sou · GWB33 · 2008-02-28 00:00:00 — Fri- och rättig- hetsutredningen utvecklade tankarna bakom denna målsättning på så sätt att principen att den enskilde bör ha tillgång till en fredad sektor är så grundläggande i en demokrati att den ändå borde komma till uttryck i grundlagen. Beträffande de grundläggande fri- och rättigheternas roll i ett demokratiskt samhälle anförde utredningen vidare (a. bet. s. 89) att dessa ger uttryck för värde- ringar som oupplösligen är förbundna med demokratins idéer. Deras betydelse för den enskilde och för folkstyrelsen belystes enligt utredningen av att de ofta har uppfattats som något en gång för alla givet, något som faktiskt existerar utanför och oberoende av den vanliga rättsordningen. Sambandet mellan det demokratiska styrelseskicket och fri- och rättigheterna var enligt utredningen särskilt påtagligt i fråga om de s.k. opinionsfriheterna. Behovet av ett förstärkt skydd för den personliga integriteten annat oumbärligt inslag i rättsordningen i en demokrati lyfte utredningen fram de regler som skyddar den enskildes personliga frihet och kroppsliga integritet. Utredningen anförde att sådana regler uppenbarligen tjänar indirekt som skydd för opinions- friheten och att de ger uttryck för den respekt för individen som utmärker demokratin. 6.3.2.2Ett eget skyddsvärde för den personliga integriteten har inte kommit till klart uttryck i regeringsformen Det kan konstateras att det materiella skyddet för den enskildes personliga integritet i 2 kap. RF inte i något avseende erkänns utifrån ett eget skyddsintresse, utan får sin innebörd genom att de ger skydd mot åtgärder från det allmännas sida som också kan uppfattas som inskränkningar i eller hot mot den fria åsiktsbild- ningen. Att så är fallet är inte särskilt anmärkningsvärt mot bakgrund av att Fri- och rättighetsutredningen såg som sin främsta uppgift att förstärka grundlagsskyddet för den fria åsiktsbildningen såsom grundvalen för det demokratiska samhällsskicket. Någon principiell grund från vilken värnet för den personliga integriteten motiveras och utvecklas, återfinns inte vare sig i grundlagstexten eller i dess förarbeten. Detta relativa ointresse från lagstiftarens sida har på sina håll förklarats med att det svenska statsskicket utmärks av en allmän principfientlighet (se , Demokrati och Integritet, SvJT 2004 s. 487 f. och , i [red], Makt utan motvikt, ). Frånvaron av en grundläggande principiell diskussion i anslut- ning till regeringsformens skydd för den personliga integriteten har dock inte sin orsak i att giltigheten av en sådan rätt skulle vara kontroversiell. Förhållandet får snarare sägas vara det omvända, eftersom det får anses råda ett närmast totalt samförstånd om att en sådan rätt skall finnas. Redan Fri- och rättighetsutredningen gav uttryck för denna tanke när man framhöll att principen att den enskilde bör ha tillgång till en fredad sektor är grundläggande i en demokrati. Utredningen menade också att fri- och rättigheternas roll rent allmänt var att ge uttryck för värderingar som oupplös- ligen är förbundna med demokratins idéer. Deras betydelse för den enskilde och för folkstyrelsen belyses av att de ofta har uppfattats som något en gång för alla givet, något som faktiskt existerar utan- för och oberoende av den vanliga rättsordningen. Behovet av ett förstärkt skydd för den personliga integriteten Trots att det allmänt har uppfattats som en självklarhet att rätten till personlig integritet är grundläggande i en demokrati, har motivet för denna rätt således inte utvecklats på något fullständigt sätt vare sig i grundlagen eller i dess förarbeten. Till skillnad från frågan om giltigheten av rätten till personlig integritet, är frågan om motiven för denna rätt komplicerad och omstridd. Med utgångspunkt i andra länders rättsordningar har i doktrinen flera olika förklaringsmodeller utvecklats (se t.ex. , of Privacy and Rights of the Personality, 1967 s. 45–99 och , Konstitutionellt rättighetsskydd, Svensk rätt i