sou · GWB381 · 2008-10-08 00:00:00 — Det finns också tillfällen där en person sluter avtal med en myndighet, en kommun eller ett kom- munalt bolag och där fastighetsbeteckningarna är en del av avtals- innehållet. T.ex. kan man hos ett kommunalt bostadsbolag begära ut uppgift om var en viss person bor. Uppgift om bostadsadressen är skyddad genom 7 kap. 1 a § sekretesslagen, men däremot finns det ingen möjlighet för bostadsbolaget att vägra lämna ut uppgift om fastighetsbeteckningen för det hus där personen bor. En person som försöker gömma sig kan således relativt enkelt sökas reda på via offentliga uppgifter, även om personen har skyddade personuppgifter. Alla behöver någonstans att bo och bör också utifrån egna förutsättningar ha rätt att välja vilken boendeform som helst. finns det en möjlighet att inom hela den offentliga förvaltningen skydda adressuppgifter för den som kan komma att utsättas för våld eller annat men om uppgiften röjs. Undantag har dock gjorts för fastighets- och tomträttsbeteckningar. Vi anser inte att detta undantag behövs eftersom den som har ett berättigat intresse av att få veta vem som äger en viss känd fastighet även utan bestämmelsen har möjlighet att få informationen. Undantagsbestämmelsen innebär dock att den som hotas att utsättas av våld eller annat men inte har möjlighet att fritt välja hur man vill bo eftersom adressen kanske inte skyddas av sekretess. Det gäller t.ex. ett boende på en egen fastighet eller i en lägenhet hos ett kommunalt bostadsbolag. För många av dem som måste fly från sina hem kanske det inte är möjligt att i första hand köpa ett hus, men det nuvarande undantaget gör det även svårt att t.ex. ta emot en fastighet som arv eller gåva. Vidare kommer många av dem som får hjälp av att fly till en ny bostad att få en lägenhet inom allmännyttan. i det ljuset blir undantagsbestämmelsen för fastighets- och tomträttsbeteckningar både orättvis och orimlig. Eftersom bestäm- melsen inte heller verkar vara nödvändig för att ge den avsedda effekten att möjliggöra berättigade intressen att få information om fastighetsägare bör den avskaffas. Uppgift om fastighets- och tomträttsbeteckning ska räknas som adressuppgift i de allra flesta fall och bör därför ges motsvarande skydd som andra adressuppgifter i 7 kap. 1 a § första stycket sekretesslagen. Precis som andra uppgifter som skyddas av sekretess kan dock fastighets- och tomträttsbeteckningar bli offentliga i domstolarnas Utgångspunkten är att en uppgift som redovisas i en dom eller ett beslut blir offentlig om domstolen inte beslutar annat enligt 12 kap. 3–4 §§ sekretesslagen. Domstolarna har getts möjlig- het att i viss utsträckning ta hänsyn till de omständigheter som talar för offentlighet och å andra sidan bevara sekretessen när det är påkallat i det särskilda fallet. Det förutsätts dock att domstolarna är restriktiva med att hemlighålla domar och beslut (prop. 1979/80:2, Del A, s. 309). 9Kommunala skyddshandläggare för brottsoffer Förslag: I samtliga kommuner bör det finnas utbildade skydds- handläggare tillgängliga. Personer som är utsatta för allvarliga hot och håller sig gömda är synnerligen sårbara. Varje kontakt som tas med någon innebär en risk för att den hotades gömställe upptäcks av gärningsmannen. är den hotade personen i behov av att ha många kon- takter med kommunen, myndigheter och andra instanser för att skyddet ska kunna bestå . I vissa fall är det besvärligt att nå fram till nödvändiga myndighetsfunktioner, i syn- nerhet om kontakterna ska ske i hemlighet. Brottsoffer har ett mycket stort behov av att få information. För- delningen av vad brottsoffret själv ska ansvara för och vad sam- hället kan göra är viktig att klarlägga. Brottsoffret behöver därför kunskap om sina rättigheter och samhällets skyldigheter. En av dessa skyldigheter är att ge stöd och hjälp med att hantera kris- reaktionerna efter att ha utsatts för brott. I en kris kan det vara svårt att agera rationellt. Ändå vittnar många brottsoffer om att