sou · GWB385 · 2008-10-15 00:00:00 — Enligt åtalet hade de tillsammans rånat en bank genom att hota de två bank- tjänstemännen med skarpladdade skjutvapen. Sedan en kund i banken försökt förhindra rånet avlossade den ene av de tilltalade ett skott i golvet på någon meters avstånd från kunden. Banktjänste- männen överlämnade till och . Åklagaren gjorde gällande att brottet var att anse som grovt, eftersom de tilltalade använt sig av laddade skjutvapen som kommit till användning samt då de på ett synnerligen hänsynslöst sätt utnyttjat banktjänstemännens och kundens utsatta ställning. Tingsrätten fann åtalet styrkt. Enligt tingsrättens bedömning var gärningen visserligen allvarlig till sin karaktär, men den var trots det inte att bedöma som grovt rån. dömdes för rån, tillgrepp av fortskaffningsmedel, olaga vapeninnehav, olovligt bruk- ande och olovlig körning till fängelse . Hovrätten fann liksom tingsrätten att rånet var av allvarlig beskaffenhet, men att det inte fanns anledning att bedöma det som grovt. Påföljden för skärptes till fängelse . bedömde gärningen som grovt rån med följ- ande motivering. Rån mot bank eller annan penninginrättning, vid vilken rånaren hotat med skarpladdat skjutvapen, bör i regel bedömas som grovt rån, oavsett om skott avlossas med vapnet eller ej. Anledning saknas att i förevarande fall frångå denna regel. P-P och N skall alltså dömas för grovt rån. Med hänsyn härtill skall påföljderna skärpas. Påföljden för bestämdes till fängelse . NJA 1988 s. 321 rånade en livsmedelsbutik genom att trycka en sönder- slagen glasflaska mot halsen på kassörskan som han tillgrep ca i kontanter från kassalådan. Flaskan var deformerad på ett sådant sätt att den fått en lång knivliknande spets. Till följd av det våld som utövat mot kassörskan skars hennes tröja sönder vid halsen, där en kraftig rodnad uppstod. Tingsrätten dömde för rån av normalgraden till fängelse . Vid bestämmandet av fängelsestraffets längd beaktades att utvisades ur med förbud att återvända hit . Hovrätten fann att genom sitt uppträdande på ett hän- synslöst sätt utnyttjat kassörskans skyddslösa och utsatta ställning samt bedömde därför brottet som grovt rån. Påföljden bestämdes till fängelse . dömde för rån av normalgraden till fängelse . Såvitt avsåg rubriceringen anförde följande. Vid bedömningen av frågan huruvida gärningen bör rubriceras som grovt rån är till en början att beakta att den sönderslagna flaskan ut- gjort ett farligt tillhygge, som kunnat förorsaka allvarlig skada. handlingssätt har emellertid präglats av en viss valhänthet. Utredningen ger vid handen att rånet närmast varit en impulshandling och inte föregåtts av någon egentlig planering. har inte orsakats några allvarligare skador. När hon gripit tag i flaskan har släppt den och sprungit sin väg. I butikslokalen har uppehållit sig ett relativt stort antal personer. En samlad bedömning leder till att inte kan anses ha visat synnerlig råhet eller ha på ett hänsynslöst sätt utnyttjat annans skydds- lösa eller utsatta ställning och att omständigheterna ej heller eljest varit sådana att rånet bör bedömas som grovt. NJA 1989 s. 829 och B åtalades för grovt rån enligt följande gärnings- beskrivning. och B har d på ett ensambetjänat post- kontor vid i gemensamt och i samråd medelst våld och hot som inneburit trängande fara tvingat kassörskan att till och B överlämna kontanter till ett sammanlagt värde om . Våldet och hotet har bestått i att under det att Reyna B förklädd och utrustad med en luftpistol hållit vakt vid postkontorets dörr hotat H med en pistol och hoppat över disken och anmodat henne att lägga sig ner på golvet varefter han tagit tag i hennes armar och dragit dem bak på ryggen och anbringat ett medhavt handfängsel. Sedan först letat i ett öppet kassaskåp efter pengar har han sedan han funnit en nyckelknippa samt efter anvisningar från den hotade H öppnat ett fack i kassaskåpet och funnit pengar. Reyna B som från dörren kommit in i kundavdelningen på post- kontoret har