sou · GWB354 · 2008-05-16 00:00:00 — melser i 21 kap. skattebetalningslagen. Vid tolkningen av bestäm- melserna torde ledning kunna sökas i den rättspraxis som finns avseende skattebetalningslagens omprövningsbestämmelser. Första stycket innehåller lagens huvudregel om omprövning och motsvarar 16 § lagen om särskild sjukförsäkringsavgift och 21 kap. 1 § första och tredje styckena skattebetalningslagen. En motsvarig- het till bestämmelsen finns även i 4 kap. 7 § första och tredje styckena taxeringslagen (1990:324) och regeln i första stycket har också en motsvarighet i 15 § första stycket lagen (2004:629) om trängselskatt. Enligt andra stycket får uppbördsmyndigheten låta bli att på eget initiativ ompröva ett beslut, om omprövningen skulle avse bara ett mindre belopp. När det gäller innebörden av begreppet mindre belopp kan ledning hämtas ur kommentarer till skattebetalnings- lagens och taxeringslagens bestämmelser. I förarbetena till taxe- ringslagen (prop. 1989/90:74 s. 304) anför departementschefen att olika felaktigheter bör behandlas olika och att t.ex. följdändringar som är till den skattskyldiges fördel bör underlåtas endast om det rör sig om ett bagatellartat belopp, medan omprövningsbeslut till den skattskyldiges nackdel förutsätter att ändringen avser en tämligen betydande felaktighet. Mot att föreskriva vissa belopps- gränser talade också enligt departementschefen att sådana av skattskyldiga kan uppfattas som frigränser, inom vilka det är tillåtet att lämna oriktiga uppgifter. Uttalandena har ansetts normgivande inte bara i fråga om taxering utan också i fråga om debitering (se /Dag Stegeland, Skattebetalningsla- gen, s. 21.1.2). Oavsett beloppets storlek ska uppbördsmyndigheten ompröva beslutet på ansökan av den betalningsskyldige. Bestämmelserna om omprövning behandlas i avsnitt 11X .4.6.X Första stycket saknar motsvarighet i andra lagar. Bestämmelsen är en följd av att betalningsskyldigheten för preliminär arbetslöshetsför- säkringsavgift enligt 6 § faller bort när slutlig avgift har fastställts för avgiftsåret. Såväl huvudregeln som undantaget i andra stycket motsvaras av 17 § lagen om särskild sjukförsäkringsavgift och av 21 kap. 3 § första och tredje styckena skattebetalningslagen. den situationen att Regeringsrätten har ändrat rättstillämpningen i den fråga som är aktuell. Paragrafen motsvaras i huvudsak av 18 § lagen om särskild sjukför- säkringsavgift och av 21 kap. 4 § skattebetalningslagen. Huvudregeln i första stycket innebär att ansökan ska ha kommit in till uppbördsmyndigheten år 7, om avgiftsåret betecknas år 1. Den kortare omprövningsfristen för anståndsbeslut motsvaras av 19 § lagen om särskild sjukförsäkringsavgift och av 21 kap. 5 § 5 skattebetalningslagen. Paragrafen motsvaras av 20 § lagen om särskild sjukförsäkringsav- gift och av 21 kap. 6 § skattebetalningslagen. I paragrafen anges tidsfristen för beslut om omprövning till den betalningsskyldiges fördel på uppbördsmyndighetens eget initiativ. Bestämmelsen motsvaras av 21 § lagen om särskild sjukförsäkrings- avgift och i huvudsak även av 21 kap. 8 § skattebetalningslagen. I andra stycket i sistnämnda lagrum talas det dock om material som är tillgängligt för , medan det i 21 § lagen om särskild sjukförsäkringsavgift och i förevarande paragraf talas om annat beslut av eller förvaltningsdomstol respektive annat beslut av uppbördsmyndigheten eller av allmän förvalt- ningsdomstol. I det förslag till lag om särskild sjukförsäkringsavgift som un- derställdes Lagrådet för granskning hade den aktuella paragrafen utformats i enlighet med lydelsen i skattebetalningslagen. Bestäm- melsen i andra stycket skulle alltså vara tillämplig, om det av material som var tillgängligt för framgick att ett beslut var felaktigt. Lagrådet påpekade dock att det var oklart vilka fall som närmare åsyftades med regeln och att situationen även vid tillämpningen av huvudregeln i första stycket oftast torde vara sådan att det av tillgängliga