sou · GVB389 · 2008-01-01 00:00:00 — kan därför inemot 1 200 kungsörnar befinna sig inom den svenska rennäringens kalvningsområden. En kungsörn kräver kött , ungarna kräver mindre som nyfödda men mera . Det innebär att örnarna inom åretruntmarkerna mitten av maj – mitten av augusti, den tid då små renkalvar finns tillgängliga i ren- skötselområdet, behöver ca 1 200 x x = föda. –79 insamlades 2 803 bytesdjur från 162 kungs- örnsbon i mars–augusti (Tjernberg 1981). Fågel utgjorde av födan. Skogshöns, främst tjäder dominerade stort. Bland däggdjuren dominerade antalsmässigt skogshare och renkalv. Bytesrester efter ren påträffa- des i av kungsörnsbona. Utryckt i biomassa utgjorde skogs- hönsen , hare och renkalv , vilka tillsammans ut- gjorde av den totala biomassan. Om örnarna i exemplet livnär sig till på ren- kalv, kan man konstatera, med hänsyn tagen till att 20– Rovdjursstammarnas utveckling – effekter, analys och slutsatser av slagna bytesdjur beroende på viktklass inte kan utnyttjas av örnarna (1964), att totalsumman blir ca 1 500 renkalvar. I en finsk studie (Huhtala och Sulkava 1977) var av hittade renkalvar vid örnbon äldre än en månad. Örnpredationen på ren och vinter är därför troligen av mycket liten omfattning. Vidare visade det sig genom mätning av lårbenslängd att en tredjedel av renkalvarna som hittades vid finska kungsörns- bon var mycket små och troligen dödfödda. Eftersom de finska örnarnas födoval är mycket likartat det som konstaterats i Norr- land (Sulkava m. fl. 1984) kan man på rimligt goda grunder anta att förhållandet är likartat i . I har likaledes konstaterats att genomsnittsvikten på renkalvar funna vid örnbon var . Den genomsnittliga vikten hos en levande nyfödd renkalv i samma undersökningsområde var och många av kalvarna måste därför ha varit dödfödda eller utmärglade (1985). Med ett avdrag av renkalvar, som var dödfödda eller så svaga att de inte skulle klara sig, skulle enligt ovanstående exem- pel ca 1 000 renkalvar dödas av kungsörn i mitten av maj . Förmodligen är emellertid en stor del av dessa tagna som kadaver. Vissa år och/eller i vissa områden är dödligheten bland renkalvarna hög beroende på dåliga väderförhållanden . Kalvför- lusterna till rovdjur kan också bli större då andra för- hållanden är svåra. Kalvarna är då svagare och klarar sämre att und- komma rovdjursangrepp. I flera områden i radiomärktes 3 430 renkalvar mellan 1997–2004. Det var stora skillnader i hur många kalvar som blev dödade av kungsörnar mellan olika områden och olika år (0– ), men i snitt var det . De kalvar som blev tagna av kungsörn var av mindre storlek än de som överlevde. Efter stränga vintrar togs fler renkalvar. med starka angrepp av parasiterande och blodsugande insekter på renarna blev flera ren- kalvar dödade av kungsörn. Kungsörnen tog mera renkalv i norra där det fanns färre olika byten att leva på (2005). Noterbart i sammanhanget är att det i renskötselområdet i i det närmaste saknas stora rovdjur, dvs. kadaverförekomsten (föda för örnarna) är lägre än i det svenska renskötselområdet. En säker siffra på antalet i örndödade friska renkalvar är omöjlig att ange. Med ledning av ovan angivna uppgifter och tidi- gare studier torde predationen befinna sig i spannet mellan 1–, Rovdjursstammarnas utveckling – effekter, analys och slutsatser enligt svenska förhållanden och undersökningar närmare den undre gränsen. Antalet födda renkalvar beräknades till mellan 89 000 och 104 000 , dvs. mellan 890 och 2 080 renkalvar dödas (A-M 2003). Det finns ett stort behov av nya fördjupade studier för att belysa omfattningen av kungsörnens predation på renkalv. Studierna från och ger en viss vägledning, men bör kompletteras med studier också inom det svenska renskötselområdet. Utred- ningens förslag i detta avseende redovisas i kapitel 17 om vilt- skador. Åtgärder för att minska kungsörnspredation på ren De skador kungsörnen orsakar rennäringen är begränsade jämfört med den predation som lo och järv orsakar. Det sker dock