sou · GVB368 · 2008-01-01 00:00:00 — Till exempel är andelen personvalda ledamöter klart större i än i och i flertalet valkretsar personröstade kristdemo- kratiska väljare i större utsträckning än vänsterpartistiska väljare. Skillnaderna mellan andel personvalda ledamöter i partierna är dock så stor att den inte enbart kan förklaras av skillnader i väljarnas personvalsdeltagande. En annan förklaring har att göra med partiernas storlek. Stora partier får flera mandat i en valkrets än små partier och visar det sig att det endast undantagsvis är fler än en av kandidaterna i ett parti som klarar personvalsspärren i en valkrets. I ett mindre parti som bara erhåller ett mandat i en valkrets är den enda kandidat som utses i så fall också personvald, vilket totalt sett leder till en stor andel personvalda ledamöter. I ett större parti som får, säg, tio mandat i en valkrets har då också bara en kandidat klarat personvalsspärren, vilket totalt sett leder till en liten andel personvalda ledamöter. I kommunfullmäktige- och landstingsfullmäktigeförsamlingarna är bilden ungefär densamma som i . Större partier tenderar att ha en mindre andel personvalda ledamöter. I kommunerna är dock skillnaderna mellan olika partier inte lika stor. I fråga om det slutliga kandidaturvalet har partierna påverkats i mycket liten utsträckning av personvalet dels för att flertalet kandidater blivit valda enbart utifrån sin placering på valsedeln, dels eftersom flertalet av de som ändå blivit personvalda stod på valbar plats. Sammantaget visar det sig att Socialdemokraterna är det parti vars kandidaturval har påverkats i klart minst utsträckning av personvalet. riksdags-, kommunal- och landstingsval blev totalt två socialdemokrater på icke valbar plats personvalda, vilket motsvarar av samtliga valda socialdemokrater. Den låga andelen personvalda på icke valbar plats kan till en del ses mot bakgrund av att socialdemokratiska väljare personröstade i mindre utsträckning än övriga partiers väljare. Den klart största förklaringen torde dock vara att de valbara platserna är klart fler i stora partier än i små. I enlighet med detta kännetecknas även av förhållandevis få personvalda ledamöter på icke valbar plats. Härutöver visar sig socialdemokratiska och moderata väljare i stor utsträckning rösta fram personer som står på valbar plats på valsedeln, vilket innebär att kandidaturvalet påverkas mindre. Mest påverkades kandidaturvalet för , Kristde- mokraterna, och . Av dessa partiers invalda kandidater riksdags-, kommunal- och lands- tingsval var totalt mellan personvalda på icke valbar plats. Framför allt väljare men även Vänster- partiets och väljare kännetecknas av att de, när de väl personröstade, förhållandevis ofta personröstade på kandidater på icke valbar plats. I sammanhanget kan särskilt noteras i landstingsvalet. Av samtliga landstingsfullmäktigele- damöter visar det sig att var personvalda på icke valbar plats. kandidaturval till påverkades följaktligen i relativt stor utsträckning av personvalet. Sammantaget kan man konstatera att partierna berördes i varierande grad av personvalet. Ett partis väljare kan vara mer eller mindre engagerade när det gäller vilka av partiets kandidater som ska utses, och engagemanget kan innebära att väljarna tillstyrker eller avstyrker partiets kandidatrangordning. På en övergripande nivå kan man i och för sig säga att alla partiers väljare var mindre engagerade i frågan om vilka kandidater som borde utses eftersom det för samtliga partier var en minoritet av väljarna som person- röstade. I den mån väljarna engagerade sig i frågan tillstyrkte de som regel partiets kandidatrangordning då det stora flertalet personvalda i alla partier var nominerade på valbar plats. Inom ramen för denna övergripande slutsats kan man ändå iaktta vissa skillnader mellan partierna. En del partier kännetecknas av att väljarna var mer engagerade och i högre grad ställde sig bakom partiets uppfattning om kandidaterna. Främst gäller detta . Även för del gäller att väljarna var engagerade och att de förhållandevis många personvalda kandi- daterna hade stort stöd bland väljarna. Jämfört med förekom det dock i något