sou · GWB3116 · 2008-12-16 00:00:00 — Informationen ska finnas tillgänglig för tjänstemottagare och myndigheter på ett enkelt, direkt och stadigvarande sätt. Exakt vad som krävs i det avseendet torde med hänsyn till den snabba tekniska utvecklingen inte kunna anges. I förarbetena till ehandelslagen anförs följande i denna fråga (prop. 2001/02:150 s. 116): Eftersom informationssamhällets tjänster måste kunna tillhandahållas via mobiltelefoner och handdatorer kan det dock inte alltid krävas att informationen finns tillgänglig på skärmen. Alternativa sätt att fullgöra kraven kan t.ex. vara att hålla informationen tillgänglig via en länk eller genom en hänvisning till en webbsida där informationen på ett enkelt sätt kan hittas. Det bör dock krävas att upplysningarna alltid skall ges på det för teknikformen mest tillgängliga sättet. E-handelslagen är inte tillämplig på TV-sändningar, men däremot på beställ-TV. Genomförande av AV-direktivet SOU 2008:116 6.6.3 Överväganden Vårt förslag: Programföretag som sänder TV och leverantörer av beställ-TV ska se till att de som tar emot deras tjänster alltid och på ett enkelt sätt har tillgång till - namnet på leverantören av medietjänsten, - den geografiska adress där leverantören av medietjänsten är etablerad, - uppgifter om leverantören av medietjänsten, inklusive dess e-postadress eller webbplats, och - uppgifter om behörig tillsynsmyndighet. I lagen hänvisas till att 8 § e-handelslagen också gäller för leverantörer av beställ-TV. Syftet med artikel 3a i AV-direktivet är som förut har redovisats att användarna av audiovisuella medietjänster ska ha smidig och direkt tillgång till information om leverantören av medietjänsten så att det snabbt och effektivt går att få direkt kontakt med denne. Bestämmelsen anger inte hur informationen ska hållas tillgänglig utan lämnar över till medlemsstaterna att bestämma de praktiska detaljerna. I radio- och TV-lagen finns redan bestämmelser som har ett likartat syfte som artikel 3a i AV-direktivet. Den som sänder TVprogram ska sålunda använda en beteckning för sina sändningar. Sändningsbeteckningen måste ha särskiljningsförmåga och den ska normalt anges minst en gång varje sändningstimme. För beställ-TV som omfattas av databasregeln gäller enligt 3 kap. 26 § tillämpningslagen en skyldighet att vid varje tillhandahållande lämna uppgift om verksamhetens namn och utgivare samt vem som har utsett denne. Därutöver ställer e-handelslagen krav på att den som tillhandahåller beställ-TV ska lämna information som gör det möjligt att kontakta tjänsteleverantören. Den information som ska lämnas enligt yttrandefrihetsgrundlagen, tillämpningslagen och radio- och TV-lagen är inte tillräcklig för att mediekonsumenterna ska kunna ta direkt kontakt med leverantören av medietjänsten eller för att få information om behöriga kontroll- eller övervakningsorgan. De bestämmelser som finns i de nämnda lagarna uppfyller därför inte kraven i artikel 3a i AV-direktivet. Ett sätt att lämna den i direktivet föreskrivna informationen i TV-sändningar är naturligtvis att lämna den i samma form som 212 SOU 2008:116 Genomförande av AV-direktivet sändningarna, dvs. så att den kan läsas på TV-skärmen genom t.ex. text-TV. Den fråga som man måste ställa sig är emellertid om yttrandefrihetsgrundlagen hindrar att man lägger på programföretagen att lämna den aktuella informationen på ett sådant sätt. Enligt 3 kap. 1 § yttrandefrihetsgrundlagen har varje svensk medborgare och svensk juridisk person rätt att sända radioprogram genom tråd. Denna etableringsfrihet får bara begränsas under vissa i paragrafen särskilt angivna förhållanden som inte är aktuella här. Rätten att sända radioprogram på annat sätt än genom tråd får däremot enligt 3 kap. 2 § yttrandefrihetsgrundlagen regleras genom lag som innehåller föreskrifter om tillstånd och villkor för att sända. Sådana föreskrifter finns i radio- och TV-lagen. I fråga om sådana begränsningar i sändningsrätten som avses i 3 kap. 2 § yttrandefrihetsgrundlagen gäller 2 kap. 12 och 13 §§ regeringsformen. Bestämmelserna i 3 kap. 1 och 2 §§ yttrandefrihetsgrundlagen kompletteras med 3 kap. 4 § samma lag. Enligt denna lagbestämmelse har den som sänder radioprogram rätt att självständigt avgöra vad som ska förekomma i programmen. Det gäller både den som sänder genom etern och den som sänder genom tråd. Program i yttrandefrihetsgrundlagens mening syftar på innehållet i en överföring. En skyldighet att lämna information av det slag som artikel 3a i AV-direktivet föreskriver innefattar innehållet i en överföring. Informationen utgör således ett program i yttrandefrihetsgrundlagens mening och träffas därmed av reglerna i 3 kap. yttrandefrihetsgrundlagen. En skyldighet att lämna den aktuella informationen i trådsändning skulle därmed komma i konflikt med 3 kap. 1 och 4 §§ yttrandefrihetsgrundlagen. Däremot lämnar 3 kap. 2 § samma lag en möjlighet att ålägga ett programföretag som sänder på något annat sätt än genom tråd en sådan informationsskyldighet, eftersom en sådan skyldighet måste anses förenlig med bestämmelserna i 2 kap. 12 § andra–femte styckena och 13 § regeringsformen. Eftersom informationskravet i artikel 3a i AV-direktivet gäller alla TV-sändningar, oavsett om de sänds genom etern eller tråd, hindrar yttrandefrihetsgrundlagen ett genomförande av artikeln fullt ut på alla TV-sändningar, om informationskravet utformas så att det ska fullgöras i TV-sändning. En annan lösning måste i stället sökas. AV-direktivet ställer inte några andra krav på informationslämnandet än att mottagarna av tjänsterna ska ha direkt tillgång till den föreskrivna informationen och att den ska vara 213 Genomförande av AV-direktivet SOU 2008:116 lättillgänglig. Enligt utredningens uppfattning bör det för ett korrekt genomförande vara tillräckligt att föreskriva att programföretagen och de som tillhandahåller beställ-TV ska lämna den i artikeln föreskrivna informationen, att informationen ska lämnas så att mottagarna alltid lätt har tillgång till informationen och i övrigt lämna över till programföretagen m.fl. att själva bestämma på vilket sätt det ska ske. De kan då själva välja att frivilligt lämna informationen så att den alltid kan hämtas i en sändning på TV-skärmen eller att lämna den på något annat sätt, t.ex. på företagets webbplats. En förutsättning är att tittaren lätt kan identifiera den som sänder. Detta säkerställs genom bestämmelsen i 6 kap. 9 § radio- och TV-lagen om sändningsbeteckning. Denna bestämmelse bör därför behållas. Bestämmelserna i 8 § e-handelslagen, som genomför artikel 5 i e-handelsdirektivet, motsvarar inte fullt ut vad som krävs för att genomföra artikel 3a i AV-direktivet när det gäller beställ-TV. Bestämmelserna i 8 § e-handelslagen innehåller inte något krav på information om behörig tillsynsmyndighet. innehåller den nyssnämnda bestämmelsen i e-handelslagen krav på information i andra avseenden än artikel 3a i AV-direktivet. I lagen bör därför också införas en påminnelse om att 8 § e-handelslagen också gäller för leverantörer av beställ-TV. I e-handelslagen bör på motsvarande sätt en hänvisning göras till radio- och TV-lagen. 6.7 Krav på innehållet 6.7.1 Innehåll som uppammar hat på grund av ras, kön m.m. Vårt förslag: Den nuvarande demokratibestämmelsen i 6 kap. 1 § radio- och TV-lagen utvidgas till att också gälla den som tillhandahåller beställ-TV. AV-direktivet (artikel 3b) Redan i det ursprungliga TV-direktivet fanns i artikel 22 en bestämmelse enligt vilken medlemsstaterna ålades att säkerställa att TV-sändningarna inte innehöll något som uppammar hat grundat på ras, kön, religion eller nationalitet. I samband med de ändringar som genomfördes i direktivet fördes bestämmelsen över till 214 SOU 2008:116 Genomförande av AV-direktivet artikel 22a i direktivet. Genom AV-direktivet har artikeln fått ett nytt nummer, artikel 3b, och utvidgats till att omfatta alla AVtjänster. I övrigt innebär den nya artikeln i inte någon ändring i sak