sou · GWB363 · 2008-06-11 00:00:00 — Anser att en handling bör omfattas av undersökningen medan den undersökte åberopar att handlingen är skyddad enligt vad som sagts, ska handlingen förseglas och skyndsamt överlämnas till av . Tingsrätten ska därefter skyndsamt pröva om handlingen är skyddad. En modell inspirerad av den ordning som alltså gäller på skatte- området respektive enligt konkurrenslagen skulle kunna säkerställa att vissa handlingar som innehåller för motparten känsligt material inte lämnas ut till sökanden. Rättens prövning blir då i huvudsak inriktad på huruvida ett utlämnande av en handling till sökanden skulle innebära ett oproportionerligt stort men eller intrång för den som är föremål för undersökningen. Vi föreslår därför att den som är föremål för en bevisundersökning hos den domstol som fattat beslut om undersökningen ska kunna begära prövning av om en viss handling eller annan dokumentation ska undantas från undersök- ningen. I detta skede av förfarandet kommer domstolens prövning att avse konkreta handlingar som domstolen kan studera. På det sättet skiljer sig situationen från när domstolen i samband med beslutet om bevisundersökning enligt 18 § anger vilka handlingar som får eftersökas. Vilka handlingar ska kunna undantas? De handlingar som ska kunna undantas från bevisundersökningen med stöd av den föreslagna regeln är i första hand sådana vars över- lämnande till sökanden skulle innebära en oproportionerligt stor olägenhet eller men i övrigt för den som är föremål för undersök- ningen. Vi tänker huvudsakligen på sådana handlingar som innehåller den undersöktes företagshemligheter. Den fråga som domstolen ska pröva är således om innehållet i en specifik handling är sådant att sökandens intresse av att få använda handlingen som bevis i ett mål enligt FHL uppväger den skada som den undersökte kan drabbas av genom att handlingen lämnas ut. En annan typ av handlingar som ska kunna undantas med tillämp- ning av den föreslagna regeln är sådana som omfattas av beslagsför- budet i 27 kap. 2 § . har att ex officio se till att sådana handlingar inte omfattas av undersök- ningen (se 20 § i författningsförslaget). En person som är föremål för en bevisundersökning och som har en annan uppfattning än för- rättningsmannen om huruvida en viss handling omfattas av beslags- förbudet eller inte kan alltså enligt vårt förslag begära att dom- stolen ska pröva huruvida handlingen ska få lämnas ut till sökanden eller inte. Om då gör bedömningen att handlingen bör undantas bör myndigheten av praktiska skäl ha rätt att besluta om det, även om syftet med regleringen är att få till stånd en domstolsprövning. När ska motparten framställa en begäran om undantagande? Det kan vara svårt för den undersökte att vid verkställigheten få en överblick av vilka handlingar som faktiskt kopierar eller vad som faktiskt fotograferas eller på annat sätt doku- menteras. Den som är föremål för en undersökning bör därför ha möjlighet att även efter det att själva undersökningen är färdig framställa en begäran om att en handling ska undantas från undersökningen. Hur som kan behövas för att få en upp- fattning om har kopierat handlingar som det kan finnas skäl att inte lämna ut till sökanden beror naturligtvis på hur omfattande dokumentationen och därmed protokollet (med bilagor) från förrättningen är. Det bör därför finnas en möjlighet för att i varje enskilt fall föreskriva inom vilken tid en begäran om undantagande av viss handling ska göras. Denna tid bör inte vara kortare än och inte heller längre än . Ändringar i utsökningsförordningen (1981:981) bör införas i enlighet med detta. Utgångspunkten för beräkningen av den nu angivna tidsfristen bör vara den dag då protokollet från förrättningen hålls tillgängligt för parterna. För att undvika att den undersökte förlorar möjligheten att framställa en begäran inom fristen bör det införas regler om att i samband med genomförande av bevis- undersökningen ska meddela parterna den dag och tidpunkt då