ett komparativt perspektiv, 1996 s. 155 f.). Som exempel kan nämnas att man i den tyska rätten har formulerat en lära om att vissa medborgerliga rättigheter har ett okränkbart värde eller väsensinnehåll (Wesensgehalt) som aldrig får inskränkas. Enligt Fri- och rättighetsutredningen hade det visat sig i praktiken omöjligt att beskriva en rättighets kärna, som skulle vara av särskild betydelse för den demokratiska styrelseformen, med den grad av precision att den kunde skyddas genom ett absolut inskränkningsförbud (SOU 1975:75 s. 105). I 2 kap. 12 § andra stycket RF föreskrivs i stället att de relativa rättigheterna aldrig får begränsas i sådan omfattning att begränsningen, om den i och för sig skulle vara möjlig enligt övriga förutsättningar i paragrafen, skulle utgör[a]ett hot mot den fria åsiktsbildningen såsom en av folkstyrelsens grundvalar. Därigenom hade man enligt Fri- och rättighetsutredningen fått till stånd en viktig förstärkning av rättighetsskyddet. Det kan konstateras att stadgandet, även om det skall tillämpas på samtliga de begränsningsbara rättigheterna, främst torde tjäna som en förstärkning av opinionsfriheterna. Någon kärna i skyddet för den personliga integriteten, eller för någon av de andra fri- och rättigheterna, har alltså inte ansetts i möjligt att uttrycka i 2 kap. RF och därmed att förena med ett absolut inskränkningsförbud. Däremot kan beträffande inte- griteten i vid mening konstateras att förbudet mot dödsstraff och skyddet mot tortyr och mot medicinsk påverkan i syfte att fram- tvinga eller hindra yttranden är absoluta, dvs. de kan inte inskränkas annat än genom en grundlagsändring. Detsamma gäller förbudet mot åsiktsregistrering. I dessa fall har alltså grund- lagsstiftaren bedömt att ett särskilt starkt skyddsbehov föreligger, och detta skydd har delvis kopplats till den fysiska delen av integriteten. Det får anses oklart om rätten till skydd för den personliga integriteten i övrigt, som utgörs av den inskränknings- Behovet av ett förstärkt skydd för den personliga integriteten bara rätten till skydd mot kroppsliga intrång i övrigt samt mot husrannsakan och för förtrolig kommunikation, skall uppfattas som den från integritetsskyddssynpunkt nödvändiga påbygg- naden på den absoluta rätten till skydd, eller om detta skydd har fått sin plats i 2 kap. RF för att ge skydd åt den fria åsikts- bildningen. För det sistnämnda talar tillägget i 2 kap. 12 § andra stycket RF om hotet mot den fria åsiktsbildningen som något slags yttre gräns som anger i vilken omfattning en relativ rättighet får inskränkas. Att detta skulle utgöra den enda yttre gränsen för hur mycket den personliga integriteten får inskränkas går emellertid knappast att hävda. 6.3.2.3I vanlig lag har däremot skydd för den personliga integriteten utformats mot bakgrund av en helhetssyn Till skillnad från vad som sålunda är fallet i grundlagen, har skyddet för den personliga integriteten erkänts utifrån ett eget intresse i förarbeten till bestämmelser om sådant skydd i vanlig lag. Som exempel kan nämnas proposition 2000/01:68 Ersättning vid ideell skada, där frågan om rätten till skadestånd för ideella skador behandlades. Med ideella skador avses skador som inte är av eko- nomisk natur. Främst avses fysiskt och psykiskt lidande vid personskador och kränkning av den personliga integriteten. På grundval av de förslag som lämnades i propositionen om att stärka rätten till skadestånd infördes de nu gällande reglerna om rätt till kränkningsersättning i 2 kap. 3 § SkL (se avsnitt 4.4.1). Regeringen anförde att utmärkande för de brott som grundar rätt till kränk- ningsersättning är att de innefattar ett angrepp på den skade- lidandes personliga integritet, här närmast dennes privatliv och människovärde (a. prop. s. 48). Regeringen framhöll att det visser- ligen ligger i sakens natur att själva kränkningen inte kan suddas ut genom ersättning i pengar. Ersättningen kan dock lindra verk- ningarna av kränkningen. Den kan också bidra till att