därefter dels själv tagit pengar ur ett kassafack samt dels tagit emot sedlar och mynt som räckt fram åt henne över disken. har därefter dragit upp den med handfängsel försedda målsäganden H och satt sin pistol mot hennes kropp under det att han försökt fösa henne framför sig i avsikt att stänga in henne i ett toalett- utrymme varunder han yttrat Om du ringer polisen kommer jag att skada ett utav barnen ute på gatan. Sedan avbrutit försöket att fösa in målsäganden på post- kontorets toalettutrymme och i stället knuffat ner henne så att hon ånyo blivit liggande på golvet har Reyna B och tillsammans lämnat postkontoret med ett sammanlagt byte på . Brottet är att anse som grovt då Reyna B och genom sitt handlande visat synnerlig råhet och på ett hänsynslöst sätt utnyttjat H:s skyddslösa ställning genom att hota med pistol och koppla hand- fängsel på henne under det att H varit helt ensam i lokalerna med gärningsmännen. Tingsrätten fann styrkt att de tilltalade förfarit i enlighet med vad åklagaren påstått i gärningsbeskrivningen. Enligt tingsrättens bedöm- ning hade de tilltalade genom sitt handlande på ett hänsynslöst sätt utnyttjat kassörskans skyddslösa ställning och gärningen rubricerades därför, trots att de tilltalade inte visat synnerlig råhet, som grovt rån. Påföljden för både och B bestämdes till fängelse . Hovrätten dömde och B för rån av normal- graden till fängelse . Såvitt avsåg rubricerings- frågan anförde hovrätten bl.a. att de tilltalade inte använde några skarpladdade vapen, att vapnen och övrig utrustning som användes vid rånet fanns tillgängliga för i form av teaterrekvisita och därför inte behövde anskaffas särskilt som ett led i planeringen av brottet, samt att brottet inte heller annars syntes ha föregåtts av ingående planering utan snarare haft klara inslag av amatörmässighet. Sammantaget ansågs och B inte ha visat synnerlig råhet eller på ett hänsynslöst sätt ha utnyttjat kassörskans skydds- lösa eller utsatta ställning. ändrade hovrättens dom endast på så sätt att påföljden bestämdes till fängelse . I sina domskäl anförde bl.a. följande. Gärningen kan inte betecknas som en impulshandling; utredningen ger fastmera vid handen att en i förväg bestämd brottsplan funnits. På de skäl HovR:n i övrigt anfört samt med beaktande av den återhållsamhet som präglat såväl lagstiftning som rättstillämpning när det gällt att rubricera rånbrott som grova får omständigheterna sammantagna anses vara sådana att det brott Reyna B och begått inte bör be- dömas som grovt rån. Brottets straffvärde får emellertid anses vara högre än HovR:n funnit. NJA 1992 s. 357 och åtalades för grovt rån enligt följande gärnings- beskrivning. och har d gemensamt och i samråd olov- ligen trängt sig in i lägenhet på i och där genom att mot utöva både våld och hot, som inneburit trängande fara, stulit olika föremål och kontanter till ett sammanlagt värde av . – Genom att gärningen riktat sig mot en blind person har och på ett hänsynslöst sätt utnyttjat skyddslösa ställning varigenom brottet anses grovt. Av tingsrättens dom framgår att knuffat in i lägen- heten i samband med att han och trängde sig in samt att uppgett för att han hade en kniv och att han skulle strimla med kniven om han inte tog fram sina pengar. stack också knivspetsen mot bröst, varpå han drog med kniven över ansikte så att en liten rispa upp- stod. Vidare hotade att ta ner i källaren och märka honom där. Förutom att och tillgrep kontanter och visst annat gods ryckte bort en guldkedja som bar om halsen. Tingsrätten dömde både och för bl.a. rån till fäng- else tre år.TPF6FPT Såvitt avsåg frågan om gärningens rubricering anförde tingsrätten att brottet inte hade föregåtts av någon nämnvärd plan- ering, att gärningsmännen såvitt utredningen visade inte hade med- fört vapen eller tillhygge till lägenheten (kniven fanns i lägenheten) och att brukandet av kniven därför måste betraktas närmast som en impulshandling samt att annat än lindrigt våld inte utnyttjats mot . Sammantaget gjorde tingsrätten bedömningen att omstän- digheterna inte var sådana att brottet borde bedömas som grovt. Hovrätten fastställde tingsrättens dom. fastställde hovrättens domslut såvitt avsåg men dömde för grovt rån till fängelse fyra år.TPF7FPT Såvitt avsåg frågorna om rubricering och påföljd anförde följande. Särskilt i betraktande av hotet och förfarandet i övrigt med kniven får anses ha på ett hänsynslöst sätt utnyttjat skydds- löshet på grund av blindheten. Även om – som TR:n anfört – brottet 6TP PT Påföljden omfattade även för olovlig körning, grovt brott, och för grov skadegörelse. 