sou · GWB327 · 2008-04-01 00:00:00 — Detta program, som inte hade någon tydlig före- gångare i linjegymnasiet, kom att uppfattas som ett mellanting mellan de tydligt studieförberedande och de huvudsakligen yrkes- förberedande programmen. I princip som gymnasieskolan omstrukturerades genomfördes en förändring av lärares, studie- och yrkesvägledares samt skolledares anställningsförhållanden. Ansvaret för dessa grupper överfördes helt och hållet till skolhuvudmannen, i de flesta fall kommuner. Även på andra sätt decentraliserades skolans styrning från staten till kommunerna. Detta innebar bland annat att det blev fritt för varje kommun att själv besluta om inrättande av gymnasieskola. öppnades också möjligheten för fristående skolor att bedriva gymnasieutbildning med allmänna medel. Utbildningen på fristående gymnasieskolor skulle inte bestå av nationella program, inte heller av specialutformade program. I stället skulle programmen till art och nivå motsvara de program som fanns på de kommunala skolorna. Tillsammans innebar de ovan nämnda reformerna en genomgripande förändring av vill- koren för gymnasieutbildning i . gjordes en förändring av strukturerna i gymnasieskolan, som bland annat innebar att beteckningen grenar ersattes av inriktningar, vilket inte innebar några principiella skillnader. Det inrättades också ett sjuttonde nationellt program, Teknikpro- grammet, som den tekniska grenen på Naturveten- skapsprogrammet inte ersattes av någon teknisk inriktning. Inne- hållet i Teknikprogrammet var innehållsmässigt mycket öppet, vilket innebar att dess profil på många skolor kom att bli väsentligt annorlunda än tidigare teknisk gymnasieutbildning. En annan förändring var att alla nationella och specialutformade program poängmässigt blev lika omfattande, 2 500 poäng. släppte man den tydliga kopplingen mellan gymnasiepoäng och undervisningstimmar. De senare ökades inte när poängen ökade från 2 150 respektive 2 370. I samband med denna förändring renodlades kurslängderna. De kortaste kurserna blev 50 poäng, de flesta kurser blev 100 poäng och alla kursers omfång blev jämnt delbart med 50. Historik och tidigare utredningar Ytterligare en förändring var införande av projektarbete. Ursprunget till den förändringen var förslag om införande av gymnasieexamen med ett examensarbete. Något införande av examen blev det dock inte . Grenarna på de tydligt studieförberedande programmen föränd- rades i vissa fall namnmässigt när de blev inriktningar. Det blev också fler inriktningar. Naturvetenskapsprogrammet fick tre inriktningar, Matematik- och datavetenskap, Miljövetenskap och Naturvetenskap, och Samhällsvetenskapsprogrammet fick fyra, Ekonomi, Kultur, Samhällsvetenskap och Språk. Det nya Teknik- programmet fick inga inriktningar, men i stället möjlighet till stor flexibilitet på andra sätt. Det fick karaktären av att kunna vara både tydligt studieförberedande och i huvudsak yrkesförberedande, beroende på hur det utformades. Gymnasiereformen 2000 kan sammanfattningsvis i hög utsträckning ses som en fortsatt decentralisering av gymnasieskolan. hade regeringen ambitioner att genomföra en större förändring av gymnasieskolan. Som tidigare nämnts tillsattes då den så kallade gymnasiekommittén, en parlamentarisk utredning, som presenterade sitt betänkande , Åtta vägar till kunskapTPF33FPT. De mest centrala delarna i betänkandet, att ytterligare minska skillnaderna mellan studieförberedande och yrkesförbere- dande utbildningar genom åtta breda ingångar till gymnasieskolan, definierade genom sektorer, och därefter en successiv specialise- ring, vann dock inte gehör. Den proposition som kom , Kunskap och kvalitet - elva steg för utveckling av gymnasieskolanTPF34FPT, utgick i stället i huvudsak från den existerande gymnasieskolan. De förändringar som riks- dagen beslutade om utifrån propositionen var bland annat infö- rande av en gymnasieexamen och att kursbetygen skulle ersättas av ämnesbetyg, vilket förutsatte en omfattande reformering av ämnes- och kursstrukturen. Dessutom innebar riksdagsbeslutet en stramare syn på möjligheten att inrätta lokala kurser. Regeringen gav därefter i uppdrag att förbereda förändringarna, som skulle sjösättas . Förändringen kom att kallas Gy 07. inställde den nya regeringen implementeringen av Gy 07 och tillsatte en ny gymnasieutredning. 