handlingar framgick att grundbeslutet var felaktigt. Lagrådet ansåg mot denna bakgrund att paragrafen borde omarbetas så att den bättre tydliggjorde vad som avsågs (prop. 2004/05:21 s. 149 f.). Mot denna bakgrund har förevarande paragraf utformats i enlighet med bestämmelsen i lagen om särskild sjukförsäkringsavgift, så som den kom att se ut efter Lagrådets påpekanden. Paragrafen innehåller en särskild bestämmelse om tidsfristen för beslut om omprövning till den betalningsskyldiges nackdel. Bestämmelsen motsvaras av 22 § lagen om särskild sjukförsäkrings- avgift och av 21 kap. 9 § skattebetalningslagen. Med anledning av att slutlig arbetslöshetsförsäkringsavgift enligt 7 § kan komma att fastställas efter avgiftsåret har tidsfristen dock förlängts med i förhållande till motsvarande bestämmelser i lagen om särskild sjukförsäkringsavgift och i skattebetalningslagen. I paragrafen regleras vissa situationer när tidsfristen för ompröv- ning är utsträckt utöver vad som gäller enligt 20 §. Bestämmelsen motsvarar 23 § lagen om särskild sjukförsäkringsavgift och till viss del även skattebetalningslagens regler om efterbeskattning (21 kap. 10 §, 12 § 1, 13 § första och andra styckena, 14 § samt 15 § första stycket skattebetalningslagen). I paragrafen anges dels vilka typer av beslut av uppbördsmyndighe- ten som får överklagas, dels vem som får överklaga besluten. Överklagande sker till allmän förvaltningsdomstol, dvs. till länsrätten inom det län där uppbördsmyndigheten har sitt säte. I fråga om förfarandet vid överklagande gäller bestämmelserna i 23–25 §§ förvaltningslagen (1986:223). Bestämmelsen behandlas i avsnitt 11X .4.6.X Av paragrafen framgår det att obetalda och förfallna avgiftsbelopp får drivas in som allmänt mål. Med detta menas att de får utsökas utan föregående domstolsprövning. Begränsningen till förfallna belopp avser att tydliggöra att indrivning inte får ske av belopp som omfattas av anstånd. Att avgiften är föremål för omprövning eller överklagande utgör däremot inte hinder för indrivning. Detta följer av 32 §, som anger att beslut om avgifter enligt lagen gäller . Bestämmelserna om indrivning behandlas i avsnitt X11.4.3.X Paragrafen anger en nedre gräns för när ett belopp får lämnas till för indrivning. Från huvudregeln får undantag göras om det finns särskilda skäl. I sådana fall får indrivning alltså begäras även av mindre belopp än som följer av första stycket. Som exempel på särskilda skäl har i den allmänna motiveringen angetts att ett belopp varit obetalt . I fråga om vad som avses med uttrycket kan ledning hämtas ur förarbetena till skattebetalningslagen (prop. 1996/97:100 s. 628). 20 kap. 1 § andra stycket skattebetalningslagen innehåller nämligen en undantagsbestämmelse som anger att indrivning får ske avseende mindre belopp än som följer av huvudregeln, om beloppet varit obetalt . Av författningskommentaren till den bestämmelsen anges att en utgångspunkt bör vara att tiden inte bör vara längre än sex måna- der. I första stycket hänvisas det till bestämmelserna om indrivning i lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m. Den lagen gäller vid handläggningen hos av allmänna mål om verkställighet enligt utsökningsbalken. Av 23 § följer det att avgifter enligt den nu föreslagna lagen får drivas in som allmänt mål. Bestämmelsen i andra stycket innebär att uppbördsmyndighe- tens beslut är att anse som exekutionstitel i fråga om det överläm- nade beloppet. Paragrafen har sin motsvarighet i 23 § andra stycket lagen om trängselskatt. 