sou · GWB3116 · 2008-12-16 00:00:00 — En översikt över pågående och kommande program som informerar om och ger tittaren möjlighet att söka efter TVprogram. ERB Etiska Rådet för Betalteletjänster EU Europeiska unionen konventionen Europeiska konventionen d. 1950 om skydd för de mänskliga rättigheterna och grundläggande friheterna f. följande (sida , sidor) FM Frekvensmodulering. Den teknik som används för att koda in ljudet i de radiovågor som skickas ut. ICC , Kommunikationsprotokoll som handhar adressering och vägval för datapaket i Internet och andra IP-baserade nät. benämns ibland bredbands-TV därför att sändningarna överförs i bredbandsnät med IPteknik. Den infrastruktur som används är oftast logiskt avskiljd från det vanliga Internet vilket innebär att det krävs särskild utrustning i distributionsnäten och i TV-tittarens hem. Standards för bild- och ljudkodning, exempelvis MPEG-2 och PO Allmänhetens pressombudsman 16 SOU 2008:116 prop. proposition QAM Quadrature Amplitude Modulation. Amplitudmodulering som tillåter överföring av två oberoende meddelandesignaler med samma bärvåg. skrivelser SOU SR SVT TMC Traffic Message Control TV-direktivet Rådets direktiv /552/EEG av om samordning av vissa bestämmelser som fastställts i medlemsstaternas lagar och andra författningar om utförandet av sändningsverksamhet för television, ändrat genom och rådets direktiv /36/EG TVkonventionen konvention om gränsöverskridande television, 5.V.1989, ETS nr 132, med tillägg enligt ETS nr 171 , mobiltelefonstandard för den tredje generationens mobiltelefoni . Kallas även UR USOdirektivet och rådets direktiv /22/EG av om samhällsomfattande tjänster och kommunikationstjänster VHF xDSL xDSL är en samlingsgbeteckning på en familj av tekniker där digitala modem används för fast bredband via en vanlig telefontråd. Exempel på tekniker är ADSL, SDSL och VDSL. Sammanfattning Uppdraget Utredningen har enligt sina direktiv haft uppdraget att göra en allmän översyn av radio- och TV-lagen i syfte att förenkla regelverket för radio- och TV-företagen och förbättra lagens struktur och överskådlighet. I uppdraget har också ingått att analysera vilka lagändringar som krävs med anledning av AV-direktivet. Slutligen har i uppdraget också ingått att analysera de förslag som Radio- och lagt fram i sina två sista betänkanden, Anpassning av radio- och TV-lagen till den digitala tekniken (SOU 2005:62) och Tillgänglighet, mobil TV samt vissa andra radio- och TV-rättsliga frågor (SOU 2006:51), och de synpunkter som kommit fram vid remissbehandlingen. Analysen ska enligt direktiven ske med utgångspunkt dels i målsättningen att förenkla regelverket för radio- och TV-företagen, dels AV-direktivet. Vårt uppdrag har också varit att föreslå de författningsändringar som föranleds av vår analys och våra bedömningar. Gällande rätt Yttrandefrihetsgrundlagen De grundläggande föreskrifterna om friheten att yttra sig i andra medier än tryckta skrifter finns i yttrandefrihetsgrundlagen. Yttrandefrihetsgrundlagen tillämpas på ljudradio, television och vissa liknande överföringar samt filmer, videogram, ljudupptagningar och andra tekniska upptagningar. Dess syfte är att värna yttrandefriheten och det fria informationsflödet i vidaste bemärkelse. Sammanfattning SOU 2008:116 Radio- och TV-lagen om ljudradio- och TV-program finns i radio- och TV-lagen. Lagen gäller för sändningar av ljudradio- och TV-program som är riktade till allmänheten och avsedda att tas emot med tekniska hjälpmedel. Lagen innehåller bestämmelser om tillståndsplikt och registrering, vidaresändningsplikt och om sändningarnas innehåll. Innehållet i sändningarna regleras dels genom generella regler dels genom att det i lagen uttömmande anges vilka villkor som sändningstillstånd får förenas med. Övrigt Även annan lagstiftning är tillämplig på ljudradio- och TV-sändningar. Det gäller t.ex. marknadsföringslagen (2008:486), alkohollagen(1994:1738), tobakslagen(1993:581) och lagen (2002:562) om elektronisk handel och andra