sou · GVB376 · 2008-01-01 00:00:00 — Det ankommer då på åklagaren att begära att rätten ska pröva frågan om att tillåta den hemliga teleavlyssningen eller hemliga teleövervakningen (4 kap. 26 § Lirb). Om svensk domstol beslutat om hemlig teleavlyssning eller hemlig teleövervakning och den person som åtgärden avser befin- ner sig i en annan EU-stat eller på eller i , och har möjlighet att vidta åtgärden utan bistånd av den andra staten, ska åklagaren ansöka om tillstånd till åtgärden från den andra staten (4 kap. 26 c § Lirb). Ett sådant tillstånd bör om möjligt sökas innan åtgärden har påbörjats eller annars sedan det fram- kommit att den person som åtgärden avser befinner sig i den andra staten. Ansökan om tillstånd till åtgärden görs av åklagare. Av an- sökan ska det framgå åtgärden beräknas pågå. sökan ska också innehålla uppgift om det svenska domstolsbeslutet om tvångsmedlet. 2.4Artikel 2 i rambeslutet /584/RIF om en europeisk arresteringsorder och överlämnande mellan medlemsstaterna Syftet med direktivet om lagring av trafikuppgifter är att trafikupp- gifter ska finnas lagrade och tillgängliga för att kunna lämnas ut och användas för utredning, avslöjande och åtal av allvarlig brotts- lighet. Enligt direktivet får varje stat avgöra vad som är allvarlig brottslighet. Vi ska enligt våra direktiv överväga om de bestämmel- ser om lagring av trafikuppgifter som vi föreslår ger anledning att ändra i de bestämmelser i och lagen om elektro- nisk kommunikation som reglerar förutsättningarna för att lämna ut uppgifter till brottbekämpande myndigheter. Enligt ett uttalande från rådet ska medlemsstaterna ta vederbörlig hänsyn till de brott som förtecknas i artikel 2 i rambeslutet om en europeisk arreste- ringsorder och överlämnande mellan medlemsstaterna (2002/584/RIF). Artikeln har följande lydelse. Tillämpningsområde för en europeisk arresteringsorder 1.En europeisk arresteringsorder får utfärdas för gärningar som enligt den utfärdande medlemsstatens lagstiftning kan leda till fängelse eller frihetsberövande åtgärd eller mer. Detsamma gäller om ett straff eller annan frihets- berövande åtgärd har dömts ut. 2.Följande brott ska medföra överlämnande på grundval av en europeisk arresteringsorder enligt villkoren i detta rambe- slut och utan kontroll av om det föreligger dubbel straffbar- het för gärningen, förutsatt att brotten, som de definieras i den utfärdande medlemsstatens lagstiftning, kan leda till fängelse eller annan frihetsberövande åtgärd i den utfärdande medlemsstaten: –Deltagande i en kriminell organisation. –Sexuellt utnyttjande av barn samt barnpornografi. –Olaglig handel med narkotika och psykotropa ämnen. –Olaglig handel med vapen, ammunition och sprängämnen. –Bedrägeri, inbegripet bedrägeri som riktar sig mot Europe- iska gemenskapernas ekonomiska intressen enligt konven- tionen av om skydd av Europeiska gemen- skapernas finansiella intressen. –Penningförfalskning, inklusive förfalskning av euron. –Miljöbrott, inbegripet olaglig handel med hotade djurarter och hotade växtarter och växtsorter. –Hjälp till olovlig inresa och olovlig vistelse. –Mord, grov misshandel. –Olaglig handel med mänskliga organ och vävnader. –Människorov, olaga frihetsberövande och tagande av giss- lan. –Rasism och främlingsfientlighet. –Organiserad stöld och väpnat rån. –Olaglig handel med kulturföremål, inbegripet antikviteter och konstverk. –Beskyddarverksamhet och utpressning. –Förfalskning och piratkopiering. –Förfalskning av administrativa dokument och handel med sådana förfalskningar. –Förfalskning av betalningsmedel. –Olaglig handel med hormonsubstanser och andra tillväxt- substanser. –Olaglig handel med nukleära och radioaktiva ämnen. –Handel med stulna fordon. –Brott som omfattas av den internationella brottmålsdom- stolens behörighet. –Kapning av flygplan eller fartyg. Rådet kan, efter att ha hört i enlighet med artikel 39.1 i Fördraget om Europeiska unionen, när som helst enhälligt