26–28 §§ I kommentaren till 2 § har det konstaterats att tillämpningen av bestämmelsen förutsätter att uppbördsmyndigheten får tillgång till en stor mängd uppgifter från , och arbetslöshetskassorna. Även tillämpningen av 3 § kräver att uppbördsmyndigheten får tillgång till uppgifter från arbetslöshets- kassorna. Paragraferna innehåller grundläggande bestämmelser om att , och arbetslöshetskassorna ska lämna vissa angivna uppgifter till uppbördsmyndigheten, som behövs för tillämpningen av lagen. Mer detaljerade bestämmelser om vilka uppgifter som ska lämnas finns dock inte i lagen, utan i 3– 5 §§ förordningen om arbetslöshetsförsäkringsavgift. Bestämmelser om uppgiftslämnande för den kompletterande arbetslöshetskassan (Alfa-kassan) finns även i 30 § samt i 6 § förordningen om arbetslöshetsförsäkringsavgift. Bestämmelserna om utlämnande av uppgifter behandlas i avsnitt 12X .3.X Av kommentaren till 3 § framgår det att det för tillämpningen av 3 § andra stycket 2 krävs att uppbördsmyndigheten vet vilka personer som kan bedömas uppfylla förutsättningarna för att vara arbetslösa enligt definitionen i 41 a § lagen (1997:239) om arbets- löshetskassor (LAK). Av 3 § fjärde stycket och av 87 b § LAK framgår det att den bedömningen ska göras av den kompletterande arbetslöshetskassan (Alfa-kassan). För att kunna göra denna bedömning behöver Alfa-kassan uppgifter från uppbördsmyndig- heten om vilka personer som kan antas uppfylla kriterierna för avgiftsskyldighet och som inte är medlemmar i någon arbetslös- hetskassa. Skyldigheten för uppbördsmyndigheten att lämna denna information framgår av första stycket i förevarande paragraf, medan mer detaljerade bestämmelser om vilka uppgifter som ska lämnas finns i 8 § förordningen om arbetslöshetsförsäkringsavgift. I andra stycket föreskrivs det en skyldighet för uppbördsmyn- digheten att genast skicka över handlingarna till Alfa-kassan för bedömning, om en person vänt sig till uppbördsmyndigheten med en begäran om avdrag enligt 3 § andra stycket 2. Bestämmelserna i paragrafen har behandlats i avsnitt 12X .5.1.X Sedan uppbördsmyndigheten lämnat de uppgifter till den komplet- terande arbetslöshetskassan (Alfa-kassan) som följer av 29 § första stycket och av 8 § förordningen om arbetslöshetsförsäkringsavgift och Alfa-kassan bedömt vilka personer som uppfyller förutsätt- ningarna för att vara arbetslösa enligt definitionen i 41 a § lagen (1997:239) om arbetslöshetskassor, ska Alfa-kassan lämna uppgif- ter om detta till uppbördsmyndigheten. Detta framgår av paragra- fen och av 6 § första stycket förordningen om arbetslöshetsförsäk- ringsavgift. Av 8 § andra stycket framgår det att uppbördsmyndigheten får besluta att belopp enligt lagen ska betalas genom avdrag från arbetslöshetsersättning enligt lagen (1997:238) om arbetslöshets- försäkring. Av paragrafen följer det att Alfa-kassan ska lämna de uppgifter till uppbördsmyndigheten om gjorda sådana avdrag, som behövs för tillämpningen av lagen. Närmare bestämmelser om vilka uppgifter som ska lämnas i detta avseende finns i 6 § andra stycket förordningen om arbetslöshetsförsäkringsavgift. De uppgifter som omfattas av paragrafen ska Alfa-kassan lämna till uppbördsmyndigheten utöver de uppgifter som enligt 28 § samt 5 § förordningen om arbetslöshetsförsäkringsavgift ska lämnas av samtliga arbetslöshetskassor. Paragrafen anger att regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer meddelar närmare föreskrifter om skyldigheterna enligt 26–30 §§ och om när uppgifter får lämnas ut elektroniskt. Som framgått av kommentarerna till föregående paragrafer har sådana föreskrifter tagits in i förordningen om arbetslöshetsförsäkringsav- gift (3–9 §§). I paragrafen anges att beslut enligt lagen gäller . Detta innebär att ett beslut kan verkställas även om den betalningsskyldige begärt omprövning av beslutet eller överklagat det. Som framgår av 13 § första stycket finns det dock en möjlighet att bevilja anstånd med att betala avgifter enligt lagen. Paragrafen motsvarar vad som i övrigt gäller på skatte- och avgiftsområdet. En motsvarande bestämmelse fanns t.ex. i 33 § i den numera upphävda lagen om särskild sjukförsäkringsavgift. Även 23 kap. 7 § skattebetalningslagen och 22 § lagen om träng- selskatt har motsvarande innebörd. Paragrafen motsvaras av 21 § lagen om trängselskatt. I förarbetena till den lagen (prop. 2003/04:145 s. 69) anges det att