sou · GVB360d8 · 2008-01-01 00:00:00 — Om varje skogsägare på ett medvetet sätt sprider riskerna i sitt brukande så som han eller hon finner lämpligt, så sprids riskerna även för samhället i stort. Riskerna kan spridas via odling av fler trädslag, ökad trädslags- blandning inom bestånden, ökat försäkringsskydd och/eller ökad variation i avverkningsålder och gallringsregim. Om ett medelålders trädslagsblandat bestånd framöver drabbas hårt av någon trädslags- specifik skadeinsekt eller patogen kommer träden av den/de skonade arten/-erna att stå kvar och direkt kunna tillgodogöra sig näring, solljus och vatten på ett relativt effektivt sätt. Man kan variera proveniensen (geografiskt ursprung) hos plantor och frön, dock inom vissa gränser som anges av kunskap om vad som kan fungera i nuvarande och framtida klimat (jfr nedan). För markägare som har andra huvudsyften med sitt skogsägande än produktion- baserad avkastning, men ändå har önskemål om vissa inkomster från försäljning av virke, kan olika godkända former av blädnings- eller kontinuitetsskogsbruk vara intressanta att tillämpa. För hela gäller att vattentillgången under vegetations- perioden normalt sätt bibehålls i stora drag. I kombination med att vegetationsperiodens längd ökar medför det att boniteterna sannolikt kommer att öka relativt sett mer än i (jfr ovan). På många av dagens medelgoda marker, där tallen växer lika bra eller bara lite bättre än granen (Picea abies), kommer sannolikt granens produktion att vara högre (fig 3.2). Klimatförändringarna ger därför anledning att satsa i högre grad på granföryngring på sådana medelgoda marker. För och i synnerhet för del debatteras granens framtid nu när klimatet sannolikt blir varmare och de senaste årens stormar har slagit så hårt mot granskogen. Vår vanliga gran har länge varit ett populärt trädslag för virkesproduktion, även utanför dess naturliga utbredningsområde. Odling av gran har väsentligt bidragit till att öka skogstillväxten och virkesförrådet i centrala, västra och norra (Spiecker m fl 1996). Trots detta finns inom delar av en trend mot minskad användning av gran, främst till förmån för ett skogsbruk som ger en mer naturlik skog (Spiecker m fl 2004). Den ökade medve- tenheten om behoven hos andra skogslevande arter med naturlig hemvist i skog spelar roll för denna omställning i många regioner, liksom en växande efterfrågan på rekreationsskogar. Granens känslighet för stormfällning, snöbrott och torka med åtföljande barkborreskador har påverkat bilden av dess produktionspotential och ekonomi. Till detta kommer insikten om att ett bestånd för vilket skaderisken ökar skarpt med beståndshöjden, och som därför bör avverkas före viss ålder, minskar frihetsgraden när det gäller tidpunkt för avverkning. Detta kan vara en nackdel, dels då pris- läget varierar med konjunkturerna, dels då man kan vilja vänta med avverkning till en tidpunkt då inkomsterna behövs. En del forskare menar eller beräknar att granen kommer att drabbas alltmer av olika klimatinducerade skador och/eller kommer att få svårare att självföryngra sig då den framöver kommer allt längre ifrån sitt naturliga klimat (jfr 2006), även i (Bradshaw m fl 2000, Koca m fl 2006). Andra menar att granen, när den väl är etablerad via aktiva föryngringsåtgärder och röjning, har goda möjligheter att fortsätta producera bra, även i ett starkt förändrat klimat (Sonesson m fl 2004). De relativt låga kostnaderna för föryngring och tåligheten mot ett högt vilttryck talar också för granen. I stora delar av Göta- och är granen naturlig och bidrar till bevarandet av en naturlig artdiversitet, framförallt på lägre till medelgoda boniteter och i blandning med andra trädslag. I har priserna för de flesta lövträsortiment varierat ännu mer med konjunkturerna än de för barrvirke. Klimatförändringarna innebär dock att tillväxt och andel tjälfria vintrar ökar och kan dessutom innebära att fällande vindar blir vanligare (jfr kap 2). För mindre skogsägare i gäller