besluta att lägga till andra typer av brott i förteckningen i punkt 2 i den här artikeln. Mot bakgrund av kommissionens rapport enligt artikel 34.3 ska rådet bedöma om förteckningen bör utvidgas eller ändras. När det gäller andra brott än de som omfattas av punkt 2 kan överlämnandet förenas med villkoret att de gärningar för vilka den europeiska arresteringsordern har utfärdats ska ut- göra ett brott enligt den verkställande medlemsstatens lag- stiftning, oberoende av brottsrekvisit eller brottets rättsliga rubricering. I lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en euro- peisk arresteringsorder regleras förutsättningarna för utlämnande enligt arresteringsorder. Listan på brottslighet i artikel 2:2 i rambe- slutet finns som bilaga till den lagen. I 2 kap. 2 § finns bestämmel- ser om strafftrösklar och krav på dubbel straffbarhet. Där framgår i andra stycket att om det i arresteringsordern har angetts att en gär- ning är sådan som finns i bilagan till lagen, den s.k. listan, och det för gärningen enligt den utfärdande medlemsstatens lagstiftning är föreskrivet en frihetsberövande påföljd , ska över- lämnande beviljas även om gärningen inte motsvarar brott enligt svensk lag. Våra överväganden i frågan om bestämmelserna om tillgång till trafikuppgifter för de brottsbekämpande myndigheterna behöver förändras finns i avsnitt 11. Bestämmelserna om anpassningsskyldighet reglerar leverantörernas skyldighet att bedriva en verksamhet så att beslut om hemlig tele- avlyssning och hemlig teleövervakning kan verkställas och så att verkställandet inte röjs. Anpassningsskyldighet för leverantörer infördes i telelagen ge- nom propositionen 1995/96:180 Leverantörernas skyldigheter vid hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning. Regeringen utta- lade då bl.a. (prop. 1995/96:180 s. 17 ff.) att hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning är oumbärliga verktyg i den brottsut- redande verksamheten bl.a. i kampen mot narkotikan, den organi- serade brottsligheten och allvarligare ekonomisk brottslighet samt vid brott mot rikets inre och yttre säkerhet, och att det är ytterst angeläget att möjligheterna till verkställighet av tvångsmedlen på teleområdet upprätthålls. Regeringen anförde i detta sammanhang att den faktiska anpassningen av systemen inte kan göras av de brottsutredande myndigheterna själva. Regeringen menade att tele- systemet vid varje givet tillfälle bör innehålla de egenskaper som behövs för att ett beslut om hemlig teleavlyssning eller hemlig tele- övervakning genast ska kunna verkställas. Den närmare innebörden av leverantörernas skyldighet beskrevs som i praktiken ett krav på att leverantörerna ska använda sig av tekniska hjälpmedel som har vissa egenskaper och att de ska vidta de personella och organisato- riska dispositioner som krävs för att hantera hjälpmedlen. Av 7 och 17 §§ telelagen följde att den som hade beviljats till- stånd att inom ett allmänt tillgängligt telenät tillhandahålla telefo- nitjänst till fast nätanslutningspunkt, mobil teletjänst eller nätkapa- citet, skulle bedriva verksamheten på sådant sätt att hemlig teleav- lyssning och hemlig teleövervakning kunde verkställas och så att verkställandet inte röjdes. Innehållet i och uppgifter om de avlyss- nade eller övervakade telemeddelandena skulle göras tillgängliga så att informationen enkelt kunde tas om hand. Tillstånd erfordrades om verksamheten hade en omfattning som med avseende på ut- bredningsområde, antalet användare eller annat jämförbart förhål- lande var betydande. Det som har sagts innebär att skyldigheten enligt 17 § telela- gen att anpassa verksamheten enbart gällde i förhållande till vissa leverantörer, nämligen de som var skyldiga att ha tillstånd enligt telelagen. I 15 § andra och tredje styckena telelagen föreskrevs att ett till- stånd enligt 7 § den lagen (tidigare 5 §) skulle förenas med villkor som gällde sättet att fullgöra skyldigheten och att regeringen eller tillsynsmyndigheten meddelade närmare föreskrifter om det sätt på vilket tillståndsvillkoren skulle fullgöras. 