i förhållande till vad som gäller. Bestämmelser i svensk lag TV-direktivets bestämmelser om att TV-sändningar inte får innehålla något som uppammar hat på grund av ras, kön m.m. är genomförda i genom straffbestämmelserna om hets mot folkgrupp och demokratibestämmelsen i radio- och TV-lagen. Bestämmelser om hets mot folkgrupp finns i 16 kap. 8 § . Brottet innefattar att någon i uttalande eller i något annat meddelande som sprids hotar eller uttrycker missaktning för en folkgrupp eller någon annan sådan grupp av personer med anspelning på ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, trosbekännelse eller sexuell läggning. Brottet är enligt 5 kap. 1 § yttrandefrihetsgrundlagen även ett yttrandefrihetsbrott och omfattar därigenom även det som framförs i såväl TV-sändningar som beställ-TV. I 6 kap. 1 § radio- och TV-lagen finns den s.k. demokratibestämmelsen. Enligt denna ska den som sänder TV-program se till att programverksamheten som helhet präglas av det demokratiska statsskickets grundidéer och principen om alla människors lika värde och den enskilda människans frihet och värdighet. Bestämmelsen omfattar även det som sänds under annonstid i televisionen (prop. 1990/91:149 s. 85). Orden det demokratiska statsskickets grundidéer avser beteckningen på en statsform som bygger på fri åsiktsbildning, allmän och lika rösträtt samt fria och hemliga val. Uttrycket "alla människors lika värde och den enskilda människans frihet och värdighet" avser de sidor av demokratibegreppet som anknyter till bland annat förhållandet mellan människor, t.ex. fördömande av rasism, våld och brutalitet samt hävdande av jämställdhet mellan könen (prop. 1977/78:91 s. 230). Demokratibestämmelsen fanns ursprungligen i radiolagen, som även gällde markbundna TV-sändningar och gällde då bara SVT och TV4. Regeringen ansåg att denna bestämmelse tillsammans med bestämmelsen om hets mot folkgrupp tillgodosåg de allmänna krav som ställs på programmen enligt artikel 22 i TV-direktivet. Genomförande av AV-direktivet SOU 2008:116 led i genomförandet av TV-direktivet infördes vidare motsvarande demokratibestämmelse i satellitlagen (prop. 1992/93:75 s. 25 f. och s. 51). Behovet av en allmän demokratibestämmelse ifrågasattes vid radio- och TV-lagens tillkomst. ansåg att det inte behövdes någon ytterligare reglering utöver den som fanns i och yttrandefrihetsgrundlagen om hets mot folkgrupp för att uppfylla kraven i artikel 22 andra stycket i TV-direktivet (SOU 1994:105 s. 292). förslag att det inte skulle finnas någon demokratibestämmelse i radio- och TV-lagen mötte motstånd bland remissinstanserna. Regeringen instämde i kritiken och uttalade i propositionen till radio- och TV-lagen (prop. 1995/96:160 s. 92 f.) följande: Regeringen instämmer i kritiken och anser att det finns ett behov av en demokratibestämmelse både mot bakgrund av TV-direktivets regler och ett inhemskt behov av en sådan bestämmelse. Att beakta det demokratiska statsskickets grundidéer samt principen om alla människors lika värde och den enskilda människans frihet och värdighet i programverksamheten borde vara en självklarhet för varje programföretag och det är inte rimligt att endast vissa programföretag skall åläggas den skyldigheten. Regeringens slutsats är således att en demokratibestämmelse skall införas i radio- och TV-lagen och gälla för alla typer av TV-sändningar som lagen omfattar samt för de ljudradiosändningar där regeringen ger tillstånd till sändningarna. Överväganden Nuvarande artikel 22a i TV-direktivet har genomförts i svensk rätt dels genom bestämmelserna om hets mot folkgrupp i 16 kap. 8 § , som enligt 5 kap. 1 § yttrandefrihetsgrundlagen också utgör ett yttrandefrihetsbrott, dels genom 6 kap. 1 § radio- och TV-lagen. Straffbestämmelserna om hets mot folkgrupp gäller oavsett på vilket sätt och i vilket medium brottet begås. Det spelar således ingen roll om brottet begås i en TV-sändning, genom beställ-TV eller på något annat sätt. Kraven i artikel 3b i AV-direktivet