sou · GVB329 · 2008-01-01 00:00:00 — Även kommunerna har utvecklat egna nät för elektronisk kommunikation för att tillgodose kommunmedborg- arnas behov av IT-infrastruktur (s.k. stadsnät). Sådana stadsnät har byggts i flertalet kommuner och denna utbyggnad kommer sanno- likt att pågå . Sammantaget innebär utvecklingen att antalet innehavare av nät för elektronisk kommunikation har mångfaldigats sedan lednings- rättslagens tillkomst. Ökningen av överföringskapaciteten gör att flera aktörer kan utnyttja kapacitet i samma ledning, t.ex. en fiber- kabel. Antalet nät för elektronisk kommunikation i landet kan förväntas öka med utbyggnad av nya mobilnät och bredbandsnät.33 Det finns ett EG-regelverk för området elektronisk kommunika- tion som består av ett antal direktiv som reglerar tillhandahållande av elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster m.m. Detta regelverk har införlivats i huvudsakligen genom lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation som trädde i kraft . I lagen om elektronisk kommunikation ges möjlig- heter att besluta om olika former av tillträdesskyldigheter. Många bestämmelser i lagen om elektronisk kommunikation syftar till att främja konkurrensen på marknaden för elektronisk kommunika- tion. Huvudprincipen enligt lagen om elektronisk kommunikation är att endast företag med betydande inflytande på en fastställd mark- nad får åläggas särskilda skyldigheter enligt lagen. Det avser till- trädesskyldigheter eller vissa andra skyldigheter som avser slut- kundsmarknaden. PTS är den myndighet som har till uppgift att bedöma huruvida en viss marknad för elektronisk kommunikation är sådan att ingripanden enligt lagen om elektronisk kommunika- tion kan åläggas. Samlokalisering kan dock enligt vad som framgått ovan även grundas på miljöhänsyn. 33 A.a. s. 28. har en geologi som ger förutsättningar att hitta mineral- fyndigheter av sådan storlek att de kan tillgodogöras ekonomiskt. Mineralutvinning skiljer sig på olika sätt från annan näringsverk- samhet när det gäller de resurser som behövs för att verksamheten skall kunna bedrivas på ett effektivt sätt. De mineraliseringar som hittas kan t.ex. av naturliga skäl inte flyttas. Fyndigheterna måste exploateras i anslutning till fyndplatsen, om de skall brytas. Det finns därför behov av lagstiftning som reglerar förutsättningarna för de företag som arbetar med att prospektera efter . Sär- skilda minerallagar finns i alla länder med liknande geologiska förutsättningar som i . De äldsta gruvrättsliga bestämmel- serna i är . är EU:s största gruvland. I globalt perspektiv är vi dock små. låg på första plats i EU när det gällde produktion av guld, silver, bly och järnmalm, tvåa efter i produktion av koppar och trea efter och när det gällde produktion av zink. Efter utvidgningen av EU har hamnat på andra plats efter när det gäller produktion av silver, koppar och bly. Den svenska minerallagstiftningens historiska utveckling åter- speglar en konflikt mellan tre parter. Jordägaren, staten och upp- hittaren, dvs. prospektören, kan alla ha olika intressen. Jordägaren kan vara intresserad av att själv få tillgodogöra sig de mineral- tillgångar som finns i marken. Det kan också tänkas att jordägaren inte vill acceptera det markintrång som utvinning medför. Staten kan ha flera i vissa fall motstående intressen, såsom skatteinkomster, sysselsättning och skydd för andra allmänna intressen, t.ex. natur- och kulturmiljön. Prospektören har intresse av att få tillgodogöra sig den malm som man har hittat efter att ha lagt ned stora kostnader. Dessa intressen har under århundradena getts varierande tyngd, vilket också har avspeglats i lagstiftningen. antogs två lagar som var föregångare till den minerallag som gäller . En ny gruvlag (1974:344) trädde 1974 och en ny minerallag (1974:890) . Gruvlagen inne- bar stora förändringar för markägarna vad gäller ersättningen på grund av ianspråktagande av mark. ersättningsregler av värdet (den s.k. jordavgälden) togs