tilläggsavgif- ten enligt regeringens mening är att betrakta som en offentligrätts- lig sanktionsavgift, även om avgiften i första hand ska ses som ett påtryckningsmedel för att få den skattskyldige att frivilligt erlägga skatten. Vidare anges det att avgiftens sanktionskaraktär får konsekvenser bl.a. vad gäller rätten till muntlig förhandling vid handläggning i domstol. Det är mot denna bakgrund som bestäm- melsen om den skattskyldiges rätt till muntlig förhandling i länsrätt i mål om tilläggsavgift har tagits in i lagen om trängselskatt. Eftersom den nu föreslagna lagen innehåller motsvarande regler om tilläggsavgift, har rätten till muntlig förhandling i länsrätt vid handläggning av mål om tilläggsavgift tagits in i paragrafen. Muntlig förhandling behövs inte, om det finns anledning att anta att tilläggsavgiften inte kommer att tas ut. Det finns inte någon absolut rätt för en part att få till stånd en muntlig förhandling i kammarrätten. Vid handläggningen av mål om tilläggsavgift i kammarrätten tillämpas i stället 9 § tredje stycket förvaltningsprocesslagen (1971:291). I paragrafen anges lagens krav på skriftlighet i fråga om ansökning- ar till uppbördsmyndigheten. 16.4Förslaget till lag om databasen hos Myndigheten för arbetslöshetsförsäkringsavgift Av paragrafen framgår lagens tillämpningsområde. Bestämmelsen i första stycket har berörts i avsnitt 12X .7.7,X och bestämmelsen i andra stycket har berörts i avsnitt 12X .7.8.X Genom första stycket åläggs uppbördsmyndigheten att föra en särskild databas för att bedöma skyldigheten att betala avgift enligt lagen om arbetslöshetsförsäkringsavgift och handlägga ärenden enligt den lagen. Förandet ska ske med hjälp av automatiserad behandling och i enlighet med bestämmelserna i lagen om databa- sen hos Myndigheten för arbetslöshetsförsäkringsavgift. måste alltså ha en särskild databas och i den utföra all automatiserad behandling av personuppgifter som myndigheten utför för att bedöma skyldigheten att betala avgift enligt lagen om arbetslöshetsförsäkringsavgift och handlägga ärenden enligt den lagen. Det är således inte tillåtet för myndighe- ten att utanför databasen – och därmed lagens tillämpningsområde – utföra automatiserad behandling av personuppgifter för dessa ändamål. Begreppet databas i paragrafen utgör en beteckning på de per- sonuppgifter som behandlas automatiserat av uppbördsmyndighe- ten för att bedöma skyldigheten att betala avgift enligt lagen om arbetslöshetsförsäkringsavgift och handlägga ärenden enligt den lagen. Dessa personuppgifter kan finnas i ett eller flera olika register av traditionellt slag eller i en eller flera olika deldatabaser eller rent av i en fristående dokumentfil. Det avgörande är om uppbördsmyndigheten automatiserat behandlar personuppgiften för handläggningen av ärenden enligt lagen om arbetslöshetsförsäk- ringsavgift. Av kravet på att uppbördsmyndigheten ska föra en särskild databas för att bedöma skyldigheten att betala avgift enligt lagen om arbetslöshetsförsäkringsavgift och handlägga ärenden enligt den lagen följer att behandlingen av personuppgifter i den databa- sen ska vara skild från annan automatiserad behandling av person- uppgifter som myndigheten kan komma att utföra, t.ex. för intern administration i form av exempelvis lokal-, personal- och faktura- hantering. Av andra stycket framgår det att behandling av personuppgifter som enligt lagen om databasen hos Myndigheten för arbetslöshets- försäkringsavgift är tillåten utan den registrerades samtycke får utföras även om den registrerade motsätter sig behandlingen. När samtycke krävs enligt lagen (se 4 § första stycket, 6 § första stycket och 9 §), är behandlingen inte tillåten utan sådant samtycke. I 5 § berörs den registrerades möjlighet att återkalla ett lämnat sam- tycke. Bestämmelsen i paragrafen, som anger förhållandet till personupp- giftslagen, har berörts i avsnitt 12X .7.9.X Enligt paragrafen gäller personuppgiftslagen vid behandling av