sou · GVB326 · 2008-01-01 00:00:00 — Om rätten har meddelat ett förordnande om verkställighet av förlikningsavtalet kan den berättigade parten lättare driva igenom fullgörelsen av avtalet. Däremot innebär förlikningsavtalet inget formellt hinder mot att inleda rättegång angående samma sak, till skillnad från förlikningsavtal som stadfästs enligt . Om talan väcks på ordinär väg angående en fråga som omfattas av förlikningsavtalet skall rätten således pröva en invändning om att parterna förlikts i saken som vilken annan materiell invändning som helst. Hade förlikningen i stället stadfästs i dom skulle talan ha avvisats på grund av res judicata. 11 § En part har inte rätt till ersättning för kostnader i ett mål som handläggs enligt denna lag. Av paragrafen, som har behandlats i avsnitt 11.13, framgår att par- terna står sina egna kostnader i förfarandet. Sådana kostnader som uppstår till följd av förfarandet för förhandsbeslut kan en part såle- des inte få ersättning för, oavsett utgången i tvisten. Om en ordinär rättegång inleds efter det att förhandsbeslut har meddelats kan det antas att mycket av det arbete som har lagts ned i förfarandet för förhandsbesked kan tillvaratas i den efterföljande ordinära processen. Sådana kostnader som skulle ha uppstått i den ordinära processen om den inte hade föregåtts av detta förfarande bör i ett sådant fall kunna anses hänförliga till den ordinära proces- sen. Det är således inte meningen att parterna skall förlora rätten att få ersättning för rättegångskostnader i den ordinära processen på grund av att de har använt sig av förfarandet för förhandsbesked före den ordinära rättegången. NJA II 1943 s. 1 Den nya . Förslag till Allmän civillag (2 uppl.) Nya Lagberedningens betänkande angående rättegångsväsendets ombildning I (1884). Processlagberedningens förslag till rätte- verkan och specialisering. gor, sammansättningsfrågor m.m. Ny lag om skiljeförfarande. Nytt system för prövning av hyres- och En modernare rättegång. 1TP PT Referensförteckningen upptar endast de verk som det hänvisas till i fotnoterna. 1966:145 med förslag till lag om ändring i sjölagen m.m. 1979/80:2 med förslag till sekretesslag m.m. Prop. 1979/80:87 om ändring i m.m. Prop. 1986/87:89 om ett reformerat tingsrättsförfarande. 1988/89:95 om ändringar i m.m. Prop. 1995/96:115 En ny lag om domstolsärenden. 1996/97:9 Ny rättshjälpslag. 1998/99:35 Ny lag om skiljeförfarande. 2004/05:131 En modernare rättegång – reformering av processen i allmän domstol. Rett på sak. 51 (2004–2005). Om lov om mekling og rettergang i sivile tvister (tvisteloven). Reform af den civile retspleje V – Retsmægling – Betænkning nr. 1481/2006. RP 114/2004 rd. Boserup, Hans och , Susse, Mediationsprocessen. Köpen- hamn 2001. , , , , och Widebeck, , Tviste- målsprocessen I. En handledning för förberedelsen (tredje upp- lagan). , , , ADR Principles and Practice (second edition). , Hans, Mänskliga rättigheter i Europeisk praxis. En kommentar till om de mänskliga rättighe- terna (andra upplagan). van Dijk, , van Hoof, , van Rijn, , , Theory and Practice of Convention on Human Rights (fourth edition). , Forum i tvistemål, Promemoria V, från Dom- stolsverkets arbetsgrupp för processrättsliga frågor, DV rapport 2003:4. , , Offentlighet och sekretess i rättegång – Princi- pen om förhandlingsoffentlighet. , Per och , , Rättegång, första häftet (åttonde upplagan). , Per , , och , , Rätte- gång, tredje häftet (sjunde upplagan). Fahlbeck, , Företagshemligheter, konkurrensklausuler och yttrandefrihet; kommentar m.m. till lagen 1990 om skydd för företagshemligheter. Fitger, , (laghandböcker). -Om eder, till Per . , , Skiljemannarätt. , , Progressiv process. -ADR – opium för rättsväsendet? Synpunkter på alternativ tvis- telösning och valfri civilprocess. SvJT 2006 s. 101–130. , , Partsautonomins gränser – i dispositiva tvistemål och med särskild inriktning på rättsanvändningen. -Civilprocessen (andra upplagan). -Medling och förlikning, till . -Alternativ tvistlösning. Särskilt medling och skiljeförfarande. -Alternativ rättskipning eller alternativ till rättskipning. , , Skiljeförfarande – en kommentar. , , Förfarandegarantier vid domstolsanknuten medling. , , Medling och andra typer av ADR – alternativ kon- fliktlösning – introduktion och handbok. Ovey, , . European Convention on Hu- man Rights (fourth edition). Roepstorff, , , Forsøg med retsmægling – en evalueringsrapport, , 2005. Vindeløv, , Konfliktmægling, 2004. , , Domstols officialprövning. -Det provisoriska rättsskyddet i tvistemål. -Tolkning och verkställighet av en dom som bara stadfäster delar av en förlikningsuppgörelse. JT 2003/04 s. 859–877. -Civilprocessuella säkerhetsåtgärder – ett instrument för kon- fliktlösning? SvJT 1990 s. 161–176. -Från statlig till privat rättskipning – reflexioner över frågan om avsägelse av rätten till domstolsprövning, till Hans Ragnemalm. Oberschlick mot , dom . Pfeifer och Plankl mot , dom . och mot , dom . dom i mål C-168/05. NJA 1986 s. 741 NJA 1986 s. 205 NJA 1993 s. 319 NJA 2000 s. 435 NJA 2000 s. 538 RÅ 1997 ref. 10 Alternativa former för tvistlösning vid tingsrätt Dir. 2005:77 En särskild utredare skall belysa förutsättningarna för ett alterna- tivt tingsrättsförfarande för tvistemål och överväga hur förfarandet bör utformas. Ett domstolsförfarande är kostsamt och tidskrä- vande för parterna. Regeringen bedömer därför att det finns behov av ett fristående förenklat alternativ till det traditionella förfaran- det, ett alternativt förfarande som kan erbjuda ökad flexibilitet och som snabbt leder till ett lagakraftvunnet avgörande. Det gäller sär- skilt sådana tvister där privatpersoner eller små och medelstora fö- retag med begränsade ekonomiska resurser är inblandade. Ett för- enklat förfarande skulle också kunna användas av grupper som kan befaras avstå från att vända sig till domstol, trots att de anser sig ha ett berättigat anspråk. Förfarandet skall kunna an- vändas i dispositiva tvistemål, dvs. mål där förlikning om saken är tillåten, och ledstjärnor för förfarandet skall vara frivillighet, snabbhet, partsinflytande och flexibilitet. Utifrån dessa utgångs- punkter skall utredaren föreslå regler för ett frivilligt förfarande enligt vad som närmare preciseras i direktiven. Det står utredaren fritt att lämna förslag även på alternativa utformningar av förfaran- det. Även medling kan vara ett sätt att få till stånd ett snabbt avslut på tvisten. Medling är emellertid inte så vanligt förekommande i . Utredaren skall analysera orsakerna till detta. Mot bak- grund av vad utredaren kommer fram till skall han eller hon också ta ställning till om det bör vidtas några åtgärder, t.ex. lagändringar, i syfte att få till stånd en ökad användning av medlingsinstitutet. Nuvarande möjligheter till tvistlösning För personer eller företag som har hamnat i tvist med varandra och inte kan lösa tvisten på egen hand står flera olika möjligheter till buds. En möjlighet är att gå till domstol och få saken prövad där som tvistemål. Reglerna om förfarandet vid allmän domstol i tvistemål finns i . Förfarandet i första instans – tingsrätt – är uppdelat i ett skede för förberedelse och ett skede för avgörande och inleds med kärandens stämningsansökan. Tingsrättens avgö- rande kan överklagas till hovrätten. För dispositiva mål, dvs. mål där förlikning om saken är tillåten, krävs prövningstillstånd i hov- rätten, om tvisteföremålets värde uppenbart inte överstiger ett prisbasbelopp. Hovrättens avgörande kan överklagas till . För att skall ta upp målet till pröv- ning krävs alltid att prövningstillstånd meddelas. En rad reformer har genomförts i syfte att effektivisera förfaran- det i allmän domstol. Bland annat finns numera en möjlighet för parterna att redan innan en tvist har uppstått avtala om att inte överklaga en dom i ett ordinärt dispositivt mål. Domarens skyldig- het att genom materiell processledning verka för att tvistefrågorna blir klarlagda och att parterna anger allt som de vill åberopa har