sou · GWB374 · 2008-07-04 00:00:00 — De myndigheter vars verksamhet i första hand påverkas är , Centrala studiestöds- nämnden, , Inspektionen för arbetslöshets- försäkringen, länsstyrelserna, och de rätts- vårdande myndigheterna. Även den kommunala berörs. Delegationens funktion och sammansättning Delegationen skall vara ett forum för samverkan, information och erfarenhetsutbyte. I dess arbetsuppgifter bör ingå att främja sam- verkan av berörda aktörers insatser för att förhindra olika former av oegentligheter, liksom att verka för att regler som inbjuder eller kan ge upphov till sådana företeelser ändras. Eftersom ansvaret för arbetet med att minska förekomsten av oegentligheter inom trygg- hetssystemen är fördelat på flera olika aktörer kommer delega- tionen att fylla en viktig funktion i dessa avseenden. Delegationen bör bestå av representanter från rättsväsendet och de myndigheter som administrerar och kontrollerar utbetalningar från trygghetssystemen eller har tillgång till information av bety- delse för beslut i sådana ärenden. Med tanke på delegationens upp- gifter bör det även finnas representanter som har betydande erfa- renhet av eller ansvar för att minska förekomsten av fusk och fel- aktigheter. Det innebär att representanter från Arbetsmarknads- styrelsen, , , , , Försäkrings- kassan, Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen, länsstyrelserna, , , , Skatte- verket och bör ingå i delegationen. Därutöver bör även Statskontoret, , Arbetslöshetskassornas samorganisation och förbundet och Landsting vara representerade. Även andra instanser kan komma att knytas till delegationen, t.ex. företrädare för arbetsmarknadens parter. Delegationens huvuduppgift skall vara att fungera som ett forum för samverkan, informations- och erfarenhetsutbyte. Inom ramen för detta skall delegationen förebygga och förhindra olika former av oegentligheter som kan förekomma inom och i samverkan mellan systemen genom att lämna förslag till möjliga metoder för att på en övergripande nivå mäta omfattningen av oegentligheter och felaktigheter samt förslag till lämpliga mål och resultatindikatorer för arbetet med att minska sådana företeelser, beskriva omfattningen av och orsakerna till de oegentligheter som förekommer, i samverkan med berörda myndigheter lämna förslag till hur ärendehantering, utbetalningssystem, myndighetsinterna kontroll- system och informationen till enskilda kan utvecklas så att riskerna för felaktigheter minimeras, i samverkan med berörda myndigheter underlätta implemente- ringen av nya informationsutbyten för att minska förekomsten av oegentligheter, följa upp och redovisa hur berörda myndigheter utvecklar sina insatser inom området, lämna förslag till förändringar i regelverk och förhållanden av- seende trygghetssystemen som kan minska förekomsten av oegentligheter och felaktigheter, samt lämna synpunkter på förslag till nya bestämmelser för trygg- hetssystemen i syfte att minska förekomsten av oegentligheter och felaktigheter. Delegationen får vid behov även vidta andra åtgärder, t.ex. att sammanställa nationella och internationella kunskaper och goda erfarenheter om hur oegentligheter och felaktigheter kan före- byggas och bekämpas, sammanställa en sektorsövergripande beskrivning av effektiva arbetsmetoder för att minska förekomsten av oegentligheter och felaktigheter som kan användas av utbetalande myndigheter, och samordna eventuella gemensamma informationsinsatser för opinionsbildning mot oegentligheter inom trygghetssystemen. Delegationen skall inte ha något eget operativt ansvar för regelgiv- ning, regeltillämpning, kontroller, sanktioner eller liknande inom de olika sektorerna. Detta ansvar kvarstår hos berörda myndig- heter. Delegationen skall samråda med utredningen om straffrättsliga åtgärder mot oegentligheter rörande ersättningar och bidrag (dir. 2005:51). Det står delegationen fritt att vid behov inrätta refe- rensgrupper för att få ytterligare perspektiv belysta, t.ex. med företrädare för