protokollet kommer att hållas tillgängligt. Detta motsvarar vad som gäller när allmän domstol meddelar dom efter förhandling men inte i anslutning till förhandlingen. Regeringen kan meddela de närmare verkställighetsföreskrifter som anses nödvändiga. Handläggningen av en begäran om undantagande Den som vill att viss handling ska undantas ska framställa en begäran om detta till . Myndigheten har därvid att lägga handlingarna i ett förseglat kuvert eller annat em- ballage och överlämna detta till den domstol som ska pröva frågan, dvs. tingsrätten eller Arbetsdomstolen, som utan dröjsmål har att besluta om handlingarna ska lämnas till den undersökte eller om de ska ingå i dokumentationen från undersökningen och därmed lämnas ut till sökanden. Begäran om undantagande ska alltså prövas av den domstol som har beviljat bevisundersökningen och inom ramen för det där på- gående målet eller ärendet. I de fall begäran avser en handling som den undersökte anser omfattas av beslagsförbudet innebär domstolens prövning en överprövning av beslut att inte undanta handlingen med stöd av andra stycket i den föreslagna 20 §. Om den undersökte i stället gör gällande att viss dokumen- tation ska undantas på grund av att ett utlämnande skulle strida mot proportionalitetsprincipen kan prövningen i stället komma att innebära en omprövning av domstolens beslut om bevisundersök- ning men på ett annat underlag. Frågan om en handling omfattas av beslagsförbudet ska beaktas ex officio, dvs. har att iaktta bestämmelsen utan att den undersökte gör invändning om det. Sökanden kan inte anses som motpart i ett sådant fall. Inte heller när det gäller en begäran om undantagande som grundar sig på 15 § andra stycket torde sökanden vara att betrakta som motpart. Den aktuella situa- tionen är mycket speciell och kan i det närmaste jämföras med den som kan uppkomma vid en prövning i sekretessmål av om en hand- ling är allmän. Det ligger i sakens natur att den information som den undersökte vill skydda inte ska kunna lämnas ut innan en prövning är klar. Sökanden är initiativtagare till processen och har i ansökan kunnat redogöra för skälen för åtgärden. Prövningen ger emellertid den undersökte en möjlighet att få domstolen att ompröva sitt tidigare beslut (som ofta fattats utan att den undersökte först fått tillfälle att yttra sig över ansökan) såvitt avser en viss eller vissa handlingar. Konsekvensen av domstolens beslut om undantagande blir att den kopia som har tagit ska lämnas över till den undersökte och således inte lämnas ut till sökanden. I av- vaktan på att domstolens beslut vinner laga kraft måste handlingen emellertid vara kvar hos domstolen. Rättens beslut i frågan kan överklagas enligt vanliga regler. Ett beslut får inte verkställas förrän det har vunnit laga kraft. Domstolarna måste göra dessa prövningar med förtur. Det kan naturligtvis tänkas fall där det är uppenbart att en begäran om undantagande av viss handling har framställts i syfte att förhala förfarandet. Domstolen bör i sådana fall ha möjlighet att förordna att dess beslut får verkställas , dvs. utan hinder av att det inte har vunnit laga kraft. Om någon begäran från den undersökte inte kommer in till inom den angivna tiden ska all dokumen- tation från bevisundersökningen göras tillgänglig för sökanden. Framställer motparten en begäran avseende en eller flera handlingar är det endast utlämnandet av dessa handlingar som påverkas. Sedan den av uppställda tidsfristen löpt ut, dvs. senast efter det att protokollet hållits tillgängligt för par- terna, kan alltså de handlingar som inte är föremål för begäran om undantagande lämnas ut till sökanden. De handlingar som omfattas av en begäran om undantagande bör betraktas som ett lån. Om dom- stolen beslutar att handlingarna inte ska lämnas ut till sökanden ska de därför återlämnas till den undersökte när beslutet om undan- tagande har vunnit laga kraft.TPF70FPT Förslag: Om talan inte väcks inom en månad från det att verk- ställigheten avslutats ska