sou · GVB317 · 2008-01-01 00:00:00 — Anknytningskrav vid ingående av äktenskap. Enligt min mening bör det inte uppställas något särskilt krav på anknytning till motsvarande det som finns i partnerskapslagen för att par med samma kön skall få ingå äktenskap i . Bestämmelserna om tillämplig lag för rätten att ingå äktenskap kan dock leda till att det föreligger hinder mot äktenskap när de som vill gifta sig varken är medborgare eller har hemvist i länder som tillåter ett par med samma kön att ingå äktenskap. Den undantagsregel som finns i IÄL bör vara tillräcklig för att eventuella problem skall kunna lösas. Svensk domsrätt i äktenskapsmål. Det bör inte heller införas en generell regel enligt vilken alla äktenskap som ingåtts i alltid skall kunna upplösas i . En sådan regel skulle komma i direkt konflikt med II-förordningen genom att den skulle innebära en allmän och ensidig utvidgning av den svenska doms- rätten. Den skulle då inte kunna tillämpas här i förhållande till andra EU-stater. En bestämmelse som begränsas till att gälla makar som har samma kön innebär en särlagstiftning för homosexuella relationer. Enligt min mening kan en lösning istället vara att nu- varande reglering om svensk domsrätt i äktenskapsmål ges ett något vidare tillämpningsområde så att den kan tillämpas i de förmodligen rätt få och ömmande fall där ett par inte kan få sitt äktenskap upplöst någon annanstans. Jag föreslår alltså att IÄL ändras så att äktenskapsmål får tas upp av svensk domstol om det finns särskilda skäl att talan prövas här i landet, under förutsättning att endera maken är svensk medborgare eller att käranden inte kan få sin talan prövad i den stat där hon eller han är medborgare eller har hemvist. Utländska registrerade partnerskap. När partnerskapslagen upphävs kommer det inte längre att finnas några uttryckliga regler om hur vi skall ställa oss till sådana samlevnadsformer i andra länder som liknar det registrerade partnerskapet. Utländska samlevnadsformer bör emellertid alltjämt kunna ges samma rättsverkningar här i landet som ett äktenskap i de fall svensk rätt skall tillämpas på förhållandet. Jag ser ingen anledning till att vi härvid skall göra undantag för sådana utomlands reglerade samlevnadsformer som vid sidan av äktenskap gäller för par med olika kön De utländska samlevnadsformer som skall erkännas här i landet bör däremot i huvudsak ha samma rätts- verkningar som ett äktenskap i det aktuella landet. Den reserva- tionen bör också göras att mitt förslag endast avser tillämpliga delar av andra lagar och författningar eftersom en tolkning av konventions- grundad lagstiftning kan leda till att författningen inte kan avse sam- levnad mellan personer med samma kön och det bör ges utrymme för en konventionsvänlig tolkning. Jag föreslår att det införs en generell regel i IÄL med det angivna innehållet. Hur kommer svenska äktenskap för par med samma kön att be- handlas utomlands? Äktenskap mellan makar med samma kön som ingåtts enligt svensk lag kommer sannolikt att få rättsverkningar i vissa länder men inte i andra. Det får antas att de länder som genom- fört en motsvarande lagstiftning kommer att respektera ett äkten- skap ingånget i . Min bedömning är vidare att länder med en lagstiftning som motsvarar våra regler om registrerade partnerskap kan komma att erkänna äktenskapet som ett rättsinstitut och då tillämpa sina nationella regler om rättsverkningarna av en partner- skapsliknande samlevnadsform. Andra länder kan ta avstånd från äktenskap för par med samma kön i större eller mindre utsträckning. Formerna för ingående av äktenskap Ett äktenskap kan ingås genom vigsel inom ett trossamfund eller genom borgerlig vigsel. I det förstnämnda fallet förrättas vigseln av en präst inom eller av befattningshavare inom andra trossamfund om samfundet har fått vigselrätt. Det krävs också att befattningshavaren inom trossamfundet har givits behörighet att vara vigselförrättare. Kammarkollegiet prövar frågor om vigselrätt för andra