sou · GVB3108 · 2008-01-01 00:00:00 — Tillsammans utgör dessa två positioner verksledningen. De är till besatta med män. Kvinnorna återfinns främst bland styrelsernas ledamöter där de utgör en knapp majoritet. Dessa styrelser utses av regeringen på förslag av landshövdingen. Männen har två tredjedelar av toppchefsposterna i (landstingsdirektör eller –chef), medan statistisk jämställdhet råder på något lägre chefspositioner (avdelningschef, tandvårdschef och andra mellanchefer). Som vanligt är det i det senare fallet kvinnorna som nått den lägre 40-procentiga gränsen för jämställdhet, inte männen. I kommunerna har kvinnorna endast en fjärdedel av både topp- chefspositioner och mellanchefspositioner. Däremot dominerar de bland skolledarna, där de utgör . I de regionala förbunden har kvinnorna av ordförandeposterna och en fjärdedel av direktörspositionerna. av ordförandena är alltså män. Något jämnare ser det ut på vice ordförandeposterna, där kvinnorna har en tredjedel och männen två tredjedelar. En undersökning som SKL genomförde har visat att av alla toppchefer i kommuner och landsting sammantaget är cirka en tredjedel kvinnor och följaktligen är två tredjedelar män. Det gäller även storstäderna och , medan har hälften kvinnor, hälften män.TPF2FPT Tio kommuner saknar helt kvinnor bland toppchefer, medan av kommuner och landsting har av vardera könet. Civilsamhällets organisationer har enligt många forskare fått minskat inflytande . Arbetet inom dem har dock traditionellt haft betydelse som inskolning av ledare från breda skikt i samhället till olika ledaruppdrag. Det är också en erfarenhet som många av våra nuvarande makthavare har bakom sig. Det är fortfarande i de nordiska länderna möjligt att nå toppositioner i samhället med främst en politisk skolning och organisations- erfarenhet. De viktigaste organisationerna torde vara arbetsmarknadens parter. Dessa präglas fortfarande av könsuppdelningen på arbetsmarknaden och av den historiska dominansen inom svensk industri av mansdominerade branscher såsom verkstads-, stål-, trä- och pappersindustri. Det syns också på de ledande positionerna. 2TP PT Där har dock inte bolagschefer räknats med. Vi har i kapitel 3 sett att de kommunala bolagen tenderar ha mansdominerad ledning. Tjänsteyrkenas snabba expansion har dock lett till en starkt ökad andel kvinnliga medlemmar i fackförbunden. finns det också en ambition till jämställdhet, som dock manifesteras främst på de mest synliga – men naturligtvis mycket viktiga toppositionerna. De enskilda medlemsförbunden inom LO och Svenskt Närings- liv styrs främst av män (av ordförandena är män). På central nivå finns dock en minoritet kvinnor, och de viktiga ordförandeposterna i båda centralorganisationerna innehas numera av kvinnor. Tjänstemännens och akademikernas organisationer har ett köns- balanserat ledarskap. I är hälften kvinnor och i . Centralt har TCO en majoritet kvinnor, medan har inklusive en kvinnlig ordförande. Svenskt Näringslivs styrelse har kvinnor, medan små- företagarnas Företagarna har samt en kvinnlig vd. I ledningarna för de offentliga arbetsgivarnas organisationer – och Kommuner och Landsting (SKL) är kvinnor, och i de ideella organisationernas Arbetsgivar- alliansen utgör kvinnorna en tredjedel i styrelsen. Historiska förhållanden är emellertid ingen bra förklaring till den nutida snedfördelningen på ledande fackliga positioner.På medlemsnivå är den fackliga rörelsen nu rätt så jämställd. LO har numera kvinnliga medlemmar, TCO 62 och . I LO innebär det att både central styrelse och kongress har alltför få kvinnliga representanter i förhållande till deras andel bland medlemmarna, som är . Inom TCO och är kvinnorepresentationen i styrelsen proportionerlig, men även där är kvinnors representation vid kongressen alltför låg i förhållande till andelen kvinnliga medlemmar. I boendeorganisationerna är könen ungefär lika väl represen- terade i bostadsrättsorganisationer, men fastighetsägar- och villa- ägarförbunden är nästan