framhållits i lagstiftningen. Möjligheterna att i en process ingripa mot parter som inte lojalt medverkar i förfarandet har förstärkts på flera sätt. Regler som ger möjlighet till ett enkelt avgörande på handlingarna eller i vart fall utan en särskild förhandling har byggts ut. Vidare har det införts en möjlighet för tingsrätten att hänskjuta en prejudikatfråga till för prövning. överlämnade regeringen till propositionen En modernare rättegång – reformering av processen i allmän dom- stol (prop. 2004/05:131). I propositionen lämnar regeringen förslag till förändringar av det processuella regelverket. Det övergripande syftet med förslagen är att skapa en modernare rättegång i allmän domstol som uppfyller kraven på en rättssäker, effektiv och ända- målsenlig handläggning av mål. Det föreslås bl.a. uppmjukningar av kravet på muntlighet samt enhetligare regler för sammanträden. Ett antal förslag syftar till att betona parternas ansvar för att målet drivs framåt. I propositionen lämnas vidare förslag som syftar till en mer ändamålsenlig hovrättsprocess. När det gäller den frågan föreslås bland annat att systemet med prövningstillstånd utvidgas till att omfatta flertalet slag tvistemål som överklagas från tingsrätt till hovrätt. har numera antagit regeringens förslag. Ett av syftena med förberedelsen i ett dispositivt mål är att klar- lägga om det finns förutsättningar för förlikning. I ett dispositivt mål skall rätten, i den mån det är lämpligt med hänsyn till målets beskaffenhet och övriga omständigheter, verka för att parterna träffar en förlikning. Förlikningsförfarandet är inte bundet till en viss form, utan domaren har stor frihet att agera utifrån vad han eller hon anser är lämpligt i det enskilda fallet. Domaren får dock inte utsätta sig för risken att verka partisk. I annat fall riskerar do- maren att anses jävig vid den fortsatta handläggningen. Förfarandet är inte heller tvingande. Parterna kan således, utan att det medför några påföljder, förklara att de inte är intresserade av att föra för- likningsförhandlingar. Om det med hänsyn till målets beskaffenhet är lämpligare att särskild medling äger rum, kan rätten i stället förordna en särskild medlare att bistå parterna. Innan rätten förordnar om medling sker i praktiken alltid ett samråd med parterna. Kostnaderna för den sär- skilt förordnade medlaren betalas av parterna. Ett mål som går till särskild medling är typiskt sett ett mål där det kan antas att tvist föreligger på många punkter och där omfattande bevisning kan an- tas bli nödvändig i en rättegång (jfr prop. 1986/87:89 s. 207 f.). Medlaren kan i större utsträckning än domaren göra en skönsmäs- sig bedömning som tar hänsyn också till andra förhållanden än de som målet rör. Medlaren behöver inte följa något visst handlings- mönster utan har frihet att bedriva medlingsförfarandet på ett sätt som han eller hon själv finner lämpligt. I hyres-, bostads- och arrendetvister som handläggs av domstol kan domstolen förordna att tvisten skall hänskjutas till medling inför hyres- eller arrendenämnden. Denna medling är kostnadsfri för parterna. Skulle förlikningsförhandlingarna eller medlingen inte leda till en uppgörelse mellan parterna, fortsätter domstolsförfarandet på van- ligt sätt. En annan möjlighet för personer som har hamnat i tvist med var- andra kan vara att utnyttja någon form av alternativ tvistlösning. Står de tvistande i avtalsförhållande till varandra och innehåller avtalet en skiljeklausul, eller träffar de senare ett skiljeavtal, kan den part som anser sig förfördelad begära skiljeförfarande. Huvudre- geln är att skiljeavtal kan ingås beträffande sådana frågor som det är möjligt att träffa förlikning om. Många förmögenhetsrättsliga tvister som avser näringslivsförhållanden avgörs sedan gammalt ge- nom skiljeförfarande. Regler om skiljeförfarande finns i lagen (1999:116) om skilje- förfarande. I första hand ankommer det på parterna att bestämma hur många skiljemännen skall vara och hur de skall