sou · GVB317 · 2008-01-01 00:00:00 — Först efter sängled- ningen betraktades äktenskapet som fullbordat. De rättsliga avtal som hade träffats under gifermålsprocessen vann därigenom laga kraft. Det var emellertid endast en del av befolkningen som ingick äktenskap på angivet sätt. Denna ordning var förbehållen socialt och ekonomiskt jämställda par inom samhällets högre skikt, där dess betydelse för egendomsförhållandena gjorde det till en viktig affär mellan de inblandade familjerna. Större delen av befolkningen levde 1TP PT I svensk historia räknas epoken från ca till medeltiden. Kortfattad historik och frågornas tidigare behandling tillsammans i informella, men likväl stabila och varaktiga, förhållan- den, s.k. frilloförhållanden. I det dåvarande samhället betraktades dessa parförhållanden som legitima. Kyrkan ville efterhand alltmer delta, ceremoniellt och normativt, i den viktiga händelse som man ansåg att ett äktenskaps ingående innebar. ökade också kraven på offentlighet kring giftermålen. Bland annat ville man komma till rätta med hem- liga giftermål som ingicks mot familjens vilja och utan vittnen eller ens präst närvarande. Sådana äktenskap var olagliga men giltiga och oupplösliga enligt den kanoniska rättenTPF2FPT. Regler om lys- ning och giftermålets offentlighet slog förhållandevis snabbt igenom i landskapslagarna. Däremot verkar det ha varit svårare att ersätta det traditionella giftermålet med en kyrklig ceremoni. Kristna moment, såsom vigsel, inkorporerades emellertid efterhand i gifter- målsprocessen. Kompromisser mellan kyrkans lagar, landskapslagar och traditioner försenade framväxten av dagens kyrkliga vigsel som blev social norm först efter reformationen . Reforma- tionens genomförande i var i sig av största betydelse för äktenskapsrättens utveckling. Den kanoniska rätten upphörde att gälla och kyrkan förlorade sin självständiga lagstiftningsmakt. kunde man välja att ingå äktenskap i kyrkan eller enligt den äldre traditionen. Bland allmogen var det vanligast att kyrklig vigsel skedde offentligt, i samband med gudstjänsten och med församlingen närvarande. Efterhand kom dock välbeställda grupper att gifta sig privat men med präst. Det centrala momentet vid den kyrkliga vigseln var de trolovades utväxling av äktenskapslöften följt av en koncensusförklaring. Vigseln föregicks av fästning och hindersprövning. Först genom lag blev kyrklig vigsel obligatorisk i och därmed ett villkor för äktenskap med full rättsverkan. Kravet på kyrklig vigsel motiverades visserligen av religiösa skäl såsom effektiv kyrkotukt och församlingsdisciplin, men också av praktiska och administrativa fördelar. Före reformen var det vanligt att äktenskap ingicks under så oklara former att många levde i vad de trodde vara riktiga äktenskap men som inte var det. Andra visade sig vara lagligen gifta utan att veta om det. Genom den nya ordningen undveks sådana oklarheter. Vid sidan av den obligatoriska kyrkliga vigseln fanns dock det traditionella sättet 2TP PT Enligt kanonisk rätt, dvs. den romersk-katolska kyrkans rättsordning, var makarnas sam- tycke ensamt tillräckligt för att skapa ett giltigt äktenskap. Varken familj eller andra auktori- teter hade laglig bestämmanderätt över två personers giftermål. Kortfattad historik och frågornas tidigare behandling att ingå äktenskap kvar. Trolovning med efterföljande könsumgänge gav ända fram upphov till vissa men inte alla av äkten- skapets rättsverkningar genom att s.k. ofullkomnade äktenskap an- sågs uppkomma därigenom. Med vigsel lag avsågs en av präst i utförd kyrklig akt. Svensk vigsel enligt luthersk ritual gällde således även för i bosatta utlänningar, om de ville gifta sig här i riket. Den religionsfrihet som genom toleransedikt med- gavs främmande kristna trosbekännare kom dock att innefatta rätt för dem att vigas av sina egna präster och enligt sina egna cere- monier. Sådan vigsel fick därmed samma civilrättsliga verkan som vigsel inom . Detsamma torde ha gällt om mosaiska former för