personuppgifter vid förandet av databasen, om inte annat följer av lagen om databasen hos Myndigheten för arbetslöshetsförsäkrings- avgift. När det uttryckligen anges i lagen att personuppgifter får behandlas i databasen, innebär det en särreglering i förhållande till personuppgiftslagen, se t.ex. 4 §. Att uppbördsmyndigheten behandlar personuppgifter när det uttryckligen tillåtits i lagen kan således inte angripas enligt bestämmelsen i 5 a § personuppgiftsla- gen om att viss behandling inte får utföras om den innebär en kränkning av den registrerades personliga integritet. Paragrafen, som slår fast att Myndigheten för arbetslöshetsförsäk- ringsavgift är personuppgiftsansvarig för den behandling av personuppgifter som myndigheten utför vid förandet av databasen, har berörts i avsnitt 12X .7.10.X Bestämmelserna i paragrafen har berörts i avsnitt X12.7.11.X Paragra- fen anger när personuppgifter får behandlas i databasen. Paragrafen innebär en avvikelse från personuppgiftslagen såtill- vida att den ersätter 10 § personuppgiftslagen. Uppbördsmyndig- heten får således i databasen inte t.ex. behandla personuppgifter efter en intresseavvägning enligt 10 § f personuppgiftslagen. Regleringen i paragrafen är uttömmande i den meningen att uppbördsmyndigheten inte i andra fall, eller för andra ändamål, får behandla personuppgifter i databasen. För att en behandling av personuppgifter i databasen ska vara tillåten krävs det enligt paragrafen alltså att den a)behövs för de i första stycket angivna tillåtna ändamålen, b)sker med samtycke eller, i andra fall, c)avser utlämnande –enligt en uppgiftsskyldighet i lag eller förordning eller –till , regeringen eller den registrerade själv eller –som behövs för att anmäla oegentlighet inom den verksamhet uppbördsmyndigheten bedriver till ett offentligt organ som enligt offentligrättsliga regler har att utreda eller beivra oegentligheten. får således inte i databasen behandla personuppgifter som samlats in för de angivna tillåtna ändamålen för något annat ändamål även om detta ändamål inte skulle vara oförenligt med de angivna tillåtna ändamålen (jämför finalitetsprin- cipen i 9 § första stycket d personuppgiftslagen); en sådan senare behandling för ett annat ändamål är tillåten bara med samtycke eller om behandlingen avser utlämnande i de fall som tidigare angetts. För att en behandling av personuppgifter som är tillåten enligt paragrafen ska få genomföras krävs det också att övriga bestämmel- ser i lagen om behandlingen följs, t.ex. bestämmelserna med restriktioner i fråga om personuppgifter av känslig natur (6 §), sökbegrepp (7 §) och direktåtkomst och annat elektroniskt utlämnande (9–13 §§). Paragrafen innebär inte någon avvikelse från bestämmelserna i personuppgiftslagen i den meningen att inskränkningarna i personuppgiftslagen i fråga om behandling av personnummer (22 §) och överföring av personuppgifter till tredje land (33 §) inte skulle gälla. I paragrafens första stycke anges det tillåtna ändamål för att be- handla personuppgifter, nämligen för att bedöma skyldigheten att betala avgift enligt lagen om arbetslöshetsförsäkringsavgift eller för att handlägga ärenden enligt den lagen. Även behandling av personuppgifter som behövs för planering, uppföljning och utvärdering av verksamheten med ärendehandläggning och bedömning av skyldighet att betala avgift faller under de angivna tillåtna ändamålen. Av första stycket framgår det också att person- uppgifter får med den registrerades samtycke behandlas för vilket ändamål som helst. För att en personuppgift ska få behandlas genom att samlas in krävs det att behandlingen behövs för åtminstone något av de angivna tillåtna ändamålen eller att behandlingen sker med den registrerades samtycke. Behandlingen av personuppgifter i databasen får alltså med samtycke avse vilket ändamål som helst. Eftersom personuppgifter får samlas in endast för särskilda, uttryckligt angivna och berättiga- de ändamål och senare inte