större utsträckning att kandidater på icke valbar plats blev personvalda. För del gäller att väljarna var något mindre engagerade, men i den mån de var enga- gerade gjorde de till stor del samma bedömning som partiet av vilka ledamöter som borde utses. väljare var ungefär lika engagerade i personvalet som väljare, men de föreföll oftare göra en annan bedömning än partiet av vilka kandidater som borde utses. Det märks på att andelen av de personvalda folk- partisterna som stod på icke valbar plats var förhållandevis hög. Minst engagerade var de socialdemokratiska väljarna då de person- röstade i mindre utsträckning än andra partiers väljare. Av de för- hållandevis få socialdemokratiska kandidater som blev personvalda var nästan samtliga placerade på valbar plats. Det är dock tveksamt om detta ska tolkas som att de socialdemokratiska väljare som personröstade därmed huvudsakligen gav sitt stöd till partiets kandidatrangordning. Andelen personröster som gick till kandidater som inte klarade spärren var nämligen högre för Social- demokraterna än för övriga partier och skillnaden i andel person- röster som gick till de mest kryssade och näst mest kryssade kandi- daterna i olika valkretsar var förhållandevis liten. Särskilt populära kandidater i de olika valkretsarna förefaller med andra ord ha varit mindre vanligt förekommande i Socialdemokraterna än i andra partier. väljare personröstade i ungefär samma utsträckning som väljare, men med undantag för landstingsvalet blev deras kandidater personvalda i något mindre utsträckning. Det torde kunna förklaras av att väljare i större utsträckning spred sina personröster på olika kandidater. Ett tecken på detta är att den mest kryssade vänster- partisten i respektive valkrets erhöll i genomsnitt förhållandevis få personröster. var också ett av de partier som totalt sett, när både riksdags-, kommunal- och landstingsvalen räknas, hade flest personvalda ledamöter på icke valbar plats. Detta indikerar att väljare, i likhet med till exempel väljare, i mindre utsträckning tillstyrkte sitt partis kandidatrangordning. Bland väljare, slutligen, var engagemanget förhållandevis lågt i personvalet och stödet för de kandidater som partiet nominerat på valbar plats var inte så starkt. Särskilt i kommunal- och landstingsvalen tillföll många av person- rösterna kandidater som inte klarade spärren och förhållandevis många av de personvalda miljöpartisterna stod på icke valbar plats. I rapporten uppmärksammas även i vad mån personvalet har påverkat partierna på ett mer indirekt sätt, dels under valrörelserna, dels i det parlamentariska arbetet och partigruppen. Vad valrörelserna beträffar kan konstateras att dessa har blivit alltmer personcentrerade, men det har knappast med personvalet att göra. Främst har den ökade uppmärksamheten kommit att riktas mot partiledarna. Kandidater i allmänhet har inte kommit mer i fokus. Kandidatkännedomen har till och med minskat sedan personvalets tillkomst. Den kraftiga ökning av personvalskampanjer som skedde mellan 1998 och 2002 års val gjorde således inte att kandidaterna blev mer kända för väljarna; uppgifter om antalet personvals- kampanjer val har inte gått att gå fram i undersökningen. Några tydliga tecken på att kandidater som bedriver personvals- kampanjer motarbetas av sina partier finns inte. innebär personvalet att enskilda kandidater får driva två valkampanjer – en för partiet, en för sin egen kandidatur– med delvis olika syften. Väljarna ska lockas att rösta på både partiet och kandidaten. För att lyckas med det förra måste kandidaten föra ut partiets politik och för att lyckas med det senare måste han eller hon profilera sig gentemot övriga av kandidater i partiet. För att hålla ihop partiets valkampanj och försäkra sig om att de som blir valda delar partiets politik och grundläggande värderingar använder vissa partier kandi- datkontrakt, kandidatförsäkran e.d. års val förekom kandidatförsäkringar i Socialdemokraterna och . I andra partier förekom liknande arrangemang på lokal nivå. Betydelsen av kandidatförsäkran har visat sig på olika sätt, som i och för sig knappast har någon koppling till personvalet. Ett exempel