sou · GVB368 · 2008-01-01 00:00:00 — Tvärtom är det de partipolitiskt orienterade väljarna som också uppvisar det högsta personvalsdeltagandet. Majoriteten av väljarna personröstar inte. En i sammanhanget central fråga är varför man avstår från att personrösta. Någon undersökning av väljarnas skäl för att inte avge personröst gjordes inte i samband med val, men i de valundersökningar som 28 var valdeltagandet i riksdagsvalet bland utrikes födda medborgare och bland svenskfödda medborgare (2007 s. 8). genomfördes vid 1998 och val fanns en sådan fråga med. Det klart vanligaste skälet som då angavs var att man inte hade till- räckliga kandidatkunskaper. Det näst vanligaste skälet var mot- stånd mot personvalet. Båda dessa skäl minskade dock i omfattning . Noteras kan att endast ett fåtal väljare angav skäl som hade med utformningen av personvalssystemet att göra, som att personvalet saknade betydelse på grund av för höga spärrar och att personvalet var krångligt. Resultatet tyder på att lägre spärrar inte i sig skulle öka väljarnas deltagande i personvalet. En tanke med personval är att det ska öka intresset bland väljarna under valrörelserna och kanske engagera fler att rösta. Således var förhoppningen att personvalsreformen skulle leda till ett ökat valdeltagande. Emellertid minskade valdeltagandet , då personvalet infördes. Valdeltagandet fortsatte att minska för att sedan öka något 2006. Det visar sig också att valdeltagandet är lägre i kommuner där person- valsdeltagandet är högt. Sådana jämförelser säger dock föga efter- som valdeltagandet sannolikt har samband med ett stort antal faktorer. Frågan är snarare om valdeltagandet – oavsett vilken nivå det ligger på – kan påverkas i positiv riktning av personvalet. Det intressanta blir då i stället om det finns samband mellan förändring i valdeltagandet 2002–2006 och förändring i personvalsdeltagandet 2002–2006, vilket kan studeras på kommunnivå. Om sambandet är positivt skulle det kunna indikera att ett väl fungerande personval har positiv verkan på valdeltagandet. Undersökningen visar att det finns ett samband och att det är positivt. Framför allt gäller detta i kommunalvalet och landstingsvalet, men i viss mån även riks- dagsvalet. Ytterligare analyser ger vid handen att sambandet gäller i mer invandrartäta kommuner. När analyserna avgränsas till enbart dessa kommuner är sambandet signifikant i alla tre valen. Resul- taten antyder således att personvalet kan verka mobiliserande i kommuner där många invånare har utländsk bakgrund. För att fullt ut studera detta och om personvalet kan verka mobiliserande på just väljare med utländsk bakgrund krävs emellertid ytterligare analyser på individnivå. En annan grupp vars valdeltagande har ansetts kunna påverkas positivt av personvalet är yngre. I under- sökningen finns dock ingen nämnvärd skillnad mellan kommuner med stor respektive liten andel yngre väljare när det gäller samband mellan förändring av valdeltagande och förändring av personvals- deltagande. 3 Kandidaterna och personvalet En av de mer uppmärksammade frågorna när personvalet diskuteras är dess genomslag på kandidatnivå. Hur många kandidater blir personvalda och i vad mån rör det sig om kandidater som inte skulle ha blivit valda utan personval? Det är inte självklart att väl- jarnas personröster förändrar kandidaturvalet. Väljarna kan genom sina personröster antingen bekräfta eller korrigera partiernas kandi- datrangordning. Det förra blir fallet om väljarna personröstar på kandidater som hade blivit valda även utan personvalet, dvs. som stod på s.k. valbar plats, och det senare om väljarna personröstar på kandidater som inte hade blivit valda utan personvalet, dvs. som stod på s.k. icke valbar plats. Ytterligare en fråga gäller hur olika grupper av kandidater berörs av personvalet. Tenderar personvalet att ha olika effekt på olika kandidaters möjlighet att bli valda? Finns kandidatgrupper som gynnas eller missgynnas av person- valet? Inför personvalsreformen