skyddsåtgärden gå åter. 70TP PT Jfr även RÅ 1998 ref. 34 och prop. 2003/04:177 s. 15. myndigheten ska då överlämna de kopior, utdrag, fotografier och upptagningar som har förvarats hos myndigheten till den som varit föremål för bevisundersökningen. Detsamma ska gälla om ett be- slut om bevisundersökning upphävs sedan verkställighet skett. Beträffande intrångsundersökningar gäller att i de fall intrångsunder- sökning görs i ett fristående ärende, dvs. utan att ett mål om saken pågår vid domstol eller att skiljeförfarande inletts, sökanden måste väcka talan om saken inom en månad från det att verkställigheten avslutades. Om så inte sker ska skyddsåtgärden gå åter. Det innebär att all dokumentation som samlats in vid undersökningen, även den som lämnats ut till sökanden, ska lämnas över till den som varit utsatt för undersökningen. Motivet för denna ordning är att man velat motverka att den som begärt undersökningen förhåller sig passiv och därmed skapar av osäkerhet för motparten. Regeringen noterade att även artikel 50.6 i utgår från att åtgärden ska gå åter om sökanden inte vidtar rättsliga åtgärder inom viss tid.TPF71FPT Fristens längd bestämdes i enlighet med krav och på ett sätt som motsvarar vad som gäller vid kvarstad (15 kap. 17 § ). Regeringen framhöll att man måste kunna begära att sökanden agerar snabbt när det är fråga om skydds- eller säker- hetsåtgärder. Vid behov finns också möjlighet att i stämningsansökan begära anstånd med att ange bevisuppgift. Tidsfristen räknas vid intrångsundersökning från undersökningens avslutande och inte från domstolens beslut om att bevilja åtgärden. Som skäl för detta angav regeringen att verkställigheten av under- sökningen kan ta i anspråk och att sökanden bör ha en månad på sig för att bedöma resultatet av undersökningen. Åtgär- dens bestånd är inte heller lika ingripande som vid kvarstad. En motsvarande regel bör enligt utredningens mening gälla vid bevisundersökning. Tidsfristen för att väcka talan bör även vid bevisundersökning vara en månad från verkställighetens avslutande. Beträffande intrångsundersökning uttalades i propositionen att detta innebar att fristen började löpa då protokollet från förrättningen färdigställts. I föregående avsnitt har vi föreslagit att bevisningen, till skillnad från vad som gäller vid intrångsunder- sökning, inte ska få lämnas ut till sökanden förrän den som utsatts för åtgärden har fått möjlighet att begära prövning av om vissa 71TP PT Prop. 1998/99:11 s. 80. handlingar eller annan dokumentation ska lämnas ut. Verkställig- heten av beslutet om bevisundersökning är därför inte avslutad förrän all dokumentation som ska lämnas ut har hållits tillgänglig för sökanden. Det är ju först i och med detta som sökanden har en möjlighet att, utifrån den bevisning som eventuellt finns, göra en bedömning av om en talan ska väckas och hur den ska utformas. Om enmånadsfristen skulle räknas från tidpunkten då protokollet upprättats, skulle en svarande kunna förhala ett utlämnande av doku- mentationen från undersökningen så att sökanden endast får på sig att bestämma sig för om han eller hon vill väcka talan och hur talan ska läggas upp. Det är naturligtvis inte en rimlig ord- ning. Om talan inte väcks inom den stipulerade tiden ska åtgärden gå åter om det är möjligt. Det innebär att alla de kopior och utdrag och annan dokumentation som framställts vid undersökningen ska överlämnas till den som varit utsatt för åtgärden. Däremot kan naturligtvis inte undersökningen som sådan och de eftersöknings- och granskningsåtgärder som gjorts gå åter. All dokumentation som förvaras hos ska alltså överlämnas till den undersökte. Med ett uttryckligt stöd i lag finns det inte några hinder mot att kopior, utdrag, fotografier och andra handlingar som är resultatet av en bevisundersökning över- lämnas när skyddsåtgärden går åter.TPF72FPT Däremot måste myndigheten behålla sitt protokoll över verkställigheten. Det är inte bara dokumentationen hos som ska lämnas åter. Även de handlingar som kan ha lämnats till sökanden ska återlämnas till den undersökte. En bevisundersökning bör också gå åter om ett beslut om sådan undersökning upphävs sedan verkställighet skett. Detta kan bli aktuellt om domstolen sedan motparten inkommit med yttrande över framställningen om bevisundersökning inte anser att fram- ställningen skulle ha bifallits. Detsamma gäller om en högre instans efter överklagande finner att ett beslut om bevisundersökning inte skulle ha meddelats. 