arbetsmarknadens parter. Ytterligare en utgångspunkt för delegationens arbete är att dess mandat och roll inte skall permanentas. Delegationen har därför också i uppdrag att lämna förslag till hur arbetet kan föras vidare i ett längre perspektiv. Kommittéförordningen (1998:1474) skall tillämpas i delega- tionens arbete, t.ex. när det gäller eventuella förslags betydelse för jämställdheten mellan kvinnor och män. Delegationen skall löpande och vid behov, dock minst en gång , redovisa en sammanställning av delegationens verksamhet och förslag till (). Delegationen skall därvid ta hänsyn till budgetprocessens olika moment och för- läggning i tiden. Delegationens första redovisning skall lämnas . Därvid skall möjligheterna att införa enhetliga mätmetoder samt lämpliga mål och resultatindikatorer för området tillmätas särskild betydelse. Delegationen skall lämna en slutlig redo- visning av sin verksamhet, inklusive hur den framtida samverkan inom området bör bedrivas. Kommunikationsstrategi för att minska felaktiga utbetalningar Bidragsbrott och felaktiga utbetalningar är en samhällsfråga som blivit aktuell först . Det har diskuterats om fenomenet finns, hur stort det är och varför det existerar. Frågorna har varit många då området är outforskat. Sedan Delega- tionen mot felaktiga utbetalningar tillsattes 2005 har kunskapen om området ökat. Utifrån den kunskap som framkommit, såväl inom ramen för delegationens arbete som insatser initierade av regering och myndigheter, presenterar delegationen ett antal för- slag till åtgärder. Ett av dessa förslag är att använda kommunikation som medel för att minska felaktiga utbetalningar, vilket närmare preciseras i denna kommunikationsstrategi. Bakgrunden till strategin finns presenterad som en nulägesanalys. Informationsinsatserna kan bidra till att öka kunskap om bidragsbrott och effekterna därutav, förändra attityder och förbättra informationen och servicen till ersättningstagare. Informationsinsatser för att bidra till att minska felaktiga ut- betalningar är delvis obruten mark. Men det finns både nationella och internationella exempel som visar på att det är möjligt att nå lyckade resultat och måluppfyllelse med informationsinsatser om strategin är långsiktig och vald med utgångspunkt från de attityder och förhållanden som råder. I de undersökningar som delegationen genomfört framgår det att det finns ett starkt stöd, främst bland allmänheten men även hos handläggare, att använda information som ett medel för att komma till rätta med bidragsbrott och fel. Ökad information om hur bidragsbrott påverkar välfärden är den åtgärd som har störst stöd bland medborgarna. av befolkningen anser att ökad information skulle vara en ganska eller mycket bra åtgärd. Vid flera kartläggningar som delegationen genomfört har framgått att oavsiktliga fel skulle i mycket högre grad kunna undvikas genom förbättrad information. Det är viktigt att poängtera att kommunikation inte som ensam åtgärd kan minska de felaktiga utbetalningarna. Kommunikation ska ingå som en del i en bred satsning som också innefattar andra åtgärder, till exempel ökade kontroller och ändrad lagstiftning. Tillsammans syftar dessa insatser till att minska brott och fel inom välfärdssystemen. Kommunikation kan i samspel med andra åtgärder bidra till att nå detta mål, samt ytterligare förstärka effek- ten. Övergripande mål är att informationsinsatser ska bidra till att minska avsiktliga och oavsiktliga felaktiga utbetalningar. Infor- mationsinsatserna ska även bidra till att minska svartarbete. Felaktiga utbetalningar består av såväl avsiktliga som oavsiktliga fel. Delegationen bedömer att av samtliga felaktiga utbetalningar beror hälften på oavsiktliga fel som slarv, tidsbrist och misstolkning av reglerna, hälften på avsiktliga fel. Informationsinsatser är ett verk- tyg som kan användas för att minska förekomsten av både avsiktliga och oavsiktliga fel. Övergripande mål är därför att infor- mationsinsatserna ska bidra till att minska felaktiga