också, i högre grad än för större, att man vill kunna styra över tidpunkten när tillgången realiseras. Dessutom ökar frekvensen av mycket torra somrar i , för vilka gran är känsligare på många marker än exempelvis tall och ek. För många skogsägare - kanske en ökande andel - kan det känslomässiga värdet av att ha skog som är trevlig att vistas i överstiga värdet av en maximerad genom- snittlig intäkt från skogsbruket. Det finns också ett antal markägare som får inkomster från turism och för dessa kan det helt enkelt löna sig att ha en trevlig skog. Sammantaget är bedömningen att skogsägare även fortsatt har skäl att satsa på föryngring av gran, om än i något reducerad omfattning (jfr avsnitt 6.1 Medveten riskhantering ovan). De klimatinducerade skadorna på vuxen granskog, stormfällning inräknat, har trots allt inte varit så kvantitativt omfattande, ens i regioner med ett klimat som liknar det som kommer, att de på något radikalt sett minskat granens lönsamhet i produktionshän- seende i relation till övriga trädslag (jfr Spiecker m fl 2004, 2005). Skogindustrin i efterfrågar först och främst granvirke och kommer sannolikt att göra så ett bra tag framöver. En risk med att satsa på mindre vanliga trädslag är att tillgången blir så liten att ingen förädlingsindustri väljer att bygga en produktion runt det. Det finns dock en tendens att industrier med teknikens hjälp blir bättre på att ta tillvara olika trädslag och kvaliteter - en tendens som möjligen kan förstärkas . Dessutom kanske höjda priser på energisortiment kommer att innebära betalning nog för alla trädslag med någorlunda bränsle- värde. Tallen (sylvestris) saknas till stor del naturligt i de maritima atlantiska områdena, men odlas framgångsrikt även inom detta område. I de delar av där risken för sommartorka ökar förväntas tallens konkurrenskraft i produktionshänseende öka relativt de flesta andra inhemska trädslag (fig 3.2) och det kan där finnas anledning att öka tallandelen i skogen, gärna i blandning. Tallen är förhållandevis viltskadekänslig vilket kan försvåra en sådan satsning vid föryngringar om inte viltskadorna kan motver- kas bättre framöver. I mellersta och norra förväntas tillväxten för gran och löv öka mer än för tall (fig 3.2). Contortatallen (contorta) är allra mest till sin produk- tionsmässiga fördel i relativt kärva klimatlägen i inland. Den kommer därför sannolikt att tappa något i konkurrenskraft till följd av klimatförändringen. Både vårtbjörk (verrucosa) och glasbjörk (B. pubescens) har en utbredning över hela med undantag av de sydligaste områdena runt . Dess potentiella betydelse för skogs- bruket påverkas därmed inte så mycket av klimatförändringarna. Förändringar i nederbördsklimat och humiditet kan innebära vårtbjörken ökar sin andel i självföryngringar i områden som blir torrare medan glasbjörken ökar där det blir fuktigare. Vid kraftiga klimatförändringar kan det bli aktuellt att expandera förädlings- verksamheten genom att korsa in mellaneuropeiska provenienser i förädlingspopulationerna. Självföryngrad björk är måttligt vilt- skadekänsligt och man kan förvänta sig att trädslaget kan öka i intresse relativt granen särskilt hos markägare med mer extensiv inriktning på sitt skogsbruk. går relativt enkelt att samodla med gran i blandade bestånd, vilket i viss mån kan motverka de ökade problemen med patogener och skador för granen, tex rot- röta. I norra förväntas björken öka sin produktion speciellt mycket (fig 3.2) Båda ekarterna som förekommer i , skogsek (Quercus robur) och bergek. (Q. petraea), har en utbredning som omfattar nästan hela söder om . Båda arterna borde gynnas av ett varmare klimat och kunna odlas med kortare omloppstider. Virkeskvaliteten höjs i vissa avseenden då tillväxten ökar. Ekens möjliga skogsodlingsgräns flyttas norrut. Viltskadekänsligheten vid föryngring, den fortfarande relativt långa odlingstiden och dyra skötseln och svårigheten att konkurrera med ek från t ex och med högre kvalitet kan motverka