sou · GVB316 · 2008-01-01 00:00:00 — Detsamma gäller en utlänning som beviljats uppe- hållstillstånd med tillfälligt skydd eller uppehållstillstånd efter till- fälligt skydd, enligt 21 kap. 2, 3, 4 eller 6 § utlänningslagen (2005:716), om det kan antas att utlänningen kommer att vistas i landet med stöd av det beviljade tillståndet än (4 § andra stycket folkbokföringslagen). Folkbokföring skall emellertid ske i ett sådant fall om utlänningen fått en flyktingförklaring enligt 4 kap. 3 § utlänningslagen eller ett resedokument enligt 4 kap. 4 § utlänningslagen eller om det i övrigt föreligger synnerliga skäl för folkbokföring. Föredragande statsrådet anförde i propositionen med förslag till könstillhörighetslagen (prop. 1972:6) att det måste betraktas som högst osäkert om ett i meddelat beslut om fastställelse av könstillhörighet för en utländsk medborgare skulle accepteras i ut- länningens hemland. I och för sig ansågs det att det skulle kunna övervägas att låta statslösa personer och politiska flyktingar få möj- lighet till fastställelse enligt lagen, åtminstone efter en viss tids bo- sättning i landet. Dock menade statsrådet att det saknades anled- ning att bereda dessa grupper en förmånligare ställning än andra ut- länningar. I samband med en ändring av 4 § könstillhörighetslagen, då medgavs rätt att lämna tillstånd till kastrering i könstillhörighetsändringsärenden, diskuterades (prop. 1992/93:197) frågan om kravet på svenskt medborgarskap för sökande i sådana ärenden. Regeringen konstaterade att det med hänsyn till den ökade internationaliseringen kunde ifrågasättas om inte möjligheten till fastställelse att tillhöra det andra könet borde utvidgas till att om- fatta även andra än svenska medborgare. Konsekvenserna av en sådan utvidgning i förhållande till andra länders lagstiftning om medborgarskap m.m. kunde dock då inte överblickas, varför reger- ingen då inte var beredd att lägga något förslag i den delen. Den finska lagstiftningen kräver att sökanden är finsk medborgare eller permanent bosatt i . Enligt den nederländska lagstift- ningen fordras att sökanden är medborgare i landet eller har varit bosatt där under och har giltigt uppehållstillstånd. Den brittiska lagstiftningen innehåller inga sådana krav. I övrigt är det oklart i vad mån olika länder ställer krav på medborgarskap eller bosättning för ändring av könstillhörigheten. 6.4.6Våra överväganden och förslag Vårt förslag: Tillstånd till ändrad könstillhörighet skall inte längre vara förbehållet endast svenska medborgare. Sådant skall kunna meddelas även utländsk medborgare som är bosatt här i landet. Bosättningsbegreppet skall därvid tolkas på samma sätt som i socialförsäkringslagen, dvs. den utländske medborgaren måste antas komma att vistas i framöver. Dess- utom bör uppställas som villkor att en utländsk medborgare har bott i under i direkt anslutning till beslutet om ändrad könstillhörighet. – En utländsk medborgare som får könstillhörigheten ändrad i bör ges information om att detta beslut inte automatiskt överförs till medborgarskapslandets folkbokföring och upplysningar om de konsekvenser som kan uppstå när personen skall ansöka om nytt pass. Vid tillkomsten av könstillhörighetslagen fanns i huvudsak två oros- moment i fråga om medborgarskapskravet: dels hur patienten skulle bemötas i sitt hemland om han eller hon tilläts ändra sin könstill- hörighet i , dels om skulle tvingas ta emot ett stort antal utländska medborgare som önskade en ändring av sin köns- tillhörighet. Här finns det inledningsvis anledning att återigen poängtera att könstillhörighetslagen reglerar en administrativ process vars egent- liga syfte är att korrigera uppgifter om sökandens kön i folkbok- föringen. Själva ändringen av könstillhörigheten är för den enskilde givetvis betydligt mer omfattande än så, och innefattar såväl lång- varig terapi och behandling som könskorrigerande kirurgi, epilering och röstterapi (nedan sammanfattat som TS-vård). Sådana åtgärder kan sägas utgöra