sou · GWB343 · 2008-04-30 00:00:00 — minska mandatperiodernas längd från 4 till 3 år ålder (0=15 år, 1=85 år) utbildning (0-1, 4 kategorier) politiskt intresse (0-1, 4 kategorier) politisk misstro (0-1, 5 kategorier) partistorlek (1=sympatiserar med stort parti) vänster-högerideologi (0-1, fem kategorier) ålder (0=15 år, 1=85 år) utbildning (0-1, 4 kategorier) politiskt intresse (0-1, 4 kategorier) politisk misstro (0-1, 5 kategorier) partistorlek (1=sympatiserar med stort parti) vänster-högerideologi (0-1, fem kategorier) Kommentar: Resultaten är hämtade från SOM-undersökningen 2006. Regressionskoefficienter i kursiv stil är inte statistiskt signifikanta på 95 procents signifikansnivå. De sex beroende variablerna (sakfrågeåsikter) har följande kodning: 1=mycket bra förslag, 2=ganska bra förslag, 3=varken bra eller dåligt förslag, 4=ganska dåligt förslag, 5=mycket dåligt förslag. Positiva koefficienter betyder alltså att personer tenderar att bli mer negativa till förändringsförslagen med ökad ålder, utbildning, politiskt intresse och politisk misstro. De oberoende variablerna har normerats så att minimivärdet är 0 och maxvärdet är 1. Regressionskoefficienterna (b-värden) visar vad en förändring av en enhet (från min till maxvärdet på de oberoende variablerna) ger för effekter på den beroende variabeln (åsiktsskala från 1 till 5). Ett b-värde på +1.000 är en effekt motsvarande ett skalstegs förändring på en femgradig åsiktsskala. Medborgare och riksdagsledamöter tycker om demokratins spelregler Att sympatisera med ett stort eller ett litet parti bidrar signifikant till att förklara inställningen till sextonårig rösträtt, sänkt fyra- procentspärr och för nationella och kommunala folkomröstningar. I samtliga dessa fyra sakfrågor är små partiers sympatisörer signifi- kant något mer positiva till förändringar än stora partiers sympati- sörer. Även med hänsyn till vänster-högerideologi tycks parti- storlek alltså ha betydelse för inställningen i författningspolitiska frågor. De tidigare konstaterade effekterna av vänster-högerideologi står sig under kontroll för alternativa förklaringar. Ju längre till höger desto mer konservativ hållning till förändringar av demokra- tins spelregler. Medborgare som står till höger i politiken är mer status quo-inriktade – eller mindre reformorienterade om man så vill – i de författningspolitiska frågor som undersökts. Effekten av vänster-högerideologi är starkast för förslaget att korta ned mandatperioderna där högerorienterade är klart mer negativa än vänsterorienterade medborgare (b=+.631). Representerar väljarna i grundlagsfrågor? Åsiktsrepresentativitet är alltid ett centralt utvärderingskriterium när demokratins funktionssätt skall värderas i ljuset av normativa demokratimodeller (Pitkin 1972; 1974; Przeworski, Stokes & Ma-nin 1999; 2000; 2006). När det gäller författningspolitiska frågor är det svårt att se några uppenbara skäl till varför det inte bör råda god åsiktsöverensstämmelse mellan väljare och valda även i dessa frågor. Att det finns en samsyn kring demokratins fundamentala spelregler mellan väljarna och deras förtroendevalda representanter är betydelsefullt. Alltsedan 1969 har Valforskningsprogrammet vid Statsveten- skapliga institutionen i genomfört enkätundersökningar med tillträdande ledamöter i (1974). Ett huvudsyfte med studierna är att undersöka graden av åsiktsrepre- sentativitet mellan väljare och valda. Det är ett viktigt inslag i de utvärderingar av den representativa demokratin som alltid varit centrala inom Valforskningsprogrammet (1988; 1989; 1996). I den riksdagsenkät som och genomförde fick riksdagsledamöterna ta ställning till ett antal förslag till förändringar av demokratins spelregler (se tabell 6). Frågeinstrumenten är så när som på någon formulering helt jämförbara med de som använts för att mäta svenska folkets åsikter i RiksSOM-undersökningen 2006 (, 2007). Därmed finns goda möjligheter att göra bra jäm- förelser mellan svenska folket och