förluster orsakade av kungsörn, främst på kalv. Ersättningen från staten för kungsörnspredation på ren var . Det är inte alldeles lätt att begränsa kungsörnens predation på ren. Tänkbara åtgärder är främst ökad tillsyn med dygnetrunt- bevakning av kalvningslanden. Inhägnad av vajorna och kalvarna under första tiden av kalvningsperioden i kombination med ökad tillsyn kan vara möjliga vid starkt begränsat antal renar. Båda åtgär- derna är kostsamma och svåra att i praktiken genomföra, även om det finns exempel från och . Det är därför svårt att motivera statligt stöd härför. Kungsörnspredationen på ren bör i första hand hanteras genom ersättningssystemet inom de områden som har föryngring i kungs- örnsrevir och i områden med ungörnar. Ersättningssystemet har närmast karaktären av areal till de samebyar som har någon förekomst av kungsörn, vilket är flertalet byar. UtredningenT föreslår att ersättningssystemet ges en högre träff- säkerhet i ersättningen till de samebyar som verkligen har kungs- örnsföryngring eller frekvent närvaro av yngre örnar. Detta ut- vecklas närmare i avsnittet om ersättning för rovdjursrivna renar i kapitlet om viltskador.T Rovdjursstammarnas utveckling – effekter, analys och slutsatser Kungsörnen angriper undantagsvis även andra djur, främst får och hundar. ersattes 27 av kungsörn angripna får, därav 12 i , ett i och 14 i . Av dessa var 18 dödade, 2 skadade och 7 saknade. Antalet angrepp på får är begränsat men har successivt ökat . På drivs en intensiv fåravel och antalet djur är stort sett i svenskt perspektiv. Vinterstammen uppgår till 20 000 vuxna får som producerar drygt 35 000 lamm . Antalet kungsörnar är likaså stort för ett så pass litet landområde som – stammen beräknas till 120–150 individer. Trots detta sker örnpredation på lamm i begränsad omfattning. De angrepp som förekommer sker främst på nyfödda lamm. En förebyggande åtgärd är att låta de nyfödda lammen vistas inomhus . Vid sällsynta tillfällen attackeras och rivs jakthundar av kungsörn, oftast små hundraser på drev vid jakt. ersattes tre hun- dar som sannolikt angripits av kungsörn, varav en dödades, en ska- dades och en är saknad, men antas vara död. Antalet hundar som skadats eller dödats av kungsörn har varierat mellan noll och sex . De kungsörnar som attackerar hundar är sannolikt ungörnar med dålig jakterfarenhet. Kungsörn har också dödat katter. Det finns sällsynta exempel på att kungsörn kan angripa männi- skor. De fåtal fall som inträffat har främst skett i anslutning till boet eller till byte. Normalt finns inte anledning för människor att oroa sig för angrepp från kungsörn. Kungsörnen är utsatt för förföljelse från personer som av olika anledningar ägnar sig åt illegal jakt. I och med utbyggnaden av skogsbilvägnätet samt en alltmer allmän användning av snöskoter i norra har förföljelse underlättats. Det är lätt att finna exempel på boplundring, nedsågade boträd, skjutna örnar m.m. Förföljelsen har minskat , men finns dock kvar. Rovdjursstammarnas utveckling – effekter, analys och slutsatser I ett försök att få en bättre bild av vinteruppehållsplatser för kungsörn från försågs flera örnar med gps- sändare av norska forskare. Sju av örnarna flög söderut genom Sve- rige. Tre av sändarna hittades i med avskurna remmar, ett tydligt uttryck för illegal jakt. Detta är endast ett av många exempel på en existerande illegal jakt riktad mot kungsörn. Förföljelsen sker genom mera diskreta åtgärder än tidigare, t.ex. att örnar skjuts eller genom otillåten användning av fällor. På och i finns inte upp- gifter om att de häckande kungsörnarna skulle vara förföljda. Utredningens förslag till åtgärder för att begränsa förföljelsen av kungsörn utvecklas i avsnittet om illegal jakt. genomförde som fors- kare vid , , i samråd med skogs- vårdsstyrelser, skogsbolag, domänverksrevir, länsstyrelser och orni- tologer en omfattande inventering av tänkbara och kända boplatser för kungsörn i norra . Arbetet pågick till 1982 och gav kun- skap om ca 300 