informationssamhällets tjänster (ehandelslagen). AV-direktivet Inom Europeiska unionen finns beträffande TV-sändningar TV-direktivet. Direktivet har tidigare genomgått en ändring 1997. Genom beslut antogs ytterligare ett ändringsdirektiv. Antagandet av ändringsdirektivet innebär att namnet på TV-direktivet har ändrats. Förkortat kallas det AVdirektivet. AV-direktivet ska vara genomfört i medlemsstaternas rättsordningar . Genomförande av AV-direktivet Utgångspunkter Digitaliseringen av sändningstekniken innebär att TV-sändningar kan distribueras på andra sätt och till andra mottagare än vad som var möjligt tidigare. Förutom i de traditionella distributionsformerna, markbundna sändarnät, via satellit och i kabel-TV-nät, distribueras TV-sändningar även via bredband, s.k. , 20 SOU 2008:116 Sammanfattning och som mobil-TV. TV-program görs också i stor omfattning tillgängliga via Internet. Teknikutvecklingen innebär också att möjligheten till interaktivitet ökar. Interaktivitet innebär enkelt uttryckt att lyssnaren eller tittaren själv kan påverka det som sänds och när och hur länge han eller hon vill ta del av det. Vid digitala radio- och TV-sändningar finns möjlighet att kommunicera med programföretaget på ett enklare och mer direkt sätt och därigenom i mycket större utsträckning påverka innehållet i det som sänds och även tidpunkten för när det sänds. Direktivets tillämpningsområde AV-direktivet omfattar även andra audiovisuella medietjänster än TV-sändningar (linjära audiovisuella medietjänster), nämligen beställtjänster (icke-linjära audiovisuella medietjänster). I likhet med gäller direktivet också för audiovisuella kommersiella meddelanden. Radio- och TV-lagen gäller för sändningar av ljudradio- och TVprogram som är riktade till allmänheten och avsedda att tas emot med tekniska hjälpmedel. Beställtjänster i AV-direktivets mening överförs först efter det att konsumenten valt att kommunicera med den sändande genom en returkanal och sändningen startar och sker på begäran av konsumenten. Radio- och TV-lagen är inte tillämplig på sådana tjänster. Tillämpningsområdet för radio- och TV-lagen omfattar således TV-sändningar i AV-direktivets mening och sådana audiovisuella kommersiella meddelanden som ingår i eller omger program i TVsändningar. Som har sagts omfattar lagen däremot inte beställtjänster i AV-direktivets mening och kommersiella meddelanden i eller i anslutning till sådana tjänster. En viss lagreglering när det gäller beställtjänster finns i e-handelslagen. De frågor som regleras i e-handelslagen omfattas med något undantag inte av AV-direktivets bestämmelser. Lagen tar inte heller sikte på frågor som specifikt rör massmedier. AV-direktivets bestämmelser om beställtjänster bör därför inte lämpligen genomföras genom ändringar i e-handelslagen. I stället anser vi att den svenska radio- och TV-lagstiftningen bör utvidgas till att också omfatta sådana beställtjänster som avses i AV-direktivet och därmed också till kommersiella meddelanden i 21 Sammanfattning SOU 2008:116 eller i anslutning till sådana tjänster. Vi har valt att kalla beställtjänster i AV-direktivets mening för beställ-TV. Ansvarigt land Artiklarna 2.1 och 3.6 i AV-direktivet ger uttryck för den s.k. ursprungslandsprincipen. Den innebär att den ansvariga medlemsstaten är skyldig att säkerställa att alla audiovisuella medietjänster som sänds av en leverantör av medietjänster inom dess jurisdiktion överensstämmer med det regelverk som gäller för sändningar avsedda för allmänheten i den egna medlemsstaten. Ansvarig medlemsstat bestäms i första hand genom en tillämpning av de etableringskriterier som anges i artikel 2.3 och i andra hand av de tekniska kriterier som anges i artikel 2.4. I sista hand är enligt artikel 2.5 behörig medlemsstat den stat där leverantören av medietjänsterna är etablerad enligt artiklarna 43–48 i fördraget. Etableringskriterierna är i AV-direktivet oförändrade i förhållande till TV-direktivet. Beträffande de tekniska kriterierna är ordningen