uppehöll man sig härvidlag fram- för allt kring hur reformen skulle komma att påverka kvinnliga kandidaters möjlighet att bli valda (SOU 1993:21 s. 60 f., SOU 1996:66 s. 60 f.). Andra kandidatgrupper som förekommit i diskus- sionen är yngre kandidater och kandidater med invandrarbakgrund. Utöver sådana yttre kandidategenskaper kan även studeras om personvalet haft någon inverkan på inre kandidategenskaper, med vilket avses kandidaternas representationsstil och företrädarroll. I detta avsnitt studeras först hur många kandidater som blivit personvalda i riksdagsvalet, kommunalvalet och landstingsvalet samt hur många personröster som tilldelats kandidater som klarade personvalsspärren. Kandidater som blev invalda enbart på person- röster, dvs. som inför valet stod på icke valbar plats, uppmärk- sammas särskilt. Återstoden av avsnittet ägnas olika kandidat- grupper. Framför allt är frågan om personvalssystemet har påverkat vissa grupper av kandidater mer och i så fall på vilket sätt. Mindre ingående berörs även frågan om representationsstilen bland valda kandidater har förändrats till följd av personvalet (se vidare avsnit- tet Partierna och personvalet). Totalt val fanns 65 209 nominerade kandidater, varav 4 840 var nominerade i riksdagsvalet, 49 613 i kommunalvalet och 10 756 i landstingsvalet. Antalet valda kandidater val blev totalt 15 092, varav 349 valdes till , 13 087 till kommun- fullmäktige och 1 656 till . Den stora majoriteten av de valda kandidaterna blev inte person- valda, dvs. de klarade inte personvalsspärren på . De erhöll i stället sitt mandat genom att vara placerade på valbar plats på sitt partis lista. Av 349 ledamöter klarade 57 personvalsspärren. Andelen personvalda riksdagsledamöter upp- gick således till 16,3 procent.1 I riksdagsvalet delas landet in i totalt 29 valkretsar. Studeras valresultatet närmare framkommer att det i flertalet av dessa valkretsar blev minst en personvald kandidat. I fyra valkretsar – kommun, S, V och Västman- land – blev ingen kandidat personvald.2 Något enkelt samband med valkretsstorlek tycks inte föreligga i detta avseende. Av de 57 personvalda riksdagsledamöterna kommer nio från de minsta val- kretsarna (–149 999 röstberättigade3), 13 från de näst minsta val- kretsarna (150 000–199 999 röstberättigade4), 22 från de näst största valkretsarna (200 000–249 999 röstberättigade5) och 13 från 1Härutöver finns ett antal kandidater som i och för sig klarade personvalsspärren men som ändå inte blev valda eftersom partiet inte fick något mandat i den aktuella valkretsen eller, om partiet fick mandat, för att en annan av partiets kandidater fick ännu fler personröster. I ett antal fall rör det sig om kandidater som kandiderat och blivit personvalda i flera valkretsar men som självklart endast kan bli invald i en valkrets. Totalt rör det sig om drygt ett 30-tal kandidater som klarade personvalsspärren men som av nämnda anledningar inte blev invalda. Av de totalt 4 840 kandidaterna i riksdagsvalet var det således som klarade att komma över personvalsspärren. 2Det bör nämnas att det i dessa fyra valkretsar förekom att kandidater klarade personvalsspärren men inte tillträdde mandatet antingen på grund av dubbelvalsavveckling eller för att partiet blev utan mandat i den aktuella valkretsen. 3Kategorin omfattar , , , och läns södra. 4Kategorin omfattar län, , , , läns östra., och . 5Kategorin omfattar läns norra, kommun, läns västra, län, , , , , läns norra och östra och län. de största valkretsarna (250 000– röstberättigade6). I genomsnitt innebär det cirka 1,8 personvalda per valkrets i de minsta val- kretsarna, 1,9 personvalda i de näst minsta valkretsarna, 2,2 person- valda i de näst största valkretsarna och 1,9 personvalda i de största valkretsarna. Det totala antalet ledamöter är dock självklart större i stora valkretsar än i små, varför andelen personvalda per valkrets blir klart mindre i stora valkretsar än i små (se vidare avsnittet Personvalsystemets utformning). Källor: , KU 