helt manligt styrda. I hyresgäströrelsen finns en dryg tredjedel kvinnor i styrelsen och två tredjedelar män. I de så kallade identitetsorganisationerna är kvinnor och män lika många på ledande poster. Men särskiljer vi enskilda orga- nisationer framgår att kvinnorna främst finns i patient- och pen- sionärsorganisationer, medan männen dominerar i invandrarorga- nisationer. Ungdomsorganisationerna som helhet har en jämn könsfördelning. Idrottsrörelsen har på riksplanet en könsbalanserad ledning med bl.a. en kvinnlig ordförande. Men de enskilda idrottsförbunden är kraftigt mansdominerade i styrelser och ledning, där det i genom- snitt finns kvinnor. I de religiösa samfunden slutligen finns det sammanlagt 35 pro- cent kvinnor i ledande positioner. Mest jämställda är frikyrkorna , medan de muslimska och judiska samfunden har lägst andel kvinnor bland ledarna (). har en knapp tredjedel kvinnliga ledare. Det samlade intrycket av genomgången av medierna och köns- fördelningen bland chefer och tongivande opinionsbildare är att det är en massivt manlig församling. I den administrativa ledningen för public service-etermedierna sitter företrädesvis män, medan det finns en jämn könsfördelning bland de publicistiska positionerna. De kommersiella etermedierna är helt mansdominerade i sin led- ning. När det gäller dagspressen, dess ledning och opinionsbildande ledare är mansdominansen också överväldigande. En skillnad är dock att det finns fler kvinnliga chefredaktörer i landsortspressen än i storstadspressen, och tvärtom fler kvinnliga chefer för ledar- redaktionen i storstadspressen än i landsorten. Om vi undersöker de tidningar som är störst i landet i de olika A-regionerna, visar även denna indelning en kraftig mansdominans. Den starka könsfördelningen bland mediecheferna är förbryllande. Det är helt klart så att könen har olika tillgång till de mediala arenorna. Mediernas växande makt tycks inte vara något som kvinnor i någon högre grad är delaktiga i. Det är också bekymmersamt att det ena könet har så marginellt inflytande över opinionsbildning och diskursiv makt – när det är så att kvinnor och män fortfarande i stor utsträckning har olika typer av yrken, dominerar olika nivåer i hierarkierna och trots allt ännu har olika stort ansvar för hushåll och barnomsorg. Det är männens livserfarenheter, prioriteringar och problemformuleringar som kommer att dominera samhällsdebatten. Det är också så enligt den tidigare elitundersökningen att topp- cheferna anser att medierna har den största makten i landet . Det finns mycket som pekar på att de har rätt. Medierna är fler i dag och har större utrymme än . Det är då problematiskt att det ena könet har en så privilegierad tillgång till mediernas chefspositioner.TPF3FPT Kulturområdet påverkas både av politik, kommersiella krafter och sin egen ambition att avgöra vad som är god konst, litteratur, musik och teater efter fältets egna kriterier. Det finns en spänning mellan dessa strävanden. De påverkar rekryteringen av chefer och styrelser på olika sätt. Vår kartläggning tycks bekräfta vad tidigare forskning visat, nämligen att ett politiskt inflytande gynnar rekryteringen av kvinnor. Samhällets övergripande jämställdhetsideal får här genom- slag. Vi har sett att kulturpolitikens organisationer leds av ungefär lika många kvinnor som män. Å andra sidan är akademierna fortfarande kraftigt mansdomi- nerade. Där bestäms till stor del den symboliska hierarkin på området. Att bli invald är en heder och ett erkännande av framgång på fältet. I prisjuryer (som ju också bestämmer och belönar vad som är god konst eller litteratur) som ofta byter ledamöter inför varje ny prisutdelning, finns däremot ungefär lika många kvinnor som män. När det sedan gäller ledningen för kulturfältets olika konst- grenar ser vi samma tendens, nämligen att styrelserna har en någor- lunda jämn könsfördelning, medan de exekutiva cheferna oftare är män än kvinnor. Detta gäller dock betydligt mer på länsnivå än på nationell