mellan satellitupplänk och satellitkapacitet nu den omvända. Kriteriet som hänför sig till upplåtelse av frekvens har utgått. Bortsett från att reglerna om ansvarigt land har utsträckts till att gälla alla slags audiovisuella medietjänster som är riktade till allmänheten, innebär AV-direktivet således bara mindre ändringar av reglerna om medlemsstaternas jurisdiktion. Vi föreslår att den svenska lagstiftningens bestämmelser om jurisdiktion för audiovisuella medietjänster anpassas till AV-direktivet bestämmelser. Fri mottagning AV-direktivet bygger i likhet med TV-direktivet på principen om fri rörlighet för tjänster. I artikel 2a.1 i AV-direktivet kommer denna princip till uttryck genom att medlemsstaterna ska säkerställa fri mottagning och inte får begränsa vidaresändning inom sina territorier av audiovisuella medietjänster från andra medlemsstater av skäl som hör under området för direktivet. SOU 2008:116 Sammanfattning I svensk rätt garanteras den fria mottagningen och rätten till vidaresändning av radioprogram från utlandet i olika avseenden genom bestämmelserna i yttrandefrihetsgrundlagen. har tidigare avstått från att utnyttja de möjligheter som TV-direktivet gett att begränsa den fria vidaresändningen. Även om utbudet av TV-sändningar har ökat kraftigt har det inte kommit fram någonting som ger oss anledning att göra en annan bedömning eller ett annat ställningstagande. På samma sätt som beträffande TV-sändningar skulle regler om att hindra mottagning och vidaresändning av beställ-TV vara en med hänsyn till informationsfriheten och yttrandefriheten drastisk åtgärd. Det har inte heller kommit fram något behov av några sådana åtgärder. Vi anser därför att det inte bör införas någon möjlighet att begränsa fri mottagning och vidaresändning av beställ-TV från andra medlemsländer. Samarbete En nyhet i AV-direktivet är reglerna om krav på samarbete i artikel 3.2–3.5. De tar sikte på fall där ett programföretag riktar sina sändningar till en annan medlemsstat än den där programföretaget är etablerat och denna medlemsstat har utnyttjat möjligheten att införa mer detaljerade eller strängare regler i allmänhetens intresse. Samarbetsregeln innebär att de berörda medlemsstaterna ska samarbeta och försöka få programföretaget att på frivillig väg följa mottagarlandets regler. Om det inte ger resultat får mottagarlandet vidta åtgärder, under förutsättning bland annat att har godkänt det. Bortsett från jurisdiktionsbestämmelsen i 1 kap 2 § andra stycket radio- och TV-lagen saknas i svensk rätt regler av det slag som aktualiseras i artikel 3.2–3.5 i AV-direktivet. För att genomföra AV-direktivet på ett korrekt sätt i den svenska lagstiftningen bör man behålla den nuvarande bestämmelsen i 1 kap. 2 § andra stycket radio- och TV-lagen och införa en bestämmelse enligt vilken tillsynsmyndigheterna bara får vidta åtgärder mot ett programföretag under en annan EES-stats jurisdiktion i de fall och på det sätt som föreskrivs i artikel 3.2–3.5 i AV-direktivet. Sammanfattning SOU 2008:116 I radio- och TV-lagen finns inte några bestämmelser som ålägger tillsynsmyndigheterna att agera i de fall ett programföretag under svensk jurisdiktion i huvudsak riktar sina sändningar mot en annan EES-stat och den statens myndigheter begär ett ingripande från svensk sida på den grunden att TV-sändningarna bryter mot mottagarlandets strängare lagstiftning. Genom den nya samarbetsregeln i artikel 3.2 i AV-direktivet införs en skyldighet att samarbeta i dessa gränsöverskridande frågor. I förhållande till programföretaget krävs inte något mer än att sändarlandet ska begära att programföretaget följer de strängare bestämmelserna i allmänhetens intresse i mottagarlandet. För att uppfylla gemenskapsrättsliga skyldigheter bör man därför införa en bestämmelse i lagen enligt vilken tillsynsmyndigheterna åläggs att samarbeta med andra EES-staters behöriga myndigheter i de fall och på det sätt som föreskrivs i artikel 3.2 i AV-direktivet. Information om programföretagen