33TP PT SOU 2002:120. 34TP PT Prop. 2003/04:140. Historik och tidigare utredningar 3.5Examen i ett historiskt perspektiv 1968 avslutades gymnasieutbildningen med att man avlade studentexamen. Denna examen bestod av skriftliga och muntliga ämnesprov i utbildningens absoluta slutskede. Bedömningen genomfördes av lärare i samverkan med utomstående censorer. När studentexamen avskaffades var det cirka 25 000 som tog examen att jämföra med cirka 1 000 vid seklets början. Ett skäl till att studentexamen avskaffades var att det stora antalet gymna- sieelever gjorde att det var administrativt svårt att upprätthålla systemet. Dessutom stod man inför genomförandet av den stora reformen , då en gymnasieskola som skulle omfatta även yrkesutbildningar skapades. Inom yrkesutbildningarna, som det fram fanns en rik och olikartad flora av, har det funnits olika typer av yrkesprov. Det är dock svårt att kategorisera dem som examens- liknande. När studentexamen avskaffades infördes centrala prov i ett antal ämnen för att säkerställa en riktig betygssättning. Dessutom skapades en gymnasieinspektion som bland annat skulle övervaka betygssättningen. Sedan 1991 års reformering av gymnasieskolan genom propositionen Växa med kunskaperTPF35FPT har vid ett antal tillfällen diskussioner förts om att återinföra en examen. I departements- skrivelsen från år 1997TPF36FPT skriver en arbetsgrupp i Utbildnings- departementet: Ett införande av en gymnasieexamen bör främst ses som en åtgärd för att befästa och förstärka kvaliteten i utbild- ningen. Ett examensarbete och examensbevis skulle tydligare än ett slutbetyg ge information om att utbildningens mål som helhet är uppnådda och att utbildningen på denna nivå är avslutad. Siktet mot en samlad examen kan vara ett särskilt incitament för studerande att fullfölja en hel utbildning, ett konkret mål att sträva mot. Den fokuserar tydligt på vilka krav på vad utbildningen skall leda till enligt programmålen och konkretiserar dem.TPF37FPT Arbets- gruppen föreslog en examen som skulle omfatta betyg i kurser omfattande fullständigt program, lägst betyget Godkänd i 90 pro- cent av kurspoängen och ett godkänt examensarbete omfattande 100 poäng. 35TP PT Prop. 1990/91:85. 36TP PT Gymnasieskola i ständig utveckling, Ds 1997:78. 37TP PT S. 121. Historik och tidigare utredningar RegeringenTPF38FPT föreslog sedan en examen, som dock skulle vara frivillig. Förutom de inslag som hade föreslagits av arbetsgruppen skulle den också innehålla krav på att eleven skulle vara godkänd i svenska, matematik och engelska samt i de viktigaste karaktärs- ämnena. För de yrkesförberedande programmen skulle examens- arbetet utformas i samverkan med aktuell yrkesbransch. Det skulle bedömas av elevens handledare tillsammans med en medbedömare. Betygsstegen för examensarbetet skulle endast vara Icke godkänd och Godkänd. I utskottsbehandlingen av propositionen förändrades det av regeringen föreslagna examensarbetet till ett projektarbete. Flera partimotioner avstyrkte införande av en examen. Vid behandlingen av propositionen tog inte i detalj ställning till frågan om examen. Däremot godtog den förslaget om införande av ett obligatoriskt projektarbete. Regeringen återkom med tankar om examenTPF39FPT, men det blev inget förslag om införande . Regeringen föreslog i denna proposition utifrån remissbehandling av förslaget om projektarbete som hade ersatt examensarbete att detta skulle betygssättas på samma sätt som kurser med betygen Icke godkänd till Mycket väl godkänd vilket också blev beslut. I betänkandet Åtta vägar till kunskapTPF40FPT föreslog införande av gymnasieexamen. Dess innehåll skulle vara lägst betyget Godkänd på av 