sou · GWB318 · 2008-03-20 00:00:00 — I sista hand är frågan om de anställdas möjligheter att ta del av aktuell forskning avhängig i vilken mån man har ledningens stöd, och i vilken mån chefer m.fl. bidrar till att skapa en arbetssituation där kunskapssökande och kunskapsutveckling är en självklar del. I en riksrepresentativ studie bland chefer inom individ- och familjeomsorgen som genomfördes uppgav inte av de svarande att de hade ett påtagligt intresse att verka för en evidensbaserad praktik, och uppgav att de ofta eller ibland sökte information om aktuell forskning inom sitt arbetsområde. uppgav de att intresset bland medarbetarna på sin enhet respektive bland nämndpolitikerna var väsentligt lägre, (, , under utgivning). 4.2.2Förutsättningar att utveckla den professionella expertisen Så långt har vi framför allt uppehållit oss kring den enskilde social- arbetaren och hans/hennes möjligheter att ta del av och förhålla sig till kunskapsutvecklingen i relation till sitt eget arbete. Det är också viktigt att skapa bättre förutsättningar för utvecklingen av den professionella expertisen, så att den enskildes erfarenheter inte bara dokumenteras, utan också kommuniceras – vilket i sin tur gör att dessa kan kritiseras och utvecklas vidare. Inom hälso- och sjukvården talar man om beprövad erfarenhet då det rör sig om metoder och arbetssätt som fått en viss spridning och som har en acceptans inom professionen (även om de inte prö- Kunskaps- och utbildningsstrukturen för vats vetenskapligt). När det gäller dessa frågor torde det inte finnas några avgörande skillnader mellan hälso- och sjukvården och soci- altjänsten, utan det förefaller i hög grad vara möjligt att etablera ett liknande arbetssätt också inom . I vissa avseenden går utvecklingen också i denna riktning, men det är uppen- bart att det är nödvändigt att stärka förutsättningarna för att utveckla den professionella erfarenheten. Ett stöd för utvecklingen av den professionella erfarenheten är att det finns en bra struktur för verksamhetsuppföljning, så att arbetet med att systematiskt följa upp resultatet av olika insatser underlättas. På detta område har bedrivits – och bedrivs – ett omfattande utvecklingsarbete, vilket bl.a. inbegriper en utveckling av socialtjänststatistiken, framtagande av kvalitets- indikatorer och system för öppna jämförelser m.m. En redogörelse för detta arbete följer i kapitel 5. Inom arbetar ett flertal olika yrkesgrupper och det finns inte någon enskild utbildning som svarar mot samtliga de verksamhetsområden som ryms inom (jfr. I detta sammanhang, då vi diskuterar förutsättningarna för en förstärkt kunskapsutveckling respektive kunskapsanvändning i det sociala arbetet framstår det som rimligt att i första hand se till de som har ett ansvar för att planera och leda arbetet, vilket innebär att vi i första hand ser till den högre utbildningen. Inom den akademiska sektorn finns flera kunskapsbildnings- och utbildningsstrukturer med relevans för . Olika akademiska ämnen, liksom ett flertal utbildningsprogram inom högskolan, producerar kunskap och utbildning som kan antas ha betydelse för kvaliteten och den allmänna nivån i de delar av det sociala arbetet som regleras av socialtjänstlagen och annan relevant lagstiftning och som allmänpolitiskt sorteras in under den sociala sektorn. Inom det samhällsvetenskapliga området – med discipliner som t.ex. socialt arbete, sociologi, psykologi och pedagogik, stats- vetenskap och ekonomi – produceras forskning och avhandlingar som har relevans för det sociala arbetet. Det finns också ett antal myndigheter, sektorsforskningsorgan (framför allt FAS – Forsk- 2 Det följande avsnittet är baserat på Kunskapsutveckling inom , i samt 2007. Kunskaps- och utbildningsstrukturen för ningsrådet för Arbetsliv och Socialvetenskap), fristående centrum- bildningar och forskningsinstitut som på olika sätt bidrar till kun- skapsbildningen inom det sociala området. I det fortsatta koncent- reras framställningen i