äktenskapets ingående enligt de bestämmelser som meddelades om mosaiska trosbekännare. Rätten att med laga verkan förrätta vigsel inom främmande trossamfund gjordes genom en förordning beroende på Kungl. De fordringar som kyrkan uppställde för rätten till kyrklig vigsel medförde att röster höjdes med krav på möjlighet till civiläkten- skap. senare hälft medgavs successivt skilda grupper, som inte ägde rätt till kyrklig vigsel, rätt att ingå äkten- skap i borgerlig ordning. Civiläktenskapet hade huvudsakligen karaktären av ett s.k. nödäktenskap. Först genom en lag om äktenskapets ingående infördes fakultativt civiläkten- skap. Härigenom blev den borgerliga ordningen tillåten för alla svenska medborgare. 3.2.1Formerna för ingående av äktenskap Som framgår av avsnitt 3.1 bygger de civilrättsliga reglerna om vig- sel på principen om valfrihet och innebär att äktenskap kan ingås antingen vid en kyrklig ceremoni eller genom s.k. borgerlig vigsel. I förarbetena till lag om äktenskapets ingåendeTPF4FPT diskuterades om giftermål inför borgerlig myndighet borde 3TP PT Jfr prop. 1951:100 s. 90. 4TP PT Prop. 1908:2 s. 8 f, lagutskottets utlåtande nr 30 och 37, rskr. Jfr lagutskot- tets utlåtande nr 30. Kortfattad historik och frågornas tidigare behandling bli obligatoriskt för alla. En sådan ordning ansågs på ett klarare sätt ge uttryck för äktenskapet som ett rent borgerligt rättsförhållande men infördes trots detta inte, framför allt med hänvisning till de praktiska olägenheterna. Det var bara kyrkan, som ju var en del av staten, som var representerad över hela landet. Kyrkan ansvarade då också för folkbokföringen och andra administrativa offentliga upp- gifter. En ordning med allmänt obligatoriskt civiläktenskap förut- satte att det inrättades särskilda myndigheter. Under förarbetena till 1915 års lag om äktenskapets ingående och upplösning berörde den tillsatta utredningen (Lagberedningen) åter frågan om möjligheten att alltid kräva borgerlig vigsel.TPF5FPT Enligt Lagberedningen kunde emellertid ett sådant krav bli ett kännbart tvång för många. Statistiska uppgifter visade att det övervägande flertalet föredrog den kyrkliga vigseln. Om den borgerliga formen blev obligatorisk, skulle säkerligen ett stort antal kontrahenter önska erhålla kyrklig välsignelse av sitt äktenskap. Det skulle bli förenat med både omgång och kostnader att anlita både prästen och den borgerliga myndigheten. Lagberedningen framhöll också att det hos oss inte fanns någon motsvarighet till de stridigheter mellan olika kyrkosamfund eller mellan stat och kyrka som i främmande länder kunnat åberopas till stöd för systemet med obligatoriskt civiläktenskap. tillkom den nya som ersatte den äldre lag och viss annan lagstiftning. lag om äktenskapets ingående och upplösning arbetades in i den nya . Genom äktenskapsreformerna 1915–1920 etable- rades äktenskapet som en rent borgerlig angelägenhet, men med statlig vigselbehörighet delegerad till representanter för vissa tros- samfund. Frågan om obligatoriskt civiläktenskap behandlades därefter bl.a. i samband med tillkomsten av religionsfrihetslag. ansåg inte att det fanns anledning att införa borgerlig vigsel som enda legala form för äktenskapets ingående.TPF6FPT De borger- liga vigslarna utgjorde endast en mindre andel av samtliga vigslar och det skulle vara ett alltför radikalt ingrepp att genom införande av obligatoriskt civiläktenskap frånta den kyrkliga vigseln dess rättsverkningar. Enligt kommitténs uppfattning var dessutom det religiösa momentet ägnat att bidra till att stärka den äktenskapliga 5TP PT Lagberedningens förslag till revision av och vissa delar av I. Förslag till lag om äktenskaps ingående och upplösning m.m., 1913, s. 279 ff. 6TP PT SOU 1949:20 s. 131. Kortfattad historik och frågornas tidigare behandling Föredragande departementschefen konstaterade i en proposition till riksdagTPF7FPT, under åberopande av statistiska uppgifter och avgivna yttranden, att frågan om obligatoriskt civil- äktenskap i huvudsak