får behandlas för något ändamål som är oförenligt med de ändamål för vilka uppgifterna samlades in (9 § första stycket c och d personuppgiftslagen), måste uppbördsmyn- digheten i detta fall själv ange ändamålet med behandlingen. De personuppgifter som har samlats in med stöd av den registrerades samtycke får således – till skillnad från vad som gäller för person- uppgifter som har samlats in bara med stöd av de angivna tillåtna ändamålen – senare användas också för ändamål som inte är oförenliga med det ändamål för vilket de insamlades (9 § första stycket d personuppgiftslagen). Den registrerade kan samtycka till att personuppgifter som redan samlats in för de angivna tillåtna ändamålen senare används för något annat ändamål. Den fortsatta behandlingen för det nya ändamålet är då tillåten med stöd av samtycket. Med samtycke avses detsamma som enligt 3 § personuppgiftsla- gen, nämligen varje slag av frivillig, särskild och otvetydig viljeytt- ring genom vilken den registrerade, efter att ha fått information, godtar behandling av personuppgifter som rör honom eller henne. Även frågorna om när den registrerade själv kan lämna ett sam- tycke och om vem som kan lämna ett samtycke för en registrerad som inte kan det får bedömas på samma sätt som enligt personupp- giftslagen. Att behandlingen behövs för de angivna syftena innebär det- samma som när det i artikel 7 i EG-direktivet och 10 § personupp- giftslagen anges att behandlingen är nödvändig för olika syften. De personuppgifter som för de angivna ändamålen får behandlas i databasen får anses insamlade för samtliga ändamål. Personuppgif- ter som har samlats in i första hand för att bedöma skyldigheten att betala avgift enligt lagen om arbetslöshetsförsäkringsavgift kan således utan hinder av den s.k. finalitetsprincipen i 9 § första stycket d personuppgiftslagen senare behandlas för att handlägga ärenden enligt den lagen. Däremot får uppbördsmyndigheten inte i databasen utan samtycke från den registrerade behandla person- uppgifter för något annat ändamål än de angivna. Detta är inte ens tillåtet om ändamålet med denna behandling skulle vara förenligt med det för vilket personuppgifterna ursprungligen samlades in. Av andra stycket framgår det när de behandlade personuppgifter får lämnas ut oberoende av för vilket ändamål det sker. får enligt första stycket behandla per- sonuppgifter i databasen om det behövs för att handlägga ärenden enligt lagen om arbetslöshetsförsäkringsavgift. Med handläggning avses inte bara åtgärder som direkt syftar till att kunna fatta beslut i ett ärende om arbetslöshetsförsäkringsavgift utan samtliga åtgärder i ärendet både före och efter beslutet. Sådana åtgärder i ett ärende kan vara bl.a. att på begäran sända ut blanketter, att ta emot och skanna in handlingar, att sända ut förfrågningar, att upprätta minnesanteckningar, sammanställningar och utkast inför beslut, att utforma ett beslut, att expediera beslutet, att administrera in- och utbetalning samt krav och att efter beslutet ha kontakter med den som beslutet rör eller dennes ombud eller annan företrädare. Att ge den registrerade elektronisk eller annan tillgång till uppgif- terna i ett ärende om arbetslöshetsförsäkringsavgift där den registrerade är part får anses ingå i handläggningen av ärenden (jämför om direktåtkomst för den registrerade 10 § och avsnitt 12X .7.15)X . Även behandling av personuppgifter som sker för att kontrolle- ra exempelvis att arbetslöshetsförsäkringsavgift har beslutats eller betalats på ett riktigt sätt utgör en del av handläggningen av ärendet Kontroller av bl.a. uppgifter som kan ha lämnats av en sökande eller annan ingår således i handläggningen. Även sådan bokföring och redovisning avseende ärendena om arbetslöshetsförsäkringsavgift som är föreskriven får anses ingå i handläggningen av ärenden. I andra stycket anges det i första meningen när personuppgifter får behandlas genom att lämnas ut oavsett ändamålet med utläm- nandet.