bort och vanliga expropriationsregler skulle gälla som en anpassning till vad som i allmänhet gällde vid tvångsvis ianspråktagande av mark. detta avskaffades jordavgälden även i den nya minerallagen och ersättningen för skada och intrång skulle beräknas enligt vanliga expropriationsrättsliga principer. på- gick omfattande utredningsarbete. avsåg detta frågor om mineralhushållning och försörjningsfrågor mot bakgrund av oljekrisen i början av detta decennium men ledde inte till några större ändringar av lagstiftningen. tillsattes som fick i uppdrag att göra en fullständig översyn av hela minerallagstiftningen och lämna förslag till ny lagstiftning. arbete resulterade i den nu gällande minerallagen som trädde i kraft och ersatte både gruvlagen och gamla minerallagen. Härefter har gjorts en översyn av minerallagen som inneburit bl.a. en ändring av ersätt- ningsbestämmelserna (se avsnitt 2.3.8 ovan). 4Kartläggning av hur expropriationslagens ersättningsbestämmelser tillämpas Enligt direktiven ingår i uppdraget att undersöka hur expropria- tionslagen tillämpas i praktiken vid dels expropriation, dels andra slag av tvångsförfoganden. I sin undersökning skall utredningen enligt direktiven belysa vid vilka slag av tvångsförfoganden som bestämmelserna i expropriationslagen kommer till användning och om parterna i dessa fall utgörs av offentliga eller privata rättssubjekt. I uppdraget ingår även att undersöka hur ersättningen bestäms i sådana fall där reglerna i expropriationslagen kan antas ha en in- direkt inverkan på ersättningen, t.ex. vid överlåtelse och upplåtelse av egendom där tvångsförfogande annars hade kunnat aktualiseras. För att genomföra denna undersökning och få fram ett fakta- underlag har vi kartlagt några olika områden. Vad som undersökts är regeringens tillståndsgivning vid expropriation, ersättningsmål i fastighetsdomstolarna, förrättningar enligt ledningsrättslagen och praxis. Vidare har en omfattande enkät genomförts som också har kompletterats med intervjuer. Som närmare kommer att beröras nedan gör den genomförda undersökningen inte anspråk på att vara en fullständig kartläggning över de förhållanden som utredningsuppdraget omfattar. Det har nämligen visat sig vara förenat med stora svårigheter att få tillgång till visst faktaunderlag som kunnat belysa de olika frågorna, t.ex. närmare uppgifter om sådana uppgörelser som helt eller delvis grundas på avtal. I andra fall, t.ex. i fråga om förrättningar enligt ledningsrättslagen, har materialet haft en sådan omfattning och form att det med de resurser som stått till förfogande varit nödvändigt att begränsa undersökningen till ett litet urval. Redan här skall också klargöras att undersökningen av i vilken mån de som tagit i anspråk egendom utgjorts av offentliga eller privata rättssubjekt bygger på den indelningen att till offentliga rättssubjekt har räknats statliga myndigheter, landsting samt kommuner medan till de privata rättssubjekten räknats övriga juridiska personer av skilda slag och enskilda personer. I detta kapitel presenteras resultaten av undersökningen. Ansökan om tillstånd till expropriation görs enligt 1 § expropria- tionskungörelsen hos regeringen. Regeringen prövar i normalfallet frågan om tillstånd (3 kap. 1 § första stycket expropriationslagen). Som redogjorts för i kapitlet om gällande rätt (se avsnitt 2.2.2) finns det i andra kapitlet expropriationslagen en katalog över de ändamål som kan läggas till grund för expropriation. Det har inte gått att göra en fullständig undersökning av samtliga expropriationstillstånd som har meddelats sedan expropriationslagen trädde 1973. Normalt publiceras inte regeringens beslut. En ytterligare svårighet är att regeringens beslut är arkiverade på olika ställen. Nyare beslut finns hos handläggande departement medan äldre beslut förvaras i regeringens centralarkiv. Det största problemet har dock varit att endast ärenden från början av 1990- talet är sökbara i regeringens diarium via dator. Sammantaget bidrar