utses. Det- samma gäller i fråga om valet av plats för förfarandet. I andra hand gäller regler i lag. Skiljemännen skall handlägga tvisten opartiskt, ändamålsenligt och snabbt. De skall följa vad parterna har bestämt, om det inte finns något hinder mot det. Skiljemännen skall vidare ge parterna tillfälle att i all behövlig omfattning utföra sin talan skriftligt eller muntligt. Inför avgörandet av en till skiljemännen överlämnad fråga skall muntlig förhandling hållas, om en part begär det. Om en part utan giltigt skäl uteblir från en förhandling eller i annat hänseende låter bli att iaktta ett föreläggande från skiljemän- nen, kan handläggningen fortsätta och tvisten avgöras på befintligt material. Avgörandet sker genom skiljedom, som är skriftlig. Do- men kan inte överklagas, men den kan helt eller delvis upphävas på formella grunder i en klanderprocess. Förfarandet är inte offentligt. Detsamma gäller domen, som dock blir offentlig i en eventuell klanderprocess. Också medling tillhandahålls som en från domstolsförfarandet fristående form av alternativ tvistlösning. Sådan medling äger rum genom olika privata, mer eller mindre formaliserade, alternativ. I olika sammanhang har möjligheten att inom ramen för det all- männa domstolsväsendet skapa ett alternativt förfarande för vissa tvister utretts. Redan Processlagsberedningen redovisade i betänkandet Förslag till ny rättegångsbalk (SOU 1938:44) uppfattningen att starka skäl talar för att parter i vissa tvister vid sidan av skiljeförfarandet borde ha tillgång till ett eninstansförfarande i domstol. Beredningen före- slog att dessa tvister skulle prövas av hovrätten. föreslog i sitt slutbetänkande Skiljedomstol (SOU 1972:22) att det skulle inrättas en skiljedomstol som skulle bestå av tingsrätten i särskild sammansättning. Förutom tre lag- farna ledamöter skulle, om parterna inte kom överens om något annat, två av parterna utsedda bisittare, benämnda skiljemän, ingå i Den enda större avvikelse från som före- slogs rörde offentlighetsprincipen. Förhandling vid skiljedomstol skulle hållas inom stängda dörrar, om inte parterna begärde offent- lig förhandling, och dom eller beslut samt vad i övrigt hörde till akten skulle inte utan tillstånd få lämnas ut förrän förflutit från det att domstolen skilt målet från sig, om inte parterna begärt offentlighet. Förslagen har inte lett till lagstiftning. berördes av rättegångsutredning i dess slutbetänkande En modernare rättegång (SOU 2001:103). Det konstateras där att det har blivit vanligare att en särskild medlare utses men att det ändå inte är så ofta förekommande. Utredningen nämner en försöksverksamhet som bedrivs vid och tingsrätter och som innebär att domare vid den ena tingsrätten förordnas till medlare vid den andra. Medlaren får nöd- vändig tjänstebefrielse från sin tingsrätt förutsatt att han eller hon inte tar särskilt betalt för medlingsuppdraget. Utredningen kon- staterar avslutningsvis att medlingsinstitutet förefaller ha fått anse- ende och användning, men att utredningen inte haft till uppgift att närmare gå in på frågan om medling och att något uttalat behov av lagändring inte heller har påtalats, även om det kan vara lämpligt att försöksverksamheten i utvärderas för att se om det är något att ta efter på andra håll. På EU-nivå har Europeiska gemenskapernas kommission (kom- missionen) uppmärksammat behovet av alternativ tvistlösning. Kommissionen lade fram en grönbok om al- ternativa system för tvistlösning inom civil- och handelsrätt, KOM(2002) 196 slutlig. Syftet med grönboken var att inleda en bred remissrunda om alternativ tvistlösning inom civilrätten. Kommissionen har därefter lagt fram ett förslag till direktiv om vissa aspekter på medling i civilrättsliga tvister, KOM(2004) 718 slutlig. Direktivförslagets huvudsakliga syfte är att förbättra tillgången till tvistlösning genom att uppmuntra an- vändandet av medling och genom att skapa ett bra samspel mellan medling och sedvanliga domstolsförfaranden. I många länder förekommer