trossamfund än och om vigselbehörighet för deras befattningshavare. Vigselbehörigheten för präster i följer direkt av en bestämmelse i ÄktB. och deras vigselförrättare gäller inte någon vigselplikt. Borgerlig vigsel förrättas antingen av lagfaren domare i tingsrätt eller av särskilt förordnade borgerliga vigselförrättare. Sådana förordnan- den meddelas enligt ÄktB av länsstyrelserna. Förutsättningarna för ett förordnande och förfarandet i övrigt är däremot inte författ- ningsreglerade. Med det offentliga uppdraget som borgerlig vigsel- förrättare får anses följa en skyldighet att viga alla som uppfyller lagens krav för att ingå äktenskap. Registrering istället för vigsel? Jag har övervägt om vigseln kan ersättas med en enkel registrering men har funnit att flera skäl talar emot en sådan ordning. Ett skäl är våra förpliktelser enligt angående samtycke till, minimiålder för samt registrering av äktenskap. Konventionen ställer krav på ett visst muntligt förfarande. Om konventionens krav skall tillgodoses blir den praktiska skillnaden mellan vad som måste före- komma vid en vigsel och en registrering inte särskilt stor och man vinner därför inte så mycket på att införa ett registreringsförfaran- de. Vidare förutsätter en övergång till ett registreringsförfarande att äktenskap endast kan ingås i civil ordning, eftersom det knappast är ett tänkbart alternativ att behålla vigsel inom trossamfund sam- tidigt som man ersätter den borgerliga vigseln med registrering hos . Med hänsyn till att människor i allmänhet fäster stor vikt vid de förhållanden under vilka äktenskapet ingås kan ett re- gistreringsförfarande också uppfattas som en alltför långtgående för- enkling av förfarandet. Par som önskar en högtidlig inramning av äktenskapets ingående skulle dessutom vara tvungna att genomgå dubbla förfaranden. Äktenskap bör således fortfarande ingås genom en särskild ceremoni och inte genom registrering. Ordet vigsel bör behållas som benämning på ceremonin. Bör systemet med valfrihet mellan vigsel inom trossamfund och borgerlig vigsel behållas? Ett system med enbart borgerlig vigsel ger i och för sig på ett klarare sätt uttryck för äktenskapet som ett rent civilrättsligt för- hållande. Även det faktum att numera har skilts från staten samt den allmänna principen om statens neutralitet i religiösa frågor kan anföras som skäl för att trossamfunden inte bör har kvar sin behörighet att företräda det allmänna vid ingående av äktenskap. Flera skäl talar emellertid emot en övergång till ett sådant system. Hänsyn bör sålunda bl.a. tas till den allmänna opinionen i frågan. Av en undersökning som har utfört på mitt uppdrag framgår att en klar majoritet av allmänheten vill att nuvarande system skall behållas. Det har inte heller framkommit några nackdelar med den ordning vi har . För allmänheten skulle det säkerligen framstå som mycket svårförståligt om man tog bort val- friheten. Vidare kan en ändring, om den genomförs som möjlighet öppnas för par med samma kön att gifta sig, få negativa konsekvenser för den allmänna inställningen till sådana äktenskap och till homosexuella i allmänhet. För många skulle det dessutom bli förenat med både omgång och möjligen kostnader att först ingå äktenskap i civil ordning och därefter få äktenskapet välsignat vid en särskild religiös ceremoni. Eftersom mer än hälften av alla äkten- skap ingås genom vigsel inom trossamfund skulle en övergång till enbart borgerlig vigsel också medföra stora praktiska olägenheter. Det resursbortfall som uppkommer skulle vara svårt att kompensera. Alla vigslar skulle nämligen inte kunna hanteras inom det nuvarande systemet för borgerlig vigsel utan det skulle krävas en ny organisa- tion. Att låta ta hand om samtliga vigslar i landet skulle inte vara alldeles okomplicerat och det skulle vara kostnadskrävande för staten. Enligt min mening har främst allmänhetens önskemål om att behålla nuvarande valfrihet samt de praktiska problem som skulle uppkomma vid en övergång till