riksdagsledamöterna. Undersök- ningarna är samtidiga (hösten/) och använder sig av samma datainsamlingsmetod (postenkäter). I underlaget för riks- dagsenkäten ingår 327 av 349 ledamöter. I internationell jämförelse är det en strålande hög svarsfrekvens (). Jämförelsen av svenska folkets och riksdagsledamöternas åsikter om författningspolitiska förslag redovisas i tabell 6. Resultaten visar till att börja med att det är en större andel av riksdagsleda- möterna som har kristalliserade åsikter i frågorna än bland svenska folket. Andelen riksdagsledamöter som använder svarsalternativet varken bra eller dåligt förslag är betydligt lägre än bland svenskar i gemen. Att åsikter är mer uttalade bland parlamentsledamöter än bland väljare är förstås ett förväntat mönster. Det finns flera olika utvärderingskriterier som kan användas när det gäller att bedöma graden av åsiktsöverenstämmelse. Jämför vi opinionsbalansernas riktning bland ledamöterna och folket är de desamma i fyra av de sex frågorna. Bland ledamöter är inställningen övervägande negativ till samtliga förslag medan det bland svenska folket finns en måttlig positiv opinionsövervikt för förslagen om att anordna fler nationella och kommunala folk- omröstningar. Om vi använder hårdare krav på åsiktsöverensstämmelse och undersöker nyanserade positionstaganden i sakfrågorna blir bilden mer problematisk. Opinionsbalansmåtten avviker minst när det gäller frågan om sänkt rösträttsålder (9 balansmåttsenheter) och som mest när det gäller frågan om att minska mandatperiodernas längd (hela 42 balansmåttsenheter). Medborgare och riksdagsledamöter tycker om demokratins spelregler Tabell 6 Svenska folkets (som) och riksdagsledamöternas (rd) åsikter om förslag till förändringar av demokratins spelregler 2006 (procent, opinionsbalans) sänka rösträttsåldern till 16 år sänka rösträttsåldern till i alla val avskaffa den gemensamma valdagen genomföra val till riksdag och kommun från 4 till 3 år Kommentar: Resultaten är hämtade från SOM-undersökningen 2006 (som2006) och riksdagsundersökningen 2006 (rd2006). De fem svarsalternativ som erbjöds var ++ =mycket bra förslag, + =ganska bra förslag, o =varken bra eller dåligt förslag, - =ganska dåligt förslag, samt -- =mycket dåligt förslag. Opinionsbalansmåttet visar andelen positiva till förslaget minus andelen negativa till förslaget. Observera att frågan om skilda valdagar formulerats på olika sätt i riksdagsundersökningen 2006 och i RiksSOM- undersökningen 2006. Medeltalen är beräknade för de femgradiga skalorna från 1=mycket bra förslag till 5 mycket dåligt förslag. I denna jämförelse ingår samtliga svarande i SOM-undersökningen 2006. I två av sakfrågorna är åsiktsskillnaderna mellan väljare och valda att betrakta som mycket tydliga. Det gäller för det första frågan om att genomföra fler nationella folkomröstningar där av riksdagsledamöterna ställer sig positiva till förslaget jämfört bland svenska folket. För det andra handlar det om frågan att minska mandatperiodernas längd från 4 till – ett för- slag som stöds av av riksdagsledamöterna men som samlar stöd från av svenska folket. Den naturliga följdfrågan är om de avvikelser vi här funnit () är stora eller små i jämförelse med avvikelserna i andra slags sakfrågor. Tack vare systematiska och regelbundet återkommande studier av politisk åsiktsrepresentation i har vi goda möjligheter att besvara den frågan (2006). Här kan vi konstatera att avvikelserna mellan väljare och valda i författningspolitiska frågor varken tillhör de minsta eller största i jämförelse med andra kategorier av sakfrågor. Å ena sidan uppvisar vänster-högerrelaterade sakfrågor såsom inställning till offentlig sektor, privatisering av sjukvård och marknadsekonomi generellt sett bättre åsiktsrepresentativitet än de författningssak- frågor som undersökts här. Å andra sidan har EU-relaterade sak- frågor och frågor som rör invandringspolitik och flyktingmottag- ning en betydligt sämre åsiktsrepresentativitet än författnings- politiska frågor (1996). Huvudslutsatsen är alltså att ledamöterna av riksdag representerar väljarna varken bättre eller sämre i författnings- politiska frågor än i andra frågor. Relativt sett lika bra som för många andra sakpolitiska områden, alltså. Men i absoluta termer är tolkningen densamma som för de allra flesta andra sakfrågor som undersökts: nämligen att åsiktsrepresentativiteten är klart sämre än vad den hade varit med en riksdag som lottats fram med hjälp av slumpen. En samlad bedömning i den svåra nivåskattningsfrågan är att åsiktsöverensstämmelsen i författningspolitiska frågor är någonstans mellan halvbra och dåligt. Men representativiteten är knappast så dålig att det är påkallat att upplösa den parlamentariska kommittén och istället tillsätta ett grundlags- konvent. En närmare analys av riksdagsenkäten visar att det råder stor åsiktsspridning inom de olika partierna i författningspolitiska frågor (se tabell 7). Om alla ledamöter för partierna var överens i en sakfråga skulle balansmåttet vara +100 (alla positiva) eller -100 (alla negativa) Men lägre balansmått, framför allt de i närheten av noll skvallrar om att det finns gott om såväl motståndare som anhängare till de olika förslagen bland partiernas egna ledamöter. Några exempel är på sin plats: ledamöter är kluvna när det gäller fyraprocentspärren med sju anhängare mot 11 motståndare till förslaget att sänka spärren (balansmått -18). Detsamma gäller för med 11 anhängare och 5 mot- ståndare till sänkt spärr inom den egna riksdagsgruppen (balans- mått +33). När det gäller inställningen till folkomröstningar saknas alla tecken på någon gemensam partilinje hos de flesta partier utom hos . Även i frågan om skilda valdagar återfinns anhängare och motståndare till förslaget inom alla partier. Till och med förslaget om att sänka rösträttsåldern – som på det hela taget är genuint illa omtyckt av en stor majoritet i de flesta partier utom och – vinner uppskattning hos enskilda ledamöter inom alla partier. Medborgare och riksdagsledamöter tycker om demokratins spelregler Författningspolitiska frågor är alltså inte särskilt partiskiljande. Det betyder att det är svårt att ha någon uppfattning om hur majo- ritetsförhållandena egentligen ser ut i den sittande Grundlagsutred- ningen. För att kunna bedöma hur de maktpolitiska förutsätt- ningarna egentligen ser ut i författningspolitiska frågor som sänkta spärrar och skilda valdagar krävs mer information. Det behövs sannolikt kännedom om hur partiledningarna, ja kanske till och med hur utredningens ledamöter för tillfället ställer sig i dessa frågor. Kanske är åsiktsspridningen och bristen på ledning från partiideologi och partiprogram i själva verket så stor att partiernas ledamöter i kommittén är utelämnade till den juridiska, ekono- miska och statsvetenskapliga expertis som också är representerad i kommittén. Ser vi till åsiktsöverensstämmelsen mellan de olika partiernas ledamöter och sympatisörer (tabell 7) finns flera exempel på diametralt olika majoritetsförhållanden i flera författningspolitiska frågor. ledamöter är exempelvis starkt positiva till att sänka rösträttsåldern (balansmått +77) som partiets egna väljare är kraftfullt emot förslaget. Även i frågan om att sänka fyra- procentspärren är riksdagsledamöter helt på kant med de egna väljarna. Socialdemokraternas och riksdags- ledamöter är övervägande negativa till att anordna fler kommunala folkomröstningar medan partiernas väljare ställer sig övervägande positivt till förslaget. Störst avvikelser vad gäller skilda majoritetsförhållanden mellan ledamöter och sympatisörer återfinns för frågan om skilda valdagar. För fyra av de sju riksdagspartierna är majoritetsståndpunkten annorlunda bland ledamöterna och partiernas sympatisörer. I samt- liga fall handlar det om att riksdagsledamöterna är övervägande positivt inställda till skilda valdagar medan deras sympatisörer tvärtom ställer sig negativa till förslaget. Tabell 7 Representerar partierna sina egna väljare i grundlagsfrågor? Opinionsbalanser