2 500 poäng samt ett godkänt gymnasiearbete. Gymnasiearbetet skulle innebära något slags projekt, men borde enligt kommittén inte kallas projektarbete eftersom eleverna torde kunna genomföra många projekt under sin gymnasietid. Projektarbetet skulle dock tjäna som förebild till gymnasiearbetet. I propositionen Kunskap och kvalitet – elva steg för utvecklingen av gymnasieskolanTPF41FPT anslöt sig regeringen till förslag och la fram ett förslag om examen. De allra flesta remiss- instanser hade ställt sig positiva till förslaget om en sådan. Rege- ringens syfte med införande av examen var enligt propositionen främst att befästa och förstärka kvaliteten i svensk gymnasie- utbildning. 38TP PT Prop. 1997/1998: 169. 39TP PT Prop. 1999/2000:68. 40TP PT SOU 2002:120. 41TP PT Prop. 2003/04:140. Historik och tidigare utredningar Gymnasiearbetet behandlades separat och ganska utförligt i propositionen. Bland annat skrev man så här: Genom kopplingen till gymnasieexamen och till programmålen får gymnasiearbetet en annan karaktär än dagens projektarbete. Det nya gymnasiearbetet blir ett viktigt kvalitetsinstrument för att visa att målen för utbild- ningen har nåtts. Inte minst gäller detta för elever på yrkesutbild- ningar. behandling av propositionen ledde till att fick i uppdrag att utarbeta detaljerade förslag om utformningen av den förändrade gymnasieskolan, bland annat avseende införande av en examen för den tilltänkta gymnasiereformen , (Gy 07). 4Gymnasieskolan presentation, problem och analys I detta kapitel presenteras gymnasieskolan som den ser ut och redovisningen avslutas med en internationell jämförelse där vissa frågor lyfts fram. Sist i kapitlet finns en sammanfattande analys som lägger grunden för mina förslag i kapitel 5. Hur ser gymnasieskolan ut och vad formar bilden? I ett utredningsarbete som är det en självklarhet att studera offentlig statistik, utredningar och rapporter kring gymnasieskolan. De ger oftast en bild på nationell nivå som kan vara mer eller mindre igenkännlig för elever och lärare. Skillnaderna kan vara stora inom och mellan olika skolor och förhållandena skiljer sig åt mellan storstad och glesbygd. Den massmediala bevakningen brukar oftast fokusera på det som är negativt och på brister i utbildningen. Det innebär att många positiva prestationer som görs i gymnasieskolan sällan eller aldrig uppmärksammas. Vad är det då som redovisas och ger bilden av gymnasieskolan? Kvantitativa uppgifter om antal elever och skolor samt utvecklings- tendenser som tidsserier är förhållandevis lätta att fånga och finns också tillgängliga. Kvalitativa uppgifter är svårare – vad säger ett betyg om prestationerna av skolan eller eleven? Finns det en betygsinflation och hur kan betygen i de ämnen där det inte finns nationella prov tolkas? Hur ska man värdera en elev på de indivi- duella programmen som når en högre nivå än någonsin med stora ansträngningar men vars prestation likafullt inte bedöms motsvara ett godkänt betyg? Gymnasieskolan presentation, problem och analys Jag ser gymnasieutbildningen som en strategisk del av kompe- tensförsörjningen nationellt och regionalt. Men hur ser tillgången till utbildningen ut och svarar den mot arbetslivets behov? Ses utbildning som en investering både för individ och samhälle eller som en kostnadspost bland andra i en driftsbudget? Genomförs utbildningen effektivt och leder den till de resultat som förväntas? äger inte svaren på alla dessa frågor men har ställt sig dem när den information utredningen arbetat med har värderats. En slutsats är att bilden behöver problematiseras mer, att fler svar behöver ges och att den nu befintliga nationella bilden inte är tillräcklig för att beskriva gymnasieskolan. Nästan samtliga elever () som lämnade fanns i gymnasieskolan . Gymnasieskolan är en frivillig skolform, men med så stor andel som påbörjar en gymnasieutbildning kan det sägas att en gymnasieutbildning uppfattas som nödvändig för att komma vidare på arbetsmarknaden eller för vidare