7TP PT Se föregående not. inte synes ha föregåtts av någon nämnvärd planering och gärnings- männen inte medfört något vapen eller tillhygge till lägenheten, får brott vid en samlad bedömning anses vara av så allvarlig art, att det bör rubriceras som grovt rån. har utövat våld mot genom att knuffa honom in i lägenheten i samband med inträngandet i denna och genom att senare rycka från ytterdörren när han försökte lämna lägenheten. har alltså stulit medelst våld å person och är följaktligen skyldig till rånbrott. Det kan emellertid inte anses vara klarlagt att han haft uppsåt som omfattat även hot och förfarande med kniven. brott bör ej bedömas allvarligare än som rån. brott är, bedömt som grovt rån, ej svårare än att påföljden kan stanna vid minimistraffet enligt straffskalan för sådant brott. Han bör alltså dömas till fängelse för detta brott och den olovliga körning som han har gjort sig skyldig till. I fråga om bör HovR:ns domslut fastställas även i påföljdsfrågan. NJA 1994 s. 732 och åtalades för tillgrepp av fortskaffnings- medel och grovt rån, i två fall och i ett fall. Rånen riktades mot banker, där och tillsam- mans med ytterligare någon person genom att hota bankpersonalen med pistol tillgrep vid det första rånet ca och vid det andra rånet ca . Vid det andra rånet riktades pistolhot även mot kunder i banken samt tvingades en bankanställd att som gisslan lämna banklokalen tillsammans med rånarna. deltog vid båda rånen beväpnad inne i banklokalen och var en av dem som uttalade hot mot banktjänstemän och kunder. deltog endast vid det andra rånet, där han transporterade övriga gärnings- män till och från banken i en tillgripen bil. Av utredningen i målet gick inte att fastställa huruvida de vapen som kommit till användning vid rånen varit äkta eller attrapper. Tingsrätten fann båda åtalen för rån styrkta. Enligt tingsrättens bedömning hade själva användandet av vapen – oavsett om dessa var attrapper – betydelse för frågan om brotten skulle bedömas som grova. Såvitt avsåg rånet under åtalspunkten 1 fann tingsrätten att genom sitt deltagande i rånet fick anses vara an- svarig för det samlade vapenhot som brukats och den samlade hänsynslöshet som förekommit vid rånet. Tingsrätten anförde vidare beträffande denna åtalspunkt att bankpersonalen, som haft en skyddslös och utsatt ställning, uppfattat rånarnas agerande som livs- hotande samt att personalen satts under psykisk press. båda åtalspunkterna delade tingsrätten åklagarens bedömning att rånen var att bedöma som grova. Påföljden bestämdes för till fängelse och för till fängelse sex år.TPF8FPT Hovrätten fann att rånen inte var att bedöma som grova. Vid sin bedömning beaktade hovrätten den återhållsamhet som präglat såväl lagstiftning som rättstillämpning när det gällt att rubricera rånbrott som grova i fall då det inte är utrett att skarpladdade vapen har förekommit. I påföljdsdelen anförde hovrätten att rånbrotten, trots att de inte var grova, var av mycket allvarlig art och att straffvärdet var mycket högt. Påföljden bestämdes för till fängelse och för till fängelse fyra år.TPF9FPT fastställde hovrättens domslut. I fråga om rubricering och påföljd anförde följande. Det har inte visats annat än att de använda vapnen var attrapper, och det är ostridigt att något fysiskt våld inte har förekommit. Av de omständigheter, som nämns i 6 §, saknar de två första aktualitet. Utredningen ger inte underlag för