2003/04:URD6, SCB 1999. Jämfört med föregående val har andelen personvalda minskat. Totalt var då 86 riksdagsledamöter personvalda, vilken motsvarade knappt en fjärdedel (24,) av ledamöterna. Mot bakgrund av att personvalsdeltagandet, som redovisats i föregående avsnitt, minskade 2006 är utvecklingen knappast överraskande. Nedgången av andelen personvalda var dock större än nedgången i person- valsdeltagandet; i det förra fallet och i det senare fallet . Förklaringen torde vara den tröskeleffekt som inträder till följd av personvalsspärren. En liten nedgång i personvalsdeltagande och, som en följd av det, i personröster på olika kandidater kan medföra att ett större antal kandidater med knapp marginal inte når upp till den andel person- röster som krävs för att bli personvald. Undersökningen visar även att andelen personvalda har gått ned i kommunerna. I procent räknat är nedgången dock mindre än i riksdagsvalet. I valet blev 2 96 personvalda kommun- fullmäktigeledamöter vilket motsvarar av fullmäktige- ledamöterna. Jämfört med val, då av full- mäktigeledamöterna blev personvalda, är nedgången således endast ett par procentenheter. Förändringen är i nivå med den ovan kon- staterade nedgången i andel personröstande i kommunalvalet. 6 Kategorin omfattar , läns västra, läns södra, , , och . Störst andel personvalda finns i landstingen, där av fullmäktigeledamöterna klarade personvalsspärren. I absoluta tal rör det sig om 437 personvalda ledamöter. Jämfört med val har andelen personvalda landstingsfullmäktigeledamöter minskat med . I likhet med riksdagsvalet är ned- gången av andel personvalda således större än nedgången av andel personröster.7 Jämförs de olika nivåerna kan i förstone tyckas märkligt att andelen personvalda är lägst i kommunerna; som framgick i före- gående avsnitt var ju personvalsdeltagandet högst just i kommunal- valet. Förklaringen torde ha att göra med relationen antal väljare– antal nominerade (KU 2003/04:URD6 s. 36 f.). Antalet väljare är ungefär lika stort i alla tre valen, medan antalet nominerade är klart störst i kommunalvalet. I valet till kommunfullmäktige finns därför betydligt fler kandidater på vilka väljarna kan sprida sina personröster än i till exempel valet till , och ju större spridning, desto färre kandidater klarar personvalsspärren. Vad gäller , som enligt detta resonemang borde ha störst andel personvalda, bidrar den högre personvalsspärren till att färre kandidater blir personvalda. Om personvalsspärren i riks- dagsvalet hade legat på samma nivå som den gör i kommunal- och lanstingsvalen, dvs. på fem i stället för , skulle andelen personvalda riksdagsledamöter ha ökat (se vidare avsnittet Person- valsystemets utformning). Dessutom finns, som framgått, ett fler- tal kandidater i riksdagsvalet som klarade personvalsspärren men som trots det inte blev valda på grund av att partiet blev utan mandat. I kommunal- och landstingsvalen är antalet mandat som tillfaller respektive parti i en valkrets inte sällan större. Risken för att en kandidat som klarat personvalsspärren ska bli utan mandat på grund av att partiet blir utan mandat i den aktuella valkretsen torde således vara lägre i kommunalvalet och landstingsvalet än i riks- dagsvalet. Ytterligare en förklaring till den förhållandevis låga andelen personvalda i kommunfullmäktigeförsamlingarna kan vara att väljarna i kommunalvalet – trots det större utbudet av kandidater – i högre grad koncentrerar personröstandet till ett mindre antal kandidater. De kandidater som klarar personvalsspärren får då en 7 På samma sätt som i riksdagsvalet finns kandidater i kommunal- och landstingsvalen som klarade personvalsspärren utan att bli invalda. Det finns vidare ett förhållandevis stort antal kandidater som blivit personvalda i flera valkretsar i kommunen eller . Totalt rör det sig om cirka 540 kandidater i kommunalvalet och cirka 150 kandidater i landstingsvalen som klarade personvalsspärren utan att bli personvalda. större andel personröster i