bland partiernas riksdagsledamöter och sympatisörer 2006 (balansmått). sänka rösträttsåldern till 16 år sänka rösträttsåldern till i alla val avskaffa den gemensamma valdagen genomföra val till riksdag och kommun från 4 till 3 år Kommentar: Resultaten är hämtade från SOM-undersökningarna 1998 och 2006 och riksdagsundersökningen 2006 (, 2007). Opinionsbalansmåttet visar andelen positiva till förslaget minus andelen negativa till förslaget. Ramarna visar de tillfällen då det råder skilda majoritetsförhållanden bland partiets ledamöter och sympatisörer. Vår avslutande frågeställning gäller om vi kan finna samma sam- band mellan erfarenhet och inställning i författningspolitiska frågor bland riksdagsledamöterna som vi funnit på medborgarnivån: Är äldre och erfarna ledamöter mer konservativa än yngre och oerfarna ledamöter i författningspolitiska frågor? Svaret är nej. Yngre och äldre riksdagsledamöter har samma uppfattningar i de författningspolitiska frågor vi undersökt (se tabell 8). Det finns heller inte några stora åsiktsskillnader mellan nyvalda och återvalda ledamöter. Det stora undantaget härvidlag är den ständigt kontroversiella frågan om att avskaffa den gemen- samma valdagen. Här uppvisar yngre och nyvalda riksdagsleda- möter en något mer positiv inställning än äldre och återvalda. Bland yngre ledamöter är positiva till skilda valdagar mot bland äldre. Bland nyvalda riksdagsledamöter är 43 pro- cent positiva till skilda valdagar. Motsvarande tal bland återvalda är . Medborgare och riksdagsledamöter tycker om demokratins spelregler Tabell 8 Åsikter om förslag till förändringar av demokratins spelregler bland unga och gamla riksdagsledamöter, bland nya och återvalda riksdagsledamöter samt bland små och stora partiers ledamöter (procent, opinionsbalans) sänka rösträttsåldern till 16 år genomföra fler nationella folkomröstningar genomföra fler kommunala folkomröstningar avskaffa den gemensamma valdagen minska mandatperiodernas längd från 4 till 3 år Kommentar till tabell 8: Resultaten är hämtade från riksdagsundersökningen 2006. De fem svarsalternativ som erbjöds var ++ =mycket bra förslag, + =ganska bra förslag, o =varken bra eller dåligt förslag, - =ganska dåligt förslag, samt -- =mycket dåligt förslag. Opinionsbalansmåttet visar andelen positiva till förslaget minus andelen negativa till förslaget. Små partier samlar 115 ledamöter och stora partier 210 ledamöter. Unga riksdagsledamöter (år) samlar 111 ledamöter och äldre (>44 år) samlar 238). De nyvalda riksdagsledamöterna är 121 personer och de återvalda 203 personer. Det finns också tendenser till att nyvalda ledamöter är mer positiva till att anordna folkomröstningar än återvalda ledamöter. av de nyvalda ledamöterna är positiva till att anordna fler folkomröstningar på nationell och nivå. Motsvarande tal bland återvalda är . Istället får cyniskt lagda statsvetare rejält med vatten på sin kvarn. Storleken på det egna partiet visar sig ha stor betydelse för hur ledamöterna ställer sig till olika författningspolitiska förslag. Ledamöter av små partier är mycket mer positiva (eller mindre negativa) än de stora partiernas ledamöter till alla slags förslag som för dem skulle kunna innebära nya eller alternativa möjligheter till ökat politiskt inflytande: sänkt rösträttsålder, sänkta spärrar och fler folkomröstningar på nationell och nivå. När det gäller frågan om att avskaffa den gemensamma valdagen är små partiers ledamöter klart positiva (balansmått +27) medan de stora partiernas ledamöter är negativa (balansmått -34). Väljare och valda är nöjda med demokratins spelregler Vi hämtade inledningsvis inspiration från en klassisk författnings- politisk diskussion om huruvida medborgare bör ha ett direkt infly- tande över författningspolitiskt reformarbete – exempelvis genom folkomröstningar eller nationella grundlagskonvent – eller om medborgarnas inflytande över grundlagsförändringar bör vara indirekt genom parlamentariskt sammansatta kommittéer. En vik- tig förutsättning