att, trots frånvaron av riktiga vapen eller fysiskt våld, anse synnerlig råhet ha lagts . Inte heller kan bankpersonalen sägas ha haft en skyddslös eller utsatt ställning i den mening som avses i lagrummet. Såväl lagstiftning som rättstillämpning har präglats av viss återhåll- samhet när det gällt att anse rånbrott som grova, särskilt när skarp- laddade vapen inte kommit till användning (jfr NJA 1972 s 323, 1988 s 321 och 1989 s 829). De nu ifrågavarande gärningarna måste visserligen anses allvarliga vid en samlad bedömning av omständig- heterna, främst planeringen, det hot och tvång som har förekommit, de psykiska besvär som har orsakats och de värden som har stulits. Att utan stöd av den – i och för sig ej uttömmande – uppräkning som ges i 6 § rubricera gärningarna som grova inger emellertid betänkligheter; en tillräckligt kraftfull reaktion kan också beslutas inom den straffskala som gäller för normalbrott. En ändrad brottsrubricering skulle föra med sig att bankrån normalt eller i vart fall i stor och ej preciserbar utsträckning blir att bedöma som grova rån. För det kan i och för sig skäl anföras, men med tanke på att det rör sig om en mycket uppmärksammad brottstyp är det närmast lagstiftarens sak att ta initiativet. Med hänsyn till det anförda och till straffrättens legalitets- princip (jfr BrB 1:1 i dess lydelse enligt lagen 1994:458 och NJA 1994 s 480) bör HovR:ns bedömning av brottsrubriceringen ej frångås. Två justitieråd var av skiljaktig mening och menade att rånen skulle rubriceras som grova. 8TP PT Påföljden omfattade även för tillgrepp av fortskaffningsmedel och olovligt brukande samt för tillgrepp av fortskaffningsmedel. 9TP PT Se föregående not. NJA 1999 s. 25 , , och åtalades för grovt rån. Enligt åtalet hade de fyra tilltalade berett sig tillträde till en villafastig- het som ägdes av makarna . Vid gärningstillfället var makarna P:s 18-årige son, , ensam hemma i bostaden, vilket de till- talade kände till. En av de tilltalade hotade genom att rikta en pistol mot honom och beordra honom att lägga sig på golvet. Därefter lade en annan av de tilltalade en tröja över huvudet på samt band ihop hans händer och fötter med skosnören och en kabel. Övriga tilltalade genomsökte fastigheten, varvid de tillgrep bl.a. ett kassaskåp innehållande i kontanter och smycken värda . Tingsrätten fann åtalet styrkt och dömde samtliga tilltalade för grovt rån. Såvitt avsåg rubriceringsfrågan anförde tingsrätten följande. Det är i målet klarlagt att en pistol användes vid rånet mot i dennes hem. Oavsett om pistolen var skarpladdad eller inte framstod den som riktig för , vilket medförde att han blev mycket rädd. Med hänsyn härtill och framför allt med hänsyn till att rånet be- gåtts mot i hemmet, vilket är en plats där han och även andra människor måste kunna känna sig trygga och skyddade, framstår rånet som så hänsynslöst att det skall bedömas som grovt. Härtill kommer att rånet var planerat samt att gärningsmännen visste, innan de gick in och hotade med pistolen, att denne var ensam hemma och således helt utlämnad till deras godtycke, våld och hot om våld. De tilltalade dömdes samtliga till fängelse . Härvid beaktades såvitt avsåg , och att de även utvisades ur med förbud att återvända. Såvitt avsåg , som även dömdes för vapenbrott i två fall, beaktades att denne begått brottet när han var . Hovrätten ändrade tingsrättens dom på så sätt att var och en av de tilltalade dömdes för rån av normalgraden till fängelse . Förordnandet om utvisning upphävdes. I rubriceringsfrågan och frågan om påföljd anförde hovrätten bl.a. följande. Rån av normalgraden, dvs enligt 8 kap 5 § BrB, är ett allvarligt brott, vilket framgår av den i lagrummet angivna straffskalan, fängelse mellan ett och . Betydligt allvarligare är dock grovt rån, för vilket lägsta straff är fängelse . HD har i sin praxis visat återhållsamhet när det gäller att rubricera rånbrott som grova (jfr t ex NJA 1989 s 829 och 1992 s 357; i det senare fallet dömdes visserligen en av