ett ökat intresse för ekproduktion. Eken drabbas också återkommande av olika skade- görare, t ex ekvecklare (Tortrix viridana), och mer komplexa skade- bilder (se ovan). Bokens (Fagus sylvatica) utbredning är påtagligt förlagd till . Den tycks undvika utpräglat kustnära atlan- tiska områden där förhållandevis svala och fuktiga somrar för- hindrar naturlig reproduktion. Österut så är det främst vinterkylan som sätter gräns för utbredning ungefär vid östra och västra . Den odlas dock långt utanför sitt utbredningsområde. Boken är förhållandevis vilttålig när plantan blivit och med en liknande ekologi som granen så kan den förväntas vinna mark mot granen både genom naturliga processer och genom medvetna val av skogsbruket inom stora delar av , möjligen med undantag för de sydöstra delarna. Virkeskvaliteten påverkas inte på samma sätt som för ek. En expansion norrut blir möjlig. Övriga ädla lövträd följer liknande mönster som för ek och bok, där lönn (platanoides) och avenbok (Carpinus betulus) mest liknar boken i respons och fågelbär (avium) mer påminner om ekens respons. (Fraxinus ) och särskilt alm (Ulmus glabra) är svårt drabbade av patogener vilket medför ett lågt intresse från skogsbruket. Almsplintborren (Scolytus sp.) som sprider den mest virulent formen av almsjuka (Ceratocystis ulmi) verkar sprider sig norrut lika fort som almen. Vad som orsakar askskottsjukan är under utredning (2006, m fl 2007). Gråal (Alnus incana) har en utpräglad nordlig och östlig utbredning och kan förväntas retirera norrut. Klibbal (Alnus glutinosa) har en utbredning över större delen av och kan förväntas expandera i norra där den saknas eller är För asp (Populus tremula) gäller ungefär detsamma som för björk med undantag att dess känslighet för viltskador sannolikt kommer att minska intresset från skogsbruket. En mångfald av trädslag bidrar till ett vackert landskap och till artmångfalden i skogen. Många skogsägare kan av dessa anled- ningar, och som ett sätt att sprida riskerna inför ökade skaderisker , vilja öka lövträdandelen i sin skog, både i blandbestånd och i form av trädslagsrena bestånd. För många kommunägda skogar är rekreationsvärdet det viktigaste, men det är positivt både för regionens biobränsleförsörjning och kommunens ekonomi om ett högt rekreationsvärde kan kombineras med en relativt hög virkesproduktion. Vilka nya trädslag kan komma att passa i ett förändrat klimat? Silvergran (Abies alba), , hybridlärk, sitkagran (Picea sitchensis) och douglasgran (Pseudotsuga menziesii) har provats i trädslagsförsök och fungerar egentligen redan i dagens klimat i delar av landet. Vilken användning de kan få i skogsbruket och på nedlagd jordbruksmark är mer en fråga om inställning till främmande trädslag, kostnader vid etablering, produktionsnivå och förväntad efterfrågan på virket. Ett ökande värde på olika biobränslesortiment, inkl sådana som kan användas till framställning av fordonsbränslen, skulle kunna förändra pris- relationerna i en framtida virkesprislista. De flesta träd är känsligast för klimat i plantstadiet. Det går därför inte i någon högre grad att introducera sydligare arter nu som man tror ska kunna dra fördel av ett varmare klimat i fram- tiden. Överlevnad nu avgör vilken anpassning som är möjlig att göra i förväg. Frågan är därför inte så aktuell utan kan återkomma när man ser vilka arter som börjar överleva bättre i olika försök. Resultat från tretton danska trädslagsförsök med barrträd gav följande ungefärliga rangordning när det gäller överlevnaden (2004): vanlig gran, sitkagran, silvergran, kustgran (Abies grandis), japansk lärk (Larix leptolepis), douglasgran, contortatall, (Chamaecyparis lawsoniana), Abies . Slutsatsen från en serie försök med lövträdarter på frostutsatt sandjord var att ek och lönn uppvisade en tillfreds- ställande kombination av överlevnad, tillväxt och kvalitetsutveck- ling, medan bok och speciellt rödek (Quercus rubra) fungerade sämre (Skovsgaard och 2004). Detta kan ge en bild av situationen på liknande marker i om . 