sou · GVB324 · 2008-01-01 00:00:00 — Drygt hälften i denna grupp menar att intäkterna räcker till löp- ande utgifter, lön och investeringar och anser att intäkterna räcker till löpande utgifter och lön, men inte till in- vesteringar. En tiondel av privatpraktikerna anser att företaget nätt och jämt går ihop ekonomiskt och en procent anger att företaget går med förlust. Verksamhet med primär djursjukvård Många anställda veterinärer har bisysslor vid sidan av sin ordinarie anställning. Bisysslor är vanligast hos anställda veterinärer som inte är distriktsveterinärer, t.ex. anställda vid djursjukhus. I denna kate- gori har nästan hälften någon bisyssla. Den vanligaste bisysslan är att bedriva djursjukvård . av de pri- vatanställda veterinärerna uppger att bedriver djursjukvård vid sid- an av sin anställning. I andra hand kommer offentliga uppdrag, varav det vanligaste är uppdrag som ban- eller tävlingsveterinär. Bi- sysslorna är, i de grupper där de förekommer, lika vanliga över hela landet. av distriktsveterinärerna bedrev privat verksamhet med djursjukvård vid sidan av sin anställ- ning. Denna privata verksamhet gäller främst sällskapsdjur, men också häst och lantbruksdjur. De veterinärer (utom distriktsveterinärer) som uppgivit att de bedriver djursjukvård som bisyssla, uppgav i genomsnitt att 33 förrättningar med sällskapsdjur, 18 med häst och 10 förrättningar med lantbruksdjur skett inom bisysslan . I genomsnitt används drygt alternativt en halv helgdag för bisysslor. Distriktsveterinärer med djursjukvård som bisyssla genomförde få förrättningar inom ramen för bisysslan, i genomsnitt 10 med sällskapsdjur, fem med häst och någon enstaka med lantbruks- djur. I distriktsveterinärernas fall verkar det som om respondent- erna som bisysslor räknat enstaka insatser , kanske åt släkt, vänner eller grannar. Bisysslor är i vart fall sällsynta bland dis- triktsveterinärerna och av liten omfattning när de förekommer. Nästan ingen distriktsveterinär bedriver bisyssla i organiserad företagsform. Annorlunda är det med privatanställda veterinärer. Bland veterinärer med bisysslor i denna grupp hade en enskild firma där bisysslan bedrevs. bedrev bi- sysslan i ett aktie- handels- eller kommanditbolag. En fjärdedel be- drev bisysslan som anställd eller förordnad av en annan arbetsgivare än huvudarbetsgivaren.TPF11FPT 11TP PT Se bilaga 3, frågorna 35-39 Verksamhet med primär djursjukvård I den svenska veterinärkåren tog av veterinärerna sin ex- amen eller tidigare. Privatpraktikerna har äldre examina än distriktsveterinärerna. Nästan två tredjedelar av privatpraktikerna tog examen eller tidigare mot av distriktsvete- rinärerna. Det beror sannolikt på att många yngre veterinärer får sin första anställning, ofta ett vikariat, hos distriktsveterinärerna. Var tionde veterinär i har utländsk veterinärexamen. Av veterinärer med utländsk examen tog hälften sin examen i ett EU- land utanför . Knappt hälften har examen från ett annat nordiskt land än och en procent från länder utanför EU- /EES-området. Sammantaget av de svenska veterinär- erna har utomnordiskt ursprung. Tabell 9.10 Socioekonomiska data om veterinärkåren, procent Tabell 9.10 visar en sammanställning av de bakgrundsvariabler, utom inkomst, som undersökts. Resultaten visar smärre skillnader mellan de olika veterinärkategorierna, men snarare på ganska stora likheter. Distriktsveterinärerna anger i högre grad än privatprakti- ker att de arbetar mer än heltid. Ett rimligt antagande är att res- pondenterna här beaktat jourtiden. Verksamhet med primär djursjukvård att de i högre grad än distriktsveterinärer och andra anställda arb- etar deltid. Familjeförhållandena är likartade för alla kategorier. Ungefär en femtedel av landets veterinärer är ensamstående. Inkomstförhållandena visar att distriktsveterinärerna igenom- snitt tjänar bättre än privatpraktikerna och av distrikts- veterinärerna har bruttoinkomster . Ungefär lika stor andel av privatpraktikerna, har en bruttoinkomst mellan 200 