sou · GVB3102 · 2008-01-01 00:00:00 — Svenska nyhetsmedier och mänskliga rättigheter i från Delegationen för mänskliga rättigheter i SOU och Ds kan köpas från kundtjänst. För remissutsändningar av SOU och Ds svarar på uppdrag av . Beställningsadress: kundtjänst 106 47 Orderfax: Ordertel: E-post: Internet: Svara på remiss. Hur och varför. Statsrådsberedningen, 2003. – En liten broschyr som underlättar arbetet för den som skall svara på remiss. Broschyren är gratis och kan laddas ner eller beställas på Textbearbetning och layout har utförts av , FA/kommittéservice Delegationen för mänskliga rättigheter i Ju 2006:02 inrättades och ingår i regeringens skrivelse En nationell handlings- plan för de mänskliga rättigheterna 2006–2009. I direktiven står att delegationen bland annat ska utarbeta och genomföra strategier för ökad information och kunskap om mänskliga rättigheter hos olika målgrupper i samhället och att delegationen ska stimulera det offentliga samtalet om mänskliga rättigheter. För att stimulera det offentliga samtalet som i stor utsträckning initieras av medierna fann delegationen det viktigt att få en bild av hur frågan om mänskliga rättigheter har presenterats i svenska media –2006. Detta var anledningen till att universitetslektor vid och design vid fick i uppdrag av delegationen att genomföra en närmare granskning av hur och i vilken mån frågan om mänskliga rättigheter har presenterats och beskrivits i svenska medier . I uppdraget ingick att kartlägga och analysera hur frågor om mänskliga rättigheter behandlats i svenska medier såsom dagspress, radio och tv samt att lämna en redogörelse för hur beskrivningar om mänskliga rättigheter presenterats i svenska medier. I dagens svenska nyhetsbevakning återfinns inget sammanhållet tema som kan karaktäriseras som mänskliga rättigheter; däremot aktualiseras rättighetsfrågor inom en rad olika bevakningsområden som diskriminering, flyktingfrågor, jämställdhetsfrågor, minori- tetsfrågor, HBT-frågor och så vidare. En sökning på mänsklig rättighet i texter från tid- ningarna , och 2000–2006 ger i snitt 25 träffar för och drygt 15 vardera för och . Sökningen visar dock att begreppet mänsklig rättighet inte används som en analysram eller en referens för en rapportering om en viss frågeställning utan istället kan utan problematisering användas om i stort sett vad som helst. Att bli rik, att ha mobiltelefon, att bära vapen och att vara lucia även som gammal, är fenomen som vart och ett i media har beskrivits som en mänsklig rättighet. Begreppet mänsklig rättighet är således oanvändbart som sökord om man vill ringa in den mediebevakning som faktiskt berör viktiga rättighetsfrågor – vilket i sig är anmärkningsvärt. För att gå vidare i undersökningen har författaren istället foku- serat på den medierapportering som har gjorts i relation till grupper som riskerar att diskrimineras i samhället. Rapporteringen inom dessa bevakningsområden är inte särskilt rikhaltig. Vissa områden, som genusfrågor är jämförelsevis väl utvecklade, medan det är svårt att hitta undersökningar kring hur etniska minoriteter represente- ras eller hur diskriminering och rasism bevakas. Rapporten innehåller således en översiktsanalys av hur svenska nyhetsmedier har närmat sig frågor kring mänskliga rättigheter , samt av hur olika grupper som riskerar att diskrimineras i samhället har gestaltats i medierna. Rapporten ska ses som en förstudie, där dels redo- gör för forskning som tar upp mediernas innehåll i människorätts- relaterade frågor , dels presenterar en aktuell fall- studie och försöker ringa in områden som bör undersökas vidare. En viktig del i rapporten är utformningen av en normativ och begreppslig ram för en analys av mediernas innehåll i frågor som rör mänskliga rättigheter. Delegationen för mänskliga rättigheter i ser rapporten som ett nytt och viktigt bidrag till bilden av hur mänskliga rättig- heter i gestaltas och presenteras i svenska medier. Eftersom media på många sätt sätter agendan för det offentliga samtalet vill vi avslutningsvis lyfta frågan om varför mänskliga rättigheter inte används av media som ett underlag för priorite- ringar i bevakningen av myndigheter samt som ett analysredskap i rapporteringen. Denna frånvaro av mänskliga rättigheter i media bidrar till en frånvaro av mänskliga rättigheter i det offentliga sam- talet. Sammanfattning av rapporten........................................ Mänskliga rättigeheter och journalistikens makt ............ Nyckelbegrepp i framställningen............................................ Forskningsöversikt, svenska medier och utsatta Synlighet för MR-frågor och olika grupper i lokala A-mannen som norm............................................................... Det nationella som norm......................................................... Etnisk diskriminering och rasism ........................................... Sammanfattning av kunskapsläget .......................................... Mänskliga rättigheter och synlighet för utsatta grupper i tre tidningar , en fallstudie ...................... Mänskliga rättigheter genre för genre .................................... Rättighetsfrågor i bevakningen ............................................... Icke-frågor i bevakningen........................................................ Sammanfattning och slutsatser av fallstudien ...................... 1 Sammanfattning av rapporten Forskning kring svenska nyhetsmediers sätt att representera under- ordnade grupper och mänskliga rättigheter ger, tillsammans med den fallstudie som har presenterats här, en bild av att nyhets- medierna inte i praktiken sätter frågor kring mänskliga rättigheter i förgrunden. En grundläggande men förenklad förklaring är att nyhets- mediernas bevakning rutinmässigt avspelar och legitimerar samhäl- lets maktstruktur. I nyhetsbevakningen är i princip alla grupper underordnade gruppen svenskfödda medelålders män med god hälsa, ekonomi och heterosexuell inriktning. Denna dominerande grupp har de flesta av sina mänskliga behov och rättigheter tillgodosedda. Alltså hamnar inte rättighetsfrågor som berör andra grupper på mediernas agenda. Kvinnor, personer som invandrat och människor med funktionshinder osynliggörs i olika grad eller presenteras i sammanhang där de framstår som bristfälliga eller hotande. De brott som den dominerande gruppen begår mot de underordnade hamnar i skymundan: Våld mot kvinnor, diskrimine- ring, hatbrott, underlåtenhet att skapa offentliga miljöer som är tillgängliga för alla, underlåtenhet att respektera minoriteters rättigheter och så vidare. Men även om nyhetsmedierna med automatik tycks avspegla samhällets dominansrelationer, så är deras roll mer komplex än så. Journalistiken arbetar också med en professionell ideologi som rättesnöre: att vara den vanliga människans företrädare och att kritsikt granska dem som har makt. I den officiella ideologin ingår också en bekännelse till pluralism, demokrati och mänskliga rättig- heter. Parallellt med den officiella ideologin verkar den speciella journalistiska logiken, där nyhetsmedierna producerar nyheter för en marknad; för en tänkt allmänhet (, 2007). När medieforskaren reflekterar kring den strukturella diskrimineringen i nyhetsutbudet (som sorterar krigets offer i värdiga och ovärdiga och som osynliggör respektive skapar negativa stereotyper av minoriteter och underordnade grupper), framhåller han journalistikens behov av att markera en inbäddning i ett Vi – en bred kollektiv gemenskap (Nohrstedt, 2006). Journa- listikens föreställningar om vad Vi, publiken vill ha och vilka vär- deringar och vilka människor Vi kan identifiera oss med blir del- vis styrande för nyheternas form och innehåll. Vad har då nyhetsmakarna för föreställningar om oss och våra normer? Har de fördomar om publiken? Det finns mycket som tyder på det. I vissa fall är medierna mer fördomsfulla i sin representation av samhället, än vad till exempel den svenska är. Varannan riksdagsledamot är