detta till att det inte går att säkert avgöra om kartläggningen om- fattar samtliga ärenden. Till grund för denna kartläggning ligger förutom studier av regeringens tillståndsgivning även fakta från ett examensarbete vid , , Expropriationsändamålen och regeringens praxis, 1998. Den i bilaga 3 återgivna förteckningen över expropriationstill- stånd omfattar 121 ansökningar . Av ansök- ningarna framgår att sökande i de flesta fallen är en kommun eller ett statligt verk. Endast tio ansökningar har gjorts av privata rätts- subjekt varav av ett kommunalt renhållningsbolag (). Kommuner är sökande i 87 fall och i 23 fall. De oftast förekommande grunderna för ansökan är tätbebyggelse enligt 2 kap. 1 § expropriationslagen (55 ansökningar) och samfärdsel och transport enligt 2 kap. 2 § expropriationslagen (34 ansökningar). I syfte att få fram ett underlag för att belysa några av frågorna i utredningsuppdraget har en genomgång gjorts av i vilken omfattning mål om ersättning förekommer i fastighetsdomstolarna. Genom- gången har begränsats , 1985, 1995, 2000 och 2005 med hänsyn till det omfattande undersökningsarbete som har krävts. har vi velat göra urvalet så att genomgången skall kunna ge en bild av de förändringar som kan ha skett sedan expropria- tionslagens tillkomst. Vid genomgången har särskilt noterats vilken grund som åberopats för ersättningsanspråken och om den ersätt- ningsskyldige parten varit offentlig eller privat. Det finns 25 fastighetsdomstolar i . Vid dessa handläggs bl.a. fastighetsbildningsmål, expropriationsmål och tomträtts- och arrendemål. I lagen om domstolar i fastighetsmål finns inte någon uppräkning av när lagen är tillämplig. I stället an- ges i respektive lag att frågan skall prövas av fastighetsdomstol. Fastighetsbildningsmål överklagas enligt 15 kapitlet fastighetsbild- ningslagen till fastighetsdomstol. Beslut som lantmäterimyndighet fattat med stöd av anläggningslagen överklagas till fastighetsdom- stol. Samma sak gäller beslut enligt ledningsrättslagen och beslut fattade med stöd av lagen om exploateringssamverkan. Vid fastig- hetsdomstol upptas mål enligt expropriationslagen. Fastighetsdomstolarnas prövning omfattar dels förstainstanspröv- ningar, dels prövningar av överklagade ärenden. Till den först- nämnda kategorin hör bland annat tomträttsmål, expropriations- mål, av stämmobeslut och mål enligt . Dessa mål avgörs genom dom. Till den senare kategorin hör bland annat mål enligt fastighetsbildningslagen, anläggningslagen, lednings- rättslagen samt lagen (1971:1037) om äganderättsutredning och legalisering. Dessa mål avgörs genom utslag. Sedan trädde 1999 finns miljödomstolar för miljö- och vattenfrågor som regleras av denna balk. Det finns regionala miljödomstolar i , , , Väners- borg och . I miljödomstolarna förkommer bl.a. mål angående skadestånds- och ersättningsfrågor med miljöanknytning. Hur många mål finns det som rör ersättning? För att kartlägga omfattningen av mål rörande ersättning har en genomgång skett av hur många sådana mål som avgjordes i fastig- hetsdomstolarna under de ovan nämnda åren. Eftersom ersättnings- frågor kan förekomma i många olika kategorier av mål har genom- gången krävt ett omfattande undersökningsarbete. De fastighetsråd som är verksamma vid fastighetsdomstolarna har biträtt utred- ningen med att kontrollera förteckningar över mål och därvid pekat ut direkt relevanta avgöranden. Fastighetsråden har vidare granskat avgörandena från de utvalda åren och redovisat de efterfrågade uppgifterna till utredningen. Fastighetsdomstolarna vid och handlägger endast arrendetvister och finns därför inte med i de nedanstående tabellerna. Här redovisas endast de mål som avslutats efter sakprövning. Det innebär att mål som förlikts och mål som återkallats inte finns med i underlaget. Enligt uppgift från fastig- hetsdomstolarna förliks eller återkallas en stor mängd av målen som handläggs där. Det bör även anmärkas att det i några enstaka fall inte har varit möjligt att få fram något