000 och 400 000 . Färre än var tionde privatpraktiker når i bruttoinkomst. Bland distriktsveterinärerna har en bruttoinkomst som överstiger detta belopp. Tabell 9.11 Bruttoinkomster i olika veterinärkategorier, procent 10Veterinärmarknader i vår om- värld om officiella veterinärkontroller av djur, djurprodukter och av livsmedel gäller i alla medlemsländer. Länderna har också i regel en marknadsordning som skall garantera att det finns tillgång till djursjukvård även och . Inte sällan betraktas lantbrukets behov av veterinära tjänster som särskilt viktigt att till- godose. Även i länder utanför unionen finns liknande system. Det finns därför anledning att se närmare på hur den veterinära verk- samheten har organiserats i några utvalda länder. Av särskilt intresse är länder med förhållanden som liknar de svenska när det gäller djurtäthet, klimat, geografi, befolkningsun- derlag och lantbruksproduktionens inriktning. Sådana länder är bl.a. de nordiska grannländerna och . kan också vara av intresse, även om de danska förhållandena avviker avsevärt från de svenska. De nordiska länderna, inte minst och , har också en gemensam historisk betingad förvalt- ningstradition. I har framför allt ägnat mycket möda åt att reformera myndighetsstrukturen inom jordbruks- och livsmedelssektorn, inklusive den veterinära organi- sationen. Detta har skett inom ramen för en större förvaltnings- reform, som också innefattat sammanslagning en rad myndigheter. Ett viktigt mål med reformen har varit att skapa klarare rollfördel- ning mellan myndigheterna och marknaderna. Mot den bakgrun- den ägnas särskild uppmärksamhet åt det norska systemet och de erfarenheter som reformerna givit i t.ex. när det gäller vete- rinär jour. Även situationen i har intresse i samman- hanget. Tillgången på data skiljer sig något mellan de olika länderna. Bland annat är standarden varierande när det gäller tillgänglighet till offentliga dokument, såsom offentliga utredningar, lagtexter och föreskrifter. Detta innebär att redovisningen av förhållandena i de Veterinärmarknader i vår omvärld olika länderna inte kan bli helt konsistent. har dock så långt möjligt, genomgående sökt redovisa de nationella förhållandena utifrån allmänna bakgrundsdata om bl.a. geografi, lantbruk och veterinärväsende samt, därefter, institutionella för- hållanden regelverken för veterinär verksamhet, inklusive jour- systemet och ansvaret för offentliga veterinäruppgifter samt smitt- skydd. är en halvö omgiven av flera större öar. Den folkrikaste ön är som omfattar . sam- lade yta uppgår till . Det är mindre än en tiondel av areal. Befolkningen uppgår till ca 5,3 miljoner invånare, vilket innebär ca 120 invånare per kvadratkilometer. I är befolkningstätheten drygt 20 invånare per kvadratkilo- meter. I stort sett hela yta utgörs av jordbruksmark, varav den största delen används för blandat jordbruk med både animalie- och vegetabilieproduktion. I de ostligaste delarna av och förekommer huvudsakligen slättjordbruk med vegetabilieproduktion. De viktigaste djurslagen i danskt lantbruk är nöt och gris. hade av de danska lantbruken en blandad verk- samhet med såväl vegetabilieodling, främst spannmål, som djur- hållning. De flesta lantbrukare hade både nöt och gris i verksamheten. var ungefär hälften av jordbruken specialiserade på vegetabilieproduktion och övriga på djurhållning. En kraftigt ökad fokusering mot endera nöt eller gris har även skett i lantbruksföretag med djurhållning. Antalet lantbruksföretag har halverats . fanns i snitt 89 nöt- kreatur (inklusive mjölkkor) respektive 160 grisar per besättning. En tydlig trend är att nötkreaturen blivit betydligt färre och att antalet slaktsvin ökat avsevärt . SOU 2007:24 Veterinärmarknader i vår omvärld Utvecklingen av antalet lantbruksdjur av olika slag i Höns och kyckling, totalt Källa: Statistik, Det finns ungefär lika många veterinärer i som i , sammanlagt ca 2 500. Knappt 600 veterinärer är sysselsatta med statliga förvaltnings- och tillsynsuppgifter. Ca 