kvinna, men bara var fjärde person som intervjuas i SVTs nyhetsprogram. Om man vill förändra mediernas bevakning av frågor som har med mänskliga rättigheter att göra, så tror jag att det kan vara verkningsfullt att försöka förändra mediearbetarnas föreställningar om oss. Vilka är Vi? De flesta av oss har själva något slags funktionshinder eller har närstående som har det, vilket innebär att vi har sett samhällets brist på tillgänglighet på nära håll och mötts av bristande respekt på grund av våra tillkortakommanden. Hälften av oss är kvinnor och många av oss har erfarenhet av förtryck och våld bara för att vi är kvinnor. En fjärdedel av oss har ursprung i andra länder, vilket ofta innebär erfarenhet av förföljelse och flykt och möjlig diskrimine- ring i detta land. Minst var tredje person i en skolklass kommer att vilja leva i homo-, bi- eller transsexuella relationer med allt vad det innebär av att bli utsatt för ifrågasättande, förakt och våld. Några av oss tillhör etniska minoriteter och våra rättigheter respekteras i lag, som de grupper som vi identifierar oss med är osynlig- gjorda i medierna och diskriminerade i samhället. Var och en av oss riskerar att bli hemlös. Vi tycks helt enkelt vara mycket intressantare och mer mång- fasetterade än den publik som mediearbetarna vänder sig till och avspeglar i sin bevakning. Nyhetsmedierna är en egen arena för makt och inflytande och det har blivit nödvändigt för var och en som vill uppnå ett mål i sam- hället att anpassa sig till och försöka dra nytta av medielogiken. Alla grupper och institutioner är mer eller mindre beroende av medierna för att nå ut med och få gehör för sina ståndpunkter och behov (, 2007). Nyhetsmedierna å sin sida arbetar i skärningspunkten mellan tre maktfält: –Myndigheternas och den etablerade politikens diskurser. I detta fält finns de viktiga nyhetskällorna och de auktorite- ter som ger legitimitet till nyhetsbevakningen och som står för vissa övergripande normer. –Nyhetslogiken; det vill säga nyhetsmediernas arbets- och tankemönster och presentationsformer. –Publiken, eller nyhetsarbetarnas föreställningar om publiken. Inom vart och ett av dessa fält går det att identifiera möjliga strate- gier för förändring mot en mer adekvat journalistik när det gäller bevakningen av mänskliga rättighetsfrågor och representationen av olika grupper. Politiken, lagarna och de viktiga källorna Det finns starka skäl att tro att nyhetsmediernas agenda i det långa loppet följer den politiska agendan. Nyhetsmediernas ointresse inför MR-frågor i har en motsvarighet i att frågorna inte har stått på den politiska agendan som rättighetsfrågor. Undantag är jämställdhetsfrågor och möjligen dem som gäller barns rättighe- ter. Rasism och diskriminering behandlades länge som attitydfrågor som kunde åtgärdas med information och möten mellan männi- skor. Det är först med inträde i EU som vi har fått en någorlunda användbar lagstiftning mot etnisk diskriminering, och som diskriminering har blivit nyhetsämne. Också när det gäller mediernas inställning till HBT-frågor bör politiska ställningstagan- den och lagstiftning ha spelat en viktig roll. Svensk politik har blivit mer explicit när det gäller rättighetsfrågor inom landet, men hur mycket syns det i medierna? Hur agerar politiker som är engagerade i vissa frågor? Här borde finnas utrymme för att göra mera. Man kanske kan dra lärdomar av det engagemang nyhetsmedierna visade för de apatiska flyktingbarnens situation runt 2005; ett engagemang som lånade kunskap och auktoritet från etablerade politiker och före- trädare för frivilligorganisationer. Frivilligorganisationer som företräder utsatta grupper och arbetar med MR-frågor borde i mycket större omfattning kunna ta plats som betrodda källor och leverantörer av nyhetsstoff vid sidan om nationalstatens etablissemang. Vi har inte den situationen i ännu, men här finns en viktig förändringsmöjlighet. När det gäller förändringsmöjligheter inom medierna brukar man hänvisa till två