de i efterhand har fått höra att myndig- heter har uppfattat dem som starka och självständiga, vilket ibland t.o.m. har lett till att de inte har fått någon hjälp. Orsaken till detta är troligtvis att brottsoffret, i synnerhet om han eller hon fort- Kommunala skyddshandläggare för brottsoffer farande lever under hot, tvingas ta sig samman för att kunna han- tera vardagen och för att kunna undkomma hotet. Forskningen vittnar dock om att symptomen ofta liknar dem som finns vid post-traumatisk stress och ger långvariga effekter. Erfarenheter visar också att många brottsoffer visserligen ger sken av att vara i balans och veta vilket stöd de vill ha men att de inte sällan handlar i panik och inte har tillräcklig kunskap om den hjälp som samhället kan ge dem. En konsekvens av det är att brottsoffer som flyr från sina hem för att kunna undkomma hot eller våld i många fall tvingas fly för att deras nya bostadsort blir känd. När en person utsätts för brott krävs det ett stort antal kontak- ter med myndigheter och andra instanser, t.ex. i samband med polisanmälan, polisförhör, läkarundersökningar och, så små- ningom, domstolsförhandlingar. Vidare kan det krävas kontakt med för att få brottsskadeersättning. Om personen dessutom lever under fortsatt hot, t.ex. för att han eller hon utsätts för förföljelse eller det finns risk för förföljelse, fler- dubblas behovet av kontakter. Skyddsåtgärder måste planeras i samråd med polismyndigheten, kontakt ska tas med kvinnojour eller brottsofferjour, en flytt ska planeras och genomföras, kontakt ska tas med för att personuppgifter ska kunna skyddas och eventuellt ska barnomsorg eller skola ordnas i hemlighet. Till detta kommer kontakter med t.ex. för att kunna få sjukpenning, eftersom den förföljde personen ofta torde sakna förmåga att arbeta. lider brottsoffret av fysiska skador av de brott som han eller hon har utsatts för, men ofta har han eller hon psykiska men. Flera poliser och socialsekreterare som utredningen har talat med vittnar om att flykten, att etablera sig på en ny ort, rädslan för att upptäckas och kontakterna med myndigheter ibland blir över- mäktig. Det händer t.ex. att en kvinna som har flytt ger upp och återvänder till hemmet och den man som har misshandlat henne. Utgångspunkten för nästan alla åtgärder som ska vidtas är att polisen gör en strukturerad hot- och riskbedömning. Vi har tidi- gare påpekat att en sådan bedömning bör göras i fler fall än nu och att hot- och riskbedömningar i större utsträckning måste få prak- tiska konsekvenser. Polisens ansvar för brottsoffer är dock i första hand knutet till den rättsvårdande processen. Kommunen har en omfattande skyldighet att hjälpa brottsoffer. Enligt 5 kap. 11 § socialtjänstlagen (2001:453), SoL, hör det till socialnämndens uppgifter att verka för att den som har utsatts för Kommunala skyddshandläggare för brottsoffer brott och dennes närstående får stöd och hjälp. ska, enligt andra stycket, särskilt beakta att kvinnor som är eller har varit utsatta för våld eller andra övergrepp av närstående kan vara i behov av stöd och hjälp för att förändra sin situation. Enligt tredje stycket i bestämmelsen ska socialnämnden också särskilt beakta att barn som har bevittnat våld eller andra övergrepp av eller mot när- stående vuxna är offer för brott och kan vara i behov av stöd och hjälp. ger många socialtjänster kompetent hjälp till brottsoffer. Det finns dock ett behov av att kvaliteten ytterligare förbättras och, framförallt, likformas (SOU 2006:65, s. 126 f.). Vi anser också att kommunerna bör betrakta sin roll bredare och med ett mer samordnande perspektiv. Vi har tidigare redovisat att Socialstyrel- sen har ett antal pågående regeringsuppdrag som delvis syftar till att uppnå detta resultat. Kompetensen och kvaliteten inom social- tjänsten kommer förhoppningsvis att höjas och samverkan förbätt- ras genom uppdragen. Ett mer konkret förslag som har förekommit i olika diskussio- ner är att kommunerna bör inrätta en funk- tion som