första hand kring socionomutbildningen respektive forskningen i socialt arbete eftersom denna är direkt relevant för de grupper som har ansvaret att organisera arbetet så att en aktiv kunskapsanvändning och -utveckling främjas. Detta står inte i motsättning till att även andra personalgrupper berörs, liksom att också andra vetenskapliga områden (psykologi, socio- logi, juridik m.fl.) är av stor betydelse för verksam- het. inrättades ett antal statliga socionom- utbildningar, den första i . Därefter följde i relativt snabb följd , , och slutligen (Hög- skoleverket 2000:27). Denna utbyggnad av utbildningen skedde som det också fanns en påtaglig strävan att utveckla den socialvetenskapliga forskningen, för att härigenom stärka välfärds- politiken (SOU 1946:74). Resultatet av dessa strävanden innebar dock inte att socialt arbete etablerades som ett självständigt aka- demiskt ämne, utan ämnet kom att inta en form av mellanposition som en akademisk yrkesutbildning utan egen forskning. De s.k. socialinstituten (av vilka det första inrätta- des på 1920-talet3) ombildades till socialhögskolor först , och det skulle dröja – till 1977 – till dess att dessa inkluderades i universitetens ordinarie organisation och den första professuren i socialt arbete inrättades. Under 1980- och framför allt genomgick den svenska högskolan en kraftig expansion, både vad avser antalet utbildnings- platser inom högskolan och antalet högskolor i landet. Både nya universitet – , och (Mitthög- skolan i , och blev universitet ) – och nya högskolor – , hög- skola och Högskolan på – har vuxit fram (, 2002). Det finns således en stor lokal och regional täckning i landet vad gäller potentiella centrum för kunskapsbildning och kunskaps- produktion av relevans för den sociala sektorn. I princip varje uni- 3 1921 bildades utbildning och forskning i som en fristående stiftelse. Ett av syftena med utbildningen var att skapa vägar till den högre utbildningen också för studerande som saknade formell studentexamen (2000:27). Kunskaps- och utbildningsstrukturen för versitet/högskola inrymmer något utbildningsprogram eller mer omfattande kursprogram som ger underlag för arbete inom väl- färdstjänstesektorn, om man med välfärdstjänstesektorn förutom inkluderar hälso- och sjukvård och skolans område. Men även om man mer avgränsat ser till utbildnings- och forsk- ningsinstitutioner som enbart omfattar forskning i socialt arbete och/eller utbildningar som leder till socionomexamen har det skett en kraftig expansion. Ökningen av antalet examina inom socio- nom- respektive social omsorgsutbildning under slutet av 1900- talet och framgår tydligt av diagrammet nedan. Antal examina, socionom- resp. social omsorgsutbildning i Sve- Källa: NU, Expansionen avsåg dock enbart socionomutbildningen, som mer än fördubblades /98 till 2002/03, då mer än 2 200 studenter antogs till utbildning. Inom programmet social omsorg minskade däremot antalet antagna med . En starkt bidragande faktor till denna omstrukturering är för- statligandet av de landstingskommunala högskolorna och deras sociala omsorgsprogram. Flera utbildningsanordnare, som tidigare haft sociala omsorgsprogram, har genomfört ett omfattande utvecklingsarbete och ansökt om och tilldelats rätt att utfärda socionomexamen. Det gäller de tidigare Kunskaps- och utbildningsstrukturen för omsorgsprogrammen vid i , och . Vid flera andra universitet/hög- skolor med socialhögskolor har de sociala omsorgsprogrammen från de tidigare vårdhögskolorna inlemmats och utvecklats till socionomprogram. Detta gäller institutionerna i , och . På andra håll har antalet utbildningsplatser ökat, ofta decentraliserat till orter utanför det egna ; exem- pelvis bedriver decentraliserad socionomutbild- ning vid på . är den soci- ala omsorgsutbildningen integrerad i den nya socionomutbild- ningen, men vissa övergångsbestämmelser gäller. Sammanslagningen av socionom- respektive social omsorgs- utbildningen har inneburit att utbildningskraven