olika slags drivkrafter. Dels mediernas önskan att appellera till en bredare publik än den vita välbärgade mannen, alltså få fler kunder, och dels mediernas önskan att medvetet arbeta för demokrati, pluralism och mänskliga rättigheter. Det sägs att medielogiken är schizofren eftersom den försöker kombinera kommersiella och kortsiktiga arbetsmönster med ideal som sätter mänskliga rättigheter i förgrunden. Men så länge de medier som arbetar inom huvudfåran (i ; situationen är annorlunda i flera andra europeiska länder) vill ta på sig uppgiften att vara arenor för ett demokratiskt samtal, finns det ändå förändringsmöjligheter. Nyhetsmedierna kan och bör: –Systematiskt rekrytera medarbetare med erfarenhet av flykt, diskriminering, funktionshinder, fel sexuell orientering, och ta vara på de perspektiv och kontaktnät de kan tillföra bevak- ningen. –Se till att redaktionen har ett kalendarium som är adekvat för en redaktion i ett fleretniskt och flerreligiöst samhälle, där mänskliga rättigheter utgör viktiga bevakningsområden. –Se till att redaktionen har en uppdaterad lista på kontakter med människorättsorganisationer och företrädare för utsatta grupper. –Se över de redaktionella arbetsrutinerna. De kan behöva förändras för att bevakningen av MR-relaterade frågor ska flyta. –Använda mätinstrument för att regelbundet och systematiskt kontrollera det egna utbudet när det gäller inkludering av olika grupper. I är det än så länge bara Public Serviceföreta- gen som gör detta, och bara i förhållande till genus och etnici- tet. Vi, allmänheten, har inte valt medierna att representera oss på samma sätt som vi har valt ett demokratiskt statsskick, där vi med jämna mellanrum bekräftar vårt val genom att stoppa en valsedel i ett kuvert. Ändå finns det vissa likheter mellan de krav vi kan ställa på folkvalda och på medierna. De stora nyhetsmedierna i , inte bara public service, hämtar en viktig del av sitt existensberät- tigande från sin uppgift som demokratins banerförare och som all- mänhetens talesmän. Vi, publiken, kan utnyttja vår möjlighet att påverka medierna genom att höra av oss både till enskilda journa- lister och till hela redaktioner. Det är inte betydelselöst vad medie- arbetarna har för uppfattning om sin publik. ska man ha klart för sig att nyhetsorganisationernas tanke- och arbetsmönster inte är enkla att förändra. Den som vill bli rättvisande representerad i medierna måste lära sig reglerna för tillträde, på samma sätt som den som vill arbeta inom ett parlamentariskt system måste lära sig dess speciella regler. Viktigast är att de som har mandat att representera utsatta grupper gör sina röster hörda och på ett sätt så att de kan bli för- stådda. De som redan har makt i samhället har insett att medie- träning är nödvändig för att de ska kunna kommunicera sin agenda till medierna och ha inflytande över den bild som medierna ger av dem. Medieträning borde vara väl så viktig för de grupper som saknar inflytande över den bild som medierna ger av dem själva och deras behov och rättigheter. 2Mänskliga rättigheter och journalistikens makt Mänskliga rättigheter handlar om alla människors lika värdighet och värde och om varje människas rätt att inte bli diskriminerad på grund av sin grupptillhörighet. Nyhetsmedierna spelar sannolikt en viktig roll för hur mänskli- ga rättigheter uppfattas och efterlevs i ett samhälle. Dels kan medierna föra upp eller inte föra upp frågor kring mänskliga rättig- heter på agendan i det offentliga samtalet. Dels har medierna makten att gestalta människor och grupper av människor på sätt som kan skapa identifikation och respekt eller tvärtom, avstånd, likgiltighet, motvilja. Därmed har mediernas utbud stor betydelse för hur vi förstår och klassificerar olika samhällsfenomen och för hur vi ser på olika grupper av människor och deras behov. Minst lika viktigt är att medierna erbjuder en offentlig arena för samhälleligt inflytande, vid sidan om organisationer, partier och politiska val. Medierna kan