6.3Utnyttjande av förädlat och förflyttat genetiskt material De flesta av våra trädslag har en betydande genetisk variation för egenskaper som är av stor vikt för klimatanpassning. Den genetiska variationen finns dels mellan populationer dels mellan individer inom samma population. Variationen mellan populationer är ofta kontinuerlig från syd till nord för viktiga anpassningsegenskaper, som t.ex. tidpunkten för knoppsättning och invintring. Inom skogsbruket finns en lång tradition av att utnyttja denna variation genom att flytta bra genetiskt material. Det finns en lång tradition av proveniensforskning med omfattande serier av proveniensförsök med våra viktigaste trädslag. I ett klimat som snabbt förändras kommer behovet av att föryngra med nordförflyttat material att öka om man vill bättre utnyttja möjligheten till ökad produktion. Det finns en god kunskapsgrund att stå på för att göra dessa förflyttningar på ett bra sätt. Många egenskaper av stor betydelse för klimatanpassning uppvisar även en stor genetisk variation mellan individer inom samma population. Detta utnyttjar man i förädlingsprogram för våra skogsträd där man systematiskt testar och väljer allt bättre träd för massförökning i våra plantskolor. Massförökningen sker i huvudsak genom fröplantager. Förädlingsprogrammen för tall, gran, contortatall och vårtbjörk bygger på en strategi som ger en god beredskap inför ett förändrat klimat. En allt större andel av de plantor som används kommer från förädlat frö från fröplantager. Skogsträdsförädlingen erbjuder goda möjligheter att förse oss även med bra klimatanpassat skogsodlingsmaterial, med bibehållen hög genetisk variation, och kunskapsbaserade använd- ningsrekommendationer. Detta förutsätter givetvis en fortlöpande kunskapsuppbyggnad kring genetisk variation, klimatanpassning och förädlingsmetodik. Även kommer det att finnas ett behov av att välja bästa tillgängliga genetiskt material vid föryngring. Allteftersom klimatet förändras kommer självföryngring med frö från det gamla beståndet, som är anpassat till det gamla klimatet, att bli ett, ur produktionssynpunkt, allt sämre alternativ. Man kan därför förutse att en större andel av föryngringen kommer att ske med skogsodling med förflyttat och/eller förädlat genetiskt material medan självföryngring blir mindre vanligt. Även behovet av att byta trädslag på vissa marker talar för mer skogsodling och mindre självföryngring. Den framtida skogen kommer att växa bättre, vilket innebär att medeltillväxten kommer att kulminera tidigare. Risken att skogen drabbas av någon skada ökar i det framtida klimatet. Risken för stormfällning av barrträd ökar speciellt starkt med beståndshöjd och ålder. Allt detta talar för att man i normala fall kommer att avverka bestånden vid yngre åldrar . Medeltillväxten för biomassan som helhet kulminerar tidigare än medeltillväxten för stammen. Om bränslesortiment kommer att betalas bättre relativt andra sortiment kan det sänka genomsnittsåldern för optimala omloppstider ytterligare. 6.5Skötsel för minskad vindfällningsrisk Det finns klarlagda positiva samband mellan gallringsstyrka och vindskadefrekvens för både tall och gran (1972, 1975). Ett skötselsystem som bör minska risken är därför att gallra hårt tidigt under beståndets livstid och sedan mycket försiktigt eller inte alls när skogen börjar bli högväxt (2006). förlorar man viss tillväxt och riskerar att få ett sämre kvalitets- utbyte, då träden blir kvistigare i ungdomen. Det är också mycket svårt att kvantifiera hur mycket vindfällningsrisken verkligen minskar (2006). En annan möjlighet är att föryngra med större andel av trädslag som inte blåser omkull så lätt som granen (tall, björk, andra lövträd). Även då kan man förlora i virkesproduktion. En strikt ekonomisk analys visar att vindfäll- ningsrisken måste öka rejält innan det i genomsnitt lönar sig att byta från gran till björk (2006). Ett systematiserat informationsutbyte