återställa självrespekten och självkänslan. infördes lagen (2006:351) om genetisk integritet. I proposition 2005/06:64 erinrade regeringen om några grund- läggande begrepp och principer som brukar användas i etiska analyser, bl.a. människovärdet; den enskilda människans värde som tänkande och kännande varelse, som utgör grunden för människans naturliga rättigheter (s. 34 f.). Enligt den humanistiska människo- Behovet av ett förstärkt skydd för den personliga integriteten synen får den enskilda människan aldrig betraktas eller behandlas enbart som ett medel. Det är nämligen med avseende på människo- värdet som alla människor är lika. Människovärdet är alltid och under alla förhållanden knutet till människans existens, inte till det hon har eller gör. Regeringen erinrade också om självbestämmande- principen, som innebär att man skall få bestämma själv över sitt eget liv och sina handlingar under förutsättningar att det inte kränker andras självbestämmanderätt. När det gällde begreppet integritet konstaterade regeringen att det är knutet till värde och värdighet och avser varje människas oförytterliga egenvärde som person. Man kan dela upp begreppet i fysisk och psykisk integritet. När det gäller fysisk integritet är den helhet som avses kroppen. Ingen har rätt att undersöka någon annans kropp utan den andres samtycke. När det gäller psykisk integritet avses det samlade komplexet av individens värderingar, föreställningar, åsikter och önskningar, liksom individens trosföre- ställningar och mentala liv. Detta får inte bli föremål för intrång eller manipulation. Individens åsikter och värderingar får inte kränkas. Regeringen påpekade att integritet är intimt samman- kopplat med identitet på så sätt att varje människa är unik och att det är just det som gör att människans identitet också blir viktigt. Det gäller att bli identifierad och att identifiera sig själv som människa. Personlig integritet betyder okränkbarhet eller rätt att inte bli kränkt. Regeringen framhöll att det som utmärker integriteten är att den inte upphör för att man själv inte förmår hävda den. 6.3.2.4En jämförelse med ett par nordiska länders grundlagar Den omständigheten att den svenska grundlagen inte erkänner skyddet för den personliga integriteten utifrån ett eget intresse för ett sådant skydd, eller att allmänt rätten till skydd för grund- läggande fri- och rättigheter motiverats utifrån dess koppling till ett fritt och demokratiskt samhälle, innebär att den skiljer sig från grundlagarna i exempelvis och . I den finska grundlagen sägs i 7 § första stycket att [a]lla har rätt till liv och till personlig frihet, integritet och trygghet. I samma paragrafs tredje stycke föreskrivs att [d]en personliga integriteten får inte kränkas och ingen får berövas sin frihet godtyckligt eller utan laglig grund. Paragrafen anses formulera utgångspunkten för Behovet av ett förstärkt skydd för den personliga integriteten mänsklig existens i ett samhälle (, statsrätt, En sammanställning av material och tolkningar i anslutning till grundlag, vid , 2002). Den personliga frihet som avses i 7 § första stycket innefattar inte endast individens fysiska frihet utan också den mänskliga viljans frihet och individens självbestämmanderätt. Det är här inte endast fråga om fysisk integritet utan också om mental integritet, i varje fall i sådana situationer där den behandling som individen blir utsatt för inte kan anses kränka människovärdet, något som är förbjudet enligt 7 § andra stycket (förbud mot dödsstraff, tortyr och behandling som kränker människovärdet). I grundlagens 10 § finns särskilda bestämmelser om skyddet för privatlivet. Där räknas upp element som är centrala för att en människa skall kunna känna att hon baserar sin existens på själv- bestämmande och på självvalda moraliska och etiska utgångspunk- ter. Dessa utgörs av privatliv, heder och samt meddelande- hemligheten. Den norska grundlagens bestämmelser om yttrandefrihet ändrades . Enligt 100 § utgörs denna