studier. För att få börja på ett nationellt program i gymnasieskolan finns behörighetsregler. De innebär att eleven ska ha lägst betyget Godkänt (G) i ämnena svenska/svenska som andraspråk, engelska och matematik. Om eleven saknar behörighet bereds plats på de individuella programmen (IV) vars syfte är att förbereda eleven för studier på ett nationellt eller specialutformat program. av samtliga elever i gymnasieskolan följer IV inklusive programinriktade individuella program (PRIV) och det motsvarar 28 600 eleverTPF1FPT. Andelen elever på IV är relativt över åren och det är fler män () än kvinnor som studerar på IV. För unga som kommit till anordnas ofta utbildning inom de individuella programmen som kombinerar introduktion med undervisning. Denna verksamhet kallas vanligen IVIK. Det här är den sammanvägda bilden men variationerna mellan kommunerna är stora. Det gäller både resultat och andel elever som studerar på IV. Andelen elever som studerar på IV varierar från mellan kommunerna. I avsnitt 4.7 återkommer jag 1TP PT (2007), lägesbedömning 2007, rapport 303. Gymnasieskolan presentation, problem och analys till frågor kring IV. I avsnitt 5.15 lämnar jag förslag med anknyt- ning till IV. De elever utredningen mött är mestadels positiva till den utbildning de valt, men berättar också om dålig information inför valet till gymnasieskolan. får kritik, både den som sker i och . Vissa elever anser att det finns en dålig planering och en ojämn arbets- belastning under utbildningen, eftersom lärare inte samarbetar kring prov och hemarbeten. Arbetsplatsförlagd utbildning (APU) är uppskattad och de elever som fått bra APU anser att den är mycket värdefull för yrkesutbildningen de går på och uppskattar den varvade utbildningen. Å andra sidan finns problem med att långt ifrån alla elever får den APU som de bör ha. Till detta kommer att det förekommer att inte i tillräcklig grad anknyter till elevens program. Den bild utredningen mött överensstämmer i stort med den officiella bilden. har genomfört attitydundersökningar och i rapporten Efter skolanTPF2FPT har verket tillfrågat eleverna om deras uppfattning om sin gymnasieutbildning. Den generella bilden eleverna gav i Efter skolan var att de var relativt nöjda med hur skolan förberett dem för yrkesliv och studier. Det finns också andra studier bland exempelvis arbetslösa före detta elever som är mindre nöjda med sin gymnasietid. De hävdar att de behövt en bättre information och rådgivning i skolan om studievägar, arbets- marknad och samhälle. De uttrycker också att de hade önskat mer praktik och kontakter med arbetsplatser och arbetsgivare redan i skolan.TPF3FPT har genomfört fem undersökningar under . Dessa undersökningar omfattar bland annat gymnasieelevers attityder till sin utbildning. Den senaste undersökningen genomfördes under våren 2006TPF4FPT. Gymnasieelevernas attityder har enligt genomgått en positiv utveckling inom åtminstone vissa områden. Drygt sju av tio gymnasieelever uppgav 2006 att de brydde sig mycket om och engagerade sig i skolarbetet. Fler kvinnliga elever än män gav detta svar. Mer än åtta av tio gymnasieelever sa att de trivdes med skolarbetet. I denna fråga fanns det i princip ingen skillnad mellan manliga och kvinnliga elever. 2TP PT (2002), rapport 223. 3TP PT Samverkan för ungas etablering på arbetsmarknaden, SOU 2006:102. 4TP PT (2007), Attityder till skolan 2006, rapport 299. Gymnasieskolan presentation, problem och analys gymnasieelevernas attityder ur ett könsperspektiv kan vara att en stor majoritet av de kvinnliga eleverna trivs med skolan och engagerar sig i skolarbetet, medan en stor majoritet av de manliga eleverna också trivs i skolan, men att de i mindre grad engagerar sig i skolarbetet. Nästan nio av tio gymnasieelever ansåg att det rådde en trevlig och positiv stämning på nästan alla eller de flesta lektioner, medan knappt sju av tio ansåg att det fanns arbetsro på nästan alla eller de flesta lektioner. Tyvärr ansåg endast av eleverna att det var