den medicinska delen av könstillhörighetsändringen och är inte – förutom tillståndet till den könskorrigerande opera- tionen – reglerade i könstillhörighetslagen. Bestämmelserna i hälso- och sjukvårdslagen avgör i vilka fall utländska medborgare har rätt till vårdåtgärder som är kopplade till processen inför ändring av köns- tillhörigheten. Det är således helt klart att även andra än svenska medborgare har rätt att få TS-vård, förutom möjligtvis en könskorri- gerande operation. Det är angeläget att understryka att den medi- cinska delen av könstillhörighetsprocessen är en sjukvårdsfråga och som sådan styrd av reglerna om utländska medborgares rätt till sjukvård i . När det gäller den administrativa delen av ett könstillhörighets- ärende kan det direkt slås fast att det knappast finns behov av att tillåta andra än sådana personer som förekommer i folkbokföringen att ansöka om ändring av könstillhörigheten, eftersom den juri- diska effekten av ett sådant beslut i huvudsak endast är en ändring i folkbokföringsregistret. Folkbokföringslagen reglerar i vilka fall folkbokföring i skall ske. Förutom svenska medborgare med hemvist i landet skall utländska medborgare, som kan antas tillbringa sin dygnsvila i landet under , folkbokföras här. Vi har i avsnitt 3.5.2 redogjort närmare för innehållet i folkbokföringslagen och det skall här bara erinras om att en av de uppgifter som registreras i folkbokförings- databasen är vilket kön den enskilde individen har. Svenska myndigheter förfogar över den svenska folkbokföringen och har, med tillämpning av folkbokföringslagstiftningen, rätt att ändra eller rätta uppgifter i registret. Detta gäller även för andra länders medborgare som är folkbokförda i . Något formellt hinder mot att utvidga tillämpningsområdet för könstillhörighets- lagen till att omfatta även utländska medborgare föreligger således inte. Av 4 § passlagen (1978:302) framgår att svenska medborgare, med vissa undantag som inte är av intresse här, har rätt att efter ansökan erhålla vanligt pass. Detta gäller även sådana personer med svenskt medborgarskap som är bosatta utomlands och som därför är avförda från folkbokföringen. En av de uppgifter som skall anges i ett pass är innehavarens kön. Uppgifterna i passet kan sägas reflek- tera de uppgifter som registrerats om den enskilde i folkbokför- ingen. För en svensk medborgare är det endast svenska myndig- heter som kan utfärda pass, såvida han eller hon inte är medborgare även i ett annat land och kan få ett pass utfärdat där. Bl.a. mot bakgrund härav bör en svensk medborgare alltid ha rätt att få sin könstillhörighet ändrad i , oavsett var han eller hon är bo- satt. Det är emellertid värt att notera att en svensk medborgare som är bosatt utomlands inte alltid har rätt till subventionerad vård i (se avsnitt 3.3.2 om skyldighet att erbjuda vård). Nuvarande regel av innebörd att alla svenska medborgare, oav- sett var de vistas, kan ges tillstånd till ändring av könstillhörigheten skall alltså enligt vårt förslag kvarstå oförändrad. Frågan är emeller- tid om det finns skäl att, som , begränsa kretsen till endast svenska medborgare eller om personkretsen bör utvidgas. Utvecklingen har varit sådan att det finns specifik lagstiftning rörande ändring av könstillhörigheten i ett flertal andra länder. I åter andra länder som inte har saken uttryckligen reglerad genomförs och erkänns också ändring av könstillhörigheten med tillämpning av annan lagstiftning. Risken för att utländska med- borgare skulle söka sig till enbart i syfte att få sin köns- tillhörighet ändrad får därför betraktas som minimal, särskilt med tanke på att även oss närliggande länder har lagstiftning i frågan och att personer från länder som inte erkänner ändring av könstillhörigheten lika gärna kan söka sig till ett annat land än . Detta kan således inte längre användas som ett argument för att begränsa förfarandet till svenska medborgare. Vi har dock noga övervägt hur en person som är medborgare i ett annat land