frihets grunder av sanningssökande, demokrati och individens fria åsiktsbildning (Sandhedssøgen, Demokrati og Individets frie Menings- dannelse). Docenten i offentlig rätt vid anförde i sin framställning Reglering av yttrandefrihet – en kartläggning och jämförelse i betänkandet Ett nytt grundlagsskydd för tryck- och yttrandefriheten? (SOU 2006:96 Del 2) att det är värt att notera att det huvudsakliga argument som framförts i lagstift- ning och debatt i kring skyddet av yttrandefriheten är dess koppling till ett fritt och demokratiskt statsskick (s. 334). Mindre uppmärksamhet har ägnats åt att analysera yttrandefrihetens skyddsvärde som ett erkännande av individuell autonomi. Här finns enligt författaren något att eventuellt lära av andra länder, inte minst det närliggande vars antagna grundlags- reglering explicit vilar på fler argument än det demokratiska. Behovet av ett förstärkt skydd för den personliga integriteten 6.3.2.5Sammanfattande slutsats om behovet av att i regeringsformen uttrycka ett eget skyddsintresse för den personliga integriteten Det kan konstateras att det i regeringsformen och i dess förarbeten saknas en grundläggande principiell diskussion om varför rätten till skydd för den personliga integriteten behövs. I den kartläggning som kommittén redovisade i sitt delbetänkande har det visat sig att frånvaron av en sådan diskussion, som kan tjäna som en utgångs- punkt när intresset av att värna den personliga integriteten ställs mot andra grundläggande fri- och rättigheter, har i onödan fått negativa konsekvenser för integritetsskyddet. Kommitténs slutsats att lagstiftaren inte lägger tillräcklig vikt vid integritetsskydds- aspekter när ny lagstiftning arbetas fram och att integritetsskyddet rent allmänt värderas lågt kan således delvis antas ha sin förklaring i denna omständighet. Att utforma föreskrifter som rättsligt binder att som lagstiftare agera på ett visst sätt i lagstiftningsarbetet kan endast ske i grundlagsform. Om man på ett rättsligt bindande sätt vill ålägga lagstiftaren, dvs. både och regeringen, att på ett visst sätt beakta skyddet för den personliga integriteten också i andra avseenden än när detta kan tjäna den fria åsiktsbildningen måste detta alltså ske i form av skyddsregler med materiellt innehåll i 2 kap. RF. Genom sådana regler kan lagstiftaren understryka att integritetsskyddet inte bara utgör ett medel för att främja den fria åsiktsbildningen utan också har ett självständigt värde. Vid en granskning av motiven till svensk lagstiftning som under grundlagsnivån syftar till att skydda den personliga integriteten framgår att skyddet där erkänns utifrån en större helhetssyn på integriteten än vad som är fallet i regeringsformen. Där betonas intressen som människovärdet och självbestämmandet samt vikten av att värna den enskildes självrespekt och självkänsla. Inslag av ett sådant tankesätt finns, som framgått, i den finska grundlagen, där man motiverar integritetsskyddet också utifrån individens rätt till självbestämmande och till respekt för människovärdet. I den norska grundlagen har man infört ett nytt skydd för yttrandefriheten, där man uttryckligen erkänner inte bara demo- kratin som ett skyddsvärde, utan också den individuella autonomin. Behovet av ett förstärkt skydd för den personliga integriteten 6.4Behovet av ett utökat materiellt skydd i vanlig lag En av kommitténs huvuduppgifter är att överväga huruvida den befintliga skyddslagstiftningen behöver kompletteras med bestäm- melser av generell räckvidd. För att kunna lösa denna uppgift måste kommittén först undersöka hur de befintliga bestämmelserna och dessas tillämpning i praxis förhåller sig till de krav som bör kunna ställas på det generella integritetsskyddet, både i fråga om materiell omfattning och i fråga om skyddets funktion. De krav som ställer på skyddet för den personliga inte- griteten kan därvid sägas utgöra en miniminivå som inte får underskridas som det kan finnas normer av annat slag som ställer högre krav på integritetsskyddets omfattning och innehåll. I detta avsnitt redovisas kommitténs överväganden i fråga om förhållandet mellan den befintliga lagstiftningen och de krav som främst ställer på skyddet för den personliga integriteten. 