hade ett teoretiskt intresse. Frågan om in- förande av obligatoriskt civiläktenskap drogs åter upp i två motioner som avvisades av särskilda utskottet.TPF8FPT Så länge kyrklig vigsel be- gagnades i så stor omfattning som statistiken gav vid handen var vårt system enligt utskottets uppfattning mera praktiskt än obliga- toriskt civiläktenskap. Det tillgodosåg också den enskildes valfrihet och anknöt till folkets sed. Utskottet framhöll emellertid, att den borgerliga vigseln borde ske på ett sätt som motsvarade vigselns be- tydelse för kontrahenterna och att antalet borgerliga vigselför- rättare borde ökas. Vid ärendets behandling i kamrarna stannade dessa i olika beslut. Vid riksdag yttrande första lagutskottetTPF9FPT, i anledning av motioner om införande av obligatoriskt civiläktenskap, att det ringa antalet fall av borgerlig vigsel i vårt land inte kunde tolkas som ett direkt uttryck för allmänhetens principiella inställning till vigsel- formerna. Det kunde antas, att den kyrkliga formen i många fall valdes av yttre praktiska skäl; i varje församling fanns i regel tillgång till kyrkliga vigselförrättare, medan borgerliga fanns på ett betyd- ligt mindre antal platser. Vidare kunde antas att den kyrkliga for- men var mer attraktiv, eftersom vigselceremonin vanligen fick en värdigare inramning. Utskottet tillade att valdes nog också den kyrkliga formen av ren traditionsbundenhet utan närmare överväganden. Uppenbarligen hade emellertid den kyrkliga vigseln alltjämt en stark förankring. Detta och den omständigheten att gällan- de ordning gav valfrihet, visade att frågan om övergång till obligato- riskt civiläktenskap inte utgjorde ett problem som var i behov av en snar lösning. Utskottet avstyrkte motionerna och framhöll därvid vikten av att de båda vigselformerna fick faktisk likställighet genom ökat antal borgerliga vigselförrättare och likvärdiga lokaler för borger- lig vigsel. godkände utskottets utlåtande. tillkallades sakkunniga (), med upp- gift att företa en allmän översyn av äktenskapslagstiftningen. Kom- mittén avgav betänkandet Äktenskapsrätt (SOU 1964:34 och 35). Den konstaterade att en ordning med obligatoriskt civil- äktenskap otvivelaktigt skulle innebära ökad omgång och besvär 7TP PT Prop. 1951:100 s. 91. 8TP PT Utlåt. nr 1/1951 s. 74 f. 9TP PT L¹U 45/1963 s. 14 ff. Kortfattad historik och frågornas tidigare behandling för det stora flertalet och föreslog därför enbart redaktionella ändringar av då gällande bestämmelser.TPF10FPT I efterföljande proposition förklarade departementschefen att han inte var beredd att vid det tillfället ta upp frågan om en revision av lagstiftningen på detta område.TPF11FPT Som ett led i strävan att göra den borgerliga vigseln jämställd med den kyrkliga förordade departementschefen att ersättning till särskilt förordnad vigselförrättare skulle utgå av statsmedel. Han förutsatte att kommunerna skulle upplåta värdiga lokaler för vigsel utan särskild kostnad. Kommitténs samlade förslag till ändringar i m.fl. författningar ansågs inte kunna läggas till grund för några mer omfattande reformer på familjerättens område. För detta behövdes en ny utredning.TPF12FPT Frågans behandling i samband med reform av äktenskaps- lagstiftningen tillkallades nya sakkunniga (Familjelagssakkunniga) för att verkställa utredning angående den familjerättsliga lagstiftningen. I direktiven angavs vissa allmänna riktlinjer för reformarbetet. En ny lagstiftning borde så långt möjligt vara neutral i förhållande till olika samlevnadsformer och olika moraluppfattningar. Äktenskapet hade och borde ha en central plats inom familjerätten, men man borde försöka se till att den familjerättsliga lagstiftningen inte innehöll några bestämmelser som skapade onödiga svårigheter eller olägen- heter för dem som skaffade sig barn eller bildade familj utan att gifta sig. Vidare angavs bl.a. att formerna för ingående och upplös- ning av äktenskap borde förenklas. Familjelagssakkunniga lämnade i ett delbetänkande – Familj och äktenskap 1 (SOU 1972:41) – bl.a. förslag till ändring av giftermåls- balkens regler om äktenskapets ingående och upplösning. I fråga om formerna för ingående av äktenskap innebar de sak- kunnigas förslag att lagen endast skulle reglera de frågor som hade betydelse för äktenskapets giltighet, medan vigsel eller annan hög- tidlig inramning som kvinnan och mannen kunde vilja ge sitt gifter- mål lämnades helt utanför. Enligt förslaget skulle äktenskapet ingås genom att kvinnan och mannen gemensamt anmälde att de var ense 10TP PT SOU 1964:35 s. 96. 