nivå. Så är toppositionerna vid statliga museer jämnt fördelade mellan kvinnor och män. Om vi räknar med styrelserna för de statliga museerna, blir det till och med en dominans av kvinnor (). Av länsmuseernas verkställande chefer är däremot två tredjedelar män. Av konstmuseer (som inte redan medtagits bland de statliga eller länsmuseer) och några konsthallar leds av kvinnor, av män. När det gäller teater finner vi samma tendens, nämligen att nationella teatrar har fler kvinnliga chefer än de regionala, som det finns fler kvinnor i styrelserna än som teaterchefer/vd. Inom opera och musikteater är två tredjedelar av cheferna män och i symfoniorkestrarnas och länsteatrarnas ledning finns mycket få 3TP PT 2007, kapitel 20. Om vi särskiljer de konstnärliga ledarna vid teater och opera finns något fler kvinnor än män, medan männen är fler i den administrativa ledningen. Några privata teatrar vi undersökt visade sig ha lika många kvinnliga som manliga konstnärliga ledare, men fler kvinnliga än manliga vd. På länsnivå dominerar männen både som museichefer, teater- chefer och musikchefer, medan kvinnorna är fler som biblioteks- chefer. Inom olika filmorganisationer finns ungefär lika många kvinnor som män utom i organisationen där männen domi- nerar. Cheferna för de konstnärliga högskolor som undersökts utgörs av något fler män än kvinnor – med undantag av den mansdomine- rade ledningen för och en liten övervikt kvinnliga chefer vid . När det gäller landets offentliga arkiv slutligen så domineras och ledning av män medan lands- och stads- arkivarierna har en jämn könsfördelning. Sammanfattningsvis tycks det vara så att politisk påverkan och nationell nivå leder till rekrytering av både kvinnor och män, särskilt till styrelser, medan mansdominansen är stark på regional och lokal nivå, särskilt när det gäller exekutiva chefer. Ett undantag tycks vara arkivcheferna, som är jämnt fördelade på regional/lokal nivå. Det finns också skillnader mellan olika konstarter, där ledningen för musikliv och opera är den mest mansdominerade. Det vetenskapliga fältet är i likhet med kulturfältet påverkat både av politiska krafter och marknadskrafter som det måste hävda sin egen autonomi för att behålla sin legitimitet. Det är i organ och på de ledande positioner som influeras av den politiska ambitionen att nå allsidig representation, som man finner de största andelarna kvinnor. Där kooptering sker – dvs. förnyelse genom de mer seniora ledamöternas inval – tenderar mansdominansen att vara som störst. I de prestigefyllda kommittéer som utser nobel- pristagare finns ytterst få kvinnor. I den internationella skaran av nobelpristagare har för övrigt under nobelprisens hela existens sammanlagt kvinnor kommit med. delen () finns bland litteraturpristagarna. Männen utgör alltså som . Av de vetenskapliga akademierna är det Ingenjörsvetenskaps- () som har den största andelen kvinnliga ledamöter, nämligen lite drygt en femtedel. Fyra femtedelar är alltså män. Om vi i stället betraktar de politiska organ som har inflytande över forskning och högre utbildning ser vi att både forsknings- beredningen och har ungefär hälften kvinnliga ledamöter. Det finns vidare en skillnad mellan universiteten och hög- skolorna så att universitetens ledningar i regel har färre kvinnor än högskolornas. Störst är skillnaden på ordförandeposterna, där uni- versitetsstyrelsernas ordförande till är kvinnor medan högskolorna har hälften kvinnliga ordförande. Bland universitetens rektorer är kvinnor, och vid högskolorna . Styrelseledamöterna är ungefär lika ofta kvinnor som män. De administrativa mellancheferna vid universiteten – dekanerna – är till närmare fyra femtedelar män och en femtedel kvinnor. Störst andel kvinnliga dekaner finns vid och uni- versitet samt vid , medan minsta andelen finns vid KTH (Kgl Tekniska ) och vid Lunds och (). och uni- versitet har kvinnliga dekaner. Det finns också en tydlig tendens bland olika tjänster i forsk- ning och utbildning. Kvinnor och män påbörjar