kommunalvalet än i riksdagsvalet och landstingsvalet. Om så är fallet studeras i nästa avsnitt. Personröster på kandidater som klarat spärren En fråga i sammanhanget är med vilken marginal kandidaterna klarar personvalsspärren. Hur stor andel klarade bara precis att komma över spärren val och hur många personröster fick de mest populära kandidaterna? Studeras samtliga kandidater i riks- dagsvalet som klarade personvalsspärren (inklusive de som blev personvalda i flera valkretsar och de som i och för sig klarade spärren men som ändå inte blev personvalda på grund av att partiet blev utan mandat i valkretsen) på fick de i genomsnitt i personröster.8 För knappt hälften av dem var, som framgår av tabell 3.2, andelen personröster mellan 8 och 11 pro- cent. En liten grupp kandidater fick . Totalt i riksdagsvalet rörde det sig här om åtta kandidater vilket motsvarar knappt var tionde kandidat som klarade personvalsspärren. Av dessa åtta var fyra partiledare eller språkrör (, i kommuns valkrets och valkrets samt ). Den kandidat som erhöll isär- klass störst andel personröster i riksdagsvalet var dock ingen parti- ledare utan (), . fick personröster från av väljare i val- kretsen. Trots det blev han inte personvald eftersom blev utan mandat i . Näst störst andel personröster fick (), . Av väljare i valkretsen valde att personrösta på henne. Bland valda kandidater som inte var partiledare fick Per Åsling (c), , störst andel personröster (22,). Vidare kan nämnas att det i sammanhanget inte förefaller finnas något systematiskt samband med valkretsstorlek. Den genom- snittliga andelen personröster på kandidater som klarade person- valsspärren visar sig nämligen vara störst i de minsta (-149 999 röstberättigade) och största (250 000– röstberättigade) valkret- sarna. Kandidater som i dessa valkretsar klarade personvalsspärren fick i genomsnitt i personröster. I de största valkretsarna rör det sig ofta om partiledare som klarat personvals- 8 Motsvarande för enbart valda riksdagskandidater som klarade personvalsspärren är . Dessa har självklart en fördel i personvalet genom sin position i partiet och den exponering i medierna som följer därav. Även när kandidater som klarade personvalsspärren i de största valkretsarna studeras exklusive partiledarna är emellertid den genomsnittliga andelen personröster . Minst andel personröster tenderar kandidaterna i de näst största val- kretsarna (200 000–249 999 röstberättigade) att få. Kandidater i dessa som klarade personvalsspärren fick i genomsnitt i personröster. Motsvarande andel i de näst minsta val- kretsarna (150 000–199 999 röstberättigade) var . Tabell 3.2 Fördelning av personröster bland kandidater som klarat personvalsspärren i riksdags-, kommunal- och landstingsvalen 2006 (procent) Personröster (%) 5,0–7,9 8,0–10,9 11,0–13,9 14,0–16,9 17,0–19,9 20,0–22,9 23,0–25,9 26,0– Kommentar: I tabellen ingår personvalda kandidater för partier som tagit mandat i , kommunfullmäktige och . Även kandidater för dessa partier som klarade personvalsspärren men trots det inte blev invalda ingår. Kandidater som klarat personvalsspärren i två valkretsar räknas alltså två gånger. I kommunalvalet var den genomsnittliga andelen personröster på kandidater som klarade personvalsspärren . Av dessa kandidater fick mer än var tionde eller mer i personröster. Den kandidat som fick störst andel personröster i kommunalvalet var (), kommun (hela kommunen en valkrets). Av väljare i personröstade på honom. Ytterligare en kandidat i kommunalvalet, (), kommun (hela kom- munen en valkrets), fick i personröster (63,4 Härutöver fick två kandidater mellan i personröster och nio kandidater mellan . I landstingsvalet var den genomsnittliga andelen personröster på kandidater som klarade personvalsspärren . Som fram- går av tabellen var det bland dessa vanligast att få mellan i personröster. Endast var trettionde kandidat klarade att få eller mer i personröster. De kandidater som fick störst andel personröster var (), (Östra