11TP PT Prop. 1968:136 s. 81 f. 12TP PT Vissa begränsade frågor ansågs dock böra lösas genast såsom vissa ändringar av reglerna om äktenskapets ingående och upplösning (prop. 1968:136, bet. 1LU 49, rskr. Kortfattad historik och frågornas tidigare behandling Anmälan skulle vara skriftlig och lämnas av kvinnan och mannen personligen till den som av regeringen (Kungl. Maj:t), eller myndighet som regeringen bestämde, hade utsetts att motta sådana anmälningar. Hos vissa myndigheter, såsom dåvarande pastors- ämbeten och andra lokala folkbokföringsmyndigheter, försäkrings- kassor, tingsrätter samt svenska beskickningar och konsulat skulle utses särskilda tjänstemän med uppgift att motta anmälningar, men utan skyldighet att tillhandahålla någon ceremoniell inramning. Uppgiften skulle ingå i deras tjänsteåligganden. Enligt de sakkun- niga borde dessutom personer som kunde förväntas ge giftermålet den högtidliga inramning som parterna kunde önska utses som mottagare. Dessa personer, som inte skulle vara skyldiga att ta emot anmälningar, kunde utses bland dem som var vigselförrättare inom trossamfund. De sakkunniga tänkte sig att även andra per- soner utan anknytning till någon speciell organisation skulle komma i fråga, t.ex. kommunala förtroendemän. Enligt förslaget skulle anmälan inte mottas, eller om den mottagits avvisas, om vissa i lagen närmare angivna förutsätt- ningar inte var för handen. Avvisades inte anmälan skulle bevis om äktenskap ofördröjligen överlämnas till makarna. Konstruktionen innebar att det konstitutiva momentet för äktenskapets uppkomst blev mottagarens godkännande av anmälningen, dvs. det sista ledet i anmälningsförfarandet. De par som ville skulle dessutom kunna få en vigsel eller annan högtidlig inramning. Det kan tilläggas att de sakkunniga också övervägde en ordning med registrering hos folkbokföringsmyndighet såsom form för äktenskapets uppkomst. Om dubbla förfaranden (för par som önska- de en kyrklig eller annan högtidlig inramning av äktenskapets ingå- ende) skulle kunna undvikas krävdes, enligt de sakkunniga, att den för äktenskapets uppkomst grundläggande överenskommelsen även kunde ingås i annat sammanhang än inför registreringsmyndig- heten. Ytterligare ett krav var att överenskommelsen kunde godtas och registreras utan att någon av parterna behövde inställa sig hos myndigheten. krävdes att myndigheten hade säkerhet för att överenskommelsen bestod. De sakkunniga fann efter påpekande av olika tillämpningsproblem att vägande skäl talade emot en sådan ordning.TPF13FPT Familjelagssakkunnigas förslag i berörda delar var inte enhälligt. Två av de sakkunniga hade reserverat sig till förmån för bibehållan- 13TP PT De sakkunnigas överväganden beträffande formerna för ingående av äktenskap redovisas ingående på s. 145 ff i betänkandet (SOU 1972:41). Kortfattad historik och frågornas tidigare behandling de av vigseln. De ansåg bl.a. att det föreslagna systemet var torftigt och föga ägnat att markera att giftermålet är en av de viktigaste händelserna i livet. De fann det också betänkligt att genom att slopa kravet på vittnens närvaro skulle åsidosätta FN- konvention angående samtycke till, minimiålder för samt registre- ring av äktenskap.TPF14FPT Föredragande statsrådet anförde i efterföljande proposition (prop. 1973:32 s. 103) att de sakkunnigas förslag hade betydande för- tjänster genom att man skulle få ett enhetligt förfarande för ingående av äktenskap grundat på kvinnans och