utbetalningar. Det finns tydliga kopplingar mellan bidragsbrott och svart- arbete. Den som arbetar svart använder i många fall välfärds- systemen som en vit fasad. Förenklad information om regelverk är av samma vikt. Även attityder, mål, målgrupper, medel och stra- tegi för informationsinsatser är i många fall gemensamma för de bidragsutbetalande myndigheterna och . Därför före- slår delegationen att informationsinsatserna sker i samsyn och ett gemensamt arbete för att minska både felaktiga utbetalningar och svartarbete. Mål för informationsinsatserna är: Acceptansen för bidragsbrott och svartarbete ska minska, öka kunskapen om vad som är bidragsbrott, öka kunskapen om omfattningen av felaktiga utbetalningar, öka kunskapen om ersättningssystemen, öka förtroendet för myndigheter och välfärdssystemen. Kommunikationsmålen ska bidra till att nå det övergripande målet att minska felaktiga utbetalningar. Målen ska bidra till att öka kunskapen, påverka attityder och förändra beteenden. Oavsiktliga fel uppstår ofta när den sökande fått felaktig informa- tion eller missförstått reglerna av olika anledningar. Att öka kun- skapen om systemen, men även alla typer av förenklingar och över- syn av information, leder till färre felaktigheter. Allmänhet och handläggare upplever att omfattningen av bidragsbrott är stor. I själva verket är den begränsad. Om denna norm står oemotsagd leder det till att allt fler kan börja begå bidragsbrott. Även här behöver kunskapsnivån höjas. Kunskap om vilka attityder till bidragsbrott och trender som råder i samhället är en förutsättning för att kunna sätta in rätt åtgärder. Delegationen har i en tidigare rapport1 visat att det finns en rad attityder som påverkar förekomsten av bidrags- och skattebrott såväl negativt som positivt. De allra flesta vill göra rätt och är välvilligt inställda till välfärds- systemen. 1 Vem fuskar och varför? Om attityder till bidragsfusk i . Rapport 7, Delegationen mot felaktiga utbetalningar. En övervägande majoritet av allmänheten är emot bidragsbrott. Det finns ett stort stöd för åtgärder som förhindrar bidragsbrott. Många åtgärder för att minska felaktiga utbetalningar ses som för- bättringar, förenklingar och utökad service för allmänheten, till exempel samkörning av register, förifyllda uppgifter på blanketter. Värderingar går att påverka, om det sker och utifrån hur omvärlden ser ut. Dessa delar ska förstärkas. Det är en skillnad mellan de moraliska och beskrivande normer som råder, dvs. man säger en sak men gör en annan. Nästan samt- liga av de tillfrågade säger att de är emot bidragsbrott. Däremot visar undersökningarna att var fjärde person trots detta har en acceptans för bidragsbrott. Det går inte att göra en entydig segmentering av målgrupper eftersom hög acceptans för bidragsbrott finns i alla kategorier oav- sett ålder, kön, bostadsort, utbildningsnivå m.m. Detta medför att det krävs ett brett angreppssätt och stora resurser. Förtroendet för många myndigheter är lågt. Ett lågt förtroende påverkar allmänhetens vilja att göra rätt i negativ riktning. Be- mötande och service är avgörande för förtroendet. Att tänja på gränserna för hur välfärdssystemen får användas ses inte som något fel. Dessa delar ska förbättras. Enligt beteendevetenskaplig forskning är det mänskliga beteendet sådant att i en grupp finns det alltid de som agerar i strid mot regler och förordningar (agerar svart) och en grupp som agerar i enlighet med regler (agerar vitt). Resten av gruppens medlemmar befinner sig någonstans mittemellan i olika grader av gråzoner. De kommu- nikationsinsatser som fått bäst genomslag är de där strategin har varit att skilja på grupperna som agerar svart eller vitt och rikta insatserna därefter. I de attitydundersökningar delegationen genomfört har det inte varit möjligt att göra en bedömning av hur många som begår Däremot går det att få fram hur många som har en acceptans för bidragsbrott. Den som har en hög acceptans för en typ av företeelse har också större