kända kungsörnsrevir. har fortsatta inventeringar i län med kungsörn genomförts av lokala grupper ornitologer. Syftet har varit att finna och skydda så många boplatser som möjligt, men även att motverka förföljelse. Den omfattande inventeringsverksamheten har medfört att ett stort antal kungsörnsrevir har lokaliserats. Kunskapen om status och utbredning är god, dock fort- farande inte heltäckande. genomfördes inventering- arna nästan helt på ideell bas. har medel anvisats från (/år) till berörda länsstyrelser för fortsatt kunskapsutbyggnad. Det är angeläget att medel också i fortsättningen avsätts för stöd till inventeringsverksamheten. En förutsättning bör vara att insam- lade uppgifter redovisas till länsstyrelserna. Det ideella inslaget i inventeringarna är välkommet och utgör också ett visst skydd mot boplundring och annan förföljelse av kungsörnsstammen. Rovdjursstammarnas utveckling – effekter, analys och slutsatser Både stammens nuvarande begränsade omfattning och regelverket från EU:s fågeldirektiv förhindrar allmän jakt. Stammen kan fort- sätta att öka, sannolikt långsamt i och snabbare i och . Beståndsbeskattning för att hålla tillbaka stammen är därigenom inte aktuell. Skyddsjakt på kungsörn som vållat och fortsätter vålla skada på renkalv, tamdjur och sällskapsdjur får endast ske efter beslut av . Jaktförordningens 28 § eller den tillfälliga förordningen (2007:127) med särskilda bestämmelser om skyddsåtgärder vid rovdjursangrepp är ej tillämplig på kungsörn. För utredningens överväganden i denna del hänvisas till kapitel 14 om illegal jakt. 10.3Björnens utveckling och nuvarande status Utredningens förslag: Den svenska björnstammen har gynnsam bevarandestatus och ska förvaltas på regional nivå av respektive länsstyrelse. En regional förvaltning av björnstammen förut- sätter centralt fastställda regionala förvaltningsplaner. Spill- ningsinventering för DNA-analys ska genomföras även i Norr- bottens län. Spillningsinventeringar bör genomföras i ett roterande schema i berörda län. Den svenska björnstammen har tre stora kärnområden, som i takt med den ökande björnstammen håller på att smälta samman till två. Inom dessa områden finns av alla honor. Björnarna i det nordliga området har östeuropeiskt ursprung. De finns från norra till norra delen av och innefattar hela norra . Kontaktzonen följer till viss del . Det sydliga utbredningsområdet har björnar av främst sydeuropeiskt, iberiskt, ursprung. Det sträcker sig söderut från södra och norra delen av och omfattar . Det finns vissa genetiska skillnader på grund av de olika ur- sprungen men björnar ur de båda grupperna kan leva i samma områden och para sig. Det har länge funnits osäkerhet över björn- stammens storlek. Björnen kan på grund av idesgången inte inven- teras . Observationer blir av naturliga skäl mera osäkra. Björnobservationer i samband med älg- Rovdjursstammarnas utveckling – effekter, analys och slutsatser jakten har gett en viss vägledning för att bedöma björnstammens utveckling. De ger en relativt säker bild av björnstammens utbred- ning men har stora begränsningar när det gäller att uppskatta anta- let. års DNA-analys från insamlad björnspillning har givit en säkrare grund för bedömning av stammens storlek. är med undantag för , större delen av björnens utbredningsområde spillningsinventerat. För beräk- nas dock inte resultatet från DNA-analyserna vara klara förrän . Det är enligt utredningen nödvändigt att genomföra insamling av björnspillning för DNA-analys även från . Med tanke på länets storlek och av kostnadsskäl finns anled- ning att dela upp en kommande spillningsinventering i Norr- bottens län i två eller tre etapper. Utredningens bedömning är att spillningsinventering av björn bör genomföras i berörda län i roterande form ungefär för att ge ett tillräckligt säkert underlag för beståndsbedöm- ningen och den aktiva björnförvaltningen. Den senaste populationsberäkningen är utförd av det Skandi- naviska björnprojektet. Den publicerades och bygger på