forskarutbildning i lika grad. Men efter doktorsexamen händer det något, som gör att kvinnor inte lika ofta innehar fasta tjänster som männen. På den högsta vetenskapliga tjänsten professor finns kvinnor men män. Det finns vidare fler män på lektors- tjänster (som kräver doktorsexamen) men kvinnlig dominans på adjunktstjänster (som inte kräver doktorsexamen). Om vi vänder oss till de organ som finansierar forskning, visar det sig att det stora offentliga har ungefär lika många kvinnor som män på beslutsfattande positioner, medan den andra stora finansiären stiftelsen har en minoritet kvinnor, cirka en tredjedel, och följaktligen två tredje- delar män. Bland de privata mindre stiftelserna finns totalt 80 pro- cent män och kvinnor, som beslutar vem som skall få pengar att forska för. Bland övriga i huvudsak offentliga organ ser det jämnare ut kvinnor och män. I forskningsinstituten finns som mest hälften kvinnor, hälften män (vid och ) och som minst en tredjedel eller något mindre (vid SCAS, och ). har vi undersökt folkbildning och vuxenutbildning och kunnat konstatera att folkhögskolornas rektorer till tre fjärdedelar utgörs av män, medan Komvux/har nästan lika stor andel män och har två tredjedelar män i sin styrelse. Slutsatsen är att ju mer exklusiv en organisation eller position är och ju mer den styrs av kollegiala val, desto fler män är det som väljs in. Det finns betydligt fler kvinnor på positioner som är under offentligt inflytande och där invalen sker i en mer genomskinlig rekryteringsprocess. 10.4.1Kvinnor och män har olika sorters chefspositioner Andelen kvinnor och män på ledande positioner skiljer sig i fyra avseenden: 1.mellan samhällsområden: högre positioner där politisk ratio- nalitet spelar in har könsbalans; kollegialt tillsatta eller posi- tioner på lokal nivå tenderar ha större mansdominans. 2.mellan huvudmän eller sektorer: offentligbaserade positioner innehas oftare av kvinnor än privata. 3.mellan samhällsnivåer: kvinnor finns oftare på nationell nivå än lokal och regional nivå. 4.inom politiken efter partipolitisk ideologi: synen på individens eget ansvar respektive betydelsen av strukturella förhållanden skiljer partier åt. Det tycks göra det svårare särskilt för mode- rater och kristdemokrater att vidta åtgärder som ökar andelen kvinnor. Kvinnliga chefer finns med andra ord oftare på politiska och offentligstyrda positioner, medan männen dominerar i synnerhet näringsliv och vetenskapens symboliskt högsta positioner. Det finns färre kvinnliga toppchefer i kommunerna. Vår kartläggning bekräftar tidigare resultat att kvinnor gynnas av den genomskinliga rekryteringsprocess som ett politiskt val Det finns dock lokala variationer som gör att till exempel vissa kommuner är helt mansdominerade medan andra har en kvinnodominans. Genomsnittligt finns det dock mellan en tredjedel och kvinnor i de valda församlingarna. Att kvinnor och män tenderar att ha olika sorters chefs- positioner innebär att de har olika sorters makt, olika mycket makt, makt över olika verksamhets- eller samhällsområden och makt över olika många människor. 10.4.2Mekanismer som kan förstärka sega strukturer Det förekommer inte sällan att innehavaren av en viss position just i den egenskapen får ytterligare en annan position. Man vill ha hans/hennes kompetens, kontaktnät och egentligen hela hans/hennes organisations medverkan, kanske både praktiskt och symboliskt. Det gör förstås att de personliga egenskaper en positionsinnehavare har (t.ex. könstillhörighet, etnisk och social bakgrund, åsikter, nätverk) får ytterligare genomslag och sprider sitt inflytande till de andra organisationer där han/hon får ytterligare positioner. Det är svårt att säga hur detta slår just nu när det gäller mans- eller kvinnodominans. Men att LOs och SACOs ordförande är kvinnor gör ju att andra positioner de får i kraft av sitt ordförandeskap också blir plattformar för kvinnligt ledarskap. Vanligare är det dock att män som har ledande positioner på en lägre