sou · GWB3117 · 2008-12-17 00:00:00 — Kommittén om hälso- och sjuk- vårdens finansiering och organisation (HSU 2000) hade gjort bedömningen att det fanns anledning att tro att namnet förtroen- denämnd hade bidragit till informationssvårigheterna och att pati- entnämnd bättre svarade mot kravet att tydligt markera vilka nämnderna skulle företräda. Regeringen uttalade att även om det i förarbetena till den lagstiftning som gällde understrukits att det var angeläget att undvika att nämnderna bland hälso- och sjukvårdsper- sonalen uppfattades som ensidiga företrädare för patienterna, fanns det skäl att byta namn. Patienterna var i störst behov av förtroen- denämndernas stöd och hjälp. Nämnden skulle även i fortsätt- ningen verka som en objektiv instans för kontakt med både pati- enter och personal. Genom namnbytet skulle nämndernas uppdrag tydligare framgå och nämndernas mer uttalade roll som patientfö- reträdare markeras. Det påpekades att ett namnbyte inte var obli- gatoriskt.10 En ny lag som gav kommuner och landsting möjlighet att sam- verka i en gemensam fullgöra uppgifter inom vård- omsorgsområdet infördes . Lagen medförde ett tillägg i 1 § med en hänvisning till den aktuella lagen.11 Införandet av en ny smittskyddslag (2004:168) med bestämmelser om att stödperson ska utses för person som isolerats på grund av allmänfarlig sjukdom föranledde ett tillägg i 5 § om att föreskrifter om stödpersoner även finns i smittskyddsla- gen.12 gällande regelverk för patientnämnderna redovisas i övrigt i avsnitt 8.10. 1998/99:4 s. 38. 1998/99:4 s. 39. 2002/03:20, bet. 2002/03:SoU12, rskr. 2002/03:158. 2003/04:30, bet. 2003/2004:SoU6, rskr. 2003/04:178. 12Det hälso- och sjukvårdsrättsliga ansvarssystemet Med ansvarssystemet avses de bestämmelser i som gäller yrkesutövarnas ansvar, dvs. bestämmelserna i 5 kap. LYHS om disciplinpåföljd, prövotid, återkallelse av legitimation och annan behörighet samt begränsning av förskrivningsrätt. Det hälso- och sjukvårdsrättsliga ansvarssystemet administreras av flera olika aktörer, nämligen , och förvalt- ningsdomstolarna. Hur dessa myndigheter, framför allt Socialsty- relsen och , arbetar och samspelar är av central betydelse för förståelse av systemet. 12.1Det hälso- och sjukvårdsrättsliga ansvarssystemet 12.1.1Ansvarssystemet – två delar Ansvarssystemet kan sägas bestå av två delar. Den ena delen utgörs av disciplinansvaret som gäller all hälso- och sjukvårdspersonal oav- sett om de innehar legitimation för sitt yrke eller inte. Den andra delen består av reglerna om prövotid, återkallelse av legitimation och annan behörighet och begränsning av förskrivningsrätt.1 Bestämmelserna i den sistnämnda delen kategoriseras som skydds- åtgärder och kan bara aktualiseras beträffande legitimerad personal. Det hälso- och sjukvårdsrättsliga ansvarssystemet ska enligt förarbetena fylla flera olika funktioner.2 Det övergripande syftet är att säkerställa att patienter får en god och säker vård. Det ska också bidra till att upprätthålla allmänhetens förtroende för hälso- och sjukvården. I förarbetena anges vidare att det faktum att fel och 1Lagtext återges och kommenteras i avsnitt 8. 2Se t.ex. SOU 1978:26, prop. 1978/79:220. Det hälso- och sjukvårdsrättsliga ansvarssystemet försummelse i vården kan påtalas och beivras innebär ett inskär- pande hos personalen om att patienter ska behandlas omsorgsfullt och korrekt. Ansvarssystemet tillmäts också den betydelsen att det möjliggör en sakkunnig bedömning av vad som är rätt och fel handlande i hälso- och sjukvården. Syftet är inte enbart att skydda patienterna utan regelverket ska även gagna hälso- och sjukvårds- personalen på så sätt att de genom ansvarssystemet har ett skydd mot obefogade och grundlösa anklagelser. De båda delarna i ansvarssystemet bygger på olika teorier. Skyddsåtgärderna bygger i korthet på tanken att staten genom att legitimera en yrkesutövare har gått i god för att yrkesutövaren har erforderlig kunskap och yrkesskicklighet samt att yrkesutövaren inte är