skärpts när det gäller områdets vetenskapliga grund, liksom när det gäller kompe- tens vad gäller utrednings- och utvärderingsarbete. skedde vid flertalet institutioner för soci- alt arbete en satsning på att utveckla s.k. magisterprogram, dvs. utbildningsprogram utöver grundutbildning som avsåg leda fram till magisterexamen. Vid vissa institutioner anordnades dessa som kurser med en tydlig forskningsprofil som vanligen omfattade en termins heltidsstudier, medan vid andra breddade sina magister- program till att innehålla olika profilkurser under två terminer. I den genomlysning av socialt arbete som genomfördes av Arbetsliv och Socialvetenskap i samarbete med kunde man dock konstatera att även om antalet som sökte och påbörjade dessa magisterprogram var relativt stort, var det få som fullföljde utbildningen och erlade magisterexamen (/för Arbetsliv och Socialveten- skap 2003:392). Inom den s.k. Bolognaprocessen införde en ny högskoleförordning med tre nivåer i grundutbild- ningen; en grundnivå som leder till en grundexamen, en avancerad nivå som leder antingen till en magister- eller mastersexamen och en forskarutbildningsnivå som leder antingen till licentiat- eller doktorsexamen. Det innebär att på den 3½-åriga socionomutbildningen kan komma att ligga på avancerad nivå. Den största förändringen i systemet är införandet av en inter- nationellt anpassad . Flertalet av socionomutbild- ningarna vid landets universitet och högskolor har också startat nya masterprogram i socialt arbete. Dessa program innehåller både kur- ser i vetenskapsteori och metod, men också kurser som har direkt Kunskaps- och utbildningsstrukturen för praktisk tillämpning som kurser i utvärderingsteori och metodik. Det är möjligt att läsa enstaka kurser i masterprogrammen, och genom en etappavgång kan man också bli magister. Det är svårt att bedöma vilket intresse som kommer att finnas för dessa kurser. Inför den antagning som gjordes till höstterminen var det många sökande, men relativt få som verkligen påbörjade masterutbildningarna i socialt arbete (2007). Landets första professur i socialt arbete inrättades 1979 i . byggdes det akademiska ämnet socialt arbete upp i , med inrättandet av nya professurer och start av forskarutbildning vid de orter där professurerna inrättades. Det rörde sig då om institutionerna för socialt arbete/social- högskolorna i , , och (, 2003). hade ytterligare 16 professurer i socialt arbete inrättats, varav ett antal inrättats av universiteten som s.k. beford- ringsprofessurer. fanns totalt 36 professurer i socialt arbete. Sedan det blev möjligt att disputera i socialt arbete har cirka 210 personer avlagt doktorsexamen. De första 100 avhandlingarna i socialt arbete har blivit föremål för en doktorsavhandling i sig (2007). Det akademiska ämnets etablering och utveckling har också genomlysts på ett grundläggande sätt i ett gemensamt uppdrag från FAS och (2003). Här redovisas, i olika delstudier och genomgångar, en i stora stycken mycket fram- gångsrik etablering och utveckling av det akademiska ämnet. En ny utvärdering planeras genomföras, tidigast, 2009. I stort bedöms innehållet i den forskning som bedrivits ha god relevans för det sociala arbetet inom olika praktikområden. pekar Dellgran & (2003), i en delstudie där den seniora forskningens innehåll karakteriseras, dock på att av forskningen ägnats frågor om implementering, konsekvenser, utfall och effekter av det sociala arbetet. Avgränsas granskningen till att enbart gälla avhandlingar blir siffran . har ett organiserat samarbete inletts mellan samliga lärosäten med forskarutbildning i socialt arbete i Kunskaps- och utbildningsstrukturen för syfte att utveckla en nationell forskarskola i socialt arbete. Denna planeras starta höstterminen och erbjuda ett varierande ämnesspecifikt kursutbud. Dessa kurser ska ses som ett komple- ment och förstärkning av lärosätenas befintliga forskarutbildningar. Dock saknas ännu en långsiktig finansieringsform för en sådan satsning. 