eller mer lokal nivå, i denna sin egenskap även blir ledamöter i riksorganisationen. Vi har sett att det sprider manligt ledarskap från lokal till central nivå när det gäller och LO till exempel. Det finns fler kvinnor på ledande positioner på nationell nivå än på regional och lokal nivå. Maktpositioner på central nivå är synliga, omdiskuterade och åtkomliga inte bara för lagstiftning och policies utan också för opinionsbildning och offentlig granskning. Dock finns också skillnader mellan olika regioner så att i synnerhet storstadsregioner, kustregioner och vissa andra regioner (t.ex. ) har mer jämställda förhållanden än exempelvis , , och inlandets glesbygder. beror på det regionala näringslivet, den offentliga infrastrukturen (tillgången till barn- och äldreomsorg) och på kontakterna utåt. forskning har funnit att det finns regionala skillnader mellan kvinnors och mäns möjligheter att nå maktpositioner. Kulturgeografen hävdar att regionerna präglas av olika könskontrakt, dvs. olika sätt att organisera och att dra gränsen mellan könens ansvarsområden. Hon skiljer mellan tradi- , modernistiska och otraditionella könskontrakt (1997). De traditionella könskontrakten dominerar i de gamla jordbruks- och industribygderna, som till följd av ett ensidigt näringsliv präglas av större könssegregering på arbetsmarknaden än i övriga landet. Där är det färre kvinnor som deltar i kommunalpolitiken. Social omsorg sköts i hög grad inom familj och släkt. Det finns också ett förhållandevis stort inslag av religiösa normer. Sådana områden är bruksbygder (såsom Bergslagen) och skogs- och fjäll- bygder (/, inre utom , Torne- dalen). Hit hör också religiösa bygder såsom inre , Väster- botten och . De modernistiska könskontrakten är mer jämställda än genom- snittligt. Det är det mogna industrisamhällets könskontrakt med en jämnare arbetsmarknad, lönestruktur och utbildningsnivå än de traditionella. Här finns en utbyggd offentlig infrastruktur, där kvinnorna dominerar. I den lokala politiken deltar både kvinnor och män. Dessa könskontrakt dominerar i , i storstadsregionerna överhuvudtaget och i residenshuvudstäder/ utbildningsorter. De otraditionella könskontrakten präglas av drag från de båda föregående. De finns i områden med stort inslag av jordbruk men de har en mer jämställd relation mellan kvinnor och män än de traditionella könskontrakten. Det är ofta områden som avviker från de övriga t.ex. i fråga om näringsliv eller historia. Hit hör autonoma regioner som och , kustregionerna (i synnerhet skiljer sig norrländska kusten från det inre av ) och dynamiska landsbygder, som präglas av snabb omvandling och ofta av turism. Hit hör landsbygden i mälar- regionen. I en del av dessa områden är kvinnorna aktiva i olika lokala politiska grupper. Mycket har hänt när en intensivare reformperiod inleddes med den s k andra vågens kvinnorörelse. Men efter att andelen kvinnliga riksdagsledamöter sjunkit kom en debatt och politiska åtgärder som påverkade utvecklingen i könsbalanserad riktning. Hit hörde damernas, som avsåg varavade listor inför politiska val men också att regeringen skulle bestå av lika många kvinnor som män. Man försökte också rekrytera fler kvinnliga professorer genom att inrätta de s.k. Tham-professurerna.TPF4FPT Flera kvinnliga myndighetschefer utnämndes. Vi har i denna undersök- ning kunnat visa att även akademierna valt in fler kvinnor . Opinionsbildningen spelade roll. Det har länge funnits en etablerad uppfattning att en fördelning som innebär att vardera könet har av positionerna är en balanserad sammansättning. En sådan fördelning kan man enligt många acceptera och ändå anse att samhället är jämställt. 1.Efter vår genomgång av samhällets maktpositioner på olika nivåer inställer sig dock frågan: är det en könsbalanserad eller jämställd fördelning om det alltid är kvinnor som har och alltid män som har av viktiga positioner? Att kvinnor systematiskt ligger nära den undre gränsen och män vid den övre – det ser mer ut som minsta möjliga anpassning till kravet på könsbalans än en slump. Vi bör därför inte längre nöja oss med fördelningen 40 . uppsattes målet 50 50 för statliga myndigheter, och det förefaller vara en rimlig strävan på alla samhällsområden. 