valkretsen), och (), läns landsting (valkretsen ), . Den genomsnittliga andelen personröster på kandidater som klarade personvalsspärren var alltså högst i riksdagsvalet. Detta för- dock av att personvalsspärren är högre i det valet än i kommunal- och landstingsvalen, vilket i sig höjer medelvärdet. Om hänsyn tas till att spärrnivåerna skiljer sig åt visar det sig däremot att den genomsnittliga andelen personröster bland kandidater som klarade personvalsspärren var högst i kommunalvalet.9 Det är även i kommunalvalet man finner de mest populära kandidaterna i personvalet med i personröster. Vidare är andelen kandidater som endast med knapp marginal klarade personvals- spärren minst i kommunalvalet (35,). I landstingsvalet gick däremot flertalet personröster till kandidater som med knapp marginal klarade personvalsspärren (51,). I kommunal- valet förefaller väljarna således i större utsträckning koncentrera personröstandet till färre, men också mer populära, kandidater, medan de i riksdagsvalet och landstingsvalet i högre grad sprider sina personröster på en större grupp kandidater – åtminstone ter det sig så när enbart kandidater som klarade personvalsspärren stu- deras.10 9Studeras enbart kandidater som fick eller mer i personröster (dvs. motsvarande personvalsspärren i riksdagsvalet) blir den genomsnittliga andelen personröster i kommunalvalet och i landstingsvalen. I riksdagsvalet var, som framgått, den genomsnittliga andelen . Andelen som fick eller mer i personröster blir i kommunalvalet och i landstingsvalet. Som framgår av tabell 3.2 var motsvarande andel i riksdagsvalet . 10Det kan inte uteslutas att personrösterna totalt sett, inklusive personröster på kandidater som inte klarade personvalsspärren, hade större spridning i kommunalvalet än i riksdagsvalet och landstingsvalet. Om så är fallet har emellertid inte kunnat studeras i denna rapport. Personvalda kandidater på icke valbar plats Av de kandidater som blev personvalda skulle det stora flertalet även ha blivit valda i ett valsystem utan personval. Anledningen är att många av de kandidater som klarade personvalsspärren var placerade på valbar plats på sitt partis lista. Dessa kandidaters mandat kan således sägas ha sin grund i både partiets kandidat- rangordning och att väljarna aktivt har röstat på vederbörande. Att kandidater på valbar plats blir personvalda skulle kunna ses som ett slags bekräftelse från väljarna av partiernas kandidat- rangordning. Parti och väljare gör så att säga samma bedömning av vilka kandidater som bör bli invalda. När däremot en personvald kandidat står på icke valbar plats avviker väljarnas bedömning från partiets. Väljarnas personröstning leder i dessa fall till en annan personsammansättning av de politiska församlingarna än om partierna själva hade fått bestämma kandidaturvalet. Man kan här tala om den direkta effekten av personvalet. Tabell 3.3 visar hur många kandidater på icke valbar plats som blev personvalda val. Av de personvalda kandidaterna i riksdagsvalet var sex placerade på icke valbar plats, vilket motsvarar av samtliga riksdagsledamöter.11 De sex kandidaterna kom från sex olika valkretsar: , , , Jämt- land, och . Storleksmässigt fördelar sig dessa valkretsar så att två (och ) ingår i kategorin med de största valkretsarna (se kategoriindelning ovan), två (och ) i kategorin med de näst största valkretsarna och två (och ) i kategorin med de minsta val- kretsarna. har andelen personvalda på icke valbar plats mins- kat. Som framgår av tabell 3.3 rör det sig om en halvering . Det har i tidigare undersökningar visat sig att även de personvalda som stod på icke valbar plats som regel har haft för- hållandevis höga placeringar på partiernas listor (KU 2003/04:URD6 s. 38). Att kandidater placerade långt ned på valsedlarna blir personvalda 11 De personvalda kandidaterna på icke valbar var följande: () i (9,), () i (11,), () i (8,), Per Åsling (c) i (22,), () i (13,) och () i län (11,). är ytterst ovanligt.12 Detta visar sig gälla