olämplig av något annat skäl. En patient ska, när han eller hon möter en legitimerad yrkesutövare, kunna räkna med att den legitimerade har erforderlig kunskap etc. För att detta förtroende ska kunna upprätthållas och för att säkerställa hög kompetens inom hälso- och sjukvården ska staten – om yrkesutövaren inte längre uppfyller kraven för sin legitimation – kunna återkalla sitt godkän- nande. Disciplinansvaret å sin sida bygger på samma teori som straff- rätten, dvs. på tanken om straffbudets allmänpreventiva och indivi- dualpreventiva funktion. Disciplinansvaret ska motverka att vissa handlingar vidtas eller underlåts och det ska påverka den som straffats så att han eller hon inte att upprepar regelbrottet. 12.1.2Det hälso- och sjukvårdsrättsliga ansvarssystemet och bestämmelser Utredningen har under utredningsarbetet stött på uppfattningen hos hälso- och sjukvårdspersonal att det hälso- och sjukvårdsrättsliga ansvarssystemet förhindrar att ansvarsfrågor inom hälso- och sjukvården blir föremål för polisutredningar. Att fler ärenden skulle anmälas till rättsväsendet om det hälso- och sjukvårdsrättsliga ansvarssystemet inte fanns saknas skäl att ifråga- sätta. Vad som däremot bör klargöras är att de olika ansvarssyste- men inte är alternativa eller att är subsidiär i förhål- lande till det hälso- och sjukvårdsrättsliga regelverket. Brottsbal- kens regler gäller alla människor oavsett vilket yrke de har och en åklagare är som huvudregel skyldig att inleda förundersökning om Det hälso- och sjukvårdsrättsliga ansvarssystemet det finns anledning att anta att ett brott som hör under allmänt åtal har förövats. Det hälso- och sjukvårdsrättsliga disciplinansvaret kan rubrice- ras som ett ansvar vid sidan av bestämmelser för gär- ningar som inte träffas av bestämmelserna i . Detta markeras i LYHS genom att både och är skyldiga att göra anmälan till åtal om den mot vilket disciplinansvar kan övervägas är skäligen misstänkt för att i yrkesutövningen ha begått ett brott för vilket fängelse är föreskrivet (6 kap. 19 § resp. 7 kap. 20 §). Av 5 kap. 4 § LYHS framgår att disciplinärt förfarande inte får inledas eller fortsätta om yrkesutövaren har anmälts till åtal för samma förseelse. Har en gärning prövats i straffrättslig ordning får ett disciplinärt förfarande inledas eller fortsätta bara om gär- ningen av någon annan orsak än bristande bevisning inte har ansetts vara brott. Den senaste översynen av ansvarssystemets materiella regler gjor- des åren 1994–1995 av Utredningen om förbättrad tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen (dir 1994:118). Utredningen hade i uppdrag att överväga om det fanns skäl att införa ytterligare former av disciplinpåföljd och andra sanktioner eller åtgärder i syfte att höja patientsäkerheten. I uppdraget ingick även att utreda om möjlig- heten till interimistisk återkallelse av legitimation borde utsträckas till att omfatta fler situationer än vad som lagstiftningen medgav. Utredningen skulle också överväga om det skulle inrättas ett riks- övergripande register med uppgifter om disciplinpåföljd m.m. Utredningens arbete utmynnade i tre huvudförslag.3 Ett av förslagen var att det skulle införas en ny sanktionsform – föreskrift om prövotid. Utredningen menade att det var viktigt att hitta en sanktionsform som låg mellan varning och återkallelse av legitima- tion. den legitimerade skall göras medveten om att den förse- else som lagts honom till last är så allvarlig att återkallelse av legi- timation automatiskt blir aktuell om en ny förseelse inträffar . Utredningens två andra förslag var att det dels skulle införas utökade möjligheter till interimistisk återkallelse av legiti- mation, dels att det skulle införas ett särskilt register för tillsynsän- damål. Utredningen förordade dock att frågan om tillsynsregister 3 Se SOU 1995:147. Det hälso- och sjukvårdsrättsliga ansvarssystemet skulle övervägas i särskild ordning. Utredningens förslag behandla- des i regeringens proposition 1997/98:109.4 Regering