är att den har åberopats när en kandidat under valrörelsen uttalat sig på ett sätt som kraftigt avviker från partiets politik och värderingar och därför har ansetts borde dra tillbaka sin kandidatur. Ett annat exempel är att en ledamot inte blivit nominerad på nytt med hänvisning till att denne inte uppfyllt sin kandidatförsäkran under den gångna mandatperioden. Vad beträffar det parlamentariska arbetet har inte kon- staterats några större effekter av personvalet på ledamöternas lojalitet med sitt parti. Det finns i och för sig tecken på att person- valda ledamöter är något mer aktiva när det gäller individuella akti- viteter såsom motionsskrivande och frågor till statsråd, men skill- naderna mot övriga ledamöter är små och variationen inom gruppen av personvalda ledamöter är stor. Några effekter på parti- sammanhållningen har inte heller konstaterats. Forskning visar dock att ledamöterna i flera partier själva uppger att personvalet har ökat intresset för att avvika från riksdagsgruppen. Den visar även att personvalet har haft effekt på en annan grupp ledamöter än de personvalda, nämligen de ledamöter som befinner sig i en från omvalssynpunkt utsatt position och som alltså i första hand är de som i stundande val kan tänkas bli förbikryssade av andra kandidater i partiet. De skiljer sig från övriga ledamöter genom att vara mer benägna att avvika från partilinjen i sina motioner. Utvecklingen skulle i förlängningen kunna påverka partisamman- hållningen (se även avsnittet Kandidaterna och personvalet). En annan konsekvens av personvalssystemets utformning är att olika ledamöter har olika incitament i det parlamentariska arbetet. För dem på en omvalsmässigt säker plats på listan beror möjligheten att bli omvald enbart på partiets framgång i valet medan de kandidater som står på en omvalsmässigt osäker plats inte bara är beroende av partiets framgång utan även av sin egen framgång i förhållande till andra kandidater i partiet. Andra möjliga konsekvenser av personvalet rör samarbetsklimat och organisering i partigrupper och parlamentariska församlingar. Dessa konsekvenser av personvalet har inte studeras vetenskapligt, men en del uppgifter som förekommit i medierna redovisas i rapporten. Vad gäller samarbetet i partigruppen kan det eventuellt försvåras när kandidater har blivit personvalda efter att ha drivit egna profilfrågor i valrörelsen, som mer eller mindre avviker från partiets linje, och sedan fortsätter att driva dem efter valet. skulle det vara ett svek gentemot väljarna om de avstod från att driva frågorna. är konsekvenser av personvalet i form av ökade spänningar och samarbetssvårigheter inom parti- grupperna knappast vanligt förekommande. Om däremot person- valsinslaget ökar kan konsekvenser av det slaget tänkas öka i omfattning. För att personvalet ska få ett stort genomslag i val- rörelserna krävs att kandidaterna driver egna personvalskampanjer. Det kan då knappast enbart handla om att profilera sig som den mest lämpliga partiföreträdaren, utan det torde även behöva finnas ett reellt utrymme för kandidaterna att i sakpolitiska frågor profilera sig enskilt gentemot andra kandidater i det egna partiet. Särskilt för kandidater längre ned på partiernas listor blir en sådan möjlighet viktig. I takt med en sådan utveckling påverkas förut- sättningarna för det interna arbetet i partigrupperna (se vidare 1999 s. 186 f.). En annan konsekvens kan tänkas uppstå när de mest populära kandidaterna i personvalet inte tillhör de ledande i partiet. I en sådan situation kan diskussion uppkomma om de tyngsta politiska uppdragen i den beslutande församlingen och partigruppen ska gå till de med ledande positioner i partiet eller till de som har varit mest framgångsrika i personvalet. Väljarnas personröster kan därmed komma att ändra den ordning som följer av partiets interna fördelning av ledarskap och inflytande. Det bör således finnas en beredskap i partierna för att personvalet kan leda till förändringar inte bara när det gäller kandidaturvalet utan även av ledning och organisering av det parlamentariska arbetet som följer efter valet. Debatten om personvalsystemets utformning har framför