tillgodoses därför till övervägande del av dessa straffbestämmelser. Straffbestämmelserna tar dock inte hand om kravet i artikel 3b när det gäller uppammande av hat på grund av kön. SOU 2008:116 Genomförande av AV-direktivet Demokratibestämmelsen gäller alla TV-sändningar som omfattas av radio- och TV-lagen. Som har redovisats i det föregående infördes demokratibestämmelsen i radio- och TV-lagen dels för att lagstiftaren ansåg att det fanns ett inhemskt behov, dels för att TVdirektivet krävde det. Lagstiftaren har konsekvent ansett att demokratibestämmelsen tillsammans med reglerna om hets mot folkgrupp tillgodoser de allmänna krav som ställs i TV-direktivet på att sändningar inte får innehålla något som uppammar hat grundat på ras, kön, religion eller nationalitet. Vi anser att samma synsätt som lagstiftaren har haft i fråga om TV-sändningar också bör anläggas i fråga om beställ-TV. Den som tillhandahåller beställ-TV tillhandahåller program. Till skillnad mot TV-sändningar där TV-program sänds enligt en tablå, tillhandahålls programmen i beställ-TV på begäran ur en katalog. Det är svårt att se att det skulle finnas någon principiell eller praktisk skillnad mellan de olika tjänsterna när det gäller programverksamheten eller att det skulle föra med sig några särskilda hinder eller svårigheter att utvidga tillämpningsområdet för demokratibestämmelsen till att också omfatta den som tillhandahåller beställ-TV. Artikel 3b i AV-direktivet bör därför genomföras i svensk rätt genom att demokratibestämmelsen görs tillämplig inte bara på den som sänder TV-program, utan också på den som tillhandahåller beställ-TV. 6.7.2 Skydd av minderåriga bedömning: AV-direktivets regler om skydd mot beställTV som allvarligt kan skada minderåriga i artikel 3h kräver inte någon ny reglering i svensk lagstiftning. Vårt förslag: som innehåller ingående våldsskildringar av verklighetstrogen karaktär eller som innehåller pornografiska bilder får inte tillhandahållas på ett sådant sätt att det finns en betydande risk för att barn kan se programmen, om det inte av särskilda skäl ändå är försvarligt. Genomförande av AV-direktivet SOU 2008:116 AV-direktivet (artikel 3h) TV-direktivet innehåller i artikel 22 bestämmelser om skydd av minderåriga vid TV-sändningar. Bestämmelserna är oförändrade genom AV-direktivet. Enligt artikel 22.1 ska medlemsstaterna säkerställa att TVsändningar inte innehåller program som allvarligt kan skada den fysiska, mentala eller moraliska utvecklingen hos underåriga, särskilt program som innehåller pornografi eller meningslöst våld. Därutöver gäller enligt artikel 22.2 att åtgärderna ska utsträckas till att också gälla andra program som kan bedömas skada den fysiska, mentala eller moraliska utvecklingen hos underåriga, utom i fall då det är säkert att underåriga varken ser eller hör sådana sändningar på grund av val av sändningstid eller andra tekniska åtgärder. Sådana program ska dessutom föregås av en akustisk varning eller markeras med en visuell symbol, om de sänds i okodad form. Det sistnämnda framgår av artikel 22.3. Genom AV-direktivet har det införts en ny bestämmelse om skydd av minderåriga när det gäller beställ-TV. Bestämmelsen återfinns i artikel 3h och lägger på medlemsstaterna en skyldighet att se till att beställ-TV som allvarligt kan skada den fysiska, mentala eller moraliska utvecklingen hos minderåriga endast tillhandahålls på ett sådant sätt att minderåriga normalt inte hör eller ser sådana tjänster. Bestämmelser i svensk lag Radio- och TV-lagen innehåller vissa bestämmelser som har till syfte att skydda barn. I 7 kap. 4 och 7 §§ finns förbudet mot barnreklam m.m. I 6 kap. 2 § sista meningen finns bestämmelser som innebär att program med ingående våldsskildringar av verklighetstrogen karaktär inte får sändas och på ett sådant sätt att det finns en betydande risk för att barn ser programmen, om det inte av särskilda skäl ändå är försvarligt. Vidare finns bestämmelser i yttrandefrihetsgrundlagen