meningsfullt att gå till skolan, elever på studieförbere- dande program i något högre utsträckning än elever på yrkes- förberedande program. Knappt åtta av tio gymnasieelever trodde att de skulle få mycket eller ganska mycket nytta av det de lärde sig i skolan. skulle hellre ha arbetat än gått i skolan om möjligheten hade funnits, vilket är en liten ökning sedan de tidigare undersökningarna. Det finns tyvärr ingen stor attitydundersökning bland de ung- domar som lämnat gymnasieskolan utan att fullfölja sin utbildning varför ovanstående siffror troligen ger en ljusare bild av situationen i skolan än den som verkligen föreligger. attitydundersökning är, som sagts, gjord bland de ungdomar som går i gymnasieskolan. har Skol- verket genomfört en intervjustudie med 16 ungdomar som har hoppat av gymnasieskolan eller bytt studieinriktning, en under- sökning som är planerad att publiceras . Under- sökningen är en kvalitativ studie och innehåller ingen statistik eftersom materialet är så litet. Den ger dock bilder av hur ungdomar som av olika skäl inte fullföljer sin planerade utbildning tänker om gymnasieskolan. Ett gemensamt drag hos de 16 avhopparna och bytarna är att de anser att övergången från till gymnasieskolan var svår på så sätt, att kraven som ställdes på dem var betydligt högre på gymnasieskolan än de hade varit på . Gemensamt för deras berättelser är också att gymnasieskolans stöd sattes in , när de redan i praktiken hade fattat sitt beslut att avbryta utbildningen. En annan tydlig slutsats man kan dra av intervjuerna i studien är att ungdomarnas erfarenheter av arbetslivet är betydligt ljusare än deras erfarenheter av skolan. Deras berättelser om praktikplatser och anställningar är genomgående mycket positiva. Gymnasieskolan presentation, problem och analys upplevs av ungdomarna vara en del av den verkliga världen, medan livet i skolan för dem förefaller vara artificiellt. har 2007 publicerat en attityd- och värde- ringsstudieTPF5FPT. Ungdomar kategoriseras i denna rapport som ålders- gruppen 16–. Därför går det inte att dra alltför tydliga slut- satser om vilka attityder som finns hos dem som är i gymnasie- åldern. Värt att notera kan dock vara att sju av tio ungdomar i hela gruppen 16–antingen redan studerar på högskola eller universitet eller planerar att göra det. Till skillnad från tidigare liknande undersökningar gäller detta för svenskfödda ungdomar i lika hög grad som för ungdomar födda i utlandet. Ungdomar födda i utlandet har varit mer positiva till högskolestudier än svenskfödda. Kvinnor studerar eller planerar att studera på hög- skola eller universitet i högre grad än män. attitydundersökning 2006 vände sig också till lärarna. Gymnasielärarna hade en mer positiv bild än gymnasieeleverna av arbetsron på lektionerna. Drygt åtta av tio ansåg att den var god på nästan alla eller de flesta lektioner. De hade också en ljusare bild av stämningen på lektionerna; drygt nio av tio gymnasielärare ansåg att den på nästan alla eller de flesta lektioner var trevlig och positiv. Lärarnas bild 2006 av gymnasieelevernas engagemang i studierna stämde väl med elevernas när det gäller de studieförberedande programmen, där cirka sju av tio av gymnasielärarna tyckte att eleverna engagerade sig mycket i studierna, medan bara fem av tio lärare på de yrkesförberedande programmen tyckte detsamma. Endast en fjärdedel av gymnasielärarna ansåg att elevernas för- kunskaper från var mycket eller ganska bra. Inställ- ningen i denna fråga skilde sig markant mellan studieförberedande och yrkesförberedande program. På studieförberedande program var av lärarna nöjda med elevernas förkunskaper mot på yrkesförberedande program. Nästan alla lärare, oavsett skolform, tyckte 2006 att de hade tillräcklig kompetens i de ämnen de undervisade i, vilket var en tydlig ökning jämfört med tidigare undersökningar. 