benägenhet att agera i enlighet med denna. I undersökningen framkom tre grupper som fördelat på befolkningen ser ut på följande sätt: har en klart avståndstagande attityd till bidragsbrott. är negativa till bidragsbrott, men inte lika tydligt som i grupp 1. har en tillåtande attityd till olika former av bidrags- brott. Utifrån denna kunskap är målen för kommunikationsstrategin följande: Acceptansen för bidragsbrott och svartarbete ska minska Acceptansen för bidragsbrott ska halveras . Delega- tionens undersökningar visar att var fjärde person har en acceptans för bidragsbrott. Primär målgrupp för informationsinsatserna är förmånstagare och andra med viss eller hög acceptans för bidrags- brott, sekundärt att stärka dem som har låg acceptans för bidrags- brott. Enligt en rapport från anser av medbor- garna att svartjobb är okej.2 Siffran för yngre (18–) är . Primär målgrupp är därför ungdomar och unga vuxna. Målet är att minska antalet medborgare, oavsett ålder, som anser att svartjobb är acceptabelt med hälften . Öka kunskapen om vad som är bidragsbrott Andelen som anser att det är ok att ta ut en extra sjukdag fast man inte är sjuk eller att ta ut tillfällig föräldrapenning när barnen är friska, ska minska från var tredje person till var fjärde person . Öka kunskapen om omfattningen Allmänhetens upplevelse av omfattningen av felaktiga utbetalningar och svartarbete ska överensstämma med den faktiska omfattningen. 2 Medborgarnas synpunkter på skattesystemet, skattefusket och kontroll, , rapport 2007:3. Nästan ingen av allmänheten och handläggarna ska anse att bidragsbrott är mycket omfattande. Detta mål ska uppnås 2011. Öka kunskapen om ersättningssystemen En stor andel oavsiktliga fel beror på otillräcklig information, krångliga blanketter och okunskap om till exempel skyldigheten att anmäla ändrade förhållanden. Andelen oavsiktliga fel från sökanden ska minska till en femtedel av det totala antalet felaktiga utbetalningar mot motsvarande en tredjedel . Förtroendet för välfärdssystemen och myndigheterna ska öka. personer med hög eller viss acceptans för bidragsbrott, personal vid bidragsutbetalande myndigheter, ungdomar i åldern 15–. Informationsinsatser riktade till minoriteter och övriga mål- grupper bör övervägas. Attitydundersökningar som delegationen genomfört visar att en entydig segmentering av dem som har hög respektive viss acceptans för bidragsbrott inte går att göra. Därför krävs en bred och generell satsning gentemot målgruppen. I det fortsatta arbetet bör man överväga att följa upp de attitydundersökningar som är gjorda för att se om det är möjligt att tydligare identifiera målgrupper. Undersökningarna visar även att ungdomar har en mer accepte- rande inställning till bidragsbrott och svartarbete än övriga åldersgrupper. Denna målgrupp är viktig att nå med tanke på att de efter utträdet ur grund- och gymnasieskola kan komma i kontakt med välfärdssystemen. Insatserna bör inriktas mot ungdomar i åldern 15–. Man bör även överväga informationsinsatser riktade till minoriteter. Viktiga målgrupper för att undvika oavsiktliga fel är ersättnings- tagare inom system där fel lätt uppstår och personal vid myndigheter, arbetslöshetskassor och kommuner. Målgrupperna blir därför följande: 1.Förmånstagare och andra med hög och viss acceptans för bidragsbrott och svartarbete. 2.Ungdom och skolor/lärare. 3.Personal vid myndigheter, arbetslöshetskassor och kommuner. 4.Övriga som har hög och viss acceptans för bidragsbrott och svartarbete. 