och riksdag följde i allt väsentligt utredningens förslag och beslutade om att införa såväl föreskrift om prövotid som utökade möjligheter till interimistisk återkallelse av legitimation. Ansvarssystemet är till sitt innehåll logiskt uppbyggt. Förenklat kan sägas att bestämmelserna om disciplinansvar är avsedda att aktualiseras när hälso- och sjukvårdspersonal uppsåtligen eller av oaktsamhet inte har fullgjort vissa i LYHS angivna skyldigheter, men det saknas anledning att misstänka att yrkesutövaren kommer att upprepa det inträffade. Skyddsåtgärderna är tänkta att aktualise- ras om det finns anledning att misstänka att den som innehar legi- timation inte fortsättningsvis kommer att fullgöra sina förpliktelser på ett tillfredsställande sätt.5 Det finns visserligen ingen lagstadgad koppling mellan disciplinpåföljd och skyddsåtgärd, men denna koppling finns i praktiken eftersom ett flertal varningar till en och samma yrkesutövare kan vara en indikation på att det kan finnas anledning att överväga skyddsåtgärder.6 Bestämmelserna om prövotid kan härvid ses som ett mellanting mellan disciplinpåföljd och återkallelse av legitimation. Om en legitimerad yrkesutövare vid ett flertal tillfällen gör sig skyldig till ansvarsgrundande fel eller försummelse kan detta vara en indikation på att yrkesutövaren utgör en patientsäkerhetsrisk. Varje överträdelse är kanske var för sig inte tillräckligt allvarlig för att legitimationen ska återkallas och då finns det alltså en möjlighet att meddela föreskrift om prövotid. Nivån för återkallelse av legitimation är lägre om yrkesutövaren står under prövotid. Systemet kan sålunda i grova drag beskrivas som ett trestegs- förfarande varning – villkorlig dom (prövotid) – återkallelse av legitimation eller annan behörighet. 1997/98:109, bet. 1997/98:SoU22, rskr. 1997/98:290. 5Detta kan bero på att yrkesutövaren på grund av sjukdom eller missbruk bedöms vara oför- mögen att fullgöra sina skyldigheter, att yrkesutövaren bedöms sakna den kunskap och erfarenhet som krävs för att utöva sitt yrke eller att yrkesutövaren enbart genom upprepade regelöverträdelser bedöms vara olämplig. 6Jfr SOU 1991:63 i vilken föreslogs att om en legitimerad inom loppet av hade erhållit flera varningar skulle vara skyldig att överväga om anmälan skulle inges till för prövning av frågan om återkallelse av legitimation. Förslaget, som kritiserades av flera remissinstanser, förverkligades aldrig. Det hälso- och sjukvårdsrättsliga ansvarssystemet Det är , och de allmänna förvaltningsdom- stolarna som administrerar ansvarssystemet inom hälso- och sjuk- vården. Förenklat kan sägas att det är som fattar beslut om åtgärder mot vårdgivare och att det är som fattar beslut om åtgärder mot hälso- och sjukvårdspersonal. De allmänna förvaltningsdomstolarna är överprövningsinstanser både vad gäller beslut fattade av och beslut fattade av . Ärenden rörande vårdgivare och hälso- och sjukvårdspersonal kan initieras på flera olika sätt. Hos antingen genom att myndigheten på eget initiativ inleder utredningar mot vårdgi- vare och mot hälso- och sjukvårdspersonal eller genom anmälan från annan. Det finns inga formkrav beträffande hur en anmälan ska anhängiggöras hos och det finns inte någon begränsning vad gäller vem som får anmäla. Lagstiftningen inne- håller inte någon uttrycklig regel som anger att är skyldig att utreda anmälningar mot vårdgivare eller hälso- och sjukvårdspersonal och den som anmäler är inte att betrakta som part enligt FL. Anmälaren kan således inte överklaga Social- styrelsens beslut i ärendet. Att har en utrednings- skyldighet får emellertid anses följa indirekt av 6 kap. 12 § LYHS i vilken stadgas att om får kännedom om att någon har brutit mot en bestämmelse som gäller verksamhet som står under tillsyn skall vidta åtgärder för att vinna rättelse och, om det behövs, göra anmälan till åtal. har uttalat sig om Social- styrelsens utredningsskyldighet och konstaterat att det är myndig- heten själv som bestämmer vilka utredningsåtgärder