alternativa domstolsförfaranden för vissa typer av mål. Mycket vanligt är att mål där värdet på tvistefö- remålet understiger ett visst belopp handläggs enligt särskilda reg- ler på sätt som är fallet också i . I flera länder finns vidare summariska förfaranden, varmed avses förfaranden där domaren gör en summarisk prövning av målet. En annan variant är accelere- rade förfaranden. Med detta avses förfaranden som är organiserade på ett sådant sätt att processen koncentreras. I flera länder har parterna dessutom en möjlighet att välja mellan olika förfarandety- per. Av särskilt intresse i sammanhanget är det i före- kommande förfarandet kort geding (ungefär snabb rättegång på svenska); ett liknande förfarande förekommer i , och . Det nederländska förfarandet är egent- ligen avsett för brådskande tvister, men utrymmet för den enskilde domaren att acceptera att handlägga ett mål enligt förfarandet är stort. Trots att förfarandet resulterar i ett verkställbart avgörande, utgör avgörandet inte hinder mot att det inleds ett vanligt förfarande om saken, och avgörandet är inte bindande för domaren i det målet. Det finns få fasta regler för förfarandet. Genkäromål är möjliga och alla bevismedel är tillåtna, men fast- ställelsetalan kan inte föras. Domaren har dessutom stor frihet att göra avvägningar mellan olika intressen vid sitt avgörande. Av- görandet behöver alltså inte grundas endast på strikt juridiska över- väganden. Om målet är alltför komplicerat för att kunna hanteras i en kort geding, kan domaren hänvisa det till det vanliga för- farandet. Trots att förfarandet formellt sett endast leder till ett provisoriskt avgörande fungerar det i praktiken som ett alternativ till det vanliga förfarandet. En fjärdedel av alla civila tvister där tvisteföremålets värde överstiger tas om hand av för- farandet. av målen förs vidare till vanlig process. Det skall dock noteras att det i inte finns något snabbt, enkelt och billigt förfarande motsvarande det svenska betalningsföreläggandet, vilket naturligtvis delvis, men inte helt och hållet, kan förklara framgången med kort geding. Förhandlingar är i som huvudregel offentliga. Det gäller även kort geding. Det är också vanligt att domstolar i andra länder liksom i skall främja uppgörelser i godo. I vissa länder är förlikningsför- handlingar till och med en obligatorisk fas i förfarandet. Hur aktiv domaren skall vara varierar från land till land. Dessutom finns i de flesta europeiska länderna regler som innebär att en tredje man kan anförtros uppgiften att medla mellan parterna. Medlingen kan vara alltifrån frivillig till något som påtvingas parterna. Medlarens an- knytning till domstolen varierar mellan länderna. I flera länder fö- rekommer att medlaren är en domare vid domstolen. I skall liksom i möjligheten till en samförstånds- lösning genom förlikning undersökas i dispositiva tvistemål. Där- utöver finns det ett förliksråd. Huvudregeln är att tvistemål skall inledas i rådet, som dels har till uppgift att medla mellan parterna, dels kan meddela dom i vissa enkla saker. pågår dess- utom en försöksverksamhet med medling som företas av en av domstolens domare eller av en person med insikt i medling eller de tvistefrågor målet rör. Om medlaren inte är domare, har han eller hon rätt till ersättning. Endast undantagsvis har andra än domare använts som medlare. Försöksverksamheten har lett till överens- kommelser i av de fall där medling använts. lade den norska regeringen fram en proposition med förslag till en ny tvistemålslag. Lagen är tänkt att bana väg för en omfattande användning av medlingsinstitutet. Parterna skall vara tvungna att försöka med medling innan ett mål inleds. Också i pågår reformarbete. Den finländska regeringen lade fram en proposition med förslag till lagstift- ning om medling i tvistemål. Medling skall kunna äga rum även om något mål inte pågår vid domstolen. Medlingen skall ombesörjas av en domare vid domstolen där medling begärs. För att medling skall komma i