skulle kunna betraktas i sitt hemland om han åter- vänder dit efter att ha fått sin könstillhörighet ändrad genom ett beslut i . Det är värt att notera att , som har den senast tillkomna lagstiftningen i världen i frågan, utan någon vidare utredning erkänner ändring av könstillhörig- heten som gjorts i ett land som finns med på en lista som förs fort- löpande av the Secretary of State. Också har lagstiftning som innebär att, om en person har fått ändrad könstillhörighet genom lagakraftvunnet beslut i ett land som han eller hon var bosatt i när beslutet fattades, beslutet skall anses giltigt i utan särskild fastställelse. I övrigt är det inte känt för oss hur andra länder förfar när deras medborgare återvänder till hemlandet efter att ha genom- gått en ändring av könstillhörigheten utomlands eller, utan att åter- vända, söker pass i ett annat land i sin förvärvade könstillhörighet. Många länder har emellertid ingen särskild lagstiftning utan upp- gifterna i folkbokföringen ändras efter det att en könskorrigerande operation har ägt rum. Det kan därför antas att det i de flesta fall inte skulle vara något problem för en person som fått könstill- hörigheten ändrad i att återvända till sitt hemland och få det svenska beslutet erkänt där. Det finns emellertid ett antal länder där det inte finns någon acceptans för transsexualism och ändring av en persons könstillhörighet. Det kan dock antas att en medborgare i ett sådant land redan på grund av sin transsexualitet kan vara för- hindrad att återvända. Det finns utländska medborgare i som inte vill eller kan bli svenska medborgare men som har en stark önskan att ändra sin könstillhörighet. Deras anknytning till kan vara stark genom långvarig bosättning i landet. Det är här som tyngdpunkten i deras liv och de fasta punkterna i tillvaron finns. Vi anser att denna kategori människor bör ges möjlighet att få sin könstillhörighet ändrad i och att det inte bör krävas av dem att de flyttar tillbaka till sitt ursprungliga hemland för att få ett rättsligt beslut i frågan. Det kan ju vara så att ändring av könstillhörigheten inte kan ske i det landet. I sådana situationer skulle det kunna vålla problem för den enskilde om han eller hon inte erkänns i sitt nya kön i hemlandet. Även om ändringen görs i svensk folkbokföring, an- tecknas den exempelvis inte i passet, som det ju är medborgarskaps- landet som utfärdar. Sammanfattningsvis anser vi att fördelarna för en utländsk med- borgare att få komma i fråga för ett beslut om ändring av köns- tillhörighet överväger nackdelarna för honom eller henne. Vi före- slår därför att även utländska medborgare skall kunna få sin köns- tillhörighet ändrad i . Det ligger dock i sakens natur att det måste finnas en relativt stark anknytning till för att ett sådant beslut skall få någon reell innebörd. En transsexuell person som upplever förtvivlan över sin situation kan väl tänkas vara i behov av akutvård. Att detta ibland är fallet har framkommit vid våra samtal med företrädare för organisationer för transsexuella (jfr avsnitt 5.2.1). och övrig vård som kan betecknas som TS-vård kan dock inte betraktas som akutvård (jfr avsnitt 3.3.2) utan som planerad hälso- och sjukvård. För att där patienten vistas skall vara skyldig att er- bjuda vård som är att betrakta som planerad hälso- och sjukvård krävs i princip, som vi redogjort för i avsnitt 3.3.2, att patienten är bosatt där, såvida han eller hon inte är bosatt i ett land med vilket har slutit en konvention om sjukvård. Detta innebär att en person, svensk eller utländsk medborgare, som är bosatt i en icke konventionsslutande stat, inte kan få genomgå TS-utredning eller TS-vård i . Den lagstiftning som finns på hälso- och sjukvårdens om- råde gör att det är möjligt för en utländsk medborgare som är bosatt i att få tillgång till TS-vård, med undantag för könskorrigerande operationer. Det kan således antas att vårt för- slag i denna del inte kommer att medföra mer än en marginell ökning av antalet patienter