet. Någon särskild reglering av tillsynen torde inte heller vara nödvändig. Mot bakgrund av vad som anförts i detta avsnitt föreslår jag att rubriken till lagen om rätt att förrätta vigsel inom andra trossam- fund än ändras till lagen om rätt att förrätta vigsel inom trossamfund. Samtliga bestämmelser i lagen bör gälla för alla trossamfund, dvs. Detta innebär att också Svensk kyrkan skall ha vigseltillstånd och att befattningshavare inom kyrkan måste förordnas särskilt för att vigselbehörighet skall föreligga. Lagens kunskapskrav kommer därmed att gälla även för vigselförrättare inom .