2.5.2Lagen om elektronisk kommunikation Den ställer upp liknande krav på anpassning som telelagen tidigare gjorde. Bestämmelsen finns i 6 kap. 19 § LEK och har följande lydelse. En verksamhet ska bedrivas så att beslut om hemlig teleav- lyssning och hemlig teleövervakning kan verkställas och så att verkställandet inte röjs, om verksamheten avser tillhanda- hållande av 1.ett allmänt kommunikationsnät som inte enbart är av- sett för utsändning till allmänheten av program i ljudradio el- ler annat som anges i 1 kap. 1 § tredje stycket yttrandefri- hetsgrundlagen, eller 2.tjänster inom ett allmänt kommunikationsnät vilka be- står av a) en allmänt tillgänglig telefonitjänst till fast nätanslut- ningspunkt som medger överföring av lokala, nationella och internationella samtal, telefax och datakommunikation med en viss angiven lägsta datahastighet, som medger funktionell tillgång till Internet, eller b) en allmänt tillgänglig elektronisk kommunikations- tjänst till mobil nätanslutningspunkt. Innehållet i och uppgifter om avlyssnade eller övervakade telemeddelanden ska göras tillgängliga så att informationen enkelt kan tas om hand. Med telemeddelande avses ljud, text, bild, data eller in- formation i övrigt som förmedlas med hjälp av radio eller ge- nom ljus eller elektromagnetiska svängningar som utnyttjar särskilt anordnad ledare. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestäm- mer meddelar föreskrifter om frågor som avses i första och andra styckena samt får i enskilda fall medge undantag från kravet i första stycket. Telelagens bestämmelser i nu aktuellt avseende byggde på en till- ståndsplikt. utgår i stället från en anmälningsplikt. För att, som det anges i den citerade be- stämmelsen, tillhandahålla ett allmänt kommunikationsnät eller en allmänt tillgänglig elektronisk kommunikationstjänst fordras i all- mänhet endast en anmälan (2 kap. 1 § LEK). Detta har fått till följd att de tillståndsvillkor om anpassningsskyldighet som var kopplade till de gamla tillstånden upphörde att gälla i samband med ikraftträ- dandet av lagen om elektronisk kommunikation (se SOU 2005:38 s. 269). Den slutsatsen kan dras eftersom det saknas övergångsbe- stämmelser om fortsatt giltighet av de tillståndsvillkoren i lagen (2003:390) om införande av lagen om elektronisk kommunikation. Detta torde innebära att anpassningsskyldigheten gäller, så att säga, fullt ut, dvs. att leverantörer som faller under bestämmelsen i 6 kap. 19 § LEK har en skyldighet att se till att aktuella verksamheter be- drivs så att beslut om hemlig teleavlyssning och hemlig teleöver- vakning kan verkställas och så att verkställandet inte röjs, allt enligt vad som föreskrivs i 6 kap. 19 § första stycket LEK. Den enskilde leverantören har dock, enligt 6 kap. 19 § fjärde stycket LEK, en möjlighet att begära undantag från kravet på hur verksamheten ska bedrivas i det nämnda avseendet. Undantagsbe- stämmelsen, som alltså medger att beslut fattas om en anpassnings- skyldighet efter omständigheterna i det enskilda fallet, kom till mot bakgrund av att den anpassningsskyldighet som anges i lagen om elektronisk kommunikation inte är begränsad till verksamheter av viss storlek. Skulle skyldigheten bli allt för betungande för en mindre leverantör, kan undantag medges efter en prövning i det enskilda fallet (prop. 2002/03:110 s. 270). Enligt 6 kap. 19 § fjärde stycket LEK meddelar regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer föreskrifter rörande anpassningsskyldigheten. I 36 § förordningen om elektronisk kommunikation har regeringen bestämt att PTS, efter samråd med och , dels får utfärda verk- ställighetsföreskrifter, dels får medge undantag i enskilda fall från kravet på hur verksamheten ska bedrivas enligt 6 kap. 19 § första stycket LEK. i sig kan inte innehålla generella undantag från anpassningsskyldigheten. 