för den senare beslutsmodellen är att folket och de folkvalda representanterna har en någorlunda samsyn i författ- ningspolitiska frågor. Ju bättre överensstämmelse mellan väljare och valda i frågor som rör demokratins spelregler desto större är sannolikheten att en parlamentariskt sammansatt kommitté kom- mer fram till samma slags svar som ett tänkt grundlagskonvent hade gjort. Medborgare och riksdagsledamöter tycker om demokratins spelregler Två huvudfrågeställningar har behandlats som har bäring på denna diskussion: Vad tycker medborgarna och deras förtroende- valda ledamöter om olika förslag till förändringar av demokratins spelregler? Och hur stark är åsiktsöverensstämmelsen mellan väl- jare och förtroendevalda i dessa frågor? Undersökningen har begränsats till författningspolitiska fråge- ställningar som rör allmänna val och folkomröstningar: frågan om valdagens placering, rösträttsålder, mandatperiodernas längd, fyra- procentspärren till samt nationella och kommunala folk- omröstningar. Medborgaropinionen i andra centrala grundlags- frågor såsom exempelvis medborgerliga fri- och rättigheter, kom- munalt självstyre, konstitutionell kontroll, regeringsbildningspro- cessen, statsministerns ställning och utnämningsmakten väntar allt- jämt på att belysas i akademisk forskning. Svenskarna är nöjda med sitt politiska system Huvuddelen av förslagen till förändringar som vi ställt frågor om möts av negativa attityder bland svenska folket. Även förslag som i praktiken skulle kunna innebära ett större svängrum och direkt genomslag för folkviljan – såsom sänkta spärrar till , sänkt rösträttsålder och treåriga mandatperioder – möts med kalla handen av medborgarmajoriteten. Förslaget om att skilja val- dagarna åt i kommun- och riksdagsval stöds av endast var femte svensk. Väljarna är i huvudsak nöjda med det nuvarande valsystemet. Samma slags nöjdhet med rådande förhållanden tar sig även uttryck i attityder gentemot personröstningssystemet där majoriteten av folket anser att inslaget av personval i vårt politiska system är lagom som det är (2007). Status quo är alltså att föredra – och ju mer intresserade, kunniga och erfarna väljarna är desto mindre intresserade är de av att genomföra förändringar. De enda förändringsförslag som samlar en majoritet av svenska folket bakom sig handlar om kommunala och nationella folk- omröstningar. Svenska folket är försiktigt positivt framför allt till att anordna fler kommunala folkomröstningar . Inställ- ningen till fler nationella folkomröstningar har varit svagt positiv men är mer avvaktande. representerar väljarna hyfsat i författningspolitiska sakfrågor Jämförelserna mellan riksdagsledamöternas och svenska folkets åsikter i sex författningspolitiska förslag visar att fler riksdagsleda- möter som väntat har formerat färdiga uppfattningar i spelregels- frågor. Analyser av majoritetsförhållande och åsiktsöverensstäm- melse i de undersökta frågorna visar att det finns brister i åsikts- överensstämmelse mellan väljare och valda. I två frågor av sex råder skilda majoriteter i elit och massa. Åsiktsöverensstämmelsen i författningspolitiska frågor är visserligen inte lika bra som för en del vänster-högerrelaterade sakfrågor men klart bättre än för t.ex. EU-frågor eller flykting- och invandringsfrågor. På två punkter förekommer lite större åsiktsskillnader mellan folk och folkvalda: folket är mer positiva till nationella folkomröst- ningar och mindre negativa till att minska mandatperiodernas längd än de folkvalda. Det handlar dock inte om några avgrundsdjupa åsiktsgap. Åsiktsavståndet stannar kring för andelen positiva till förslagen. Åsiktsöverensstämmelsen mellan väljare och valda i författningspolitiska frågor är någonstans mellan halvbra och dåligt, men knappast så dålig att det är påkallat att upplösa den parlamentariska kommittén och istället tillsätta ett grundlagskonvent. Resultaten innebär att riksdagsledamöterna i likhet med med- borgarna ställer sig avvaktande till författningspolitiska