spillningsinventeringar med individidentifiering via DNA-analys som genomförts i , , och Väs- terbottens län. Härtill kommer björnobservationer i hela landet. Björnstammen uppskattades bestå av 2 550 björnar, inom ett intervall av 2 350–2 900. Stammen ökar snabbare än någon annan känd brunbjörnstam. Det beror dels på att utgör ett gynnsamt område för björ- nen, dels att björnarna är friska, såväl genetiskt som i andra avseen- den. Före jakt kan ökningen beräknas till , efter nuvarande avskjutning till knappt hälften härav. Medel- tillväxten för stammen i hela –2004 uppskattades till . Den svenska björnstammen är större än . Den kan nu betraktas som en livskraftig stam med gynnsam bevarande- status. Det möjliggör att förvaltningen av björnstammen kan ske på regional nivå. Länsstyrelserna i berörda län har redan delegerad fullmakt att fatta beslut om skyddsjakt för enskilda individer. En regional förvaltning av björnstammen bör dock förutsätta nog- granna regionala inventeringar och centralt fastställda regionala för- valtningsplaner. Rovdjursstammarnas utveckling – effekter, analys och slutsatser Som framgått av artbeskrivningen har björnen huvuddelen av sitt födointag från myror och bär. Myrorna utgör uppskattningsvis av björnens årliga energiintag, medan bären kan utgöra en så stor andel som . Björnen tar även byte av älg och ren. Totalt utgör älg uppskatt- ningsvis 15–av björnens årliga energiintag. lokala studier om björnpredation på ren har visat på en begränsad omfattning. Variationerna kan dock vara stora beroende på den lokala björnstammens storlek. Det finns behov av ytterligare stu- dier för att kartlägga björnpredationen på ren, främst renkalv. är älgkalv en viktig födo- tillgång för björnen. Björnen är oftast en ineffektiv predator på vuxna djur, den tar förutom kalvar älgar som försvagats under vin- tern, liksom den äter kadaver. I det södra kärnområdet har det beräknats att varje björn, äldre än , konsumerade ungefär 6,5 älgkalvar under kalvarnas . Totalt beräknas björnarna inom sina hem- områden ta av älgkalvarna. Utredningens förslag: Effekterna av sexuellt selekterad infanticid ska beaktas i förvaltningen av björnstammen. Björnen lever inte i revir utan i hemområden. Hanarnas är större 4– 8 mil2P .P Honornas är mindre, oftast 1–3 mil2P .P Både han- och hon- björnar har ett promiskuöst beteende och parar sig med många partner. Björnhanar har ett beteende som skiljer dem från många andra arter. De dödar de ungar som de tror att de inte är fäder till, s.k. sexuellt selekterad infanticid – SSI. Effekten är sannolikt att honan snabbare blir parningsvillig och att hanens möjligheter att säkra sin egen avkomma ökar. Honorna har sitt eget motbeteende. Genom att para sig med flera hanar kan de få flera hanbjörnar att tro att de är fäder till ung- arna. På detta sätt kan honorna säkra en bättre överlevnadschans för sina ungar. Detta beteende gör det svårare att bestämma stammens utveck- ling om man inte har en regelbunden inventering. Rovdjursstammarnas utveckling – effekter, analys och slutsatser genom att de dödas av en vuxen hane. SSI kan också medföra att en dödad hanbjörn i besatta hemområden ger upphov till en större minskning av stammen än enbart det dödade djuret, om en annan hanbjörn tar över dominansen i området och dödar befintliga ungar. I ett av honor obesatt hemområde får en dödad hanbjörn däremot ingen större effekt än en minskning med ett djur. Effekterna av infanticid måste vägas in i förvaltningen av björn- stammen. Utredningens förslag: Vid högre björntäthet minskar antalet ungar en hona producerar under livet. Dödligheten hos unga björnar är hög medan dödlighet hos vuxna djur är låg. Det ska vägas in i björnförvaltningen. I norra stannar björnungarna hos honan än i de södra delarna av landet. Skillnaden i beteende mellan norr och söder ska beaktas i björnförvaltningen. Björnen sprider sig geografiskt och ökar sin utbredning från kärn- områdena söderut och mot . Det sker både genom stammens ökning