2.6BRU:s uppdrag och förslag Genom tilläggsdirektiv (dir. 2003:145) fick BRU i uppdrag att göra en översyn av de regler som styr de brottsbekämpande myndighe- ternas möjligheter att få tillgång till innehållet i och uppgifter om elektronisk kommunikation. Det skedde bl.a. mot bakgrund av att flera för de brottsbekämpande myndigheterna viktiga frågor hade lämnats åt sidan när lagen om elektronisk kommunikation infördes. BRU skulle bl.a. utreda om och i så fall under vilka förutsättningar som trafikuppgifter skulle bevaras hos leverantörerna. BRU föreslog i betänkandet Tillgång till elektronisk kommuni- kation i brottsutredningar m.m. (SOU 2005:38) förändringar i rät- tegångsbalken och lagen om elektronisk kommunikation. En del av förslagen rörde terminologi där BRU föreslog bl.a. att begreppen teleavlyssning, teleövervakning, telemeddelande, telenät och teleadress ska förändras för att bättre anpassas till den tekniska utvecklingen och till lagen om elektro- nisk kommunikation. BRU föreslog vidare att det domstolsförfa- rande som tillämpas vid hemlig teleövervakning ska tillämpas även när annan uppgift som angår ett särskilt elektroniskt meddelande lämnas ut enligt lagen om elektronisk kommunikation. En helt nödvändig följd av ett sådant förslag skulle enligt BRU vara att hemlig teleövervakning blir möjlig att använda även i fall där det saknas en skäligen misstänkt person. Dock skulle brottsligheten då vara så allvarlig att den kan ligga till grund för hemlig teleavlyss- ning. För att undvika att dubbla beslut om tvångsmedel behöver fattas menade BRU också att ett tillstånd till hemlig teleavlyssning ska ge rätt till de uppgifter som erhålls genom beslut om hemlig teleövervakning. När det gäller anpassningsskyldigheten föreslog BRU att den skulle regleras så teknikneutralt som möjligt och där- för vara generell med möjlighet för att i enskilda fall medge undantag från skyldigheten. BRU:s förslag bereds inom Justitiedepartemen- tet. Sedan regeringen beslutat om tilläggsdirektiven till BRU i no- vember 2003 drabbades av det största terroristattentatet sedan . Attentaten i tog omkring 200 personers liv och skadade över 1 500. Den händelsen initierade det arbete inom EU som resulterade i att rådet för rätts- liga och inrikes frågor (RIF) fick i uppdrag av att anta gemensamma åtgärder om lagring av trafikuppgifter. Ett antal länder, däribland , utarbetade förslag som presenterades och som därefter förhandlades. och rådet antog direktivet om lagring av trafikuppgifter. Redan innan direktivet om lagring av trafikuppgifter antogs hade ett flertal länder i regler om lagring av trafikuppgifter för brottsbekämpande syften. BRU angav (SOU 2005:38 s. 327 f.) att tiden för bevarandet var satt till i , maximalt i och , i , i , i , maximalt i och samt maximalt i . I fanns ett frivilligt åtagande hos leverantörerna att spara trafikupp- gifter . Det internationella arbete som hade inletts BRU arbetade med frågan om lagring av trafikuppgifter fick BRU att dra slutsatsen att det inte var meningsfullt att lämna något förslag i den frågan. BRU hade dock kommit så långt i sitt arbete att man redo- visade vissa bedömningar, bl.a. om behovet av trafikuppgifter i brottsbekämpningen, om lagringstidens längd och om de problem som uppstår i det brottsbekämpande arbetet med frånvaron av en lagringsskyldighet. Vi återkommer till BRU:s bedömningar i de frågorna i avsnitt 6.5.2 och 7.3.1. 3Direktivet om lagring av trafikuppgifter OCH RÅDETS DIREKTIV 2006/24/EG om lagring av uppgifter som genererats eller behandlats i sam- band med tillhandahållande av allmänt tillgängliga elektroniska kommunikationstjänster eller allmänna kommunikationsnät och om ändring av direktiv /58/EG OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska ge- menskapen, särskilt artikel 95, med beaktande av kommissionens förslag, med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande1, i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget2, och av följande skäl: 1Yttrande avgivet (ännu ej offentliggjort i EUT). 