om yttrandefrihetsbrott och bestämmelser i 16 kap. som tar sikte på sådant som kan skada barn eller underåriga. Det gäller bland annat olaga våldsskildring, barnpornografibrott, hets mot folkgrupp, uppvigling och förledande av ungdom. SOU 2008:116 Genomförande av AV-direktivet Överväganden Regeringen och har ansett att artikel 22 i TV-direktivet, som gäller TV-sändningar, har genomförts i svensk rätt dels genom bestämmelserna om yttrandefrihetsbrott i yttrandefrihetsgrundlagen och bestämmelserna i 16 kap. om barnpornografibrott och olaga våldsskildring m.m., dels genom bestämmelserna i 6 kap. 2 § radio- och TV-lagen om sändning av våldsskildringar av verklighetstrogen karaktär (prop. 1995/96:160 s. 95). Den fråga som vi måste ta ställning till är om de regler som genomför artikel 22 i svensk rätt också är ägnade att genomföra artikel 3h, som avser beställ-TV och som inte är fullt så långtgående som bestämmelserna i artikel 22.1. Både artikel 22.1 och artikel 3h avser sådant som allvarligt kan skada den fysiska, mentala eller moraliska utvecklingen hos minderåriga (eller underåriga). Vad som avses med att allvarligt skada framgår inte av direktivet. När det gäller TV-sändningar anges dock i artikel 22.1 särskilt program som innehåller pornografi eller meningslöst våld. Det framgår inte heller att lagstiftaren på EUnivå skulle ha avsett att göra någon skillnad mellan TV-sändningar och beställ-TV i fråga om vad som ska avses med allvarligt skada. Regeringen har vid tillkomsten av radio- och TV-lagen ansett att program som här i landet innefattar barnpornografibrott, olaga våldsskildring m.m. torde vara sådana program som allvarligt kan skada minderåriga och konstaterat att sådana sändningar är förbjudna enligt yttrandefrihetsgrundlagen och . I det sammanhanget har regeringen också pekat på brotten uppvigling och hets mot folkgrupp. har regeringen ansett att bestämmelserna i artikel 22 ska tolkas så att program som innehåller pornografi eller meningslöst våld av mindre allvarlig art kan godtas under förutsättning att sändningarna sker på ett sådant sätt att det är säkert att minderåriga normalt inte ser eller hör sändningen. Detta kan ske genom val av sändningstid eller genom tekniska åtgärder (prop. 1995/96:160 s. 95). Utredningen saknar anledning att göra någon annan bedömning än den som regeringen har gjort när det gäller frågan om vad som allvarligt kan skada den fysiska, mentala eller moraliska utvecklingen hos minderåriga. Med denna tolkning följer att program som allvarligt kan skada minderåriga och som tillhandahålls som beställ-TV är förbjudna enligt 219 Genomförande av AV-direktivet SOU 2008:116 och yttrandefrihetsgrundlagen och detta alldeles oavsett hur programmen har distribuerats. De svenska förbuden går längre än vad direktivet kräver i fråga om beställ-TV, eftersom artikel 3h bara innefattar ett krav på att sådana program ska tillhandahållas på ett sådant sätt att minderåriga normalt inte hör eller ser dem. Eftersom AV-direktivet är ett minimidirektiv är det emellertid inte något som hindrar att har strängare regler. Utredningen anser således att bestämmelserna i artikel 3h i och för sig inte behöver leda till någon ändring av den svenska lagstiftningen. Gränsdragningen mellan vad som allvarligt kan skada och vad som bara kan skada den fysiska, mentala eller moraliska utvecklingen hos minderåriga är allt annat än tydlig. Det kan därför finnas anledning att överväga om bestämmelser motsvarande dem som finns i 6 kap. 2 § i radio- och TV-lagen om våld och pornografi ska införas när det gäller beställ-TV. Inte bara gränsdragningsproblem kan emellertid motivera en sådan ordning. Det är enligt utredningens mening svårt att hävda att intresset av att skydda minderåriga mot vissa skadliga program är större när programmen sänds linjärt i TV än när de tillhandahålls icke-linjärt i form av beställ-TV. Övervägande skäl talar därför för att man skapar en enhetlig ordning för TV-sändningar och beställ-TV när