skyddshandläggare. Skyddshandläggaren har föreslagits vara den direkta länken mellan den hotade personen och social- tjänsten. Därutöver skulle skyddshandläggaren kunna vara en resursperson för den hotade personen och kunna koordinera olika insatser och myndighetskontakter. Målgruppen bör vara personer som är utsatta för ett så allvarligt hot att de tvingas fly från sina hem, antingen tillfälligt till ett skyddat boende eller för att flytta till en ny ort. Innebörden av att ge den som har utsatts för brott stöd och hjälp bör t.ex. omfatta att ge kunskap om vilket skydd som finns och hur skyddet ska bli effektivt. Utöver den kunskap som finns inom kommer det då att krävas specifik kompetens om skydd och andra verksamheters möjligheter att erbjuda stöd. Vi anser dock inte att det handlar om en allmän kom- petenshöjning hos handläggarna inom . De uppgifter som skyddshandläggaren skulle utföra ligger till stor del på men tillämpningen ser olika ut beroende på vilken socialtjänst och vilken handläggare den hjälpsökande personen får. För att kvaliteten och integriteten alltid ska kunna hållas på den högsta nivån bör kommunerna inrätta specialistfunktioner inom detta område. Ett väl avvägt skydd för hotade personer torde i praktiken inne- bära en besparing för kommunerna. förekommer det att för- Kommunala skyddshandläggare för brottsoffer följda personer flyr hals över huvud för att man inte har någon som kan ge stöd med att sätta in hotet i dess rätta perspektiv. Rädslan blir övermäktig och den förföljde förlorar förmågan att agera ratio- nellt. I vissa andra fall tvingas de hotade att flytta från ort till ort. Då uppkommer samma typ av kostnader för kommunerna gång på gång. Om den hotade flyttar runt mellan kommuner tvingas flera socialtjänsthandläggare sätta sig in i ärendet, nya skyddsåtgärder ska initieras på varje ort och nya arrangemang för boende, arbete och skolgång ska etableras. För varje flytt ökar risken att den hota- des egna ekonomiska resurser uttöms, dvs. risken för att samhället behöver stödja personerna ekonomiskt ökar. Om däremot skyddet kan arrangeras på ett säkert och korrekt sätt från början minskar risken för att den hotade behöver flytta igen. Chansen att den hotade själv har kunskap att ordna allt redan på första försöket är mindre sannolik, om inte han eller hon kan erbjudas hjälp. Den förföljde kan också behöva hjälp med att få bekräftat att hotbilden har upphört och att skyddsåtgärderna kan upphöra. Med respekt för det kommunala självstyret anser vi att kommu- nerna bör inrätta s.k. skyddshandläggare. finns dessutom redan många brottsofferprojekt där kommunen redan har tagit en samverkande och samordnande roll. Så är fallet i t.ex. projekten i , i , i och Vingen i . Funktioner som på visst sätt påminner om kommunala skydds- handläggare finns inom kommunerna på andra områ- den. beslutade t.ex. att verksamhet med person- ligt ombud till personer med psykiska funktionshinder skulle per- manentas och göras landsomfattande (prop. 1999/2000:1 utgifts- område 9, bet. 1999/2000:SoU1, rskr. 1999/2000:93). hade av kommunerna personliga ombud (, Personligt ombud 2000–2004, 2005). blir i de flesta fall involverad i ett tidigt skede i ärenden där personer utsätts för förföljelse eller annan allvarlig brottslighet, åtminstone i de fall brotten har ägt rum inom ramen för en relation. I vissa fall tar polisen även kontakt med social- tjänsten när det finns en allvarlig hotbild mot personer, som kanske behöver kommunens ekonomiska stöd. I andra fall söker de utsatta Kommunala skyddshandläggare för brottsoffer personerna själva upp . Det torde dock finnas fall där personer utsätts för allvarliga hot eller förföljelse men där någon kontakt inte tas med kommunen. Framförallt torde det röra sig om fall där brotten är relaterade till någons arbetsplats och arbets- givaren hanterar frågorna. Ett brottsoffer bör kunna vända sig till och vid behov få en skyddshandläggare, även om de inte är i behov av eko- nomiskt bistånd. Detta