fråga skall det krävas att en part begär det och att doma- ren tycker att det är lämpligt. Förutsatt att parterna samtycker till det skall domaren kunna ta hjälp av en expert. Under samma förut- sättning skall dessutom förhör kunna förekomma med parter eller andra personer samt annan utredning kunna läggas fram. I förekommer förlikningsförhandlingar . Medling är däremot en ny företeelse som bedrivs i form av ett pi- lotprojekt. Inom ramen för en pågående översyn av civilprocesslag- stiftningen övervägs en samordning mellan alternativ tvistlösning och det traditionella domstolsförfarandet. Ett domstolsförfarande är kostsamt och tidskrä- vande för parterna. Allmänt sett kan en pågående tvist verka störande eller rent av förlamande på en affärsrelation. I ett enskilt fall kan exempelvis ovissheten om en hävningsförklaring som gäller ett köp av en maskin som är viktig för företagets produktion med- föra att företaget inte kan investera i en annan och bättre maskin så länge tvisten pågår. Tvisten kan också resultera i likviditetspro- blem. Motsvarande problem gör sig gällande i tvister där privatper- soner är inblandade. Här kan dessutom den psykiska påfrestningen bli särskilt påtaglig. Regeringen bedömer därför att det för vissa tvister finns behov av att inom ramen för domstolarnas verksamhet erbjuda ett alter- nativ till det traditionella domstolsförfarandet, ett alternativt förfa- rande som parterna kan styra över i stor utsträckning och som snabbt leder till ett lagakraftvunnet avgörande. Det gäller främst tvister där privatpersoner eller små och medelstora företag med begränsade ekonomiska resurser är inblandade. Ett sådant förfa- rande kan också komma att användas av andra grupper som anser att domstolsförfarandet är för långsamt, för dyrt eller för omständ- ligt och som därför avstår från att vända sig till domstol trots att de anser sig ha ett berättigat anspråk. Längre tillbaka i tiden har, som beskrivits, mer genomgripande förändringar av tvistemålsprocessen övervägts i syfte att skapa al- ternativ till det vanliga förförandet. Dessa förslag har av skilda an- ledningar inte lett till lagstiftning. De reformer av processen som har ägt rum i har i stället varit inriktade på det redan existerande förfarandet. Mot bakgrund av vad som sagts och det allmänna intresset som finns för alternativ tvist- lösning är det läge att på nytt rikta blicken bortom det traditionella förfarandet och överväga utformningen av ett fristående alternativ till detta förfarande. Ett sådant alternativt förfarande för prövning av vissa tvister finns som framgått i flera andra länder. Till viss del motsvaras dessa förfaranden av det svenska betalningsföreläggandet, men använd- ningsområdet sträcker sig längre än så. Gemensamt för flertalet av de utländska förfarandena är att vissa måltyper är undantagna och att de är fristående från det vanliga förfarandet. I vissa fall är de dessutom undandragna offentligheten. De alternativa förfaranden som finns i andra länder kan tjäna som inspiration för en svensk reform. Vid en sådan studie av andra rättssystem är det dock viktigt att hålla i minnet att de enskilda lösningarna ingår i ett större sammanhang; det aktuella landets samhällssystem, rättsordning, sociala struktur m.m. Även medling kan vara ett sätt att få till stånd ett snabbt avslut på tvisten. Medling har flera fördelar. Genom medling möjliggörs en samförståndslösning som kan ha bredare omfång än en dom. Parterna blir dessutom mer delaktiga i lösningen på sina problem. En nackdel med medlingsförfarandet är att, om ingen lösning nås, förfarandet förlängs och kostnaderna ökar för parterna. Även med- lingsinstitutet bör bli föremål för utredning. Inriktningen på det arbetet bör vara att undersöka vad som kan göras för att öka an- vändningen av medling i . Det bör mot bakgrund av det sagda tillsättas en utredning som har till uppgift att dels utreda inrättandet av ett alternativt dom- stolsförfarande för tvister, dels se över medlingsförfarandet.