och leverantörer av beställtjänster AV-direktivet innehåller i artikel 3a en ny bestämmelse om informationskrav som gäller både för dem som sänder TV, dvs. programföretag, och för dem som tillhandahåller beställ-TV. För att genomföra den aktuella artikeln föreslår vi att programföretag och leverantörer av beställ-TV ska se till att de som tar emot deras tjänster alltid och på ett enkelt sätt har tillgång till de uppgifter som avses i artikel 3a i AV-direktivet. Förtagen kan själva bestämma på vilket sätt de vill lämna informationen. Krav på innehållet I TV-direktivet finns en bestämmelse enligt vilken medlemsstaterna åläggs att säkerställa att TV-sändningarna inte innehåller något som uppammar hat grundat på ras, kön, religion eller nationalitet. Genom AV-direktivet har artikeln fått ett nytt nummer, artikel 3b, och utvidgats till att omfatta även beställ-TV. TV-direktivets bestämmelser i denna del har ansetts genomförda i genom straffbestämmelserna om hets mot folk24 SOU 2008:116 Sammanfattning grupp och demokratibestämmelsen i 6 kap. 1 § radio- och TVlagen. Straffbestämmelserna om hets mot folkgrupp gäller oavsett på vilket sätt och i vilket medium brottet begås. Det spelar således ingen roll om brottet begås i en TV-sändning, genom beställ-TV eller på något annat sätt. I 6 kap. 1 § radio- och TV-lagen finns den s.k. demokratibestämmelsen. Enligt denna ska den som sänder TV-program se till att programverksamheten som helhet präglas av det demokratiska statsskickets grundidéer och principen om alla människors lika värde och den enskilda människans frihet och värdighet. Vi föreslår att den nuvarande demokratibestämmelsen i 6 kap. 1 § radio- och TV-lagen utvidgas till att också gälla den som tillhandahåller beställ-TV. Skydd av minderåriga innehåller i artikel 22 bestämmelser om skydd av minderåriga vid TV-sändningar. Bestämmelserna är oförändrade i AV-direktivet. Genom AV-direktivet har det införts en ny bestämmelse om skydd av minderåriga när det gäller beställ-TV. Bestämmelsen finns i artikel 3h och ålägger medlemsstaterna att se till att beställ-TV som allvarligt kan skada den fysiska, mentala eller moraliska utvecklingen hos minderåriga endast tillhandahålls på ett sådant sätt att minderåriga normalt inte hör eller ser sådana tjänster. Regeringen och har ansett att artikel 22 i TV-direktivet har genomförts i svensk rätt dels genom bestämmelserna om yttrandefrihetsbrott i yttrandefrihetsgrundlagen och bestämmelserna i 16 kap. om barnpornografibrott och olaga våldsskildring m.m., dels genom bestämmelserna i 6 kap. 2 § radio och TV-lagen om sändning av våldsskildringar av verklighetstrogen karaktär. Vi saknar anledning att göra någon annan bedömning än den som regeringen och har gjort när det gäller frågan om vad som allvarligt kan skada utvecklingen hos minderåriga. Det innebär att TV-program som allvarligt kan skada minderåriga är förbjudna enligt och yttrandefrihetsgrundlagen, oavsett hur programmen har distribuerats. Sammanfattning SOU 2008:116 AV-direktivets regler om skydd mot beställtjänster som allvarligt kan skada minderåriga i artikel 3h kräver således inte någon ny reglering i svensk lagstiftning. Gränsdragningen mellan vad som allvarligt kan skada och vad som bara kan skada utvecklingen hos minderåriga är allt annat än tydlig. Övervägande skäl talar för att man skapar en enhetlig ordning för TV-sändningar och beställ-TV när det gäller skyddet av minderåriga från skadligt programinnehåll. Vi föreslår därför att det för beställ-TV införs en bestämmelse motsvarande den som gäller för TV-sändningar enligt 6 kap. 2 § radio- och TV-lagen. Biograffilmer Artikel 3d i AV-direktivet anger att medlemsstaterna ska säkerställa att leverantörer av medietjänster inte sänder biograffilmer under andra tidsperioder än de som har överenskommits med rättighetsinnehavarna. Bestämmelsen har, förutom att den även gjorts tillämplig på beställ-TV, förts över oförändrad till AVdirektivet från artikel 7 i TV-direktivet I samband med