också spela en viktig roll som samve- tets väktare och driva frågor på ett sätt så att opinioner formerar sig och politiska ställningstaganden blir aktuella (, 2007). Nyhetsmedierna arbetar med speciella arbetsrutiner, presenta- tionsformer och berättelsemönster – nyhetslogik, medielogik, journalistisk logik – som de sociala aktörer som vill åstadkomma någonting i samhället, måste behärska och använda sig av. De eta- blerade samhällsinstitutionerna samspelar med journalistikens logik för att nå ut med sina budskap (, 2007). Journalistik, säger medieforskaren (1996), utgör det moderna samhällets viktigaste textsystem. Nyhetsjournalistik använder vardagskulturens språk, symboler och berättelseformer och skapar en länk av gemensamma betydelser mellan de privata och offentliga samhällssfärerna och mellan beslutsfattare och all- mänhet. Journalistik medverkar aktivt i att producera det som räknas som samhälleliga händelser och den skapar en allmänhet i Mänskliga rättigheter och journalistikens makt form av en publik eller läsekrets som delar åtminstone tillfälliga tolkningsgemenskaper. Nyhetsjournalistik kan alltså uppfattas som konstituerande för det moderna samhället och som en nödvändig kraft för social förändring (1996). De påståenden, bilder och berättelser som aktualiseras i nyhets- texter är handlingar i en materiell värld; i det här fallet i det svenska samhället med dess möjliga förhållningssätt till personer och grupper som kallas till exempel flyktingar, invandrare, funktions- hindrade eller homosexuella. Hur vi behandlar människor har att göra med hur vi ser på dem och hur vi ser på dem bestäms åtminstone delvis av hur de framställs i medierna (Dyer, 1993). När de stora nyhetsmedierna upprepat framställer vissa ytterområden till storstäderna som kusliga och människorna som bor där i sammanhang som gör att de ensidigt framstår som annorlunda, otillräkneliga, kriminella, så bidrar medierna sannolikt till en faktisk diskriminering när det gäller arbete och bostäder och där- med till en fortsatt segregation (Pripp, 2002; , 2004; Camauer och Nohrstedt, 2006). När människor som är psykiskt sjuka upp- repat och ensidigt förknippas med våldsbrott i nyhetsmedierna, tycks detta medföra en utbredd rädsla hos allmänheten för perso- ner med psykisk sjukdom och får sannolikt konsekvenser för hur dessa blir bemötta i vardagen (, 2007). De stora nyhetsmedierna i och i synnerhet public serviceföretagen och de stora morgontidningarna har en social ansvarsideologi som moraliskt rättesnöre. Det innebär ett åtagande att i rapporteringen främja pluralism och demokrati och att ge till- träde för olika gruppers röster och perspektiv. De normativa utgångspunkterna för denna rapport utgår dels från att medierna är en förutsättning för kommunikation på samhällelig nivå, dels från premissen att mänskliga rättigheter (och inte nationella och kultu- rella sedvänjor) måste utgöra den värdegrund som medierna arbetar utifrån i en globaliserad värld och i mångetniska och flerkulturella samhällen. Rapportens normativa utgångspunkter kan sammanfattas så här: –Alla grupper av medborgare ska ha tillträde till den arena för offentligt samtal som medierna erbjuder och har rätt bli fram- ställda med respekt och så att de kan bli förstådda. –Diskriminering och stigmatisering av grupper och individer i medierna har starka samband med de facto- diskriminering i samhället och är oacceptabelt. Mänskliga rättigheter och journalistikens makt –Mänskliga rättigheter är samhällets grundvärden; eller borde vara det. Frågor som rör mänskliga rättigheter bör följaktligen bevakas mångsidigt, samvetsgrant och kontinuerligt i aktuali- tetsmedierna. Rapporten handlar alltså dels om hur svenska nyhetsmedier fram- ställer vad som kallas sårbara eller utsatta (eng. vulnerable) grupper; etniska eller religiösa minoriteter, funktionshindrade, personer eller grupper med homo- eller bisexuell orientering. Den handlar också om några fall där MR-frågor har aktualiserats i