4.5Utbildning och forskning för socialt arbete – och Storbritannien4 Ur ett internationellt perspektiv framstår socialt arbete som ett förhållandevis ungt ämne och det finns stora variationer vad gäller universitets och högskolors organisation av forskning i socialt arbete. Vid en jämförelse med , och har socialt arbete endast i en tydlig status som en akademisk disciplin med forskarutbildning vid sex universitet och doktors- examen i socialt arbete. utgjorde socialt arbete en sub- disciplin inom ämnet socialpolitik, som varit ett omfattande forsk- ningsområde i . Man har också ett större antal professorat än i övriga nordiska grannländer (17,5 permanenta och 8,5 tids- begränsade) enligt en tillsatt arbetsgrupp kring utveck- lingen av den högre utbildningen i socialt arbete. 79 akademiska avhandlingar i socialt arbete har producerats – 2006, vissa av dem dock formellt inom socialpolitik. (Mäntysaari & Haaki, 2007). I har frågan om universitets- och högskole- väsendets kunskaps- och kompetensstöd för verk- samhet och verksamhetsutveckling varit aktuell . Grundutbildningen av motsvarigheten till våra socionomer ligger på universitets- och högskolenivå och den har förstärkts med sär- skild längre påbyggnad upp till . I både och är ämnets akademiska position svag. I saknas möjligheterna att disputera i socialt arbete, även om enstaka professurer i socialt arbete inrättats (bl.a. en tids- begränsad professur). Sammanlagt bedöms 10–15 disputerade (bl.a. från ) vara verksamma i , då som forskare. Även i är utvecklingen av socialt arbete som akademisk disciplin svag. Möjlighet att disputera i socialt arbete finns dock vid Tekniske og i och sam- 4 Avsnitt 4.5 är baserat på ett underlag, Kunskapsstöd för evidensbaserad praktik – några internationella nedslag som utarbetat för kommitténs räkning. Kunskaps- och utbildningsstrukturen för manlagt bedömer man att det finns 17 disputerade i landet, också här några som disputerat i . Grundutbildning sker företrädesvis vid särskilda fackhögskolor () och vid regio- nala högskolor (). För (och dess fyra länders) del gäller att soci- altjänstforskning och även forskning i socialt arbete bedöms vara mycket otillräcklig. I har flera utredningar producerat förslag till universitetsbaserad kapacitets- förstärkning av forskning i socialt arbete. En ingående kartläggning av forskningskapaciteten, genomförd för () gav en bakgrund som använts i flera andra sam- manhang (SCIE 2005). Både i och arbetar man för en förstärk- ning av forskningskapaciteten i socialt arbete. I har den akademiska förstärkningen av forskning i socialt arbete redan kommit en bra bit på väg, medan det för del endast handlar om förslag till förstärkning. I och syns ingen stark rörelse för en akademisk institutionalisering av socialt arbete, även om sådana företrädare förstås finns. Även i är socialt arbete som akademisk disciplin en relativt begränsad företeelse. Flertalet högskolor (colleges) med grund utbildning för socialt arbete saknar forskarutbildningspåbyggnad. Ändå är den akademiska kapaciteten omfattande med svenska mått mätt. I tas nu också vissa initiativ för att mer genomgående rikta grundutbildningen i socialt arbete så att den innebär ett stöd för evidensbaserad praktik. Bl.a. anordnades en nationell konferens om utbildning för evidensbaserat socialt arbete i . Företrädare från 70 universitet med grundutbildning deltog, från 35 av USAs delstater. Andra former för organisering av forskning i socialt arbete Både i och i kompletteras forskningen i socialt arbete vid enstaka universitetsinstitutioner av universitetsbaserade forskningsinstitut () med forskningsproduktion kring socialt arbete. För del finns anledning att nämna och , bägge vid och med kvalificerade uppdrag att bedriva forskning i socialt arbete. I bedrivs forskning i socialt arbete i någon utsträckning vid flertalet regionala högskolor som också har grund- Kunskaps- och utbildningsstrukturen för utbildning för socialt arbete, Det