5.Samtliga som inte accepterar bidragsbrott och svartarbete. Målgrupperna indelas utifrån acceptansen för bidragsbrott och svartarbete och om man är förmånstagare eller inte. För att avgränsa målgrupperna är informationsinsatserna initialt riktade till privatpersoner. Först i ett senare skede kan det finnas skäl att vända sig till juridiska personer eller företag. Strategin utgår från de målgrupper som beskrivits tidigare. Vilken grad av acceptans samt kunskap personen i fråga har, är avgörande för vilken åtgärd och strategi som bör tillämpas för att få effekt. Åtgärder och kommunikation måste anpassas till vilken typ av person vi vänder oss till. En framgångsrik strategi bör därför bygga på följande huvudkomponenter: Hög och viss acceptans, Det övergripande budskapet riktat till målgrupperna är att rätt ersättning ska gå till rätt person. Därtill kan övervägas följande budskap: De flesta gör rätt för sig (upplevelsen av omfattningen av fel- aktiga utbetalningar ska överensstämma med den faktiska). Det ska bli rätt från början (kommunicera åtgärder för att för- enkla, öka service och myndigheternas eget arbete för att för- hindra oavsiktliga fel). Brott drabbar någon som behöver ersättningar (påverka accep- tansen för bidragsbrott). Det är inte acceptabelt att begå bidragsbrott (påverka accep- tansen för bidragsbrott). Att använda välfärdssystemen på ett sätt som de inte är avsedda för och att tänja på gränserna för vad som är tillåtet är också fel (påverka acceptansen för bidragsbrott). Den som begår brott ska straffas (kommunicera åtgärder som kontroll, lagstiftning och straff). Olika målgrupper innebär olika val av strategier för att få största effekt. Detta innebär att ton och manér kan variera. Genom en repressiv ton kan man uppnå en skrämseleffekt samt understödja dem som gör rätt. Risken med detta är att budskapet kan slå fel mot utsatta grupper eller rikta kritik mot de fel och misstag som myndigheterna begår. Lämpligt är därför att tonen kan inge förtroende och visa på myndigheternas samarbete och enighet. En ton som stimulerar till diskussion och uppmuntrar till ett ställningstagande är att föredra då insatserna vänder sig mot ungdomar. En beredning inom inrättas. Beredningen svarar för nationella informationsinsatser och medverkar till att öka förtroendet för välfärdssystemen och myndigheterna. Arbetet ska ske i samverkan med berörda myndigheter, arbetslöshetskassor och kommuner och en styrgrupp med representanter från dessa bildas. Ett rådgivande organ med parlamentarisk sammansättning knuten till beredningen bör övervägas. En särskild referensgrupp knyts till beredningen. En arbetsgrupp av bidragsutbetalande myndigheter, arbets- löshetskassor och kommuner bildas för samordning av infor- mation till ersättningstagare. Större informationsinsatser ska utvärderas. Beredningen föreslås tillsättas och avslutas . Det finns flera exempel på i vilken typ av organisation som infor- mationsaktiviteter kan drivas. Här följer några nationella och inter- nationella exempel kring såväl bidragsbrott och svartarbete som annan kommunikationsverksamhet. I är det () som ytterst ansvarar för effektiviteten i socialförsäkringarna. DWP har bland annat följande funktion: 1.Att agera om inte lokala myndigheter kan och se till att de lokala myndigheterna har incitament att minska fusket, 2.att stödja lokala myndigheter att förbättra administrationen genom expertteam som reser runt till de lokala myndigheterna, 3.att mäta med enhetliga mätmetoder, 4.att hämta in information från andra myndigheter, men även banker om transaktioner, 5.har riktlinjer till myndigheterna för effektiv kontroll, 6.lokala myndigheter får ökade anslag för proaktiva åtgärder mot bidragsbrott, 7.har ett standardiseringssystem för hur arbetet med att minska bidragsbrott bör gå till på de lokala myndigheterna, 8.genomför omfattande informationsaktiviteter riktade till all- mänheten för att förändra attityder och öka insikten i att fusk är brottsligt. Effektiviteten av DWP:s arbete att förebygga felaktiga utbetal- ningar utvärderas av National Audit Office () som har mot- svarande uppgifter som svenska . har bland annat berömt de genomförda aktiviteterna för att förändra attityd- erna till bidragsbrott. I lanserade den danska regeringen fair- play-konceptet, som satte fokus på inställningen till att över- utnyttja välfärdssystemen och svart och illegalt arbetskraft. Arbetet sker inom . Flera myndigheter deltar, till exempel , Arbejdsdirektoratet, Kommunernas socialtjänst, och polisen. Fairplay-konceptet har tre huvudkomponenter. 