underlag. Mängden mål rörande ersättning i fastighetsdomstolarna har sjunkit men har antalet ökat. Antal mål rörande ersättning Diagram 4.1 Antal mål rörande ersättning Miljödomstolarna har varit verksamma att under- lag från de aktuella åren endast finns för . Miljödomstolen i avgjorde endast ett mål rörande ersättning enligt 31 kapitlet för intrång på grund av föreskrift för natur- reservat. Miljödomstolen i avgjorde fyra mål som avsåg ersättningsfrågor. Från de övriga miljödomstolarna har några uppgifter inte lämnats. Vilken lag åberopas för ersättning? I syfte att undersöka vid vilka slag av tvångsförfoganden som ersätt- ningsbestämmelserna i expropriationslagen oftast kommer till använd- ning har vid genomgången av målen undersökts vilken lag markägaren åberopar när han kräver ersättning. För att belysa om det skett några förändringar i detta avseende sedan expropriationslagens till- komst omfattar genomgången som ovan. (eller motsvarande äldre lagstiftning) (eller motsvarande äldre lagstiftning) Kulturminneslagen (eller motsvarande äldre lagstiftning) (eller motsvarande äldre lagstiftning) Detta år var mål enligt expropriationslagen den mest förekommande typen () följt av mål enligt fastighetsbildningslagen () och byggnadslag (som var föregångare till ). Detta år var fortfarande mål med ersättningskrav enligt expropria- tionslagen den vanligast förekommande () följt av fastig- hetsbildningslagen () och anläggningslagen (). Andelen mål med ersättningskrav enligt ledningsrättslagen hade ökat (till ). Detta år var den mest förekommande lagen fastighetsbildningslagen () följt av ledningsrättslagen () och anlägg- ningslagen (). Andelen ersättningsmål enligt expropria- tionslagen hade sjunkit (till ). Detta år dominerade ersättningsmål enligt fastighetsbildningslagen () följt av mål enligt anläggningslagen () och ledningsrättslagen (). Fastighetsbildnings- lagen 43, Detta år hade andelen ersättningsmål enligt fastighetsbildningslagen sjunkit (43,) men var fortfarande den vanligaste kategorin. Andelen mål enligt ledningsrättslagen hade ökat markant (till ) och den tredje största kategorin utgjordes av mål med ersättningskrav enligt anläggningslagen (). I syfte att belysa om parterna i målen vid fastighetsdomstolarna ut- görs av offentliga eller privata rättssubjekt har genomgången av målen även inriktats på den frågan. De parter som redovisas är de ianspråktagande parterna, dvs. de som i regel är ersättningsskyldiga mot markägarna. Offentliga parter, som omfattar statliga myndig- heter, landsting och kommuner, var till antalet 75 (av totalt 95) . uppgick antalet offentliga parter till 53 (av totalt 86), var antalet 31 (av totalt 60), var antalet 20 (av totalt 41) och slutligen hade antalet minskat till 18 (av totalt 53). Övriga utgjordes då av privata parter, dvs. andra juridiska personer av olika slag och enskilda personer. Andelen mål där den ianspråktagande parten är ett offentligt rättssubjekt har således minskat . Mål med offentliga parter utgjorde , , , år . Enligt 1 § första stycket ledningsrättslagen kan ledningsrätt upp- låtas för den som för ledning vill utnyttja ett utrymme inom en fastighet. Som beskrivits ovan (se avsnitt 2.3.4) uppkommer en ledningsrättsupplåtelse genom ett beslut som en lantmäterimyndig- het har fattat vid en förrättning. Från lantmäteriverket har vi erhållit uppgifter om dels antalet akter, dels antalet fastigheter som varit föremål för förrättningar enligt ledningsrättslagen. För att kunna hantera materialet har undersökningen begränsats , 1985, 1995 och 2005. Antalet akter och berörda fastigheter har under dessa år fördelat sig på följande sätt. har ett digitalt förrättningsarkiv som ännu inte täcker hela landet. Med hjälp av detta arkiv har samtliga lednings- förrättningar i nio kommuner i (Upplands- , , , , , , , och ) granskats närmare. Kommunerna har valts ut slumpmässigt. För att få en uppfattning om det skett några för- ändringar över tiden har granskningen avsett . Avsikten var