även riksdagsval. Av de sex personvalda som stod på icke valbar plats var fyra place- rade som nummer två och två placerade som nummer tre. Även om de inte toppade sina partiers listor rör det sig alltså även i dessa fall om personer som rangordnats högt av sina respektive partier. Tabell 3.3 Antal personvalda på icke valbar plats till , kommunfullmäktige och Kommentar: Tabellen visar den direkta effekten av personvalet. Utöver de som ingår i tabellen finns ett antal kandidater som blev invalda till följd av personvalet utan att de klarade personvalsspärren. Detta skedde eftersom valreglerna medför att jämförelsetalen för kandidater kan påverkas om någon annan kandidat på listan blivit vald på personröster. Personrösterna sägs då ha haft en indirekt effekt (se SOU 1999:136 s. 41). Vidare förekommer att kandidater blir invalda på grund av att en kandidat högre upp på listan har blivit personvald i en annan valkrets (dvs. Källor: , KU 2003/04:URD6, SOU 1999:136. Bland dem som klarade personvalsspärren i kommunalvalet var 129 placerade på icke valbar plats. Det motsvarar av kommunfullmäktigeledamöterna. Jämfört med föregående kommu- nalval var det, som framgår av tabell 3.3, en nedgång. I likhet med riksdagsvalet var många av dem som klarade personvalsspärren placerade högt på partiernas listor. Emellertid förekom även att kandidater med en lägre placering klarade spärren. Medianvärdet bland de personvalda kandidater som stod på icke valbar plats var nummer fem på partiets lista. I 26 fall var placeringen tio eller lägre. Av kandidaterna på icke valbar plats i landstingsvalet klarade 60 att bli personvalda, vilket motsvarar av landstingsfull- mäktigeledamöterna. Andelen personvalda som var placerade på icke valbar plats är således högre i landstingen än i och kommunerna. Likväl var det en minskning jämfört med föregående 12 Ett undantag riksdagsval var (). Han blev personvald trots en placering som nummer tio på sitt partis lista. Av övriga nio personvalda kandidater på icke valbar plats var sex placerade som nummer två, två placerade som nummer tre och en placerad som nummer 4 (KU 2003/04:URD6 s. 38). Av de personvalda kandidaterna på icke valbar plats riksdagsval var () och () placerade som nummer sex på sina partiers listor. Samtliga övriga tio var placerade som nummer två (SOU 1999:136 s. 87). Bland de personvalda återfinns kandidater som var placerade långt ned på partiernas listor, men dessa är mindre vanligt före- kommande än i kommunalvalet. Flertalet hade, såsom i riksdags- valet, en förhållandevis hög placering. Medianvärdet bland de personvalda som stod på icke valbar plats var nummer tre på listan. I åtta fall var placeringen tio eller lägre. Olika grupper av kandidater Som nämnts ovan förekom inför personvalsreformen diskussioner om att personvalet skulle kunna försvåra för olika grupper av kandidater att bli valda. Farhågor fanns för att redan underrepre- senterade grupper skulle missgynnas av personvalet. Kvinnor, unga och invandrare nämndes som sannolika förlorare (1999 s. 9). Det befarades också att tillgång till pengarna för att bedriva personliga valkampanjer skulle få större betydelse för vilka kandidater som blev valda. Nedan studeras personvalets betydelse riksdags-, kommunal- och landstingsval för olika grupper av kandidater. Följande grupper ingår i undersökningen: kvinnor och män, olika åldersgrupper, invandrare och svenskar, låg-, medel- och hög- utbildade samt låg-, medel- och höginkomsttagare. Personvalets betydelse studeras i tre olika avseenden: andel personröster, andel personvalda totalt och andel personvalda på icke valbar plats. Utgångspunkten för jämförelserna är gruppernas representation på valsedlarna, dvs. deras andel bland de nominerade i respektive val. Kvinnliga kandidater var alltså en av de grupper som en del befa- rade skulle missgynnas av personvalsreformen. Farhågan kan sägas ha visst stöd i erfarenheter som finns av personval i andra länder, bl.a. (2006 s. 35, Kjær 1997).