som är erfor- derliga. handlägger enbart frågor som rör enskilda yrkesutövare och kan inte på eget initiativ inleda en utredning. Behöriga att initi- era ärenden (ansökningar och anmälningar) i är patient eller dennes närstående, , den yrkesutövare saken gäller samt JO och JK. Samtliga som initierar ärenden i är att betrakta som part vilket gör att en rad regler i FL blir tillämpliga på handläggningsförfarandet. Det finns dessutom särskilda regler om handläggningsförfarandet i LYHS. Det hälso- och sjukvårdsrättsliga ansvarssystemet 12.2.2Hur var samspelet mellan och avsett att fungera? Förarbetena till lagen om tillsyn över hälso- och sjukvårdspersona- len m.fl. innehåller flera uttalanden om hur samspelet mellan Soci- alstyrelsen och var avsett att fungera efter reformens genomförande.7 Det konstaterades att skulle komma att få en domstolsmässig karaktär i än högre utsträckning än vad Medici- nalväsendets ansvarsnämnd hade haft. uppdrag skulle där- vid vara att företa en rent rättslig prövning av frågor som är väsent- liga för enskildas rättssäkerhet och intresse. Till grund för prövningen skulle ligga ett förfarande med motstående parter. fristående ställning innebar att en anmälan från till nämnden inte längre kunde få ske lika formlöst som . I stället skulle vara skyldig att fatta ett formellt beslut om anmälan. I propositionen underströks vidare att ett beslut om anmälan till som regel ska ha föregåtts av en utredning från sida. I förarbetena förs ett resonemang huruvida förfarandet skulle utformas i enlighet med de regler som gäller för förvaltningsdom- stolarna (förvaltningsprocesslagen, FPL). En sådan ordning ansågs dock leda till ett alltför formaliserat förfarande. Bestämmelserna i om måls anhängiggörande och handläggning samt om åbe- ropande och förebringande av bevis skulle ställa såväl enskild klagande som personal mot vilken disciplinpåföljd ifrågasätts inför onödiga processuella problem och försvåra för dem att själva föra sin talan. Reglerna skulle också komma att tynga arbete. Förslaget – vilket lämnades utan erinran av – var därför att förfarandet skulle bygga på FL och att det skulle meddelas avvikande regler endast där reglerna i FL inte passade. konstaterade vid sin behandling av regeringens proposition att det skulle komma att åligga att se till att ärendena blir tillräckligt utredda samt att nämnden skulle få rätt att fordra in patientjournaler och andra handlingar som behövs för utredningen.8 hade inget att erinra mot en sådan ordning, men ansåg att det inte klart framgick av regeringens för- slag vem som skulle ha hand om den rent utredande verksamheten i den nya nämnden. konstaterades att detta dittills hade fullgjorts av tjänstemän vid en av lagbyråer i 7Se SOU 1978:26, prop. 1978/79:220 samt SoU 1979/80:16. 8SoU 1979/80:16, s. 15 f. Det hälso- och sjukvårdsrättsliga ansvarssystemet samarbete med föredragande personal från olika fackbyråer inom myndigheten. Dessutom anlitades ett antal fristående jurister att sätta upp förslag till beslut. En konsekvens av att jämte kansli skiljs från social- styrelsen i organisatoriskt hänseende bör bli att nämndens kansli övertar de uppgifter som fullgörs av handläggarna på första lagbyrån. Nämnden bör enligt utskottets mening vidare ha möjlighet att genom sitt kansli utföra kompletterande utredningar, exempelvis förhör med den som anmälts i ett ärende. I övrigt bör personal från samt från nämnden eller styrelsen fristående personal anlitas som utre- dare eller föredragande i den utsträckning som nämnden finner lämp- ligt. Det bör i sammanhanget påpekas att inspektionsrätten ligger kvar hos (4 §). Detta understryker nödvändigheten av att samarbetet i utredningsfrågor mellan och socialsty- relsen fortsätter. I proposition 1978/79:220 redovisas att i sitt remissvar hade framfört att förslag innebar en risk för olika bedömningar mellan och nämnden om vad som är vetenskap och beprövad erfarenhet. Departementschefen kommenterade invändning på följande sätt: Självklart