enbart borgerlig vigsel sådan tyngd att man bör avstå från att införa obligatoriskt civiläktenskap av rent principiella skäl. särbehandlas i förhållande till andra trossamfund när det gäller vigselrätt och vigselbehörighet för vigselförrättare. Mot bakgrund av den förändrade relationen mellan och staten samt den principiella utgångspunkten att staten så långt möjligt bör hålla sig neutral i förhållande till olika trossamfund framstår nuvarande skillnader som omotiverade. bör således behandlas på samma sätt som andra trossamfund i nämnda avseende. Jag har vidare övervägt om det bör införas ett gemensamt system för förordnande av vigselförrättare inom trossamfund och borgerliga vigselförrättare. Jag har dock kommit fram till att det inte finns förutsättningar att införa ett sådant system. Frågor som rör vigsel- rätt för trossamfund och vigselbehörighet för deras befattnings- havare bör enligt min mening fortfarande prövas av Kammarkollegiet. Det finns inte heller skäl att frångå nuvarande ordning med såväl vigseltillstånd för trossamfunden och förordnande för de enskilda befattningshavarna. Någon ändring bör således inte ske i denna del utom såvitt avser införandet av ett krav på vigseltillstånd för och förordnande av kyrkans befattningshavare. Jag föreslår således att lag om rätt att förrätta vigsel inom andra trossamfund än , efter ändring av rubriken, skall ändras i enlighet med det sagda. De nya reglerna om förordnande om vigselbehörighet föreslås inte gälla präster i som vid ikraftträdandet var vigsel- behöriga enligt ÄktB:s bestämmelser, under förutsättning att de har anmälts till Kammarkollegiet senast därefter och att har sökt och beviljats vigseltillstånd. Bestäm- melsen i ÄktB om automatisk vigselbehörighet för präster i skall upphävas, men behörigheten kvarstår övergångsvis . Vidare bör bestämmelsen i ÄktB som hänvisar till interna föreskrifter omformuleras för att bättre ge uttryck för likställdhet med andra trossamfund i fråga om vigsel. Jag föreslår också att det införs en ny bestämmelse i ÄktB av vilken det framgår att trossamfund har rätt att ta ut avgift för vigsel som förrättas inom samfundet samt att bestämmelsen om överkla- gande av beslut om förrättande av vigsel som fattats av präst inom upphävs. Särskilt om vigselplikt för vigselförrättare inom trossamfund eller för samfunden Med utgångspunkt från att en vigsel inom ett trossamfund är en gudstjänst finns det skäl att ifrågasätta om en plikt att viga två kvinnor eller två män skulle strida mot religionsfriheten i de fall då religionen förbjuder äktenskap mellan två personer som har samma kön. I vart fall tangerar en sådan skyldighet religionsfrihetens om- råde. Man kan rimligen inte begära att man inom ett trossamfund skall hålla en vigselgudstjänst som inte omfattas av dess tro. Dess- utom skulle en vigselplikt i praktiken ge alla en ovillkorlig rätt även till den religiösa ceremonin eftersom de religiösa momenten inte går att särskilja från de juridiska. Till saken hör också att en vigsel- plikt inte rimligen kan avgränsas så att den allmänt avser par med samma kön. En allmän vigselplikt skulle föra för långt även om den begränsades till att avse respektive trossamfunds medlemmar. En vigselförrättare kan nämligen vägra att viga ett par även av andra skäl än att de är av samma kön. Man skulle därför i lagtext behöva specificera när vigselplikten inte gäller. En sådan reglering skulle sannolikt leda till en lång rad undantag. I praktiken skulle det också vara svårt att avgöra vilka skäl som ligger bakom en vägran att för- rätta vigsel. Om man ställer krav på att vigselförrättarna inom tros- samfunden skall viga par med samma kön finns det vidare en bety- dande risk för att flertalet trossamfund inte längre vill ha kvar sina vigseltillstånd eller avstår från att söka sådant tillstånd. Detta skulle i realiteten innebära en övergång till i huvudsak borgerlig vigsel. Som redan nämnts medför en sådan övergång i sin tur en rad praktiska olägenheter. Enligt