och ett ökat planerings- samarbete rågångsgrannar emellan skulle kunna innebära en minskad förekomst av speciellt vindutsatta hyggeskanter (Skogs- styrelsen 2006). Röjning är också en åtgärd som har betydelse för hur beståndet skall klara framtida klimatpåfrestningar. Beståndets framtida träd- slagsblandning, tillväxt och stabilitet regleras vid röjningsingreppet (2007). För att förebygga framtida stormskador kan man försöka skapa stormfasta bryn i utsatta områden och lägen. Man röjer då hårt i en bred kantzon i syfte att de stammar som lämnas ska bli kraftiga och stabila. Lövträd bör gynnas och ges gott om utrymme. För att reducera risken för snöbrott och stormfäll- ningar bör ungskogsröjningen vara normalstark så att träden ges möjlighet att bygga ut rotsystemen och bli vindstabila. 6.6Körning på otjälad mark och skogsbilväg Körning med skogsmaskiner på otjälad mark Det finns flera skäl att planera körningen i skogen bättre för att minska skadorna på livet i vattendrag. är det vanligt att körskador på mark med ytnära grundvatten medför uttransport av sediment, organiskt material, näringsämnen och i värsta fall även giftigt metylkvicksilver till vattendrag som skadar livet i vattnet eller ger problem högre upp i näringskedjan. Eftersom klimatför- ändringarna ökar andelen av säsongen som är tjälfri och ökar frekvensen av extrema regn stärks motiven för en sådana utveck- lade hänsyn (se Fördjupad utvärdering av Levande skogar, remiss- version ). Det finns metoder att helt eller delvis undvika körskador i bestånden. Vid överfarter över vattendrag kan mobila broar användas. På övrig mark med sämre bärighet finns olika tekniska hjälpmedel som t.ex. risning, kavelbroar och markskonare. Att utrusta maskinerna med miljöband och bredare däck, alternativt variabelt lufttryck är också effektiva metoder att minska marktryck och risk för markkompaktering. Merkostnaden för anpassning till fuktigare och varmare klimat i avverkningsarbetet uppskattas till per m³fub eller (Sonesson 2007). bedömer att vägnätets underhållsstandard sjönk . Situationen bedöms vara sämst på privatskogs- brukets vägar. Inom storskogsbruket koncentreras löpande underhåll i hög grad till skogliga huvudvägar, vilket medför att behovet av mera genomgripande underhålls- och förbättrings- åtgärder ackumuleras och att kostnader skjuts . Vägnätets standard påverkar direkt skogsnäringens konkurrens- och utvecklingsmöjligheter liksom betalningsförmågan för virket. Vid anläggning av skogsbilväg försöker man hålla de sammanlagda kostnaderna för transporter i terräng och på väg plus väghåll- ningskostnad så låga som möjligt. Intentionen är att anpassa vägstandarden till utnyttjandegraden. Ofta innebär det att skogs- bilvägar byggs med en tillgänglighetsstandard motsvarande klass C, det vill säga farbar utom under tjällossning och perioder med ihållande regn. byggs all skogsbilväg inom privatskogsbruket med en standard motsvarande klass C eller sämre. Vägstandarden inom storskogsbruket håller högre klass - B eller C - där vägarnas till- gänglighet ingår i företagens strategier. För att klara framtida klimatförutsättningar bör vägstandarden generellt höjas. Det innebär att omfattningen av bärighetsklasserna D och C bör redu- ceras på ett strategiskt genomtänkt sätt. För att uppnå ökad bärighet i relation till ökad nederbörd och vintertemperatur krävs ofta både att slitytans tjocklek ökar och att själva vägkroppen modifieras. ligger dessutom en stor del av vägnätet lågt i terrängen, intill vattenmiljöer eller våtmarker, vilket ger en konti- nuerlig vattenpåverkan. Behovet av åtgärder på skogsbilvägnätet varierar till omfattning och karaktär såväl över tiden som geografiskt. I Vägplan 90 (1991) beräknades för perioden 2005 ett årligt behov nybyggnad och förbättringar för landet som helhet. Förbättringsåtgärderna i Vägplan 90 tog inte hänsyn till eventuell klimatförändring utan pekade mer på ett akut behov av ökad bärighet generellt. I utgjordes behovet till av