och genom utvandring från födelseområdet. I de studier som gjorts har hanar i genomsnitt utvandrat från födelseområdet. Många unga björnhonor stannar dock gärna nära moderns hemområde. Beteendet hos honor tycks paradoxalt nog vara att ju tätare björnstam desto färre unga honor utvandrar. Många honor föder sin första kull först vid i södra området och oftast i norra utbrednings- området. Dödligheten i den första kullen är stor och den första lyckade reproduktionen sker ofta inte förrän vid nästa kull. Det gäller i synnerhet i södra området där SSI är vanligast. En del honor är ännu äldre vid första födsel. Det är ett mönster som upptäckts i områden med högre björntäthet. Vid högre täthet höjs åldern för första reproduktion och ungarna stannar hos modern. Antalet ungar en hona producerar under livet blir härigenom lägre, vilket är en företeelse som bör vägas in i björnförvaltningen. Björnar följer det mönster som är vanligt för många djur i top- pen på näringskedjan med hög dödlighet men mycket låg Rovdjursstammarnas utveckling – effekter, analys och slutsatser dödlighet som vuxna. Hälften av ungarna dör första levnadsåret. Även detta är ett förhållande som måste beaktas i förvaltningen. I norr stannar cirka hälften av ungarna hos sin mor tills de är . I är det vanligast att honan separerar från sina ungar året efter födelsetillfället, då ungarna är . Så sker i av fallen. Denna skillnad i beteende mellan norr och söder bör vägas in i förvaltningen. 10.3.4Förhållandet björn – människa Konflikterna mellan björn och människa är med tanke på det stora antalet björnar relativt få. Björnen kan utgöra en fara för männi- skor, den är på korta sträckor snabb och har stor styrka. Aggres- sionsnivån är dock låg. I normalfallet är en björn mycket observant om det kommer en människa i närheten och går sedan undan. Därför är det en fördel att höras när man vistas i björnmarker. De flesta incidenter mellan människa och björn inträffar i samband med olika former av jakt. En sårad björn är mycket farlig. Undantag från att björnar inte är aggressiva kan vara om man överraskar en björn vid idet, vid ett byte eller ett kadaver, en hona med ungar eller om man är tillsammans med hund som attackeras av björnen. 10.3.5Är björnen farlig för människor? Denna fråga är central för många människor i alla åldrar som rör sig i skog och mark, vare sig det gäller vandrare, bär- och svamp- plockare, ryttare, skogsarbetare eller jägare. Frågan är inte alldeles enkel att besvara. Man måste alltid ha respekt för björnen. Med sin storlek, styrka och snabbhet, åtminstone på korta sträckor, är den ett respektingivande djur. Det kan ge obehagskänslor bland de som vistas i områden med björn. Björnen kan vara farlig för människor. Den skandinaviska björ- nen är dock i allmänhet skygg för människor och har en låg aggres- sivitet, den lägsta kända bland brunbjörn i världen. Under histori- ens gång har det också skett relativt få incidenter som har invol- verat människa – björn. Intervjuer med björnforskare har genomförts i inom ramen för björnforskningsprojektet, eftersom de är en grupp Rovdjursstammarnas utveckling – effekter, analys och slutsatser människor som har störst sannolikhet att stöta på björn. Totalt intervjuades 27 personer, som sammanlagt hade mött björn 114 gånger (inga sövningstillfällen). Vid av mötena hade björnen inte uppvisat aggressivt beteende. I fler än hälften av fallen lämnade björnen platsen utan någon handling från forskarens sida, vilket tyder på att björnen aktivt undvek vidare interaktion på eget initia- tiv. I 24 av de 114 mötena, motsvarande , ansågs björnen av forskarna ha uppvisat ett aggressivt beteende och uppträtt på ett hotfullt sätt gentemot forskaren. Det fanns dock inte något fall av fysisk kontakt mellan människa och björn, däremot gjorde björnen skenutfall i 5 av de 24 mötena. I 20 av de 24 fallen var det en hona med ungar, en björn som låg vid ett kadaver, eller fanns det en hund med i närheten. Om dessa fall tas ur beräkningen