det gäller skyddet av minderåriga från skadligt programinnehåll. Eftersom AV-direktivet är ett minimidirektiv finns det inte något hinder mot att införa strängare bestämmelser än direktivet så länge de håller sig inom ramen för vad gemenskapsrätten tillåter. Skydd av barn och unga tillhör sådana hänsyn som kan motivera en avvikelse från den fria rörligheten för varor och tjänster, så länge reglerna inte går längre än vad som är nödvändigt för att nå målet och reglerna verkar icke-diskriminerande. Vi kan för vår del inte se något annat än att en regel av det slag som vi förespråkar väl faller inom ramen för vad som är tillåtet enligt gemenskapsrätten (jfr skäl 32 i ingressen). Det anförda leder till att vi föreslår att det för beställ-TV införs en bestämmelse motsvarande den som gäller för TV-sändningar enligt 6 kap. 2 § radio- och TV- lagen. Det innebär att beställ-TV som innehåller ingående våldsskildringar av verklighetstrogen karaktär eller som innehåller pornografiska bilder inte ska få tillhandahållas på ett sådant sätt att det finns en betydande risk för att barn kan se programmen, om det inte av särskilda skäl ändå är försvarligt. SOU 2008:116 Genomförande av AV-direktivet I likhet med vad som gäller i fråga om 6 kap. 2 § radio- och TVlagen, som också tillämpas på trådsändningar, ryms en sådan ordning som vi förordar för beställ-TV in under bestämmelserna i 3 kap. 1 § andra stycket 4 yttrandefrihetsgrundlagen (jfr prop. 1995/96:160 s. 97). De angivna bestämmelserna i yttrandefrihetsgrundlagen ger möjlighet att meddela föreskrifter om ingripanden mot fortsatt sändning av ett utbud som inriktas på våldsskildringar, pornografiska bilder och hets mot folkgrupp När det gäller det sätt på vilket beställ-TV med sådant innehåll ska kunna tillhandahållas ger ingressen till AV-direktivet god ledning. Sålunda anges i skäl 45 användningen av personliga identifieringsnummer (PIN-koder), filtersystem eller märkning. Vidare hänvisas till olika exempel på möjliga åtgärder som anges i och rådets rekommendation av om skyddet av minderåriga och människans värdighet och om rätten till genmäle med avseende på konkurrenskraften hos den europeiska industrin för audiovisuella tjänster och nätverksbaserade informationstjänster (EUT L 378, 27.12.2006 s. 72). 6.7.3 Visning av biograffilmer Vår bedömning: Det behöver inte vidtas några åtgärder för att i svensk rätt genomföra bestämmelserna om biograffilmer i artikel 3d i AV-direktivet. Artikel 3d i AV-direktivet anger att medlemsstaterna ska säkerställa att leverantörer av medietjänster inte sänder biograffilmer under andra tider än de som har överenskommits med rättighetsinnehavarna. Bestämmelsen har, förutom att den även har gjorts tillämplig på beställ-TV, förts över oförändrad till AV-direktivet från artikel 7 i TV-direktivet i den utformning artikeln fick genom ändringsdirektiv. I samband med att TV-direktivet införlivades i svensk rätt fann regeringen att artikel 7 inte behövde omsättas i en svensk lagbestämmelse . Regeringen uttalade att ett effektivt genomförande av artikelns bestämmelse sker bäst genom att parterna på marknaden kommer överens i ett upphovsrättsligt avtal, vilket är det normala. I praktiken torde situationen vara den som direktivet föreskriver (prop. 1992/93:75 s. 43). Artikel 7 i TV221 Genomförande av AV-direktivet SOU 2008:116 direktivet fick sin nuvarande lydelse genom ändringsdirektiv. Ändringen innebar att en i artikeln föreskriven karenstid för biograffilm togs bort. När ändringsdirektivet genomfördes i svensk rätt uppmärksammades i promemorian om genomförandet av EG:s TV-direktiv (Ds 1998:21 s. 6) och i efterföljande proposition (prop. 1997/98:184 s. 23) att artikel 7 ändrats. Ändringen av artikel 7 i TV-direktivet föranledde emellertid varken i promemorian eller i propositionen några överväganden om ändringar i svensk rätt. Vi har inte kunnat finna något annat än att marknaden fungerar på samma sätt som när TV-direktivet införlivades i svensk rätt.