mediebevakningen samt i någon mån om hur kvinnors och barns rättigheter och behov kommer till synes. Eftersom det i första hand är nyhetsförmedlingen som behand- las, tar jag upp några generella egenskaper i nyhetslogiken, som också har betydelse för hur frågor kring mänskliga rättigheter och utsatta grupper bevakas. Frågan om nyhetsmedierna själva diskriminerar vissa grupper i sitt utbud är central i rapporten. Jag går därför igenom en typologi för att urskilja diskriminering i tal och skrift. Vidare tar jag upp begreppen representation, andrafiering och stereotypisering som är viktiga analytiska redskap i den medieforskning som inrik- tar sig på hur medierna upprättar gränser mellan ett tänkt vi, som står för det normala, och ett de som inte kan och får tillhöra gemenskapen. Begreppet medielogik eller nyhetslogik är en sammanfattande beteckning på de fast strukturerade kommunikationsformer som nyhetsmediernas arbets- och tankemönster framkallar; en logik som har ett starkt genomslag i samhället genom att den rangordnar och orkestrerar andra diskurser. och anpassar dem till de egna berättelseformaten i texter för oss i den stora publiken att begrunda som verklighetsbeskrivningar. Vi nyhetskonsumenter ser delar av verkligheten genom nyhetsjournalistikens koder, vi ser inte koderna som sådana. Av den anledningen är det viktigt att analysera nyheternas inbyggda antaganden om världen och hur Mänskliga rättigheter och journalistikens makt nyhetsmakandets rutiner strukturerar avgörande frågor i vårt sam- hälle. Nyheternas mest grundläggande egenskaper är så självklara att de sällan är föremål för begrundan. Å ena sidan har de sannings- anspråk – att berätta om det viktigaste som har hänt – och å andra sidan är de historier. Att välja ut och kontextualisera vissa fenomen i nyhetshistoriernas format kräver tolkning, selektion, värdering och gestaltning i enlighet med vissa kriterier. Det som kallas nyhetsvärden går både att uppfatta som tumregler för vad som ska bli nyheter och som mönster i nyhets- berättandet. Nylighet, beröring med samhällseliten, negativitet och möjlighet till personifiering brukar lyftas fram som viktiga nyhets- värden. En nyhetshistoria bör också präglas av entydighet, meningsfullhet och konsonans med tidigare föreställningar. Jour- nalistens professionella nyhetskänsla är både en form av kulturell kompetens och en färdighet som övas in i den redaktionella miljön och som gör det möjligt att kategorisera händelser som nyhetshän- delser av ett visst slag. Ett förhållande som sätter sin prägel på nyhetsutbudet som hel- het är journalistikens beroende av samhällets politiska och byråkratiska institutioner. Beroendet är ömsesidigt. I en rutin- mässig rapportering bekräftar nyheterna och eliterna varandras legitimitet. I nyhetstexterna kan yrkesbegränsade perspektiv och kunskaper omvandlas till något som ser som generell och obero- ende kunskap. Att som källa medverka i att utforma mediernas verklighetsdefinitioner är att ha ideologisk makt. Att enbart vara föremål för mediernas bevakning tillkommer de maktlösa. De så kallade vanliga människor som uppträder i nyheterna används i stor utsträckning som illustrationer till problembeskrivningar som utgår från myndigheter eller från medierna själva. Nyhetsförmedlingen arbetar delvis med uråldriga metoder för historieberättande och en viktig del av journalistikens makt ligger i dess presentationsformer, där aktörer och händelser fogas in i en historia eller ett drama med en tydlig konflikt och med hjältar, skurkar och offer. Dessa dramer är moraliskt meningsbärande. Nyheterna upprättar gränser mellan oss som hör till och dem som inte gör det, mellan normalt och onormalt och gott och ont. Mänskliga rättigheter och journalistikens makt Begreppet representation har en viktig plats i feministisk och postkolonial medieforskning som undersöker framställningen av genus och etnicitet i medierna. Att representera betyder att stå för både i en bokstavlig och överförd bemärkelse.