att TV-direktivet införlivades i svensk rätt fann regeringen att artikel 7 inte behövde omsättas i en svensk lagbestämmelse utan det överlämnades till parterna på marknaden att komma överens i ett upphovsrättsligt avtal. I praktiken ansåg regeringen att situationen var den som direktivet föreskriver. Vi har inte kunnat finna något annat än att marknaden fungerar på samma sätt som när TV-direktivet införlivades i svensk rätt. Vi kan inte heller se att vidgningen av bestämmelsen till att även omfatta beställ-TV föranleder någon annan bedömning än den som regeringen tidigare gjorde. Vi anser således att det inte heller nu behöver vidtas några åtgärder för att genomföra artikel 3d i AVdirektivet i svensk rätt. Främja europeiska produktioner Medlemsstaterna ska enligt artikel 3i se till att leverantörer av beställtjänster där så är praktiskt möjligt och på lämpligt sätt, främjar framställningen och tillgången till europeiska produk26 SOU 2008:116 Sammanfattning tioner. Medlemsstaterna ska rapportera till kommissionen om genomförandet av artikeln . Övervägande skäl talar för att man inte närmare anger på vilket sätt leverantörer av beställ-TV ska främja europeiska produktioner. Artikeln bör därför genomföras så att det i lag bara anges att den som tillhandahåller beställ-TV på lämpligt sätt och när det är praktiskt möjligt ska främja produktionen av och tillgången till europeiska produktioner. För att ska kunna fullgöra sin rapporteringsskyldighet till kommissionen ska den som tillhandahåller beställ-TV till och TV redovisa vad företaget har gjort för att främja europeiska produktioner. Programföretagen är enligt 9 kap. 4 § radio- och TV-lagen skyldiga att redovisa hur stor del av verksamheten som utgjorts av program av europeiskt ursprung och sådana som framställts av självständiga producenter. Vi föreslår att denna skyldighet bara ska fullgöras och att redovisningen ska ske till i stället för som till Radio- och . Tillgänglighet för personer med funktionsnedsättning AV-direktivet innehåller i artikel 3c en helt ny bestämmelse som innebär att medlemsstaterna ska uppmuntra medietjänstleverantörer inom den egna jurisdiktionen att se till att deras tjänster successivt görs tillgängliga för syn- och hörselskadade personer. Radio- och hade i uppdrag att överväga behovet av lagändringar för att förbättra tillgängligheten till TVprogram för personer med funktionshinder. Utredningen lade också i sitt betänkande Tillgänglighet, mobil TV samt vissa andra radio- och TV-rättsliga frågor (SOU 2006:51) fram förslag till lagstiftning på området. Övergången från analog till digital utsändningsteknik innebär att möjligheterna ökar att göra programmen tillgängliga för personer med funktionsnedsättning. Denna omständighet tillsammans med betydelsen av att personer med funktionsnedsättning ges största möjliga tillgång till program som sänds i televisionen eller tillhandahålls i form av beställ-TV gör att vi i likhet med den tidigare utredningen anser att det finns anledning att ställa högre krav än i dessa avseenden. Sammanfattning SOU 2008:116 Yttrandefrihetsgrundlagen hindrar att det ställs krav av detta slag på sändningar som sker genom tråd. har mot denna bakgrund fått tilläggsdirektiv med uppdrag att överväga de yttrandefrihetsrättsliga aspekterna på Radio och förslag om TV-sändningars tillgänglighet för personer med funktionsnedsättning och föreslå de grundlagsändringar och andra lagändringar som dessa överväganden föranleder. Kravet att utforma programmen på ett sådant sätt att de blir tillgängliga för personer med funktionsnedsättning måste därför begränsas till sändningar som sker på annat sätt än genom tråd. Vi föreslår därför att den som på annat sätt än genom tråd sänder TV-program eller tillhandahåller beställ-TV ska utforma sändningarna på ett sådant sätt att programmen blir tillgängliga för personer med funktionsnedsättning på det sätt och i den omfattning som föreskrivs av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. När det