inom . Lagen om registrerat partnerskap har en anknytningsregel av inne- börd att registrering får ske om en av partnerna har hemvist här i landet eller en av partnerna är svensk medborgare med hemvist här i landet. Med svensk medborgare jämställs i part- nerskapslagen medborgare i , och . I förarbetena till denna lagstiftning (SOU 1993:98 del A s. 99 ff) har anknytningsbestämmelsen motiverats med att man bör undvika att åstadkomma partnerskap som inte får betydelse i partnernas hem- land men att rent utländska par borde ges möjlighet att ingå part- nerskap i under förutsättning att en av partnerna har en viss kvalificerad faktisk anknytning hit. Den huvudsakliga avsikten med anknytningsvillkoret anges vara att i möjligaste mån begränsa partner- skapslagens tillämpning till par som har för avsikt att bo i . Socialförsäkringslagen (1999:799) innehåller bestämmelser om vem som omfattas av social trygghet genom socialförsäkring och vissa bidragssystem i . I 2 kap. 1 § definieras när en person skall anses vara bosatt i . Detta är fallet om han eller hon har sitt egentliga hemvist här i landet. Gäller det en person som kommer till och kan antas komma att vistas här , skall han eller hon anses vara bosatt här om inte synnerliga skäl talar emot det. Det är därvid inte främst den faktiska avsikten rörande vistelsetiden som blir utslagsgivande utan vad som med beaktande av omständigheterna kan antas om vistelsetidens längd. Skall personen inte folkbokföras här i landet enligt bestämmelserna i folkbokföringslagen, skall han eller hon inte heller anses bosatt här. Bosättningsbegreppet svarar alltså, liksom tidigare enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring, i huvudsak mot vad som gäller vid tillämpning av folkbokföringslagen. Den s.k. dygnsviloprincipen är relevant vid denna bedömning och innebär att den plats där den enskilde har sin regelbundna dygnsvila skall anses vara hans egent- liga hemvist. De överväganden som gjordes i samband med partnerskapslagens tillkomst är relevanta även vid en bedömning av vilken anknytning till som skall finnas för att en person skall kunna få tillstånd här till ändring av könstillhörigheten. I detta senare hänseende finns emellertid en mycket tydlig koppling till folkbokföringen. För att en utländsk medborgare skall vara folkbokförd i krävs, som vi redogjort för ovan, en ganska långtgående anknytning hit. Vi an- ser att denna i princip är tillräcklig för att personen i fråga också skall kunna få tillstånd till en ändring av könstillhörigheten. För att markera anknytningskravet ytterligare bör kravet på bosättning emellertid kompletteras med ett villkor om faktisk bosättning här före det att tillstånd kan meddelas. Vi anser att bör bestämmas till . Ett sådant kompletterande villkor torde inte innebära en nackdel för den enskilde transsexuelle utländske med- borgaren, eftersom den gängse utredningsgången för transsexuella i omfattar om och personen därför regel- mässigt torde hinna uppfylla bosättningskravet innan utredningen är färdigställd. Sammanfattningsvis innebär vårt förslag i denna del att kretsen av sådana som är berättigade till ändring av könstillhörigheten bör utvidgas till – förutom svenska medborgare – även utländska med- borgare som är bosatta i riket . Bosätt- ningsbegreppet bör därvid vara detsamma som gäller enligt social- försäkringslagen. Det förtjänar att uppmärksammas att det är endast uppgifterna i den svenska folkbokföringen som påverkas för det fall att en ut- ländsk medborgare erhåller ändrad könstillhörighet i . Det torde därefter vara olika förutsättningar i olika stater att få det svenska beslutet om ändrad könstillhörighet erkänt i den inhemska folkbokföringsregisteringen. Av denna anledning bör en utländsk medborgare som erhåller ändrad könstillhörighet i informe- ras om att könstillhörighetsändringen inte automatiskt får genom- slag i hans eller hennes hemland. Han eller hon bör också informe- ras om att det är hans eller hennes hemland som utfärdar nya pass och att komplikationer kan uppstå om hemlandet inte godtar den könstillhörighetsändring som gjorts i . Det framstår som mest lämpligt att denna information lämnas av vårdpersonal i samband med att personen genomgår utredning om ändrad könstillhörighet, eftersom denna omständighet kan ha be- tydelse för personens vilja att fortsätta med processen. Det kan också ha betydelse för prognosen för denna, vilket är en faktor som skall vägas in vid bedömningen av om en ansökan skall bifallas. 