uppvisade björnen hotfullt beteende i 9 möten. Det är ett lågt antal, men till- räckligt för att understryka vikten av att ha stor respekt för björ- nen. Flera av mötena var mellan sändarförsedda björnar och personal, vilka har kunskap och pejlutrustning som gör det möjligt att ta sig ovanligt nära björnen. Generellt när människor är ute och vandrar i marker är man ofta flera än en, talar med varandra och går inte särskilt tyst. Då minskar riskerna för att man oavsiktligt ska komma mycket nära och över- raska en björn eller en björnhona med ungar. Vill man undvika möten med björn bör man därför tala, sjunga eller ge andra ljud från sig. 10.3.6Björnreaktion på mänsklig närvaro Utredningens förslag: Eftersök efter skadad björn bör utföras av eftersöksekipage med särskild träning för uppgiften. Ytterligare studier inom ramen för Skandinaviska björnprojektet har inletts för att se hur björnen reagerar på mänsklig närvaro, där man använder en kombination av GPS-teknologi och pejling (radiotelemetri). Ett av försöken innebär att två personer söker passera en björn medan de konverserar i normal samtalston. Försöket är upplagt så att personerna börjar gå ca 500 m från björnen och fortsätter 500 m efter kontakten med björnen. De passerar björnen på den sida där människovittring når Rovdjursstammarnas utveckling – effekter, analys och slutsatser Försöket är därmed upplagt på sådant sätt att björnen både med hörsel och luktsinne ska ha tid och möjlighet att uppfatta människans närvaro. Syftet är att se hur björnen reagerar under relativt normala för- hållanden. De första resultaten indikerar att björnen i de flesta fall ligger kvar tills personerna har passerat och därefter lämnar områ- det. har björnen lämnat området direkt, särskilt när den befann sig i öppen terräng. Personerna som deltagit har sett björnen i av dessa experimentella möten. Även utredningen har genom särskilde utredaren och huvud- sekreteraren deltagit i ett sådant experimentellt möte i norra , med en fyraårig björnhona utan ungar, intill från björnen. exponerade sig björnen tydligt, sannolikt för att hon inte helt kunde lokalisera de mötande. Hon avlägsnade sig utan att visa någon aggressivitet till en ås från platsen för mötet, där hon avvaktade innan hon helt lämnade området med de mötande personerna. Om en björn lämnar området vid fyra av fem möten, vad är det då som kan göra att mötet resulterar i ett hotfullt beteende från björnens sida? Dokumenterade attacker av björn som har resulterat i att en människa dödats har studerats för tiden –1962 (: Oppdragsmeldning 404) för att få en uppfattning om när farliga situationer kan uppstå. Totalt fanns rapporter om 48 fall där män- niskor har skadats och 27 dödats till följd av björnmöten inom hela . De flesta tillfällen som resulterade i skador var möten mellan jägare och björn under jakt, medan de som dödats var de som hade vallat får eller plockat bär eller näver. En skadad björn, eller björn som vaktade ett byte var den viktigaste faktorn vid skador. I av fallen blev människan dödad eller skadad efter att ha slagit björnen med en påk eller liknande tillhygge efter att han/hon upptäckt att björnen dödat boskap. Fem av dödsfallen orsakades av angrepp från två björnindivider vid skilda tillfällen, vilket motsvarar av dödsfallen och tyder på ett abnormt beteende hos dessa två björ- nar. –1995 har 7 människor skadats av björn i , varav sex var jägare och en skogsarbetare. Hundar var närvarande i två av fallen, i ett av dem fanns ingen annan faktor med. I fem av fallen där jägare var involverade förekom skottlossning mot björ- nen. Den sjätte jägaren hade två hundar med sig och den attack- Rovdjursstammarnas utveckling – effekter, analys och slutsatser erande björnen var en hona med ungar. Skogsarbetaren överraskade en hona med ungar. har 15 personer skadats och en dödats (2004) till följd av björnattacker i . Det gav ett genomsnitt av mellan en och två attacker som resulterar i mänsklig skada. Av dessa var tretton jägare.