min mening bör det inte heller vara en förut- sättning för trossamfundens vigseltillstånd att de tillåter vigsel både av par med olika kön och av par med samma kön. De skäl som an- förts beträffande vigselplikt för trossamfundens befattningshavare har relevans också när det gäller en skyldighet för trossamfunden att erbjuda vigslar. Det bör således inte införas någon vigselplikt vare sig för vigselförrättare inom trossamfund eller för samfunden. Eftersom uppgiften att viga utgör myndighetsutövning föreslår jag att det införs en uttrycklig bestämmelse i ÄktB om att befatt- ningshavare i ett trossamfund inte är skyldig att förrätta vigsel. Domstolarnas uppgift att förrätta vigsel. I uppdraget har ingått att ta ställning till vem som bör anförtros uppgiften att förrätta borgerlig vigsel . Regeringen har bl.a. väckt frågan om behörigheten för lagfaren domare att förrätta vigsel bör tas bort. pågår ett omfattande reformarbete för att utveckla och modernisera domstolsväsendet. Domstolsverksamheten skall så långt möjligt in- riktas på endast rättskipning. Enligt min bedömning är vigselför- rättning i huvudsak en administrativ uppgift som saknar dömande inslag och är därmed typiskt sett en främmande verksamhet för dom- För uppgiften som vigselförrättare krävs inte heller den specialkompetens som lagfarna domare har. Det ligger således i linje med den allmänna strävan att renodla domarnas och domstolarnas arbetsuppgifter att vigselärenden inte längre handläggs i domstol. Domstolarna bör således befrias från uppgiften att förrätta vigslar. Vem bör förrätta borgerlig vigsel ? Det finns vissa för- delar med en ordning som innebär att ansvarar för hela det borgerliga vigselförfarandet, bl.a. skulle kontrollen av att vigslar- na gått rätt till underlättas och vigseln skulle komma i nära anslut- ning till folkbokföringen. Mot en sådan ordning talar emellertid att endast finns på ett begränsat antal platser i landet och att tillgängligheten till vigselmöjligheter därför skulle minska. har i vart fall inte möjlighet att med befintliga per- sonalresurser tillgodose behovet av borgerliga vigselförrättare i hela landet. Principiellt kan det också vara otillfredsställande att vigsel- myndigheten själv skall kontrollera att vigseln har skett i behörig ordning. Av undersökning om allmänhetens syn på formerna för ingående av äktenskap framgår dessutom att intresset av att tjänstemän på skall kunna förrätta vigsel inte är stort medan geografisk närhet uppfattas som betydelsefullt. Uppgiften att förrätta vigslar bör därför inte handhas av Skatte- verket. Enligt min bedömning finns det däremot inte något hinder mot att vigseluppgiften istället överlåts på kommunerna. Det skulle i så fall röra sig om en i lag specialreglerad uppgift som kan finansieras genom att kommunerna tar ut avgifter för vigselförrättningarna. Behovet av vigselmöjligheter skulle därmed tillgodoses i hela landet och statens kostnader för vigselförfarandet skulle minska. Det kan emellertid ifrågasättas om det finns tillräckliga skäl att genomföra en sådan reform. Principiellt innebär ett sådant system en stor föränd- ring jämfört med den ordning som gäller och som har tillämpats . Såvitt framkommit under mitt utrednings- arbete finns det inte heller några påtagliga olägenheter med nuvarande ordning. Jag har därför valt att inte lägga fram något ändringsför- slag i denna del. Jag föreslår således att alla borgerliga vigslar fortsättningsvis skall förrättas av dem som förordnas av länsstyrelserna. Det resursbort- fall som uppkommer till följd av att domstolarna befrias från upp- giften att förrätta vigsel bör kunna kompenseras genom att läns- styrelserna vid behov förordnar fler vigselförrättare. Särskilt förordnade borgerliga vigselförrättare Krav på vigselförrättarna. Innan en person förordnas till borgerlig vigselförrättare bör kontrollera att hon eller han har de kunskaper och de kvalifikationer i övrigt som behövs för upp- draget som vigselförrättare. En