250 veterinärer arbetar inom utbildningssektorn. Knappt 350 är privat anställda utom klinisk verksamhet, t.ex. i läkemedelsföretag och inom forsk- ningen. Härav arbetar ett femtiotal inom lantbrukets organisa- tioner. I tillhandahålls ingen djursjukvård eller djurhälso- vård av offentliga institutioner. Marknaden för hälso- och sjukvård åt djur präglas helt av privata aktörer. Antalet veterinärer med verk- samhet inom djurens hälso- och sjukvård uppgick till drygt 1 200. () har analyserat hur veteri- närmarknaden kommer att utvecklas fram . Av analysen framgår att antalet statliga veterinärer kommer att öka måttligt, främst som en följd av ökade insatser mot smittsamma djursjuk- domar. Antalet veterinärer sysselsatta med lantbruksdjur kommer att minska. Efterfrågan på djursjukvård åt sällskapsdjur ökar. Sammantaget bedöms att det finns ytterligare mellan 400 och 500 veterinärer jämfört med . Tabell 10.2 Ungefärligt antal praktiserande veterinärer med olika inriktning och totalt i samt prognos för . Källa : Den Danske Veterinärmarknader i vår omvärld DDD bedömer att minskningen i efterfrågan på veterinärtjänster inom lantbrukssektorn inte fullt ut kompenseras av den ökade efterfrågan på veterinärtjänster åt sällskapdjur och häst. Att det totala antalet veterinärer ändå förväntas öka relativt mycket för- med att betydligt fler veterinärer kommer att vara verksamma med andra arbetsuppgifter än traditionella veterinär- uppgifter.TPF1FPT Frågor om veterinärlegitimation och återkallelse av legitimation, veterinärers allmänna skyldigheter samt sanktioner och tillsyn över veterinär verksamhet regleras i lag om veterinärer.TPF2FPT I djur- hållningslagen finns regler för hur djur av olika slag skall hållas.TPF3FPT Med veterinär verksamhet avses enligt 2 § att behandla djur, eller djur från en besättning, som lider av anmälningspliktig, smittsam djursjukdom, att behandla djur som någon annan äger för annan sjukdom än anmälningspliktig, smittsam sjukdom, att behandla djur med eller förskriva receptbelagda veterinära läkemedel samt att utöva livsmedelskontroll och tillsyn där den veterinära kompeten- sen är av betydelse. Automatisk registrering av verksamheten Den som bedriver veterinärpraktik, eller är anställd som prakti- serande veterinär, skall registrera sin verksamhet i det offentliga (6 §). Detta, liksom avregistrering och ändring av uppgifter i registret, sker via en automatisk, webbaserad Inter- nettjänst med inloggningsfunktion. Något särskilt tillstånd, utöver registrering och legitimation, krävs inte för att verksamheten skall få bedrivas. Försummad registrering kan leda till bötesstraff (38 §). 1TP PT Behovet av Dyrlæge 2004-2014 – en prognose, Rapport från Den Danske , 2TP PT Lov om dyrlæger (Lov 433 af 09/06/2004) 3TP PT Lov om hold av dyr (Lov 432 af 09/06/2004 Veterinärmarknader i vår omvärld Under rubriken stadgas vissa grund- läggande skyldigheter för praktiserande veterinärer, som bedömts ha sådan betydelse att bör lagfästas. Där framgår t.ex. i 8 § 1 stycket att en veterinär skall utöva sitt yrke med omsorg och sam- vetsgrannhet. I andra stycket framgår att veterinärer skall till- rättavisa djurägare om djuren inte hålls på ett sätt som är förenligt med djurskyddsbestämmelserna eller vid överkonsumtion av läke- medel, bristande hygieniska förhållanden eller andra faktorer som har betydelse för livsmedelssäkerheten. Om tillrättavisningen inte efterlevs, vilket alltså måste följas upp i det enskilda fallet, är vete- rinären skyldig att anmäla bristerna till ansvarig myndighet. Över- trädelse av 8 § kan straffas med böter eller fängelse i högst . Varje praktiserande veterinär är enligt 9 § skyldig att erbjuda nödhjälp till skadade och sjuka djur. Skyldigheten avser vissa ut- pekade tillstånd, nämligen allvarligt skadade djur, djur med smärt- symptom eller sjukdomstillstånd som ger upphov till lidande samt djur med födselstörningar. Skyldigheten förutsätter att snabb hjälp av veterinär, utifrån tillgängliga