förbättringar och resten av nybyggnad och i norr var förhållandet det omvända. Förbättringsbehovet (uttryckt i km) var enligt Vägplan 90 större än nybyggnadsbehovet. För södra land skattades det årliga behovet av förbättring till och för till . Tar man hänsyn till framtida klimatförändringar är det i synnerhet vägarna i södra och som behöver förbättras och förstärkas. Vägnätets status påverkar även sårbarheten för ekonomiska förluster när omfattande skador hastigt uppkommer, exempelvis stormskador. Ett grundläggande problem är att det ofta saknas en aktör med överblick över större sammanhängande vägsystem. Sådan överblick behövs för att t.ex. kunna identifiera flaskhalsar och bedöma var i systemet en förbättring av bärigheten ger störst nytta. Driv- krafterna för att samverka kring kvalitetshöjande åtgärder för vägar är för svaga och kunskaperna för bristfälliga för att samverkansprojekt ska kunna initieras och genomföras. Nuvarande skogspolitik bedöms inte bidra till att stimulera samordning och samverkan vid nybyggnad eller förbättring av skogsbilvägar. 6.7Åtgärder för att motverka skador på skog Bättre inrapportering och statistik Ett mer utvecklat system för insamling av data kring skador i skogen än det som redan finns i befintliga skogsinventeringar kan vara värdefullt av flera anledningar. Dels kan förbättrad statistik ge en bild av trender i skadeangrepp och därmed bättre underlag för anpassning och/eller förebyggande motåtgärder. Dels kan man tidigt få grepp om angrepp under utveckling och därmed underlag för beslut om insatser av mer akut karaktär. Förutsättningarna för spridning av rotröta ökar och andelen angripet virke kan mycket väl komma att öka om inte motverkande åtgärder vidtas. Den viktigaste förebyggande åtgärden för att minska risken för rotröteangrepp är att avverka eller att behandla stubbarna om avverkningen sker under vegetations- perioden. För stubbehandling finns ett biologiskt preparat (perga- mentsvamp) och ett kemiskt (urea) registrerade. Appliceringen av preparaten kan ske maskinellt i samband med avverkning eller manuellt efter det att trädet fällts. Behandling sker främst i samband med gallring. Kostnaden är i storleksordning per fälld kubikmeter lägre i slutavverkning och högre i tidig gallring. De väntade klimatförändringarna ger således skogsägarna, åtminstone upp till och med södra , anled- ning att förebygga spridning av rotröta genom att behandla större andel av den avverkade arealen, både i slutavverkning och i gallring. På speciellt drabbade marker kan man överväga att byta trädslag vid föryngringen för att på så sätt bryta möjligheten till smitta via överlevande stubb/rotssystem. De viktigaste förebyggande åtgärderna mot granbarkborreskador är att öka granbeståndens stormfasthet och använda skötselmetoder som minimerar risken för att granskogsbestånd med låg vitalitet skall uppkomma. Dessutom kan man undvika att plantera gran på torra marker i där risken för framtida torkstress är stor. Efter stormfällningar är det angeläget att vindfällda träd kan forslas ut ur skogen innan den nya generationen insekter hunnit lämna dem. Dessutom används ett antal direkta bekämpnings- åtgärder som t.ex. sök och plock av stående angripna träd, massfångst med feromonfällor eller med giftbehandlat lockvirke. Hur kostnadseffektiva dessa åtgärder egentligen är, i termer av mängd räddad skog per krona, är dock okänt. Sök och plock innebär att angripna träd forslas ut ur skogen innan den nya generationen barkborrar lämnat dem. Den ökade risken för angrepp av granbarkborre innebär att man bör utveckla tydliga rekommendationer för saneringsavverkning och uttransport av virke från skogen. Angripna träd kan gärna lämnas kvar i skogen om våren och för att fungera som fångstvirke men bör sedan huggas och forslas bort innan den nya generationen svärmar, d v s innan lufttemperaturen når 17 18 ºC. har insecticidbehandling av plantor varit en vanlig åtgärd för att skydda barrträdsplantor mot snytbagge.