måste det ömsesidiga samarbetet och informationsutbytet mellan nämnden och fortsätta. Det förhållandet att nämnden ges en fristående ställning behöver som jag ser det inte innebära att nuvarande arbetsformer behöver förändras. I specialmotiveringen till 19 § lagen (1980:11) om tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen m.fl. (tillsynslag) angavs vidare. Det är nödvändigt att den nya utnyttjar den sakkun- skap och erfarenhet som föredragande representerar. måste beaktas att anlitandet av tjänstemän i som föredragande i nämnden kan motverka strävandena att göra nämnden fristående från . Genom införandet av jävs- regler bör förhindras att den som i har tagit befattning med ett ärende som ett led i styrelsens tillsyn över hälso- och sjukvår- den föredrar samma ärende i nämnden. Förvaltningslagens jävsregler täcker inte den angivna situationen. Det gör däremot rättegångsbal- kens regler (4 kap. 13 §) om jäv mot domare. regler om jäv mot domare skall gälla för den som handlägger ärendet i och sålunda även för föredraganden. Bestämmelser härom har tagits in i 22 §. Med en sådan ordning synes hinder inte föreligga att tjänstemän uppträder som föredragande i . Det hälso- och sjukvårdsrättsliga ansvarssystemet Det fanns tillsynslag inga uttryckliga bestämmelser om skyldighet för att tillhandagå med medicinsk kunskap. Däremot angavs i instruktionen för att var skyldig att på begäran av nämnden bistå denna med föredragande. Lagen innehöll däremot en bestämmelse som angav att hade rätt att inhämta yttrande från andra myndigheter i frågor som kräver särskild sakkunskap (32 §). Bestämmelsen ska ses i ljuset av att i lagstiftningen ålades och fortfarande har en skyldighet att se till att varje ärende blir tillräckligt utrett. Det anges i förarbetena till tillsynslag att det inte ansågs erforderligt med en särskild föreskrift om skyldighet för att höra . Departementschefen menade att det ligger i sakens natur att nämnden i alla ärenden där tvekan kan uppkomma om vad som är medicinskt riktigt, begär in ett yttrande från styrelsen, som ju i sista hand har ansvaret för att hälso- och sjukvården utövas i enlighet med vetenskap och beprövad erfaren- het. Samma bestämmelse finns i 7 kap. 14 § LYHS. En jämförelse mellan regelverk och gällande regler visar att det har genomförts vissa förändringar av formell betydelse för samspelet mellan och . Det har också till- kommit bestämmelser som tar sikte på tillsyns- verksamhet och det har skett vissa ändringar i de regler som styr verksamhet. skyldighet att ställa medicinskt sakkunniga till förfogande för utredning och bedömning av om utförd diagnostik, vård eller behandling står i överensstämmelse med vetenskap och beprövad erfarenhet samt för föredragning av ären- den vid nämnden kom tidigt att ifrågasättas av olika skäl. Stats- kontoret föreslog i en rapport att skulle få egna medel för anlitandet av medicinsk kunskap.9 Samma slutsats kom en intern beredning inom fram till i en rapport samma år.10 Frågan om relation till behandl- ades även av . Utredningen föreslog att Social- 9Se Statskontorets rapport (1988:41) , Handläggning-Administration, organisa- tion-samverkan-teknikstöd m.m. 10Se Ds 1988:74, i förändring – Rapport från översyn av uppgifter och inriktning. Det hälso- och sjukvårdsrättsliga ansvarssystemet styrelsens skyldighet att tillhandagå nämnden med föredragande skulle upphöra.11 Utredningen ansåg vidare att Statskontorets förslag om att skulle få egna medel för anlitandet av medicinsk kunskap borde genomföras. Utredningen menade att om myndigheten gavs denna möjlighet skulle myndighetens själv- ständighet komma att ytterligare markeras. Frågan om utökade resurser behandlades i budgetpropositionen för . Före- dragande statsråd ställde sig bakom Statskontorets förslag, vilket ledde till att fick höjda anslag.12 Även förarbetena till DL innehåller skrivningar av betydelse för samspelet mellan och Socialstyrelsen.13 Ett av förslagen i propositionen var att DL skulle innehålla