bestäms på vilket sätt och i vilken omfattning programmen ska göras tillgängliga för personer med funktionsnedsättning, ska regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer beakta företagens finansiella förutsättningar, den tekniska utvecklingen och antalet personer som följer sändningarna. Vi anser vidare att public service-företagen bör omfattas av en lagreglering men att regeringen ska besluta om de närmare föreskrifterna om på vilket sätt och i vilken omfattning som programmen ska göras tillgängliga. Det kan ske i anslutning till att sändningstillstånden meddelas, men även . Enligt vår mening bör regeringen således inte vidaredelegera föreskriftsrätten i denna del till någon myndighet. och TV ska kunna förelägga ett företag att följa föreskrifterna, om det åsidosätter sin skyldighet att se till att TV-programmen görs tillgängliga för personer med funktionsnedsättning. Ett sådant föreläggande ska kunna förenas med vite. Sändningstillståndet ska också kunna återkallas, om ett programföretag på ett väsentligt sätt har åsidosatt sina skyldigheter när det gäller tillgänglighet. SOU 2008:116 Sammanfattning Sponsring När man sänder sponsrade program i TV eller beställ-TV ska sponsringsmeddelande lämnas i början och i slutet av programmet eller vid ettdera av dessa tillfällen. I sökbar text-TV ska sponsringsmeddelande lämnas löpande. Om bara en klart avgränsad del av ett program är sponsrad, ska ett sponsringsmeddelande i stället lämnas i omedelbar anslutning till den delen, om det kan ske utan att programmets integritet och värde eller rättighetshavarnas rättigheter kränks. Vi föreslår att sponsringsmeddelande också ska också få lämnas i omedelbar anslutning till programmets början eller slut, i pauser i sportprogram där det förekommer längre pauser och i program som utgör föreställningar eller evenemang med pauser för publiken, i samband med att sändningen övergår från en programtjänst till en annan, och vid växlingar mellan sändning från evenemang och studiosändning. Ett sponsringsmeddelande får dock bara lämnas, om det kan ske på ett sådant sätt att programmets integritet och värde eller rättighetshavarnas rättigheter inte kränks. Ett sponsringsmeddelande i en TV-sändning eller i beställ-TV ska enligt vårt förslag innehålla sponsorns namn, logotyp eller något annat kännetecken för sponsorn. Meddelandet får inte innehålla säljfrämjande inslag eller något annat som gör att det kan förväxlas med reklam. I likhet med vad som gäller ska nyhetsprogram inte få sponsras. Företag som tillverkar eller säljer alkoholdrycker och tobak får inte sponsra program. Begränsningar för sponsring som lämnas av läkemedelsföretag ska gälla också i fortsättningen. Produktplacering I artikel i AV-direktivet har införts regler om produktplacering i program i TV-sändningar och beställ-TV. Huvudregeln är att produktplacering är förbjuden. Medlemsstaterna får dock tillåta produktplacering i vissa fall och under vissa förutsättningar. Produktplacering är att betrakta som en marknadsföringsåtgärd. Program i TV-sändningar och beställ-TV omfattas av yttrande29 Sammanfattning SOU 2008:116 frihetsgrundlagen Enligt vår bedömning innebär en begränsning i att sända TV-program där det förekommer produktplacering en sådan inskränkning i den grundlagsfästa yttrandefriheten som i likhet med radio- och TV-lagens regler om reklam och sponsring bör vara tillåten enligt våra grundlagar. Vi föreslår att ett förbud införs mot att sända TV-program där det förekommer produktplacering. Undantag görs dock för filmer, TV-serier, sportprogram och lätta underhållningsprogram. Det ska dock vara förbjudet att sända även sådana program där det förekommer produktplacering, om de huvudsakligen vänder sig till barn . Det ska också vara förbjudet att sända filmer, sportprogram m.m. där det förekommer produktplacering av alkoholdrycker, tobaksvaror och produkter som kommer från företag vars huvudsakliga verksamhet är att tillverka eller sälja alkoholdrycker eller tobaksvaror.