är en följd av den allmänna skyldigheten för kommunen att stödja brottsoffer. Skyddshandläggaren bör tillsättas i ett så tidigt skede som möj- ligt. Grunden för det beslutet och de åtgärder som senare vidtas bör vara de polisiära hot- och riskbedömningarna som självfallet måste hållas uppdaterade. Det finns ett allmänt behov av att kommunikationen mellan polisen och fungerar bra när brottsoffer behöver stöd och hjälp av kommunen. I ärenden där hotbilden är så allvarlig att personen tvingas flytta är det särskilt viktigt att får information . I takt med att Polisens lokala säkerhetsarbete byggs ut kommer polismyndigheterna att skaffa sig en bättre förmåga att hantera skyddet för hotade personer. Det kommer då bli än mer nödvändigt med väl fungerande samverkans- vägar mellan polis och kommun. Skyddshandläggaren bör kunna hantera kontakterna mellan brottsoffret och . Han eller hon bör även vara en länk mellan brottsoffret och andra kommunala verksamheter och andra myndigheter och funktioner. Detta är viktigt för att minska risken för att någon i efterhand ska kunna spåra vilka åtgärder som har vidtagits för att skydda personen. Skyddshandläggaren bör tidigt ta kontakt med för att diskutera frågan om skyddade personuppgifter. Genom kon- takter med utsedda skyddshandläggare på andra orter bör det även vara möjligt att effektivt planera för en flytt. Skyddshandläggaren bör, med hjälp av en motsvarande handläggare på den nya orten, kunna ta kontakter med kommunala bostadsbolag och skola/för- skola utan att den hotade personen riskerar att röja vart han eller hon har för avsikt att flytta. Det här är uppgifter som kommunerna kan erbjuda. I kommentarerna till 5 kap. 11 § SoL (och , Nya sociallagarna: med kommentarer, lagar och förordningar som de lyder , Juridik, 2008, s. 153) står t.ex. att stöd exempelvis kan handla om beslut om ekonomiskt bistånd, hjälp med skyddat boende, råd- Kommunala skyddshandläggare för brottsoffer givande och stödjande samtal, ordnande av kontaktperson, för- medling av kontakter med andra myndigheter och frivillig- organisationer, hjälp med att söka efter ny bostad, kontakter med polismyndigheten och övriga rättsväsendet vid polisanmälan samt insatser för eventuellt barn. Att samla de här uppgifterna hos en skyddshandläggare när det gäller just den här typen av komplexa och allvarliga ärenden, ska således ses som ett sätt att underlätta, effektivisera och realisera ansvar i det här avseendet. Sammanfattningsvis bör skyddshandläggaren: hantera de behov som kan uppkomma för ett brottsoffer i den akuta, den kortsiktiga och den långsiktiga situationen, ha en väl fungerande kontakt med den lokala polismyndigheten, arbeta med utgångspunkt i de av polisen upprättade hot- och riskbedömningarna, ge råd och hjälp till den som är utsatt för allvarlig brottslighet, särskilt beakta barns behov, eventuellt handlägga ansökan om ekonomiskt bistånd, hjälpa till att söka skydd för personuppgifter för brottsoffret, hjälpa till att möjliggöra för en hemlig flytt av brottsoffret, dvs. att bistå vid flytten från det nuvarande hemmet och vidta åtgärder för ett mottagande på en annan ort samt hjälpa andra kommuner med att ta emot brottsoffer. 9.4Lämplig kompetens för en skyddshandläggare Utöver den kompetens som en handläggare vid nor- malt innehar bör skyddshandläggaren ha: fördjupad kunskap och förståelse om de mekanismer som kan orsaka allvarlig brottslighet och vad denna medför för brotts- offret, fördjupad kunskap om barns behov i utsatta situationer, fördjupad kunskap om skyddade personuppgifter och dess kon- sekvenser, fördjupad kunskap om sekretessfrågor, Kommunala skyddshandläggare för brottsoffer kunskap om de polisiära hot- och riskbedömningarna samt kunskap om andra skydds- och larmfrågor. 