72TP PT Jfr prop. 1998/99:11 s. 81 f. 7Myndigheters befattning med företagshemligheter m.m. I olika sammanhang kan domstolar och andra myndigheter komma att ta befattning med näringsidkares företagshemligheter. Hand- lingar som har kommit in till en myndighet utgör allmänna hand- lingar och är enligt huvudregeln i tryckfrihetsförordningen (TF) tillgängliga för var och en. I vissa fall ger sekretesslagen (1980:100) skydd för uppgifterna, men det är, enligt bedömningen i våra direk- tiv, inte säkert att den lagen alltid erbjuder ett tillräckligt skydd. Det finns också, sägs det i direktiven, en risk för att hemliga handlingar lämnas ut trots att så inte borde ha skett. Sekretesslagen hindrar inte heller att handlingar lämnas ut till den som är part i ett ärende eller mål. Det kan vidare förekomma att en domstol förpliktar en närings- idkare att lämna information till en annan näringsidkare om ur- sprung, distributionskanaler m.m. avseende varor eller tjänster som påstås göra intrång i annans immaterialrätt (jfr artikel 8 i det civil- rättsliga sanktionsdirektivetTPF1FPT). Den som har kommit över en företagshemlighet på något av dessa sätt kan i sin tur sprida hemligheten vidare utan att träffas av sanktionerna i FHL eftersom han eller hon inte har kommit över informationen på något olovligt sätt. Alldeles oavsett detta kan skadan ofta vara skedd redan genom att motparten/konkurrenten har fått tillgång till informationen. Dessa förhållanden har påståtts ha en återhållande effekt när det gäller näringsidkares benägenhet att initiera en prövning av på- stådda angrepp på deras företagshemligheter. 1TP PT Se avsnitt 7.4.3. Myndigheters befattning med företagshemligheter m.m. Vårt uppdrag är att analysera de nu beskrivna frågeställningarna och överväga om något kan och bör göras för att komma till rätta med konstaterade problem. Eventuella förslag till författningsänd- ringar ska utarbetas med hänsyn tagen till grundläggande regler och principer om handlingars offentlighet och en rättvis rättegång. 7.2I vilka fall hanterar myndigheter företagshemligheter? Handlingar som innehåller företagshemligheter kan förekomma hos många olika myndigheter. De som särskilt nämns i våra direktiv är domstolar, samt universitet och högskolor. Här kan tilläggas att Polisen och givetvis kan få tillgång till företagshemligheter i samband med brottsutredningar. 7.3.1Tryckfrihetsförordningen – allmänna handlingars offentlighet Enligt 2 kap. 1 § TF har varje svensk medborgare rätt att ta del av all- männa handlingar. Begränsningar i denna rättighet får enligt huvud- regeln endast göras i sekretesslagen eller i lag som sekretesslagen hänvisar till. I 2 kap. 3–11 §§ TF finns bestämmelser om vad som är att be- trakta som allmänna handlingar. I korthet kan sägas att en handling är en framställning i skrift eller bild samt en upptagning som kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas endast med tekniska hjälpmedel. Handlingen är allmän om den förvaras hos myndigheten och är inkommen till eller upprättad hos myndigheten. Begreppet myndighet i TF motsvarar det begrepp som finns i regeringsformen. Myndigheter är alltså regeringen, domstolarna samt de statliga och kommunala förvaltningsmyndigheterna. Enligt 2 kap. 5 § TF ska och beslutande kommunala försam- lingar, dvs. fullmäktige i kommuner och landsting, jämställas med myndigheter. Huvudregeln är således att reglerna om rätt att ta del av allmänna handlingar inte gäller i privata rättssubjekt som exempelvis aktie- bolag och