föränd- ringar – i själva verket mer avvaktande än medborgarna. Det kan förstås vara ett allmänt uttryck för att alla tenderar att älska det egna landets politiska system. Men det kan också finnas andra bakomliggande orsaker till den övervägande förändringsobenägen- heten: ledamöter har svårt att bedöma konsekvenserna av de olika regelförändringarna. Svårigheterna att bedöma huruvida det egna partiet eller partiets politik skulle kunna komma att vinna eller förlora på olika förändringar skapar en osäkerhet som leder till en uppslutning bakom de nuvarande reglerna. Man vet vad man har men inte vad man får. Mot bakgrund av resultaten från riksdags- enkäten kan man ställa sig frågan om kom- mer att kunna lägga några förändringsförslag över huvudtaget som gäller de områden som här undersökts. Författningspolitiska frågor är svagt partipolitiserade på såväl elit- som medborgarnivå Väljarnas partisympatier ger mycket liten vägledning när det gäller att förklara inställning till författningspolitiska förslag. Medborgare och riksdagsledamöter tycker om demokratins spelregler dock ett svagt samband mellan vänster-högerideologi och sakfråge- åsikter som innebär att högerideologi tenderar att gå hand i hand med en större förändringsobenägenhet, det vill säga att man avfärdar förslagen. Att väljare inte finner någon större författningspolitisk ledning i vare sig vänster-högerideologi eller partiideologi framstår inte som särskilt märklig när man studerar riksdagsledamöternas åsikter om förslagen. Det råder mycket stor åsiktsspridning inom de olika partierna i författningspolitiska frågor. Det finns alltså gott om motståndare och anhängare till de olika förslagen bland de olika partiernas ledamöter. Och det finns flera exempel på partier där majoritetsförhållandena i en sakfråga är en annan än bland partiets sympatisörer. Det gäller inte minst frågan om att skilja valdagarna åt. Avsaknaden av en sammanhållen partipolitik i författningspoli- tiska frågor är mycket tydlig i riksdagsenkäten. I är det inte partitillhörighet eller blockgränser som ger vägledning när det gäller att försöka förklara variationerna i inställning i författnings- politiska frågor. Storleken på det parti till vilket ledamöterna hör är i så fall en bättre vägledning. Företrädare för små partier (v, mp, c, kd, fp) är mindre avogt inställda till förändringar av demokratins spelregler än företrädare för stora partier (s, m). Den stora åsiktsspridning som här avspeglar sig bland partiernas företrädare i riksdag fäster åter uppmärksamheten på den inledande problemställningen kring hur den politiska processen bakom grundlagsförändringar egentligen fungerar i vårt land. Vi har kunnat visa att den svenska totalt sett representerar medborgarnas åsikter i författningspolitiska frågor i ungefär samma grad som i andra frågor: åsiktsöverensstämmelsen är inte bra, men heller inte katastrof. Problemet är att riksdagspartierna knappast kan sägas representera sina egna väljare särskilt väl i grundlags- frågor. Det är stora avvikelser mellan partiföreträdare och parti- sympatisörer. Åsikterna om förslagen går vitt isär inom alla partier. Det vittnar om att det saknas sammanhållna grundlagsvisioner som naturligt kan knytas till partiernas ideologier. Den uppenbara bristen på samlade partilinjer i författnings- politiska frågor skvallrar möjligen om en brist på diskussion och förankring av ståndpunkter inom de olika riksdagspartierna. Det är förstås i sin tur en reflektion av att författningspolitik inte tillhör de allra hetaste och ständigt aktuella politikområdena. Det är svårt att komma ifrån att kretsen av intresserade och angelägna aktörer är mycket liten. Statsvetare, jurister och ekonomer är genom sin profession intresserade av konstitutionell ingenjörskonst. En och annan ambitiös journalist och samhällsdebattör gör goda men enstaka insatser. Men större delen av det politiska , huvud- delen av förtroendevalda och medborgare står långt ifrån diskus- sionerna om framtida statsskick.