9.5Samverkan mellan kommun och myndigheter m.fl. Skyddshandläggaren bör framförallt ha en stödjande roll för brottsoffret. För att detta arbete ska vara effektivt krävs det att skyddshandläggaren samverkar med andra kommuners skydds- handläggare och myndigheter och ideella organisationer. Initialt i varje ärende är det viktigt att det finns en väl funge- rande samverkan med polisen och kvinno- och tjejjourer eller andra som kan erbjuda skyddat boende. som rättsproces- sen varar bör skyddshandläggaren, så långt det kan ske med hänsyn till sekretessbestämmelserna, vara informerad om polisärendet om sådant som kan påverka hotbilden och då extra stöd och hjälp kan vara nödvändigt. Så är erfarenhetsmässigt fallet tiden direkt efter att polisen har förhört den misstänkte och inför förhandlingen i domstol. Skyddshandläggaren bör även söka samverkan med Kriminalvården om gärningsmannen är intagen på anstalt eller häkte eller med vården om gärningsmannen är intagen för psykiat- risk vård. En väl fungerande dialog med om skyddade per- sonuppgifter är avgörande för att kunna hjälpa brottsoffret med ett rätt anpassat skydd. Brottsoffret har ofta behov av många kontakter med social- tjänsten, som ibland är funktionsindelad och specialiserad. Utred- ningen om stöd till våldsutsatta kvinnor redovisar erfarenheter från våldsutsatta kvinnor som har haft svårt att eta- blera kontakt med rätt handläggare och tvingats ringa upp till 15 samtal till för att nå fram till rätt funktion. Andra vittnar om att de har behövt möta gärningsmannen i väntrummet hos , eftersom de två har kallats av olika handläggare till möten (SOU 2006:65, s. 157). En sådan incident är självklart både farlig och oacceptabel. Kontakter med social- tjänsten bör kunna ske skyddat och med beaktande av de behov av särskilda hänsyn som en person som har flytt från sitt hem har. Skyddshandläggaren bör därför finnas med som ett stöd även inåt mot den egna . Kommunala skyddshandläggare för brottsoffer Sammanfattningsvis bör skyddshandläggaren ha en koordine- rande roll i förhållande till brottsoffret. Utredningen om stöd till våldsutsatta kvinnor har i sitt betänkande kommenterat att vissa mindre kommuner anser att de inte kan besitta specialistkompetens om våldsutsatta kvinnor, då deras personal måste kunna arbeta brett med all social problematik. I en del kommuner förekommer det bara sällan att våldsutsatta kvinnor söker hjälp av . (SOU 2006:65, s. 165 f.) Vi vill poängtera att vi anser att det är särskilt viktigt i mindre kom- muner att ha handlingsplaner och rutiner för att kunna agera kor- rekt när den här typen av ärenden uppkommer. Om ärendetypen är sällsynt kan handlingsplanerna ge handläggarna nödvändigt stöd för att hantera ärendena rätt. Vi har i kapitel 3 redovisat ett antal pågående aktiviteter vid för att höja kommunernas förmåga att bemöta och handlägga ärenden där kvinnor som är utsatta för våld förekommer. Det förefaller som en självklarhet att ökad kompetens och bättre rutiner hos kommunerna även kommer att komma andra brotts- offer till del. I 3 kap. 3 § SoL framgår att för utförande av socialnämndens uppgifter ska det finnas personal med lämplig utbildning och erfa- renhet. Det är viktigt att personalen får den utbildning som är nöd- vändig för att arbetsuppgifterna kan utföras med kompetens och på ett rättssäkert sätt. Vår bedömning är att behovet av det stöd en skyddshandläggare kan ge är stort. Behovet av denna specialistkompetens kan i mindre kommuner förekomma relativt sällan. När behovet uppkommer är det dock av stor betydelse att kompetensen finns. Mot bakgrund av detta kan det enligt vår uppfattning vara lämpligt för flera kommu- ner att samverka kring funktionen. Det bör påpekas att 2 kap. 5 § SoL reglerar en kommuns möjlighet att överlåta uppgifter som innefattar myndighetsutövning bl.a. till en annan kommun. Kommunala skyddshandläggare för brottsoffer 9.7Utbildnings- och uppföljningsuppdrag till Förslag: Regeringen bör ge i uppdrag att vidare utreda vilken kompetens en skyddshandläggare bör ha. Regeringen bör ge i uppdrag att ta fram ett utbildningsmaterial för skyddshandläggare. Den funktion som en skyddshandläggare bör ha skiljer sig från den som en handläggare inom