mannens eget handlande, nämligen anmälan av deras överenskommelse att ingå äktenskap. Förslaget stämde väl överens med föredragandens principiella in- ställning att äktenskapsrätten borde tillhandahålla lösningar på praktiska problem och att dessa regler borde vara utformade på sådant sätt att de kunde accepteras av det stora flertalet människor. Det var neutralt i förhållande till religiösa och andra föreställningar på området. Föredraganden ansåg emellertid att förslaget var oför- enligt med nämnda enligt vilken parternas samtycke till äktenskapet skall avges i vittnens närvaro. Om de sak- kunnigas förslag skulle genomföras krävdes en kompletterande föreskrift om närvaro av vittnen vid anmälningstillfället. Efter ett sådant tillägg skulle dock skillnaden i förhållande till reglerna i bli så liten att det enligt föredragandens mening inte fanns tillräcklig anledning att överhuvudtaget ändra dessa. Någon saklig ändring av regler om formen för äktenskapets ingående borde därför inte genomföras. Vid frågans behandling i lagutskottetTPF15FPT gjordes samma bedömning. Familjelags- sakkunnigas förslag i berörda delar ledde därmed inte till lagstift- ning. I stället förenklades det då gällande borgerliga vigselformu- läret.TPF16FPT 14TP PT Konvention angående samtycke till, minimiålder för samt registrering av äktenskap, (Sö 1964:29). Konventionsbestämmelserna redovisas i avsnitt 4.1.2. LU 1973:20 s. 86 ff. 16TP PT I andra delfrågor ledde lagstiftningsarbetet till flera ändringar i , vilka trädde i kraft (prop. 1973:32, bet. LU 1973:20, rskr. Familjelags- sakkunnigas översyn av reglerna om underhållsbidrag behandlades i ett senare delbetänkande (SOU 1977:37) som ledde till nya ändringar i (prop. 1978/79:12, bet. LU 9, rskr. Kortfattad historik och frågornas tidigare behandling Frågans behandling i samband med reform av äktenskapslagstiftningen lämnade Familjelagssakkunniga förslag till en ny balk, äkten- skapsbalken (ÄktB), som skulle ersätta (SOU 1981:85). Betänkandet byggde i vissa delar på utredningens tidigare betänkanden. Utredningen föreslog inte några sakliga ändringar i bestämmelser om vigsel. Vid omdisposition av lag- texten ifrågasatte utredningen om dåvarande uppdelning i kyrklig och borgerlig vigsel borde behållas. Alltsedan tillkomsten av lag om äktenskapets ingående och upplösning hade uttrycket vigsel använts som en gemensam benämning på den kyrkliga och borger- liga formen. Uppdelningen hade inte någon rättslig innebörd, men enligt de sakkunniga kunde den ge en felaktig föreställning om att så kunde vara fallet.TPF17FPT Familjelagssakkunnigas förslag ledde till att fattade beslut om att ÄktB skulle ersätta giftermålsbalken.TPF18FPT I sam- band med ÄktB antog även en lag som reglerade sambo- förhållanden i vissa avseenden, lagen (1987:232) om sambors gemen- samma hem (sambolagen).TPF19FPT Lagstiftningen trädde i kraft . ÄktB innebar betydelsefulla förändringar, främst i fråga om för- delningen av makars egendom vid äktenskapets upplösning. Där- emot flyttades regler om äktenskaps ingående och upplösning över till ÄktB huvudsakligen i oförändrat skick. Den nya författningstexten innehöll dock endast begreppet vigsel. Be- träffande nuvarande bestämmelser om äktenskap och vigsel, se avsnitt 2.2. I motioner till har en ordning med obli- gatoriskt civiläktenskap särskilt förespråkats. En gemensam ut- gångspunkt har varit att endast en civil vigsel bör vara juridiskt bindande och läggas till grund för de rättigheter och skyldigheter som är förenade med äktenskapet. Den religiösa äktenskapscere- monin skulle därmed bli en enskild angelägenhet. 