6.4.1Nationell rätt skall innehålla skyddsregler även i förhållandet enskilda emellan Det är att märka att bestämmelser inte bara innebär en skyldighet för konventionsstaterna att avhålla sig från ingrepp i en skyddad rättighet, utan också i många fall ställer krav på staterna att vidta positiva åtgärder för att skydda den enskilde mot ingrepp i rättigheten, också i förhållande till andra enskilda, vilket framgår av bl.a. målet X och Y mot (dom ). Så är fallet med rättigheterna som skyddas av artikel 8. utgörs sådana positiva åtgärder av införande av skyddslagstiftning men de kan också avse skydd av annat slag i vissa situationer. Vad som i första hand förväntas av konventions- staterna är att deras lagstiftning ger ett tillfredsställande skydd mot intrång i de rättigheter som anges i artikel 8 och att deras rätts- vårdande myndigheter håller kontroll över att denna lagstiftning dessutom respekteras, bl.a. genom att övergrepp beivras (s. 302). Om ett tillräckligt rättsligt skydd saknas och detta leder till att en enskilds rättigheter enligt artikeln kränks, kan staten anses ha brutit mot konventionen oavsett om kränkningen begås av företrädare för det allmänna eller av andra enskilda. Behovet av ett förstärkt skydd för den personliga integriteten Vad som kan anses omfattas av rätten till privatliv enligt artikel 8 i har kommittén redovisat i kapitel 3. När det gäller enskildas skydd i förhållande till det allmänna återfinns vissa bestämmelser redan i grundlag, medan andra finns i vanlig lag, exempelvis i sekretesslagen. När det gäller förhållandet enskilda emellan finns skyddsreglerna endast i vanlig lag. Det mer generella skyddet regleras främst genom bestämmelser i brotts- balken, men även andra lagar såsom personuppgiftslagen och skadeståndslagen har betydelse för skyddet för den personliga integriteten. Den svenska skyddslagstiftningen i detta avseende redovisas närmare i kapitel 4. Givet det ganska vidsträckta utrymme för egna bedömningar som i sin praxis anförtrott konventionsstaterna, kan slutsatsen dras att svensk rätt i de allra flesta avseenden innehåller ett materiellt skydd som motsvarar det krav på skydd som föreskrivs i artikel 8 i . Konventionens bestämmelser utgör emellertid endast en miniminivå och det kan finnas anledning att komplettera skyddet även om det inte uttryckligen krävs enligt konventionen. Inte minst kan man hävda att det är lämpligt att ha en viss säkerhetsmarginal till det tillåtligas gräns (, En lagrådsledamots tankar om lagstiftningen, SvJT 2004 s. 25). Även om kommitténs uppdrag således inte är inskränkt till att jämföra det materiella skyddet för den personliga integri- teten i svensk rätt med det skydd som artikel 8 i Europakonven- tionens föreskriver, måste denna bestämmelse ändå tjäna som utgångspunkt för kommitténs analys i det följande. 6.4.2Skydd mot avlyssning, filmning och fotografering Rätten att bli lämnad i fred såsom den har uttolkats av Europa- domstolen innebär ett skydd mot att bli fotograferad eller avlyssnad och att få fotografier, filmer eller ljudinspelningar av privat karaktär publicerade eller använda för ovidkommande syften (s. 309). Skyddet omfattar personer när de utövar aktiviteter som hör till privatlivet oavsett var dessa aktiviteter utspelar sig och omfattar även s.k. offentliga personer, vilket framgår av domen i målet mot (dom ) där paparrazzifotografers smygfotografering av prinsessan vardagsliv ansågs utgöra en kränkning av hennes privatliv. Behovet av ett förstärkt skydd för den personliga integriteten Bestämmelsen om förbud mot olovlig avlyssning med teknisk apparatur i 4 kap. 9 a § BrB innebär att svensk rätt innehåller ett skydd mot dold avlyssning. Av bestämmelsen följer att avlyssning är förbjuden om man själv