2Europaparlamentets yttrande av (ännu ej offentliggjort i EUT) och rådets beslut av . Direktivet om lagring av trafikuppgifter (1)Enligt och rådets direktiv /46/EG av om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter3 skall medlemsstaterna skydda fysiska personers fri- och rättigheter i samband med behandling av personuppgifter, särskilt deras rätt till privatliv, för att garantera det fria flödet av person- uppgifter inom gemenskapen. (2)I och rådets direktiv /58/EG av om behandling av personuppgifter och integritets- skydd inom sektorn för elektronisk kommunikation (direktiv om integritet och elektronisk kommunikation)4 översattes de principer som fastställts i direktiv /46/EG till specifika regler för elektro- nisk kommunikation. (3)I artiklarna 5, 6 och 9 i direktiv /58/EG fastställs de be- stämmelser som gäller för den behandling som nät- och tjänsteleve- rantörer gör av trafik- och lokaliseringsuppgifter som genereras vid användning av elektroniska kommunikationstjänster. Sådana upp- gifter måste raderas eller göras anonyma när de inte längre behövs för överföring, med undantag av uppgifter som behövs för fakture- ring eller betalning av samtrafikuppgifter. Förutsatt att medgivande ges kan vissa uppgifter också behandlas för marknadsföring eller för att tillhandahålla mervärdestjänster. (4)I artikel 15.1 i direktiv /58/EG fastställs de villkor på vilka medlemsstaterna får begränsa omfattningen av de rättigheter och skyldigheter som anges i artiklarna 5 och 6 samt artikel 8.1, 8.2, 8.3 och 8.4 och artikel 9 i det direktivet. Varje sådan begränsning måste anses vara nödvändig, lämplig och proportionell i ett demokratiskt samhälle för den allmänna ordningens skull, dvs. för att skydda na- tionell säkerhet (dvs. statens säkerhet), försvaret och allmän säker- het eller för att förebygga, utreda, avslöja och åtala brott eller för obehörig användning av ett elektroniskt kommunikationssystem. (5)Flera medlemsstater har antagit lagstiftning om leverantörers skyldighet att lagra trafikuppgifter för att kunna förebygga, utreda, 3EGT L 281, 23.11.1995, s. 31. Direktivet ändrat genom förordning (EG) nr 1882/2003 (EUT L 284, 31.10.2003, s. 1). 4EGT L 201, 31.7.2002, s. 37. Direktivet om lagring av trafikuppgifter avslöja och åtala brott. Dessa nationella bestämmelser är i stor ut- sträckning olika. (6)Skillnader i rättsliga och tekniska bestämmelser i medlemssta- terna avseende lagring av trafikuppgifter i syfte att förebygga, utre- da, avslöja och åtala brott utgör hinder för den inre marknaden för elektronisk kommunikation, eftersom tjänsteleverantörer ställs in- för olika krav avseende typen av trafik- och lokaliseringsuppgifter som skall lagras liksom villkoren för lagring och lagringstiderna. (7)I slutsatserna från rådet (rättsliga och inrikes frågor) av understryks det att eftersom omfattningen av elek- tronisk kommunikation ökat avsevärt är uppgifter om användning- en av sådan kommunikation särskilt viktiga och därför ett värde- fullt verktyg när det gäller att förebygga, utreda, avslöja och åtala brott, särskilt organiserad brottslighet. (8)I Europeiska rådets uttalande om kampen mot terrorism av ges rådet i uppdrag att undersöka åtgärder om fast- ställande av regler för lagring av trafikuppgifter från kommunika- tion hos tjänsteoperatörer. (9)Enligt artikel 8 i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna har alla personer rätt till skydd för sitt privatliv och sin korrespondens. En offentlig myndighets inblandning i utövandet av denna rättighet får bara ske i enlighet med vad som är stadgat i lag och om det är nöd- vändigt i ett demokratiskt samhälle, bland annat med hänsyn till landets nationella säkerhet eller den allmänna säkerheten, för att förebygga oordning eller brott eller för att skydda andra personers fri- och rättigheter. Eftersom lagring av uppgifter har