5TP PT Unga med attityd. Gymnasieskolan presentation, problem och analys Lärarkompetensen och brist på yrkeslärare I lägesbedömning 2007 redovisas i kontrast till den bild som lärarna gav i den ovan redovisade attitydundersökningen, att allt fler lärare i gymnasieskolan saknar en lärarexamen och att andelen obehöriga ökar. /2007 var det var fjärde lärare som saknade behörighet. Andelen obehöriga lärare var särskilt stor i glesbygd och på mindre gymnasieskolor. Andelen obehöriga lärare är högre på fristående skolor än i kommunala skolor (jämfört ). Enligt Statskontoret har lärare på fristående gymnasieskolor i något högre grad än på kommunala adekvat ämnesutbildning. För att vara behörig lärare krävs enligt skollagen att en lärare har en utbildning avsedd för den undervisning han eller hon i huvudsak ska bedriva. Dagens lagstiftning är emellertid inte särskilt tydlig när det gäller hur kopplingen mellan en lärares utbildning och undervisning ska se ut. Mot bland annat den bakgrunden har Lärar- utredningen – om behörighet och auktorisationTPF6FPT fått i uppdrag att lämna förslag till tydligare och skärpta behörighetskrav för lärare. I lägesbedömning 2007 redovisas också lärar- tillgången per elev. Fristående skolor har en lägre lärartäthet (6,8 lärare per 100 elever) jämfört med kommunala skolor (8,1 per 100 elever). När man jämför lärartäthet är det viktigt att ta med i beräkningarna vilka program lärarna undervisar på. Fördelningen av elever mellan olika typer av program är annorlunda på fristående skolor än på kommunala, vilket kan vara en orsak till den stora skillnaden i lärartäthet. Statskontoret har presenterat en utredning om lärar- kompetensTPF7FPT. I denna rapport har Statskontoret förutom lärar- behörigheten också undersökt om lärare har rätt ämneskompetens i de ämnen de undervisar i. Statskontorets sätt att mäta skiljer sig från officiella redovisning av lärare och deras behörighet och resultaten i studien baseras på förhållanden . Av rapporten framkommer att endast en tredjedel av lärarna i gymnasieskolan har såväl lärarexamen som utbildning i samtliga ämnen de undervisar i. Av de tillsvidareanställda lärarna saknar lärarexamen och utbildning i undervisnings- ämnet. Det är klart lägre siffror än vad uppvisar. 6TP PT U 2006:07. 7TP PT Statskontoret, Lärares utbildning och undervisning i skolan, 2007:8. Gymnasieskolan presentation, problem och analys Statskontoret förklarar skillnaden mellan skolformerna i detta avseende med att det i gymnasieskolan med en stor mängd ämnen och kurser är svårt att finna lärare med adekvat utbildning i varje ämne. En särskild komplikation i detta sammanhang är att det finns lokala kurser till vilka det inte finns någon föreskriven utbildning. Den lägsta andelen med föreskriven utbildning finns för undervisning i praktiskt-estetiska ämnen samt yrkesämnen. När man ska tolka denna statistik är det viktigt att ha klart för sig att ett stort problemområde och i ännu högre grad är tillgången till yrkeslärare. En del av detta problemkomplex är att det är oklart hur exempelvis utbildning i undervisningsämnet ska tolkas för yrkeslärare, vars ämneskunskap i de flesta fall bygger på deras yrkeserfarenhet och inte på en viss utbildning, vilket också påpekas av Statskontoret. I Statskontorets statistik dras gränsen för föreskriven utbildning vid 40 högskolepoängTPF8FPT. För vissa kategorier av lärare, till exempel teaterlärare och de som undervisar i en del yrkesämnen, finns det inte någon lärarutbildning på högskolenivå. Statskontoret har kompletterat sin statistik med uppgifter om hur många behöriga yrkeslärare som har arbet- slivserfarenhet inom det aktuella yrkesområdet. Om man samman- fogar uppgifterna visar det sig att av yrkeslärarna har lärarbehörighet i kombination med föreskriven ämnesutbild- ning eller arbetslivserfarenhet. Statskontoret drar bland annat slutsatsen att bakomliggande faktorer till att lärare utan föreskriven utbildning undervisar i sko- lan är dimensioneringen och utformningen av lärarutbildningen samt brist på satsningar på och incitament till vidareutbildning av lärare. fanns i gymnasieskolan knappt 9 000 yrkeslärare.