2.Ännu tydligare blir den kvardröjande sovringsmekanismen på de områden, där andelen kvinnor aldrig överskrider en tredjedel. Det tycks vara en kritisk gräns i sammanhang där regler om kvotering (i betydelsen någon form av prioritering av det under- representerade könet) saknas, men där det ändå finns en med- vetenhet om problemet och en ambition att rekrytera kvinnor. Denna gräns har också av organisationsforskare setts som ett 4TP PT 2006. minimikrav för att minoriteten skall betraktas som individuella och professionella medarbetare, och inte som symboliska repre- sentanter för en avvikande grupp.TPF5FPT Men det tycks vara svårt att nå längre. 3.I sammanhang där även denna ambition saknas, kan andelen män nå både utan att någon i organisationen reagerar. Som exempel kan vi nämna börsföretagens operativa chefsposter men också de prestigefyllda akademierna för konst och vetenskap samt en del mindre synliga men viktiga positioner i vissa politiska partier (särskilt och kristdemo- kraterna). Gemensamt har dessa församlingar en tro på meri- tokratin och att de bäst meriterade alltid når toppen oavsett maktförhållanden och informella strukturer. En jämförelse med undersökningen 2001 av kvinnor och män på toppositioner visar att det finns samma huvuddrag och skillnader mellan områden, huvudmän och typer av positioner.TPF6FPT Utvidgningen av undersökningen till att omfatta samtliga styrelse- ledamöter samt även ledande positioner på regional och lokal nivå har gett oss förutsättningar att se finare distinktioner . Vi har kunnat konstatera att det finns stora skillnader i könsfördelningen även mellan olika nivåer i samhället och mellan positioner som ordförande eller vd å ena sidan och ledamot å den andra. Köns- uppdelningen är mer ojämlik på dessa nivåer än på nationell nivå. Vi har sett att den regionala dimensionen spelar roll. Det tycks vara chefspositioner på och regional nivå och de exekutiva positionerna generellt, som kommer att kräva de största insatserna i form av jämställdhetsarbete framöver. Detta gäller alla samhällsområden, men vi har här särskilt pekat på dagspressen, näringslivet, vissa organisationer (såsom LO, och idrottsförbunden) samt akademierna inom veten- skap och kultur. Det tycks vara en öppen och genomskinlig rekryteringsprocess, synliga positioner och offentlig opinionsbild- ning som verkar för en mer allsidig rekrytering av chefer. 5TP PT Kanter (1977) 1993. 6TP PT 2007. Det ligger nära till hands att tro att en könsmässigt bredare rekrytering till ledande positioner skulle vara en tidsfråga. Det tar tid för en välutbildad generation kvinnor att nå toppen. De måste börja nedifrån och gå från lägre chefspositioner till högre. Det kanske kan vara en bidragande förklaring på somliga områden. Men det är anmärkningsvärt att vi här har sett många exempel på den motsatta tendensen, nämligen att kvinnor nått toppositioner, men ännu inte i någon större utsträckning lyckats ta sig in på lokal chefsnivå och bli exempelvis tingsrättsdomare, kommunchef, länsteaterchef eller chefredaktör för en landsortstidning. De mest synliga positionerna har oftast en mer jämställd rekrytering än de mindre synliga. Mellancheferna framstår därför som ett strategiskt skikt. Därifrån kan man rekryteras till toppositioner. Men könsamman- sättningen bland dem visar också i vilken mån kvinnor rekryterats från en lägre eller mer lokal nivå. Vi vet att problemet inte är att det skulle vara brist på kompetenta kvinnor. 10.5Förslag som kan underlätta en kontinuerlig uppföljning av kvinnors och mäns tillgång till maktpositioner I vårt kartläggningsarbete ovan har vi stött på flera typer av pro- blem när det gäller att samla in och jämföra uppgifter om kvinnor och män på ledande positioner på olika samhällsområden.