gäller högskolorna i , Ber- gen, , Finnmark, Telemark och samt diakon- högskolorna i Rogaland och . Enstaka andra regionala hög- skolebaserade centra har över tiden utvecklat betydande forsk- ningskapacitet, exempelvis vid . De nordiska länderna har också en relativt gedigen erfarenhet av större forsknings- eller med nationella forsknings- uppgifter inom flera kunskaps- och verksamhetsområden, men baserade utanför universitetsorganisationen. Av relevans för socialt arbete är Socialforskningsinstituttet i , den till STAKES ombildade finska i och nationella norska forskningsinstitut som Norsk institutt for forskning om opp- vekst, velferd og aldring (NOVA) och for Rusmid- delsforskning (), där bl.a. ett kvalitetsregister för miss- bruksvård ligger. Vi kan nu också skönja en tendens till FoU-utveckling av mer direkt relevans för kunskapsutveckling och även instrumentell kun- skapsanvändning (implementering). I ett specialarrangemang i form av ett aktiebolag knutet till återfinns ett spe- cialiserat nationellt institut, Atferdssenteret. Detta institut kombi- nerar forskning, utveckling och stöd till kunskapsanvändning i praktiken, det senare genom centrets stöd för implementering av evidensbaserade metoder inom sitt i förhållande till den sociala praktikens uppgifter klart begränsade uppdragsområde, nämligen barn och unga med allvarliga beteendeproblem. Detta norska centrum med nationellt forsknings-, utvecklings- och (särskilt) implementeringsstödjande ansvar inom ett speciellt verksamhetsområde är än så länge unikt både för och övriga . I har åtta regionala kompentenscentra etablerats med ansvar för att öka samspelet mellan forskning och praktik. Dessa centra sorterar under det finska Social- och Hälso- ministeriet, (som finansierar dem till ). De har i uppgift att fungera som kontaktpunkter för mötet mellan forskning och praktik och står i nära kontakt framförallt med STAKES. Också i utvecklas nu organ och nätverk, som väsentligt tydligare och kravfullare än det traditionella forskar- samhället, kombinerar FoU-insatser med kunskapsförmedling och implementeringsstöd. Det gäller exempelvis den från nationellt politiskt håll stödda etableringen av vissa s.k. Centres of Excel- lence. Ett exempel är förslaget att inrätta ett Kunskaps- och utbildningsstrukturen för and Outcomes in Children and (Depart- ment for children, schools and families 2007). Sammanfattningsvis kan vi konstatera att den svenska sats- ningen på en akademisk utbildning för socialt arbete i internatio- nellt perspektiv gjordes ovanligt och föredömligt . Universi- tetsbaserade institutsbildningar har däremot ändå tills varit ovanliga i , i alla fall inom det samhälls- vetenskapliga området och tills på allra . Inte heller har någon tradition av uppbyggnad av större (sek- tors)forskningsinstitut med samhällsvetenskaplig inriktning, som förekommer i våra nordiska grannländer. 4.6Från lokala FoU-miljöer till en forskningsstrategi växte ett stort antal så kallade FoU-enheter (forskning och utveckling) fram – kommunalt ägda och i huvudsak kommunalt finansierade. Även om var det expansiva årtiondet för den här organisationsformen så hann den äldsta kommunala FoU-enheten bli – FoU-enhet startade sin verksamhet 1982 och lades ner . Det fanns dock föregångare till denna den nationellt sett äldsta FoU- enheten. Exempelvis bedrevs ett forsknings- och utvecklingsarbete i kring ett antal praktiska verksamheter. Man kan också i det här sammanhanget peka på ett mindre antal reguljära forskningsprojekt vid universitet/högskolor som uppmärksammats lokalt och som haft betydelse för metod- utvecklingsarbetet inom det specifika sociala problemområdet. publicerades Det dolda i vilket forskningsråd genomförde en kartläggning av lokala och regionala FoU-enheter, och i denna kartläggning identifierades sammanlagt 82 FoU-enheter (m.fl. 2000). I en kartläggning som genomfördes identifierades 109 FoU-enheter, vilket tyder på att antalet ökat (Kommuner och Landsting 