17TP PT SOU 1981:85 s. 308 f. 18TP PT Prop. 1986/87:1, bet. LU 1986/87:18, rskr. 19TP PT Bestämmelserna lag har numera överförts till sambolagen (2003:376). Kortfattad historik och frågornas tidigare behandling framförts om att man borde knyta uppkomsten av ett äktenskap till t.ex. en registrering. Frågan om att frånkänna den kyrkliga vigseln rättslig betydelse väcktes bl.a. med anledning av att skulle skiljas från staten. konstaterade i sitt av god- kända betänkandeTPF20FPT att bestämmelserna om vigsel hade mycket gamla traditioner i och att önskemål om att som giltig vigsel endast erkänna en förrättning inför borgerlig myndighet hade av- visats . Utskottet kunde inte se att den av motionären förordade ordningen skulle vara förenad med några särskilda fördelar. För ett bibehållande av den gällande ordningen talade enligt utskottet även att den torde vara väl förankrad hos allmänheten. När lagutskottet med godkännande av- styrkte ett liknande yrkande år 1999TPF21FPT påminde utskottet om riks- dagens tidigare ställningstaganden i saken och kunde för sin del inte heller se det ändamålsenliga i att frånkänna den kyrkliga vigseln juridisk giltighet. , när utskottet på nytt behandlade motsvarande motions- spörsmålTPF22FPT – åberopade motionären principen om statens neutralitet i religiösa frågor – hade det enligt utskottets upp- fattning inte framkommit skäl att frångå tidigare ställningstaganden från sida i fråga om den kyrkliga vigselns rättsliga giltig- het. Utskottet hänvisade bl.a. till att lagstiftningen om äktenska- pets ingående bygger på den grundläggande principen om valfrihet mellan kyrklig och borgerlig vigsel och att ett obligatoriskt civil- äktenskap skulle tvinga många människor att genomgå två vigsel- ceremonier. Därutöver noterade utskottet att begreppen borgerlig respektive kyrklig vigsel hade ersatts med det gemensamma be- greppet vigsel i samband med ÄktB:s ikraftträdande. Att i lagtexten införa begreppet civiläktenskap respektive civil vigsel borde enligt utskottets mening inte komma i fråga. Även i senare betänkanden har utskottet avstyrkt bifall till motioner om obligatoriskt civil- äktenskap.TPF23FPT Av lagutskottets bet. 2003/04:LU22, som behandlas närmare i nästa avsnitt, framgår att utskottet utgick från att krav på en ordning 1997/98:LU10. 1998/1999:LU18. 1999/2000:LU16. 23TP PT Se t.ex. bet. 2000/01:LU13. – , Lunds uni- versitet – , och Kristna Råd har yttrat sig på lagutskottets begäran i frågan om civiläktenskap. En sammanställning av remissvaren har tagits in som bilaga till nämnda betänkande. Jfr även bet. 2001/02:LU8. Kortfattad historik och frågornas tidigare behandling med civiläktenskap skulle beaktas av regeringen vid utarbetandet av direktiven till förevarande utredning. I senare betänkande avslås motionsyrkanden med krav på ändringar i äktenskapslagstiftningen, bl.a. såvitt gäller formerna för ingående av äktenskap, med hänvis- ning till pågående utredningsarbete.TPF24FPT 3.2.2Utvecklingen av homosexuellas rättigheter dominerade kyrkans syn på sexualitet, nämligen att sexualitet endast fick förekomma inom äktenskapet mellan en kvinna och en man och då i barnalstrande syfte. Protestantismens genombrott innebar inte någon förändring. Reformationen hyllade äktenskapet och inom ramen för detta fruktsamheten. Detta var den enda godkända sexualiteten. Protestantismen kunde, liksom katolicismen, inte acceptera homosexuella beteenden. ansågs homosexualitet som något brottsligt. Fram var sexuella relationer mellan personer med samma kön, såväl mellan kvinnor som mellan män, förbjudna enligt svensk lag. När detta förbud upphävdes, ersattes det med en minimiålder för frivilliga homosexuella relationer. Denna åldersgräns var dock högre än den som gällde för motsvarande heterosexuella förbindel- ser. ändrades bestämmelser så att samma nedre åldersgräns kom att gälla för såväl heterosexuella som homo- sexuella förbindelser. Utvecklingen av homosexuellas rättigheter på främst det familje- rättsliga området redovisas i det följande. har vid åtskilliga tillfällen behandlat spörsmål rörande homosexuell samlevnad. Första gången frågan om homosexuellas rättigheter var föremål för närmare uppmärksamhet var då behandlade vissa förslag till ändringar i (jfr avsnitt 3.2.1). I den proposition som låg till grund för de före- slagna lagändringarnaTPF25FPT berördes inte frågan om homosexuell samlevnad.