en bestämmelse om att ska beredas tillfälle att yttra sig även när myndig- heten inte är part hos (27 § DL). I specialmotiveringen till bestämmelsen angavs att syftet med bestämmelsen var att Social- styrelsen i ett tidigt skede skulle få kännedom om alla klagomål som gällde hälso- och sjukvårdspersonalen och att myndigheten därmed fick en möjlighet att komplettera underlag för beslutet med upplysningar som kunde vara relevanta för bedöm- ningen. Departementschefen underströk att själv- klart inte skulle behöva yttra sig i andra ärenden än där styrelsen ansåg det befogat. motsatte sig regeringens förslag. Utskottet menade att förslaget skulle leda till att handläggningstiderna hos regelmässigt skulle förlängas . Förslaget skulle också enligt utskottet medföra att och Socialstyrel- sen skulle behöva ytterligare resurser. självständighet mot skulle också kunna ifrågasättas.14 Den föreslagna bestämmelsen togs aldrig in i DL. Beträffande tillsynsverksamhet kan konstateras att det i samband med TL:s tillkomst infördes en bestämmelse (4 §) i vilken syftet med tillsyn angavs. Bestämmelsen, som finns i 6 kap. 3 § LYHS, har följande lydelse. tillsyn skall främst syfta till att förebygga skador och eliminera risker i hälso- och sjukvården. 11Se SOU 1989:80, Delbetänkande av tillsynsutredningen. 1992/93:100, Bil. Se även prop. 1993/94:100, Bil. 6 i vilken föredragande stats- råd understryker vikten av att får utökade resurser så att verksamheten kan tillföras ytterligare kompetens. 13Se proposition 1993/94:149. 14Se betänkande 1993/94:SoU26. Det hälso- och sjukvårdsrättsliga ansvarssystemet sin tillsyn stödja och granska verksamheten och hälso- och sjukvårds- personalens åtgärder. Införandet av nämnda bestämmelse var enbart en kodifiering av hur bedrev sitt tillsynsarbete . I förarbetena till bestämmelsen anges att tillsynsarbetet även i fort- sättningen borde bestå av såväl förebyggande som kontrollerande insatser. Departementschefen underströk emellertid att, i förhål- lande till vad som gällde borde dock tyngdpunk- ten förskjutas mer mot kontroll. Det finns inte några uttalanden i förarbetena som tyder på att denna bestämmelse avsågs få bety- delse för när ska göra anmälan till . Det fanns regelverk inte någon bestämmelse som uttryckligen angav under vilka förutsättningar skulle anhängiggöra fråga om disciplinpåföljd i . En sådan bestämmelse tillkom först i och med att ÅL trädde 1994 (16 §). Den hade följande lydelse. Om finner att det finns skäl att ifrågasätta disciplinpå- följd, återkallelse av legitimation eller begränsning av förskrivningsrätt enligt lagen (1994:954) om disciplinpåföljd m.m. på hälso- och sjuk- vårdens område skall styrelsen göra anmälan om detta hos . Förarbetena innehåller ingen motivering till varför bestämmelsen infördes, men Lagrådet – som påverkade utformningen av bestäm- melsen – anförde följande i sitt yttrande.15 Syftet med paragrafen är att – om den under tillsyns- verksamhet eller på annat sätt, t.ex. genom att en patient framför kla- gomål, finner att disciplinpåföljd kan bli aktuell – skall göra anmälan om detta hos (). Detta syfte bör framgå tydligare av lagtexten. Lagrådet föreslår att paragrafen inleds med ... berörde frågan om anmälnings- skyldighet till i sitt betänkande över proposition 1993/94:149. Det hade i en motion (So56) framställts krav på att skulle ge regeringen tillkänna att arbete med att åstadkomma en så enhetlig policy som möjligt till måste intensifieras. Utskottet delade inställningen i motionen och uttalade Om ett fel begåtts bör anmälan till kunna under- 15 Se prop. 1993/94:149, bilaga 8, s. 231 f. Det hälso- och sjukvårdsrättsliga ansvarssystemet låtas endast i de fall då samtliga omständigheter talar emot en disci- plinpåföljd. Bestämmelsen har ändrats sedan den infördes. Dels i samband med att den fördes in i TL, dels när den fördes in i LYHS. Ändringarna har bestått i att bestämmelsen även ska gälla återkallelse av annan behörighet än legitimation samt föreskrift om prövotid.