stiftelser. I vissa avseenden finns emellertid undantag Myndigheters befattning med företagshemligheter m.m. från denna princip. Undantagen finns uppräknade i en bilaga till sekretesslagen. Därtill finns en rätt att ta del av allmänna handlingar som finns hos aktiebolag, handelsbolag, ekonomiska föreningar och stiftelser där kommuner och landsting har ett rättsligt bestämmande inflytande (1 kap. 9 § sekretesslagen). Bestämmelserna i sekretesslagen är uppbyggda med hjälp av tre olika slags rekvisit. De anger föremålet för sekretessen, sekretessens räck- vidd och sekretessens styrka. Med föremålet för sekretessen avses vilken slags uppgift sekretessregleringen avser. Sekretessens räck- vidd är – om inget annat anges – hela den offentliga förvaltningen och därmed jämställd verksamhet. är dock sekretessen begränsad till att avse en viss verksamhet. Sekretessens styrka anges med hjälp av skaderekvisit. Det finns två typer av skaderekvisit, ett s.k. rakt skaderekvisit och ett s.k. omvänt skaderekvisit. Det raka skaderekvisitet innebär en presumtion för offentlighet och det om- vända en presumtion för sekretess. För vissa undantagsfall finns bestämmelser om absolut sekretess. Vad innebär sekretessen? Principen inom offentlig förvaltning är att en uppgift är offentlig om det inte finns en särskild regel om att den ska omfattas av sekre- tess. Sekretesslagen innehåller bestämmelser om tystnadsplikt i det allmännas verksamhet och om förbud att lämna ut allmänna hand- lingar. Om en uppgift omfattas av sekretess enligt den lagen är det förbjudet att röja den, vare sig det sker muntligen eller genom att en allmän handling lämnas ut eller det sker på annat sätt (1 kap. 1 § sekretesslagen). Uppgiften får inte heller i övrigt utnyttjas utanför den verksamhet i vilken sekretess gäller för uppgiften (1 kap. 4 § sekretesslagen). Myndigheters befattning med företagshemligheter m.m. Sekretess för enskilds ekonomiska förhållanden Sekretessbestämmelser med hänsyn främst till skyddet för enskilds ekonomiska förhållanden finns i 8 kap. sekretesslagen. Regler som gäller enskilds affärs- och driftförhållanden finns i ett stort antal av kapitlets bestämmelser och gäller många olika slags verksamheter. Vanligen gäller sekretess om det kan antas att en viss skada uppkommer om uppgiften röjs. Det är alltså fråga om ett rakt skaderekvisit. Domstolssekretessen för affärs- och driftförhållanden regleras i 8 kap. 17 §. Enligt första stycket första meningen i denna paragraf gäller sekretess hos domstol i mål eller ärende i domstolens rätts- skipande eller rättsvårdande verksamhet för uppgift om myndig- hets eller enskilds affärs- eller driftförhållanden, om det kan antas att den som uppgiften rör lider avsevärd skada om uppgiften röjs. I vissa mål och ärenden enligt konkurrenslagen (1993:20) gäller dock, enligt andra meningen, sekretess för uppgift om sådana förhållanden redan om det kan antas att den som uppgiften rör lider skada om uppgiften röjs. Enligt andra stycket tillämpas dock inte dessa regler om domstolssekretess om en annan sekretessbestämmelse till skydd för samma intresse är tillämplig på uppgiften och den innebär att sekretess inte ska gälla. För uppgifter som avses i första stycket och som lämnas vid ett förhör enligt 26 eller 50 § lagen (1999:116) om skiljeförfarande gäller sekretess hos domstol, om en part begär det och det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den som uppgiften rör lider skada. Paragrafen är tillämplig såväl i brottmål som i tvistemål och ären- den. I förarbetena till första meningen i första stycket anges följande: Eftersom det för sekretess krävs att den skada som kan antas upp- komma genom uppgiftens röjande skall vara avsevärd, blir sekretess- bestämmelsens tillämplighet begränsad till fall där behovet av sekretess verkligen är kännbart. Den bör t.ex. i regel kunna tillämpas i fall där en företagshemlighet annars skulle röjas. Sådana uppgifter om affärs- eller driftförhållanden som affärsidkare gärna vill