upplysningar, får anses påkallad från medicinsk synpunkt eller från allmän djurskyddssynpunkt. Veterinären skall vara befriad från skyldigheten att ge nödhjälp om det finns laga förfall eller någon annan veterinär, som utifrån om- ständigheterna lämpligen bör anlitas i första hand. Den veterinär som utan giltiga skäl underlåter att ge nödhjälp när det är påkallat kan straffas med böter (38 §). I 10 § finns bestämmelser om skyldigheter att bistå i smitt- skyddsarbete. Var och en som utövar praktisk veterinärverksamhet är skyldig att inom sitt normala praktikområde åta sig veterinära arbetsuppgifter som utgör led i offentlig bekämpning av smitt- samma djursjukdomar. För sådant arbete utgår särskild ersättning, vars storlek fastställs i föreskrifter. Även i detta fall kan, enligt 38 §, en veterinär som undandrar sig skyldigheten att bistå med lagstad- gade insatser straffas med böter. Istället för böter kan fängelse i högst utdömas om brottet är grovt. Vid denna bedömning skall särskilt beaktas om veterinären handlat uppsåtligen eller grovt oaktsamt. Vidare skall beaktas om brottet orsakat skador på djurs eller människors hälsa eller framkallat risk för sådan skada samt om veterinären fått, eller avsett att få, en ekonomisk genom sin underlåtenhet. Motsvarande regler om straffskärpning i vissa fall gäller även vid brott mot 9 § (nödhjälpsskyldigheten). Veterinärmarknader i vår omvärld I 11 § stadgas skyldigheter om rapportering till myndigheterna av olika data från verksamheten. Regeringen har bemyndigats att utfärda närmare föreskrifter om sådan rapportering. En veterinär är t.ex. skyldig att på anmodan av behörig myndighet lämna allmänna upplysningar, som myndigheten efterfrågar, om verksamhetens omfattning och inriktning. Alla läkemedel som förskrivits, utlämnats eller använts skall bokföras. Alla uppgifter och rapporter skall grundas på ett tillfredsställande underlag och dokumentation. Tillsyn över veterinär verksamhet Varje veterinär är enligt 32 § skyldig att underkasta sig tillsyn ge- nom behörig myndighet eller genom en person myndigheten har förordnat. Denna skyldighet gäller inte veterinärer vid statliga forsknings- och undervisningsinstitut. Övriga veterinärer skall, en- ligt 32 § 3 st, på tillsynsmyndighetens anmodan lämna alla upplys- ningar myndigheten behöver för sin tillsyn samt, utan ersättning, bistå myndigheten med undersökningar, inspektioner, provtag- ningar och andra åtgärder så att tillsynen kan utövas på ett effektivt sätt. Det gäller även tillsyns- och kontrollåtgärder som kan följa av . Den som underlåter att lämna tillfredsställande upp- lysningar eller bistånd enligt 32 § 3 st. kan dömas till böter enligt 38 §. Tillsynspersonalen har enligt uttryckligt stadgande i 33 §, mot uppvisande av legitimation, rätt till tillträde till såväl offentliga som privata fastigheter, lokaler och fordon. Sådana besök behöver inte aviseras i förväg. har en uttrycklig rätt att ta del av alla dokument och all bokföring, inklusive elektroniskt lag- rad information. Ingen ersättning utgår till veterinären för tids- spillan eller olägenhet i samband med tillsynsbesök eller för hand- lingar och annat material som tas i beslag. Om det behövs är polis- myndighet skyldig att bistå tillsynsmyndigheten då tillsyn utövas. Syftet med djurhållningslagen är att säkerställa att all djurhållning sker på ett ansvarsfullt sätt och att främja livsmedelssäkerheten, människors och djurs hälsa och en effektiv produktion. Lagen skall också främja en hög kvalitet i produktion och avel. Veterinärmarknader i vår omvärld lagen innehåller i första hand en lång rad bemyndiganden för regeringen att utfärda närmare föreskrifter inom de områden lagen reglerar, bl.a. inom smittskydd, livsmedelskontroll, djurskydd, husdjursavel, import och export av djur samt när det gäller avgifter för kontroll- och tillsyn inom lagens område. Vissa utryckliga stadganden om bl.a. veterinärers skyldigheter att göra anmälningar och vidta omedelbara åtgärder i samband med