ursprungligen att granska även men efter- som lagstiftningen varit i kraft så då hade det inte genom- förts några förrättningar under det året i de ifrågavarande kommu- nerna. Antalet granskade akter uppgår till 134 som fördelar sig beträffande de aktuella åren på följande sätt. Vid granskningen har noterats hur ersättningsfrågan lösts, dvs. om parterna kommit överens om ersättningen eller om förrättnings- beslutet omfattar beslut i ersättningsfrågan efter officialprövning av lantmätaren. Den övervägande majoriteten har lösts genom överenskommelser. Endast i 16 fall har förrättningen omfattat officialvärderingar. Av de 134 akterna har endast ett fall överklagats till domstol. Andelen överenskommelser fördelar sig på de aktuella åren på följande sätt. Vid granskningen har också undersökts om den som har sökt ledningsrätt är en offentlig eller privat part. står de offentliga parterna för följande andel av ansökningarna. Offentlig part som söker ledningsrätt Högsta domstolens praxis rörande ersättningsfrågor enligt expropria- tionslagen är sparsam liksom prövningen i hovrätterna. Här följer en redogörelse av några aktuella domar från och hovrätterna. I Högsta domstolens dom i NJA 2003 s. 619 (det s.k. Ålberga- målet) var fråga om ersättning för bl.a. jaktskada vid intrång av ny motorväg. Vid omläggning av väg E 4 genom drogs ny väg över bl.a. jord- och skogsbruksfastigheterna Stora 3:1 och Ålberga Gård 3:1. Omläggningen av vägen skedde med stöd av en fastställd arbetsplan, som vann laga kraft . Målet i gällde om fastighetsägarna hade rätt till ersättning enligt 55 § väglagen för företagsskada på fastigheterna. Fastighetsägarna menade att det dels uppkommit företagsskada i form av förfulning, buller etc., dels jaktskada. bestred att den förstnämnda arten inverkat på marknadsvärdet, men vitsordade jaktintrång. anförde bl.a. följande. Bestämmelsen i 4 kap. 2 § expropriationslagen innebär att, om den aktuella väg- omläggningen medfört inverkan av någon betydelse på fastigheter- nas marknadsvärde (det s.k. väsentlighetsrekvisitet), skall ersätt- ningen bestämmas på följande sätt. Först beräknas det marknads- värde som respektive fastighet hade innan marken togs i anspråk för vägen, varvid man bortser från att vägplanen var känd och påverkade marknadsvärdet. Härefter beräk- nas restfastigheternas marknadsvärden med beaktande av vägföre- tagets inverkan. Skillnaden mellan de erhållna värdena skall ersättas i den mån det är skäligt med hänsyn till ortsvanlighet eller allmän- vanlighet. I praxis görs ett s.k. toleransavdrag från den beräknade ersättningen. I fråga om buller och förfulning delade hov- rättens tidigare bedömning att dessa störningar i och för sig var på- tagliga, men inte mera omfattande än vad som normalt kan förvän- tas när vägar byggs över tidigare orörd jord- och skogsbruksmark. Inverkan på fastigheternas marknadsvärden uppvägdes dock av att störningarna av gamla E 4, som låg närmare bostadshusen än nya E 4, minskade väsentligt. Samma principer för bevisvärderingen som tillämpas i expropriationsmål, dvs. att parterna i princip anses jämställda, får enligt anses gälla också i mål om ersättning enligt 55 § väglagen. fann det inte visat att fastigheterna tidigare attraherat någon speciell köpar- kategori som fallit bort när nya E 4 drogs fram. Någon ersättning för dessa skador skulle därför inte betalas. I målet var ostridigt att störningarna från nya E 4 påtagligt in- verkat på möjligheterna till jakt. I fråga om beräkningen av jakt- skadans storlek fann att den skulle beräknas utifrån arrendenivån per hektar. Parterna presenterade olika modeller för att utifrån detta belopp uppskatta fastigheternas marknadsvärdeminskning. kom till slutsatsen att vad som förekommit i målet inte gav tillräckligt stöd för någon bestämd slutsats om tillämpning av kalkylränta, jaktskadans genomslag i marknadsvärdet eller vilken faktor som skall tillämpas. fann därför inte skäl att frångå hovrättens bedömning att fastigheternas