2005)5. Merparten av FoU-enheterna – i bägge kartlägg- 5 Eftersom bl.a. formerna för FoU-enheternas organisation ser väsentligt olika ut är det svårt att göra några direkta jämförelser mellan de två kartläggningarna. Så visade det sig t.ex. att flera av de FoU-enheter som identifierats i den första kartläggningen omorganiserats och/eller arbetar vidare, men under annat namn Kunskaps- och utbildningsstrukturen för ningarna – har en inriktning mot hälso- och sjukvård och/eller individ- och familje- respektive äldreomsorg. Enligt en kartläggning som FoU i Väst/GR genomfört för utredningens räkning fanns det totalt 35 FoU- enheter som bedrev verksamhet inom verksamhets- område. Av dessa arbetade 20 mot samtliga verksamhetsgrenar inom , medan 10 arbetade mot äldreomsorgen och 5 mot individ- och familjeomsorgen. Sammanlagt var det 288 av 290 kommuner som finansierade eller delfinansierade FoU-verksamhet inom . Kartläggningen visade att kommunerna i genomsnitt avsatte per invånare för FoU-verksamhet, men skillnaderna mellan olika kommuner var stor: Den kommun som avsatte minst resurser för FoU-verksam- het satsade per invånare, medan den som avsatte mest resurser låg på per invånare. (För en kortfattad redo- görelse för det statliga stödet till FoU-verksamheterna, se avsnitt 5.2.) –2006 genomförde , Trygghetsfonden och Kommuner och Landsting FoU-programmet Inno- vativa kommuner, landsting och regioner. som de första projekten i programmet inleddes, påbörjade Kommuner och Landsting arbetet med en forskningsstrategi – vil- ken också skulle utgöra ett underlag för den forskningspolitiska propositionen 2004 (Kommuner och Landsting 2005; /Trygghetsfonden/Kommuner och Landsting 2007). överlämnade SKL en ny forsknings- och innovationsstrategi för kommuner och landsting/regioner som ett underlag till den forskningspolitiska proposition som aviseras (Kommuner och Landsting 2007b). I denna konstateras bl.a. att det behövs mer forskning om det sociala arbetets resultat och effekter likväl som det behövs bättre förut- sättningar att dokumentera och systematisera de professionella erfarenheter som görs i det sociala arbetet. Man lyfter också fram de lokala och regionala FoU-enheternas betydelse för kunskaps- produktionen, och man understryker att det finns ett behov av ett långsiktigt stöd för denna verksamhet. I detta noterar SKL också statens engagemang för de olika industriforskningsinstituten med koppling till näringslivet, som man konstaterar att det saknas ett motsvarande engagemang från statligt håll för de offent- ligt finansierade verksamheterna. 5Statliga insatser till stöd för kunskapsutvecklingen 5.1De statliga myndigheternas roll Som statlig expertmyndighet under bedriver en bred verksamhet inom områden som bland annat rör . Till myndighetens uppdrag hör bland annat att samla in, sammanställa, analysera och förmedla kunskap, att genomföra utvärderingar på nationell nivå, liksom att ta fram nor- mer och beslutsstöd baserade på lagstiftning och kunskap. finns metoder i socialt arbete (IMS) vid (se vidare avsnitt 5.2) Nationella kompetenskrav för socialtjänstpersonal bedriver ett arbete med syfte att ta fram s.k. kompetensbeskrivningar för viss socialtjänstpersonal. Syftet är att lägga grunden för enhetliga och väl grundade kompe- tenskrav för socialtjänstpersonal i form av kompetensbeskrivningar som allmänna råd. Utgångspunkten för arbetet är vilka krav på kunskaper och fär- digheter brukare och klienter ska kunna ställa på socialtjänstperso- nal. Beskrivningarna anger områden där det ställs särskilda krav på den professionelles teoretiska och praktiska kunnande. De bygger på aktuell kunskap från lagar, andra rättsliga dokument, från forsk- ning, tillsyn, utvärdering och kvalificerat utvecklingsarbete inom området samt etiska aspekter. hade publicerat kompetens- beskrivningar för handläggare som arbetar inom social barnavård Statliga insatser till stöd för kunskapsutvecklingen samt för handläggare inom äldreomsorg.