gärnings- männen för grovt rån, men den omständigheten att brottet riktades mot en blind person som befann sig i sitt hem ansågs inte ensamt I förevarande fall kan enligt HovR:ns mening de fyra rånarna inte anses ha visat särskild råhet och hänsynslöshet utöver vad som kan täckas av straffskalan för normalgraden av rån. Annat är inte visat än att den vid rånet använda pistolen inte varit laddad. Planerandet och utförandet av rånet har vidare präglats av viss val- hänthet. HovR:n finner således att de fyra tilltalade skall dömas icke för grovt rån utan för rån enligt 8 kap 5 § BrB. Vid denna bedömning av rånbrottet skall de av TR:n utmätta straffen sättas ned. delade hovrättens bedömning att gärningen var att bedöma som rån av normalgraden, men skärpte straffet till fängelse . I sina domskäl anförde bl.a. följande. Den pistol som användes vid rånet är ett kombinerat gas-, skrämsel- och signalvapen som enligt vad han uppgett tömt på patroner före rånet. Det våld som utövats har bestått i att bands med kängsnören om händer och fötter och med en elkabel som drog ihop händerna och fötterna samt fick en dunk i ryggen. Helt visst har situationen för framstått som mycket skrämmande, men det våld som utövats mot honom kan inte anses ha varit livsfarligt eller sägas ha varit synnerligt rått. Inte heller det hot som uttalats har varit särskilt kvalificerat. har som en följd av rånet drabbats av vissa kvarstående psykiska besvär. Någon svår kroppsskada eller allvarlig sjukdom har han dock inte tillfogats. Rånet har föregåtts av viss planläggning men denna har, såvitt visats, inte från början varit inriktad på annat än att kassaskåpet skulle stjälas, i första hand när städade huset och sedan, när städning inte längre var aktuell, efter ett inbrott. Det våld och hot som riktat sig mot framstår därför som ett mera improviserat handlande när det visade sig att han befann sig i huset. var vid gärningstillfället . Varken hans ålder eller det förhållandet att han var ensam i bostaden kan sägas ha inneburit att han haft en skyddslös eller utsatt ställning i den mening som avses i 8 kap 6 § BrB (jfr NJA 1992 s 357). Såväl lagstiftning som rättstillämpning har präglats av viss åter- hållsamhet när det gällt att anse rånbrott som grova (jfr NJA 1972 s 323, 1988 s 321, 1989 s 829 och 1994 s 732). Det här aktuella rån- brottet måste anses vara allvarligt vid en samlad bedömning av omständigheterna, främst intrånget med våld och hot i en bostad där betydande värden tillgripits. Att utan stöd i den – i och för sig inte uttömmande – uppräkning som finns i 8 kap 6 § rubricera gärningen som grov bör emellertid inte ske (jfr det sist anmärkta rättsfallet). HovR:ns bedömning av brottsrubriceringen bör därför inte frångås. Som framhållits är det fråga om ett allvarligt brott, även om det inte kan rubriceras som grovt rån. Det finns därför skäl att skärpa straffen för de tilltalade. Som domstolarna funnit bör fängelsestraffen sättas lika för dem alla. Två justitieråd var skiljaktiga och fann inte skäl att skärpa straffen utöver vad hovrätten hade bestämt. NJA 2002 s. 270 C.J., , och en annan man beslutade sig för att gemensamt begå ett taxirån. beväpnat sig med en kolsyrepistol be- ställde de båda männen en körning av den kvinnliga taxichauffören . Sedan taxibilen anlänt till den avtalade adressen drog C.J. upp pistolen och riktade den mot H.K som han uttalade Skrik inte, om du samarbetar kommer du att överleva.. Den okände mannen tog H.K:s väska med pengar. Därefter bestämde sig C.J. och den okände mannen för att även tillgripa taxibilen. De vågade dock inte släppa av H.K. där de befann sig, utan bestämde sig för att lämna henne på en ödslig plats där hon inte så lätt kunde slå larm. Efter att ha kontrollerat att H.K. inte bar något larm på sig, tvingade de båda männen henne att lägga sig i taxibilens bagageutrymme. sätta sig på främre passagerarplats, medan den okände mannen satte sig i baksätet bakom H.K. och höll pistolen mot hennes huvud. att kontakta