visat sig vara ett så nödvändigt och effektivt redskap för de brottsbekämpande myndigheternas utredningar i många medlemsstater och framför allt i allvarliga fall som organiserad brottslighet och terrorism är det därför nödvändigt att se till att brottsbekämpande myndigheter får tillgång till lagrade uppgifter i enlighet med de villkor som föreskrivs i detta direktiv. Antagandet av ett instru- ment om lagring av uppgifter i enlighet med kraven i artikel 8 i Eu- ropeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna är därför en nödvändig åtgärd. Direktivet om lagring av trafikuppgifter (10)upprepade rådet i sitt uttalande om fördö- mande av bombattentaten i behovet av att anta gemensamma åtgärder om lagring av telekommunika- tionsuppgifter. (11)Med tanke på hur viktiga trafik- och lokaliseringsuppgifter är för att kunna utreda, avslöja och åtala brott, något som framkom- mit både genom forskning och genom medlemsstaternas praktiska erfarenheter, är det viktigt att på europeisk nivå säkerställa att upp- gifter som vid tillhandahållande av kommunikationstjänster genere- ras eller behandlas av leverantörer av allmänt tillgängliga elektro- niska kommunikationstjänster eller av allmänna kommunikations- nät lagras i enlighet med de villkor som föreskrivs i detta direktiv. (12)Artikel 15.1 i direktiv /58/EG fortsätter att gälla för så- dana uppgifter, inklusive uppgifter relaterade till misslyckade upp- ringningsförsök, för vilka det inte finns särskilda krav på lagring enligt det här direktivet och som därför faller utanför dess tillämp- ningsområde, samt för lagring i andra, däribland rättsliga, syften än de som omfattas av det här direktivet. (13)Detta direktiv avser endast uppgifter som genereras eller be- handlas som en konsekvens av en kommunikation eller en kommu- nikationstjänst och avser inte uppgifter som utgör innehållet i den information som förmedlas vid kommunikationen. Lagring bör ske på ett sådant sätt att man undviker att uppgifter lagras mer än en gång. Uppgifter som genererats eller behandlats i samband med tillhandahållande av de aktuella kommunikationstjänsterna avser uppgifter som är tillgängliga. När det särskilt gäller lagring av upp- gifter i samband med Internetbaserad e-post och Internettelefoni får tillämpningsområdet begränsas till leverantörernas eller nät- verksleverantörernas egna tjänster. (14)Den teknik som används för elektronisk kommunikation ut- vecklas snabbt, och de behöriga myndigheternas legitima krav kan därför komma att ändras. För att få råd och uppmuntra utbyte av erfarenheter om bästa metoder i dessa frågor avser kommissionen att inrätta en grupp bestående av medlemsstaternas brottsbekäm- pande myndigheter, sammanslutningar inom den elektroniska kommunikationsindustrin, företrädare för samt dataskyddsmyndigheter, däribland Europeiska datatillsynsmannen. Direktivet om lagring av trafikuppgifter (15)Direktiv /46/EG och direktiv /58/EG är fullt tillämpli- ga på uppgifter som lagras i enlighet med detta direktiv. I artikel 30.1 c i direktiv /46/EG föreskrivs att arbetsgruppen för skydd av enskilda med avseende på behandlingen av personuppgifter, vil- ken inrättats genom artikel 29 i det direktivet, skall konsulteras. (16)De skyldigheter som i enlighet med artikel 6 i direktiv /46/EG åligger tjänsteleverantörerna när det gäller åtgärder för att garantera uppgifternas kvalitet och de skyldigheter i enlighet med artiklarna 16 och 17 i det direktivet som åligger dem när det gäller åtgärder för att garantera sekretess och säkerhet vid behand- lingen av uppgifter är fullt tillämpbara för uppgifter som lagras i enlighet med detta direktiv. (17)Det är nödvändigt att medlemsstaterna antar lagstiftande åt- gärder som säkerställer att uppgifter som lagras i enlighet med det- ta direktiv bara är tillgängliga för behöriga nationella myndigheter i enlighet med nationell lagstiftning, som berörda perso- ners grundläggande rättigheter respekteras fullt ut.