normalt har. Framförallt bör skyddshandläggaren ha en mer utåtriktad, samordnande funk- tion i förhållandet mellan brottsoffret, kommunen och myndig- heter. Vi har ovan pekat på de kompetensområden som vi anser är viktiga att skyddshandläggaren behärskar. Det är dock viktigt att behoven utreds mer i detalj. bör få uppdraget att i samverkan med kommunerna närmare precisera vilken kompetens skyddshandläggarna behöver. Arbetet bör även bedrivas i samver- kan med , och andra berörda myn- digheter. Med utgångspunkt i utredningens förslag och det underlag som arbetar fram bör en utbildning erbjudas skydds- handläggarna. är väl lämpad att ta fram en plan för en sådan utbildning. I ett av de uppdrag som redan har på området våld mot kvinnor och som syftar till att förbättra kunskapsstödet till i dess arbete med våldsutsatta kvinnor (se avsnitt 3.3.9), ligger att utarbeta en vägledning som stöd för tillämpningen av 4 kap 1 § (om ekonomiskt bistånd) mot bakgrund av 5 kap 11 § SoL (stöd till brottsoffer). Av det reger- ingsbeslut som ligger till grund för uppdraget framgår att vägled- ningen även bör innehålla insatser som kan betraktas som service- inriktade, t.ex. förmedling av kontakter med myndigheter, hjälp med att söka bostad, kontakter med polis och övriga rättsväsendet m.m. Resultatet av det uppdraget, dvs. den vägledning Socialstyrel- sen utarbetar, bör rimligtvis utgöra en viktig del i utbildningen för skyddshandläggarna. Som vi har nämnt anser vi att det finns ett så stort behov av skyddshandläggare att de bör finnas i varje kommun. I vissa fall kan det dock finnas anledning för flera kommuner att samverka kring funktionen. Det viktigaste är att brottsoffer vid behov ska få tillgång till en skyddshandläggare. Kommunala skyddshandläggare för brottsoffer Vi uppmuntrar kommunerna att inrätta skyddshandläggare. Mål- gruppen bör vara personer som utsätts för allvarlig brottslighet och som tvingas att gömma sig på ett skyddat boende eller tvingas fly från sina hem för att etablera sig på en annan ort. Lagligt stöd för att kommunerna bör erbjuda det stöd som har angetts i detta kapitel finns i 5 kap. 11 § SoL, som stadgar att det hör till socialnämndens uppgifter att verka för att den som har utsatts för brott och dennes närstående får stöd och hjälp. Skyddshandläggaren bör, förutom att verka som ordinär hand- läggare inom , även ge instruktioner om skyddsåtgär- der och –möjligheter. Skyddshandläggaren ska vara en länk mellan brottsoffret och kommunala funktioner, myndigheter och ideella organisationer. En särskilt viktig roll har skyddshandläggaren om brottsoffret tvingas att flytta till en annan ort. Skyddshandläggaren bör då kunna vara ett stöd och hjälpa till med kontakter med bl.a. i den nya kommunen, bostadsbolag och skola/för- skola. Skydd av personuppgifter bör vara ett annat arbetsområde. Skyddshandläggaren bör ha en särskild kompetens att hantera brottsoffer och skyddsfrågor. Kommuner kan samverka om skyddshandläggarfunktionen. Det är viktigt att återigen poängtera att inte till- förs några nya arbetsuppgifter i och med förslaget. Däremot inne- bär det att ett ökat fokus läggs på kommunens samordnande roll och att kraven på kompetens ökar. Dessutom ger inrättandet av en skyddshandläggare en samlad ingång till kommunen för mycket speciella och komplexa ärenden, som ofta berör personer som mår mycket dåligt. I sammanhanget vill vi påpeka att den här frågan vid en första anblick kan förefalla mindre viktig. Behovet av skyddshandläggare är dock den enskilt vanligaste synpunkten som har lämnats till utredningen. Det framgår också av allt material som vi har tagit del av att det finns en stor brist i stöd till dem med skyddade personuppgifter . Att inrätta skyddshand- läggare kommer sannolikt att innebära en stor kvalitetsförbättring för den som p.g.a. hot, våld eller förföljelse tvingas att fly från sitt hem. bedömer vi att en etablering av funktionen med stor sannolikhet kommer att innebära en besparing för kommunerna.