värdeminskning kunde uppskattas till 15 årskador. Vid prövningen om jaktskadorna var orts- eller allmänvanliga anförde att det inte var vägen utan de störningar som den genererade som skulle bedömas. I likhet med hovrätten fann att störningarna var att anse som allmän- vanliga med hänvisning till förarbetena till bl.a. miljöskyddslagen (Prop. 1969:28 s. 240). I fråga om ortsvanlighetsrekvisitet konsta- terade att störningarna från gamla E 4 över Stora och var ortsvanliga för dessa fastigheter. Förändringen genom tillkomsten av den nya vägen var inte större än att störningarna från denna måste anses vara ortsvanliga. Liksom hovrätten funnit var det enligt inte skäligt att fastighetsägarna skulle tåla störningarna på jakten utan ersättning. Frågan var om ett toleransavdrag skulle göras eller inte på jaktskadan. Hovrätten hade i denna fråga funnit att i ett fall som detta, då fastigheterna varit störda av den gamla , det inte var rimligt att göra ett toleransavdrag. anförde med hänvisning till rättsfallen NJA 1977 s. 424 (Värmdöledsmålet), och NJA 1999 s. 385 (Dalarömålet), att huvud- regeln är att ersättning skall utgå endast för den del av skadan som ligger över toleransgränsen. Visst stöd för att inte göra tolerans- avdrag skulle kunna hämtas från ackumuleringsregeln i 31 kap. 9 § . Med hänsyn till att bestämmelsen i 4 kap. 2 § expropria- tionslagen behandlar det företag för vars genomförande fastighet exproprieras, dvs. nya E 4 i detta fall, fann att den omständigheten att fastigheterna redan var störda av gamla E4 inte utgjorde skäl att nu underlåta toleransavdrag. anförde vidare att toleransgränsen för vissa typer av immissioner, t.ex. buller och estetisk inverkan, kan ligga högre än för andra (jfr prop. 1969:28 s. 240). hänvisade till Torslanda- målet (NJA 1988 s. 376), i vilket fastighetsägaren fick tåla en värde- minskning om vid psykiska och estetiska störningar från kraftledning. Eftersom i det aktuella fallet funnit att skadorna på fastigheten var såväl allmän- som ortsvan- liga, talade detta för att toleransavdraget borde ligga på . Men de rättviseskäl som, enligt vad anfört, bär upp toleransavdraget gör sig inte gällande i samma mån beträffande jaktskador som exempelvis bullerstörningar. fann därför att toleransavdraget borde bestämmas till . När jaktskada uppkommer på en del av en fastighet är det enligt knappast rimligt att avdraget relateras till fastig- hetens totala värde, eftersom det skulle innebära att stora fastig- heter får vidkännas betydande intrång utan ersättning. Avdraget kan relateras till t.ex. fastigheternas totala jord- och skogsbruks- värde, till värdet av den skadade fastighetsdelen eller till det totala jaktvärdet på fastigheten. Med hänsyn till toleransvärdets ändamål fann att det var mest rimligt att avdraget relatera- des till vad som skadats, nämligen jakten.1 I NJA 2000 s. 737 var fråga om ersättning utgick för minskat boendevärde för byggande av järnväg (). Under den treåriga byggtiden av den nya järnvägen till , stördes fastighetsägare intill banan av maskinbuller, damm och bygg- trafik. Prövningen av ersättning för skada gjordes enligt miljöskade- lagen med stöd av 5 kap. 3 § expropriationslagen. (Miljöskadelagen överfördes i stort sett oförändrad till .) anförde inledningsvis att enligt miljöskadelagen kan ersättning utgå för s.k. ren förmögenhetsskada, dvs. en ekonomisk skada, men inte för en ideell skada. Med hänvisning till doktrinen konstaterade att gränsdragningen mellan ekono- misk skada och ideell skada är omdiskuterad. Därefter anförde i huvudsak följande. Av utredningen i målet framgår att byggtiden kom att överskrida nyttjanderättstiden med omkring . Under den treåriga byggtiden har fastighetsägarna störts av maskinbuller, damm och byggtrafik i en omfattning som gjort att de inte kunnat utnyttja sina fastigheter i full omfattning. Fastighetsägarna har vidare på grund av byggdamm behövt utföra mer tvätt och städning än annars. 1 Lantmäteriets rättsfallsregister avd. 2 V 03:4.