inte deltar i samtalet, vilket torde inne- bära att skyddet i detta avseende uppfyller krav, i vart fall i förhållandet enskilda emellan. har dock i målen A mot , (dom ) och M.M. mot (dom ) ansett att även dolda inspelningar av samtal som man själv deltar i kan utgöra en kränkning av rätten till privatliv när avlyssningen genomförs av en representant för det allmänna. Den svenska bestämmelsen om olovlig avlyssning är emellertid inte tillämplig på ett sådant förfarande. Sådan avlyssning förekommer i den svenska polisens verksamhet men har inte ansetts nödvändig att reglera. Ett ofta uppmärksammat och kritiserat förhållande är att den svenska lagstiftningen inte innehåller något generellt förbud mot filmning eller fotografering utan samtycke av en enskild person (se NJA 1992 s. 594 och 1996 s. 418). Bestämmelser som i viss mån begränsar den generella rätten att fritt fotografera och filma finns i lagen (1988:150) om allmän kameraövervakning, lagen (1995:1506) om hemlig kameraövervakning och i lagen (1952:98) med särskilda bestämmelser om tvångsmedel i vissa brottmål. Dessa lagar reglerar i vissa avseenden användningen av fasta filmkameror men berör över huvud taget inte handmanövrerade kameror. Ett visst skydd mot filmning och fotografering ger emellertid bestämmelsen om ofredande i 4 kap. 7 § BrB som skyddar enskilda mot olika former av hänsynslöst beteende. För att bestämmelsen om ofredande skall vara tillämplig när en person utsätts för filmning eller fotografering har i allmänhet ansetts krävas att denne dels har varit medveten om filmningen och dels verkligen har blivit störd av förfarandet. Frågan har prövats i flera uppmärksammade rättsfall. I rättsfallet NJA 1992 s. 594 (det s.k. videomålet) hade en man filmat ett samlag utan att hans kvinnliga partner hade samtyckt till det och utan hennes vetskap. Han visade sedan filmen för andra. I fråga om själva filmningen konstaterade att det saknades skydd för den djupa kränkning av kvinnans personliga integritet som förfarandet innebar. Inte heller det faktum att mannen därigenom anskaffade information om kvinnan som hon själv borde få råda över eller att han visade filmen för andra utgjorde enligt domstolarna något brott. Behovet av ett förstärkt skydd för den personliga integriteten att den uppgift som hade förmedlats (att personerna hade haft samlag) inte kunde anses nedsättande. Däremot ansågs det förhål- landet att filmen kunde förmedla budskapet att kvinnan varit medveten om filmningen, vilket i sin tur kunde tyda på att hon inte hade något emot att den visades, utgöra en nedsättande bild av henne. För detta fälldes han för förtal. I ett annat rättsfall hade en man filmat när han sexuellt berörde sin sovande flickvän som han onanerade. Handlingen ansågs inte straffbar, varken i fråga om filmningen eller i övrigt eftersom kvinnan inte varit medveten om händelserna förrän i efterhand (NJA 1996 s. 418). I ett annat uppmärksammat fall av smygfilmning hade en hyres- värd utan tillåtelse berett sig tillgång till en ung kvinnas lägenhet och i en ventil i badrummet installerat en kamera som gjorde det möjligt för honom att observera kvinnan. Mannen åtalades för sexuellt ofredande och hemfridsbrott. Såväl tingsrätt som hovrätt dömde mannen endast för hemfridsbrott bestående i att han, i samband med installationen av utrustningen, utan lov befunnit sig i kvinnans lägenhet (Hovrättens över och dom i mål B 218-05). Den svenska regleringen till skydd för rätten att bli lämnad i fred innebär således att man inte får avlyssna någon i smyg men att det däremot inte är straffbart att filma någon i smyg. Ett tydligt exempel på de något underliga följder som denna reglering får är ett mål som har avgjort. I målet hade en man, sedan hans sambo hade avslutat deras förhållande, installerat kameror och mikrofoner i den tidigare gemensamma bostaden för att kunna registrera den tidigare flickvännen och hennes nye pojkvän. Inspelningen pågick och omfattade bl.a. flera intima situationer.