vigselförrättare bör t.ex. ha ett gott omdöme och åtnjuta allmänt förtroende samt ha den erfarenhet som krävs för att kunna fullgöra uppdraget på bästa sätt. Hon eller han bör också vara väl medveten om vigselns betydelse som ett juridiskt bindande avtal och det ansvar som är förenat med upp- draget. En annan omständighet som bör vägas in är att vigselförrät- taren kan anses lämplig att företräda det allmänna. Endast den som är villig att viga såväl en kvinna och en man som två personer med samma kön bör komma i fråga för uppdraget som vigselförrättare. Förordnande för enstaka tillfälle. Vigselförrättare bör endast i undantagsfall kunna förordnas för enstaka tillfälle. Förutom berörda kompetenskrav bör en grundläggande förutsättning för ett sådant förordnande vara att vigselförrättaren i kraft av sin ställning kan bidra till att förrättningen ges en officiell prägel och att det klart framgår att hon eller han företräder det allmänna. I princip bör sådana förordnanden begränsas till att avse personer med viss kvalifi- cerad erfarenhet och vissa personer med politiska förtroende- uppdrag. Ersättning till vigselförrättare och avgift för vigsel. Uppdraget som borgerlig vigselförrättare är i grunden ett hedersuppdrag, något som bör påverka arvodesnivån. Ersättningen har emellertid legat på samma nivå och står numera inte i rimlig proportion till vigsel- förrättarnas arbetsinsatser. En höjning framstår som därför som väl motiverad. Ett lämpligt riktmärke för arvodering av borgerliga vigsel- förrättare kan vara . Förrättas flera vigslar bör dock arvodet för varje vigsel utöver den första utgå med endast . En höjning av arvodet till borgerliga vigselförrättare bör finansieras genom en avgift för vigselförrättningen som betalas till länsstyrel- sen. Jag föreslår att regeringen meddelar föreskrifter i förordning i enlighet med mina synpunkter. Föreskrifterna bör inte medföra att tidigare meddelade förordnanden att vara vigselförrättare upphör utan de skall gälla som om de hade meddelats med tillämpning av de nya reglerna. Jag föreslår vidare att det i ÄktB införs en ny bestämmelse om att avgift skall utgå för vigsel som förrättas av den som har förordnat till vigselförrättare. Närmare föreskrifter om sådan av- gift och betalningen av den meddelas av regeringen. beslut om förordnande av vigselförrättare skall inte kunna över- klagas varför den nuvarande bestämmelsen i ÄktB om överklagande föreslås bli upphävd. Bör det vara regeringens uppgift att godkänna ogiltiga vigslar? Min utgångspunkt är att regeringen bör befrias från ärenden som inte kräver ett ställningstagande från regeringen som politiskt organ. Ärendena om godkännande av ogiltig vigsel är inte av sådant slag. Eftersom ärendena kan vara tvistiga och muntlig bevisning kan behöva föras bör de delegeras till domstol. Även ett i utlandet en- ligt utländsk lag ingånget äktenskap som är ogiltigt på grund av formfel bör kunna godkännas av domstol istället för regeringen. Jag föreslår att reglerna i ÄktB och IÄL om godkännande av ogiltig vigsel ändras på angivet sätt. Om domstolarna befrias från uppgiften att förrätta vigsel torde det medföra en kostnadsbesparing om för domstolsväsendet. För att klara uppgiften att förordna vigselför- rättare inom behöver Kammarkollegiet tillföras en viss resursförstärkning. Denna kostnad, som torde bli relativt blyg- sam, bör kunna finansieras genom att den besparing som upp- kommer för domstolsväsendet förs över till Kammarkollegiets utgiftsområde. Mina övriga förslag torde inte ge upphov till kost- nader som kräver ökade anslag. Förslagen antas inte heller ge några konsekvenser av det slag som anges i 15 § kommittéförordningen (1998:1474). Författningsförslagen bör kunna träda i kraft . As a special commissioner, assisted by two reference groups, I have been appointed to review a number of issues relating to marriage and registered partnership and to propose such amendments to the legislation as may be considered necessary. One of the