3.Nya verktyg och kontrollmöjligheter Myndigheterna har fått allt bättre möjligheter att utföra kontroller. Man har gått från att ha många mer eller mindre slumpmässiga kontroller med förhållandevis begränsad uppföljning till ett långt mer selektivt urval av företag och med bättre uppföljning av att företagen vidtar de åtgärder som de blir ålagda. Man använder dessutom media aktivt för att öka synligheten av kontrollerna och därmed göra risken för att bli upptäckt mer synlig. Inom ramen för Fairplay drivs också andra informationsinsatser för att påverka attityderna till bidragsbrott. I startade Finanzkontrolle Schwarzarbeit (FKS) som en självständig enhet inom tullen. Myndigheten har 113 lokalkontor och nästan 6 000 anställda. FKS genomför bland annat regelbundna branschfokuserade kontroller mot svartarbete och bidragsbrott. Det främsta arbetet består i oanmälda kontrollbesök på arbetsplatser, men även att samarbeta med polis och åklagare och med fackbranscher. kontrollerades nästan 168 000 arbetstagare. har kommit in till staten via indriven socialförsäkring och skatt. I uppdraget ingår också informationsaktiviteter om hur man till exempel anlitar vit arbetskraft. har en lång tradition av samhällsinformation riktad till all- mänheten. Syftet var till en början att förbättra folkhälsan, men kom sedan även bland annat att röra sig om kampanjer för att skydda miljön och trafiksäkerhet. Huvudansvaret för att föra ut informationen har som regel legat på en myndighet, till exempel , , , och . har som ett närlig- gande exempel genomfört informationsaktiviteter för att förändra ungdomars attityd till svartarbete. Det finns även exempel där staten () och näringslivet (förpackningsindustrin) har samarbetat, vilket skedde i rent. Det är en verksamhet som fort- farande bedrivs, men numera i stiftelseform. Ytterligare ett exempel är att informationsaktiviteterna bedrivits inom . Ett sådant är Informationsspridning inför omröstningen om EU-medlemskapet som genomfördes i sam- arbete mellan och som då var central valmyndighet. Ett annat exempel på en informationskam- panj organiserad inom är projektet med som huvudman. De flesta informationsaktiviteter som rör socialpolitiken har främst organiserats i form av kommittéer, som till exempel som infördes och året därefter. Dessa avslutade sitt arbete och uppdraget har gått över till Statens folk- hälsoinstitut. och hade en budget om cirka 20 respektive till informationsinsatser. överlämnade ett del- betänkande till regeringen om myndigheter och opinionsbildning. Kommittén har utrett i vilken utsträckning myndigheter bedriver och bör bedriva opinionsbildande verksamhet. Med opinions- bildande verksamhet menas extern informationsaktivitet riktad mot allmänheten i syfte att aktivt påverka dess kunskaper, attityder eller beteenden i en avsedd riktning. Kommittén anser att det är mindre lämpligt att en befintlig myndighet ska ha en opinionsbildande verksamhet som en reguljär uppgift. Det kan t.ex. gälla sådana informationsinsatser som i något visst avseende är kontroversiella, situationer där flera myndigheter eller icke-statliga organisationer är viktiga aktörer, eller situationer där det går att se en klar början respektive slut på verksamheten. förslag är att regeringen – i stället för att lägga ett informationsuppdrag på en befintlig myndighet – tillsätter en kommitté med tidsbegränsat uppdrag. föreslår även att i kontroversiella frågor bör den opinionsbildande verksamheten stödjas av ett rådgivande organ med parlamentarisk eller på annat sätt pluralistisk sammansättning. Informationsinsatser kring skatte- och bidragsfel uppfyller flera av de kriterier som anger då en kommitté är att föredra framför att verksamheten bedrivs inom en myndighet. Ämnet bidragsfusk (-brott) och svartarbete kan upplevas som kontroversiellt, arbetet bör ske i samverkan med olika aktörer och det kan vara en fördel att arbetet är begränsat .