6.5Ändring av juridisk könstillhörighet för personer som genomgått behandling utomlands I utredningens direktiv erinras om att det förekommer att svenska medborgare genomgår behandling för ändring av könstillhörighet utomlands. Dessa personer har i vissa fall fått problem när de därefter vill få sin nya könstillhörighet erkänd i . De har inte fått iden- titetshandlingar som överensstämmer med den nya identiteten och könstillhörigheten, och det har även förekommit att de av svenska myndigheter har avkrävts svenska läkarutlåtanden om att de har diag- nostiserats som transsexuella. Motsvarande krav på läkarutlåtande har inte ställts på personer med utländskt medborgarskap. Det finns skäl att undersöka vilka skillnader som uppkommer i dessa hänseen- den beroende på vilket medborgarskap personen i fråga har. Det finns också behov av att se över vilka krav som skall ställas på fastställelse av könstillhörighet för en person som har genomgått behandling utomlands. Enligt direktiven skall utredaren undersöka vilka eventuella pro- blem som kan uppkomma när en person som har genomgått be- handling utomlands vill få sin könstillhörighet erkänd i . Ut- redaren skall överväga och lämna förslag på vilka krav som skall ställas på fastställelse av könstillhörighet för en sådan person. Könstillhörighetslagen reglerar inte situationer där patienter har fått könskorrigerande eller annan behandling utförd utomlands. Inte heller finns i lagen eller i någon annan författning regler om godtagande i av beslut om ändrad könstillhörighet som fattats i ett annat land. 6.5.3Lagstiftning m.m. på andra områden Av intresse för frågan hur en person, som genomgått behandling och/eller fått sin könstillhörighet ändrad genom beslut som fattats utomlands, skall betraktas i är närmast en jämförelse med internationellt privaträttsliga regler på andra rättsområden. Främst blir det då aktuellt att se till hur vissa äktenskap som ingåtts utom- lands betraktas i . Lagen (1904:26 s. 1) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap (IÄL) är den lag som reglerar bl.a. erkännande av äktenskap som ingåtts utomlands. Huvudregeln i fråga om erkännande i av utländska vigslar är att ett äkten- skap som har ingåtts utomlands enligt främmande lag anses giltigt till formen om det är giltigt i den stat där det ingicks (1 kap. 7 § första stycket 1 IÄL). Äktenskap kan också anses giltigt till formen om det är giltigt i den eller de stater där mannen och kvinnan vid tiden för vigseln var medborgare eller hade hemvist (1 kap. 7 § andra stycket IÄL). Enligt lagförarbetena anger lagrummet inte på ett ut- tömmande sätt alla äktenskap som kan komma att godkännas i . Denna fråga har överlämnats till rättstillämpningen. För att förhindra att tvångsäktenskap och barnäktenskap som ingåtts utom- lands under en tillfällig vistelse i ett annat land får giltighet i infördes med verkan fr.o.m. en ny bestämmelse i IÄL (1 kap. 8 a §) av innebörd att ett enligt utländsk rätt ingånget äktenskap inte skall erkännas i om det för äktenskapets ingående förelåg äktenskapshinder enligt svensk lag och minst en av parterna var svensk medborgare eller hade hemvist i . Bedömningen av ett utländskt äktenskaps giltighet görs oftast av i samband med folkbokföring. Denna bedömning är på intet sätt bindande för hur erkännandefrågan skall bedömas av domstolar och andra myndigheter, men utdrag ur folkbokföringen tillmäts stort bevisvärde i de flesta sammanhang. har i förekommit ett folkbokförings- ärende där två