reference groups comprises representatives of the Riksdag (Swedish Parliament) parties and the other represents religious communities. One of my main tasks was to report on all of the reasons for or against allowing couples of the same sex to enter into marriage, to conduct a thorough analysis of these reasons, and then to adopt a position on whether marriage as hitherto should be reserved for a relationship between a man and a woman or whether it should also be opened up for couples of the same sex. The assignment also included reporting on which international private and procedural law issues marriage for couples of the same sex raises and deliberating on whether these call for any special regulation. Another main task was – regardless of my conclusions regarding the issue of marriage for couples of the same sex – to adopt a position on the formalities for entering into marriage. In this part, the assignment included investigating the issue of whether those who wished to get married should also in future be able to choose between a marriage ceremony conducted within a religious community and a civil marriage ceremony or whether a marriage should only be allowed to be concluded by a civil procedure. Subject to the precondition that the current arrangement should be retained, another requirement was to adopt a position on whether amend- ments should be made as regards the powers of religious communities to represent the public when officiating at weddings. I was also assigned the task of investigating the formalities of marriage by a civil procedure. Finally, the assignment also included deliberating on amend- ments to the Registered Partnership Act (1994:1117) (the Partner- ship Act). However, if it is to become possible for marriage to be entered into by couples of the same sex, one prerequisite is that this Act should be repealed. A report is provided below on my deliberations, conclusions and recommendations. Marriage for couples of the same sex Should a system of marriage for couples of the same sex be introduced? My point of departure when assessing the reasons for and against marriage for couples of the same sex has been the significance of lawful marriage as a basis for starting families. I have in this connection mostly borne in mind the opinions of the reference groups, views expressed at the various hearings I have held and what has been said in the public debate. In my opinion, our international obliga- tions cannot be interpreted to mean that we are obliged to make marriage available to couples of the same sex. The right to enter into marriage is a human right according to applicable conventions, but the convention States are entitled in their national legislation to decide how this right should be implemented. The conventions in this area go no further than guaranteeing the right of heterosexual persons to get married. On the other hand, the conventions cannot be deemed to prevent national legislation from also granting the right to get married to couples who are of the same sex. Marriage compared with registered partnership. The legal effect of registered partnership does not differ significantly from marriage. However, in my opinion, marriage may be deemed to have a higher symbolic value. Marriage is traditionally considered to represent a lifelong relationship between a couple, founded on love and con- sideration and on mutual obligations between spouses. Although the development of society has resulted in a somewhat different view of marriage, registered partnership does not have the same con- notation as marriage in the general public consciousness. For homosexual people, marriage is important as a standard of values, both for their own relationships and for the attitude of those With these points of departure there is consequently no reason for making any distinction between homosexual and heterosexual persons as regards the opportunities to be able to enter into marriage. The meaning of marriage.