misstanke om sjuk- domsutbrott finns också. Dessa bestämmelser överensstämmer i allt väsentligt med motsvarande regler i den svenska epizootilagen. Det finns också regler om rätt för tillsynsmyndigheterna att få tillgång till lokaler, handlingar m.m., som liknar de ovan redo- visade, samt straffrättsliga sanktioner för djurhållare och andra producenter som bryter mot vissa av förhållningsreglerna i lagen. Det gäller t.ex. en djurägare som inte följer veterinärs anvisningar om medicinering av djur eller djurägare som underlåter att tillkalla veterinär, då det finns anledning misstänka att smittsam djursjuk- domar brutit ut. I den danska statliga förvaltningsmodellen är departementen en del av större sammanhållna ministerier, som också omfattar myndig- heter med operativa uppgifter. Ansvaret för jordbruks- och livsme- delsfrågor delas mellan och Familie- och forbru- gerministeriet. Ansvarsgränserna är inte helt klara. Det senare mini- steriet ansvarar för livsmedelsfrågor inklusive frågor kopplade till djurhållning och veterinära frågor. ansvarar för djurskyddsfrågor, men svarar för djurskydds- lagstiftningens efterlevnad. ansvarar också för jordbruksfrågor i stort, bl.a. för att skapa ramar för en samhälls- ekonomiskt effektiv livsmedelsproduktion och ett framtidorien- terat jordbruk genom forskning och administration av jordbruks- stöden inom den gemensamma jordbrukspolitiken. Frågor om landsbygdsutveckling hanteras också inom ministeriet. Plantedi- rektoratet, som bl.a. ansvarar för foder till lantbruksdjur etc., är en del av . Familie- och forbrugerministeriet ansvarar för livsmedelssäker- het, konsumentfrågor och andra områden som berör hushållens och konsumenternas situation i . Förutom ett centralt departement omfattar ministeriet tre myndigheter, Fødevarestyrel- Veterinärmarknader i vår omvärld sen, Forbrugerstyrelsen och Familjestyrelsen. Den operativa till- synen och kontrollen av djur och animaliska livsmedel från jord till bord, liksom tillsynen inom veterinärsektorn, utförs av Føde- varestyrelsen.TPF4FPT Fødevarestyrelsen är centralt, regional och lokalt kontrollorgan inom djurhållning och livsmedel och frågor med koppling till dessa områden, t.ex. veterinära frågor. De huvudsakliga verksamhetsom- rådena är kartläggning och övervakning, kontroll och tillsyn, beredskap och bekämpning vid oförutsedda allvarliga händelser samt Information, rådgivning, kost- och livsmedelsupplysning. Styrelsen är central behörig myndighet inom livsmedels- och djur- hållningsområdet. Styrelsen utfärdar och återkallar legitimation (auktorisation) för veterinärer, utövar tillsyn över veterinär yrkes- verksamhet samt administrerar det officiella, men ej offentligt till- gängliga, veterinärregistret (VetReg). VetReg innehåller upplysningar om alla veterinärer som har dansk veterinärlegitimation, t.ex. data som veterinären uppgivit i samband med ansökan om legitimation. Registret innehåller också data om vilken typ av praktik veterinären bedriver, t.ex. egenföre- tagere, delägare eller anställd. Styrelsen ansvarar för att uppgifterna om legitimation är aktuella. Det åligger däremot de enskilda veteri- närerna att på eget initiativ uppdatera uppgifterna om verksam- hetsinriktning och driftformer. Det sker efter inloggning med elektronisk signatur i registret, som är webbaserat.TPF5FPT Fødevarestyrelsen svarar för kontroller och provtagningar på djur och för smittskyddsorganisationens funktion. Styrelsen utfär- dar, genom de officiella veterinärerna, intyg i samband med inter- nationell handel med djur och djurprodukter. Styrelsen ansvarar också för veterinära kontroller före och efter slakt och för djur- skyddet både vid djurhållning, djurtransporter och i samband med slakt. görs oanmälda djurskyddsinspektioner i av 4TP PT Se wwwHTU .minff.dk/4/respektive / 5TP PT Se /Kontrol/Dyrlaeger//forside.htm Veterinärmarknader i vår omvärld landets besättningar med lantbruksdjur och häst, som omfattar mer än 10 djur. Fødevarestyrelsens nationella