svenska medborgare av samma kön, med hemvist i , ingick äktenskap med varandra i under ett tillfälligt besök där. är ett av få länder i världen som tillåter samkönade äktenskap (se vidare i avsnitt 6.3). Vid hemkomsten till an- sökte de båda personerna om att få sitt civilstånd ändrat från ogift till gift i folkbokföringsregistret. registrerade i stället registrerad partner som sökandenas civilstånd, med hänvisning till att två personer av samma kön inte kan ingå äktenskap i utan bara partnerskap. beslut har överklagats men målet är, såvitt känt, ännu inte avgjort av domstol. Frågan om verkan av beslut om ändrad könstillhörighet som fattats utomlands regleras uttryckligen, såvitt vi erfarit, endast i den finska och den brittiska lagstiftningen. I har the Secretary of State upprättat en lista över länder vars praxis i könstillhörighetsärenden kan godtas av de brit- tiska myndigheterna. Har ändringen av könstillhörigheten ägt rum i en stat som finns upptagen på denna lista och har det ägt rum en TS-utredning som motsvarar den brittiska, skall ändringen godkän- nas även i utan ytterligare utredning. Enligt den finska lagstiftningen gäller att, om det genom ett laga- kraftvunnet beslut i en främmande stat har fastställts att en person har en annan könstillhörighet än den som har antecknats för honom eller henne i befolkningsdatasystemet i , beslutet skall anses giltigt i utan särskild fastställelse, om personen när beslutet fattades var medborgare i staten i fråga eller bosatt där. 6.5.5Våra överväganden och förslag Vårt förslag: Ett lagakraftvunnet beslut om ändring av könstill- hörighet som meddelats beträffande en utländsk medborgare i det land där denne är medborgare eller i ett annat land där han eller hon var stadigvarande bosatt då beslutet fattades skall erkännas i utan att särskilt beslut om fast- ställelse av ny könstillhörighet behöver fattas. Personen skall alltså i den svenska folkbokföringen registreras som tillhörande det kön som den utländska myndigheten har bestämt. En uttrycklig regel härom skall tas in i lagen om ändring av könstillhörighet. En svensk medborgare som fått sin könstillhörighet ändrad enligt ett annat lands lagstiftning kan på ansökan få sin könstill- hörighet ändrad även i . Ändringen sker efter beslut av Rättsliga rådet. En person – svensk eller utländsk medborgare – som genom- gått en könskorrigerande operation utomlands men för vilken frågan om könstillhörighet inte har prövats kan ansöka om änd- ring av könstillhörigheten hos Rättsliga rådet. Samma regler skall därvid gälla för erhållande av ändrad juridisk könstillhörighet som för de transsexuella patienter som genomgått och den könskorrigerande operationen i . Detta innebär att en läkare som har erforderlig specialistkompetens på området kon- staterar att de krav som uppställs för ändring av könstillhörigheten är uppfyllda. Det bör överlämnas åt den medicinska professionen att utarbeta närmare rutiner för hanteringen i av sådana personer. Det är rimligt att anta att man vid könstillhörighetslagens tillkomst inte ägnade någon närmare tanke åt frågan hur man skulle hantera personer som genomgått TS-behandling och eventuella könskorrigerande operationer utomlands. som har förflutit har, som vi konstaterat i flera andra sam- manhang, samhället genomgått stora förändringar. Det är exempel- vis långt vanligare med utlandsresor än vad det var . Det är också relativt vanligt att särskilt unga människor tillbringar längre tidsperioder utomlands, kanske i samband med att de arbetar eller studerar. Invandringen till har varit fortsatt hög men har något ändrat karaktär sedan 1960- och , då det i huvudsak var personer från som flyttade till . kommer flera av de största invandrargrupperna från . innebär medlemskap i den Europeiska unionen att dess principer om fri rörlighet över grän- serna, bl.a. för personer, skall gälla. Sammanfattningsvis kan konsta- teras att människor nu rör sig över nationsgränser på ett betydligt mer omfattande sätt än .