hålla för sig själva men vilkas röjande inte kan antas få några nämnvärda ekonomiska kon- sekvenser omfattas däremot inte av lagrummet (numera första meningen första stycket). Med hänsyn till intresset av offentlighet vid domstolar finns inte anledning att låta dessa fall omfattas av en allmän regel om Myndigheters befattning med företagshemligheter m.m. sekretess hos domstol. Bestämmelsen avser både myndigheter som driver affärsverksamhet av något slag och enskilda näringsidkare.TPF2FPT Regeln innebär således att sekretess gäller för företagshemligheter eftersom det måste anses innebära en avsevärd skada för närings- idkaren om en företagshemlighet röjs. Som nämnts gäller i stället starkare sekretess för mål eller ärenden enligt vissa bestämmelser i konkurrenslagen. Skälet till att uppgifter om affärs- eller driftförhållanden har ett starkare skydd i dessa mål är följande. I mål och ärenden enligt konkurrenslagen råder speciella förhållanden beträffande uppgifter om företags affärsförhållanden. Det är i dessa mål och ärenden ofta fråga om prövning av grundläggande förutsättningar för hela företagets verksamhet: strategiska bedömningar, marknads- andelar, konkurrenssituation etc. Företagens behov av sekretess torde därför vara särskilt stort i dessa sammanhang. Härtill kommer att före- tagen har en långtgående skyldighet att lämna uppgifter om sina för- hållanden till . Det kan också förhålla sig så att fått in uppgifter i samband med en undersökning hos företaget, mot företagets vilja. Från många håll har framförts att det är angeläget att samma sekre- tess gäller i domstol som hos . Utredningen har i sammanhanget redovisat att företag i flera fall underlåtit att överklaga beslut på grund av risken för att känsliga uppgifter blir offentliga i tingsrätten. Det har t.ex. gällt risken för att domstols- handläggningen leder till att bl.a. konkurrenter får en skadlig insyn i företagets ekonomiska förhållanden.TPF3FPT Här bör slutligen nämnas att det finns regler om sekretess vid upp- dragsforskning i 8 kap. 9 § och om sekretess vid forskningssam- verkan i 8 kap. 30 § sekretesslagen. De sistnämnda tillkom efter det att regeringen hade beslutat våra direktiv. Även om en uppgift omfattas av sekretess enligt någon bestämmelse i sekretesslagen kan sekretessen vara begränsad i vissa fall. Dessa anges i 14 kap. sekretesslagen. Bland annat föreskrivs i 14 kap. 4 § att sekretessen till skydd för enskild inte gäller i förhållande till den enskilde själv och denne kan också efterge sekretessen, om inte annat föreskrivs i sekretesslagen. 2TP PT Prop. 1979/80:2 Del A s. 248 f. 3TP PT Prop. 1997/98:130 s. 58 f. Myndigheters befattning med företagshemligheter m.m. I 14 kap. 5 § föreskrivs att sekretess inte hindrar att en sökande, klagande eller annan part tar del av handling eller annat material i ärendet. Vi återkommer till den bestämmelsen i avsnitt 7.3.4. I 14 kap. sekretesslagen finns bestämmelser som innebär att en myndighet kan lämna ut en sekretessbelagd uppgift med förbehåll som inskränker mottagarens rätt att lämna uppgiften vidare eller att utnyttja den. I 9 § finns bestämmelser om förbehåll som är generellt tillämpliga och i 10 § bestämmelser om förbehåll som en myndighet kan ställa upp vid utlämnande av uppgifter enligt vissa bestämmelser, bl.a. enligt 5 §. Enligt 9 § är förutsättningen för ett förbehåll att myndigheten finner att en sådan risk för skada, men eller annan olägenhet, som enligt en sekretessbestämmelse utgör hinder mot att lämna ut en uppgift till enskild, kan undanröjas genom att ett sådant förbehåll meddelas. Är denna förutsättning uppfylld ska myndigheten ställa upp ett sådant förbehåll när uppgiften lämnas till den enskilde. Enligt andra stycket ska en myndighet ställa upp ett sådant för- behåll vid utlämnande av en uppgift om en enskild samtycker till att en uppgift, för vilken sekretess gäller till skydd för honom själv, lämnas till en annan enskild endast under förutsättning att sådant förbehåll meddelas.