taxistationen och uppge att hon fått en ny körning samt därefter fejka en körning på taxametern, vilket hon också gjorde. körde taxibilen till en badplats. Det var då helt mörkt ute. De båda männen beordrade H.K. att gå ut ur bilen. tog ett kraftigt tag om H.K:s arm och ledde henne bort från taxi- bilen. En bit från taxibilen tvingade C.J, som var beväpnad med pistolen, H.K. att ta av sig alla sina kläder, varpå han tilltvingade sig samlag med henne. Efter våldtäkten uttalade C.J. att han måste skjuta några skott i luften så att hans kamrat trodde att han dödat H.K. sköt några skott med pistolen och lämnade H.K. avklädd på platsen. Tingsrätten dömde C.J. för människorov, grov våldtäkt och rån. Han dömdes därutöver för stöld och tillgrepp av fortskaffnings- medel. Påföljden bestämdes till fängelse . Såvitt avsåg rubriceringen av rånbrottet anförde tingsrätten att brottet visser- ligen var mycket allvarligt, men att det inte hade ett straffvärde som i sig låg på fängelse eller därutöver. inte som grovt, men enligt tingsrättens bedömning låg straffvärdet betydligt högre än minimistraffet för rån av normalkaraktär. Hovrätten delade tingsrättens bedömning att rånbrottet visser- ligen var förhållandevis allvarligt, men att gärningen inte kunde be- tecknas som grov, samt att våldtäktsbrottet skulle bedömas som grov våldtäkt. Enligt hovrättens bedömning var det dock inte visat att C.J. och dennes kamrat bemäktigat sig H.K. med uppsåt att skada henne till liv eller hälsa eller tvinga henne till tjänst eller för att utöva utpressning. Bemäktigandet bedömdes därför inte som människorov, utan som olaga frihetsberövande. Påföljden för den samlade brottsligheten bestämdes till fängelse , varvid hov- rätten beaktade att C.J. för brotten endast var . Högsta domstolens prövning av målet omfattade dels om rån- brottet skulle bedömas som grovt rån, dels om bortförande av H.K. skulle bedömas som människorov och dels vilken påföljd som skulle bestämmas för brottsligheten. delade hovrättens bedömning att bortförandet av . var att bedöma som olaga frihetsberövande. När det gällde rubriceringen av rån- brottet anförde i huvudsak följande. Rättstillämpningen har präglats av viss återhållsamhet när det gäller att anse rånbrott som grova (jfr NJA 1972 s. 323, 1988 s. 321, 1989 s. 829, 1992 s. 357, 1994 s. 732 och 1999 s. 25). I förarbetena har emellertid uttalats att rånöverfall mot droskförare under yrkesutövning i regel skall bedömas som grovt rån (se NJA II 1962 s. 208; jfr m.fl., , s. 8:51 f.). Det har inte påståtts att H. K. vållades några fysiska skador. Det vapenhot som riktades mot henne måste emellertid ha framstått som livshotande och mycket skrämmande för henne i den skyddslösa och utsatta situation som hon befann sig i. Vid en samlad bedömning får det rånbrott C. J. har gjort sig skyldig till anses ha varit av så allvarlig art, främst med hänsyn till att vapenhot riktats mot en person i en så utsatt yrkesgrupp som taxiförare, att det bör rubriceras som grovt rån. I påföljdsdelen gjorde följande bedömning. J. begått flera mycket allvarliga brott, där redan minimistraffet för såväl grov våldtäkt som grovt rån är så högt som fängelse . Det frihetsberövande C. J. skall dömas för är också ett allvarligt brott även om det inte skall rubriceras som människorov. J. skall därutöver dömas för stöld och tillgrepp av fortskaffningsmedel, och vidare skall en tidigare dom på skyddstillsyn undanröjas. Straffvärdet för en vuxen person av vad C. J. har gjort sig skyldig till svarar mot fängelse i mellan sju och . I beaktande av vad som i samband med personutredningen har fram- kommit om C. J:s bristande mognad och med hänsyn till att han vid brottstillfället var fyllda bör straffet bestämmas till fäng- else . och begav sig till den knappt 70-årige och rörelsehindrade bostad för att stjäla dennes plånbok. När de tog sig in i bostaden vaknade och började samtala med dem. Sedan bjudit och på snaps tog tag om och höll fast honom, varpå slog ett stekjärn i huvud.