huvudkontor finns i Mørkhøj utan- för . Huvuddelen av verksamheten bedrivs dock i tre tillsynsregioner, nord, syd och öst med var sitt regionkontor och flera lokala tillsynskontor. De tre regionerna är resultatet av en sammanslagning av 10 mindre regioner. Den nya organisationen tillämpas . Huvudkontoret ansvarar för central samordning, ledning, ut- veckling och uppföljning, internationella kontakter och för före- skriftsarbete. Regionkontoren ansvarar för det operativa arbetet ute i landet med tillsyn och kontroller i djurbesättningar, på slakterier och produktionsplatser och i grossist- och detaljhandel. De viktigaste verksamhetsområdena i regionerna, som framhålls i styrelsens årsrapport för , avser att svara för det lokala ar- betet med att hålla beredskap för bekämpning av smittsamma djurssjuk- domar, utöva tillsyn över veterinärväsendets funktion inklusive tillsyn över veterinär yrkesutövning samt utöva tillsyn och kontroll över livsmedel från jord till bord, dvs. alla led från uppfödning/odling till färdiga produkter i butiks- diskar eller på restaurangbord. Styrelsen har egen veterinärpersonal vid gränskontrollstationer för import och export till tredje land bl.a. vid flygplatserna i Köpen- hamn och och vid hamnarna och Aalborg. Kontrollsystemet är, utifrån , uppbyggt med utgångspunkten att det är den enskilde näringsidkaren- /producenten, som har det primära ansvaret för att regelverket efterlevs och för att livsmedlen håller en hög kvalitet och är säkra att använda. Det innebär ett stort inslag av egenkontroll, som ut- förs med hjälp av kontrollmanualer. Styrelsens uppgift är att genom riskbaserad kontroll och inspektioner säkerställa att systemet fun- gerar. En viktig del av Styrelsens arbete i regionerna avser därför framtagning av verktyg för egenkontroll, vägledning och informa- tion till djurhållare och andra producenter i livsmedelssektorn. Veterinärmarknader i vår omvärld Verksamheten indelas i huvudområdena djurhälsa och livs- medelssäkerhet. Verksamhetsområdet djurhälsa omfattar bl.a. be- redskap inför smittsamma djursjukdomar, provtagningar och kon- troller med anknytning till denna beredskap samt djurskyddstill- syn, läkemedelsfrågor och tillsyn över veterinär verksamhet. Verk- samhetsområdet livsmedelssäkerhet omfattar kontroller och tillsyn av hygien inom produktion och distribution av livsmedel, bl.a. köttkontrollen. Verksamheten i Fødevarestyrelsen kostade , varav knappt hälften finansierades med avgifter. Antalet årsarbetskrafter uppgick till 1 879. Det är något färre än året före.TPF6FPT De flesta veterinära myndighetsupp- gifter utförs med ordinarie personal. Det förekommer även att pri- vatpraktiker anställs för att svara för veterinär myndighetsut- övning. Drygt 550 veterinärer är anställda i styrelsen. Omkring 150 vete- rinärer arbetar inom djurhälsoområdet, varav de flesta i regionerna. Knappt 400 veterinärer är verksamma inom området livsmedels- säkerhet, varav ca 300 i regionerna. Till detta kommer ett antal års- arbetskrafter, främst inom köttkontrollen, som tillförs genom till- fällig anställning av privatpraktiker. Sammantaget kan sägas att Fødevarestyrelsen svarar för de upp- gifter inom djurhållning, livsmedelstillsyn och veterinärväsende som i hanteras av , , läns- styrelserna och kommunerna. Detta sker i i en samlad organisation, som har en central och en regional/lokal nivå. Ytter- ligare en viktig skillnad är att djurskyddsfrågorna, från föreskrifts- arbete till tillsynsbesök, hanteras inom den samlade statliga organi- sationen. Kommunerna har inte, som i , någon roll att spela i denna del. Som framgått har alla djurägare en skyldighet att tillkalla veterinär vid misstanke om smittsam djursjukdom. Tillkallad veterinär är skyldig att anmäla en kvarstående misstanke till Fødevarestyrelsen. För detta ändamål upprätthåller styrelsen jour till 00 i hela landet. Utom kontorstid finns en särskild jourtelefon med två vaktkretsar som täcker hela landet. Om det finns skäl till det vidtar