allt gällt hur stort personvalsinslaget bör vara. Från vissa håll har anförts att de nuvarande reglerna innebär att det är för svårt för kandidater att bli personvalda. Det är fortfarande partiets rangordning som i praktiken avgör vilka kandidater som blir invalda. Förslaget har då varit att sänka personvalsspärren i riksdagsvalet till samma nivå som i kommunal- och landstingsvalen, dvs. Andra har velat gå ännu längre och helt avskaffa spärrarna. Även valkretsarnas storlek har diskuterats. I de större valkretsarna krävs, menar en del, så många personröster för att en kandidat i ett av de större partierna ska bli personvald att han eller hon i praktiken har mycket svårt att klara spärren. Om valkretsarna gjordes mindre skulle det bli enklare för fler kandidater att bli personvalda. Här- utöver har också nivån på personvalsdeltagandet diskuterats. Detta har i och för sig inte med personvalssystemets utformning att göra. När spärrnivåer och personvalets förmodade genomslag diskutera- des inför personvalsreformen var dock frågan om hur många av väljarna som kunde tänkas personrösta en viktig utgångspunkt. Nivån på personvalsdeltagandet har således haft betydelse för upp- fattningen om hur höga spärrarna bör vara. I detta avsnitt studeras effekten av olika nivåer på personvals- spärren. Frågan är hur många som skulle bli personvalda med andra spärrnivåer än de som gäller . Vidare studeras hur olika spärr- nivåer skulle påverka den sociala representativiteten i riksdag, kommun- och . Hur ändras andelen kvinnor, yngre, äldre, personer med utländsk bakgrund etc. när personvals- spärrarna höjs respektive sänks? I avsnittet studeras även riks- dagsvalkretsarnas storlek och sannolikheten att bli personvald. Särskilt uppmärksammas möjligheten att bli personvald i de största valkretsarna. Slutligen studeras personvalsdeltagandets betydelse för personvalets genomslag. Frågan är hur genomslaget skulle ändras om personvalet varit i högre än . Personvalsspärren är som bekant i riksdagsvalet och i kommunal- och landstingsvalen. Till grund för spärrnivån i riksdagsvalet låg, som framgått ovan, en försiktighets- princip. Eftersom det på förhand inte gick att veta hur stort genomslag personvalet skulle få ansågs det bättre att sätta spärr- nivån något högre för att senare eventuellt justera den nedåt. Rådet val föreslog i sitt betänkande inte någon sänkning av spärrnivåerna (SOU 1999:136 s. 117 f.). Erfarenheten av den svenska personvalsmodellen ansågs vara för begränsad. Rådet noterade bl.a. också att det bland väljarna inte fanns någon större uppslutning kring uppfattning att personvalsinslaget skulle öka. Det var till och med fler väljare som ville minska eller avskaffa personvalet än som ville ha mer personval. Den vanligaste uppfatt- ningen bland väljarna var dock att man ville behålla den nuvarande personvalsordningen. I senare undersökningar av väljarnas attityd till personvalet har denna uppfattning blivit ännu vanligare (se ovan). Vilken betydelse skulle det ha haft om spärrnivåerna val hade varit andra än de som gäller ? I rapporten har detta stude- rats för riksdagsvalet. Resultatet redovisas i tabell 5.1. Tabellen visar dels hur många av ledamöterna i som skulle ha blivit personvalda vid olika spärrnivåer, dels hur många av dem som skulle ha stått på icke valbar plats på sitt partis lista och som alltså inte hade blivit valda i ett system utan personval (dvs. den direkta effekten). De spärrnivåer som studeras är tio, åtta (dvs. dagens spärrnivå), samt ett system helt utan person- valsspärr. Som framgått i det föregående blev med nuvarande personvals- spärr på totalt 57 riksdagskandidater personvalda, och av dem stod sex på icke valbar plats inför valet. En högre spärr medför helt naturligt färre personvalda. Om spärren riksdagsval hade varit skulle 37 riksdagsledamöter ha Antalet personvalda på icke valbar plats skulle ha minskat till fyra. Tabell 5.1 Personvalda med olika spärrnivåer i riksdagsvalet fördelat på val- krets Kommentar: Valkretsarna är rangordnade efter antal röstberättigade. Kolumnen Totalt visar antalet valda ledamöter som klarat personvalsspärr. Kolumnen Direkt effekt visar antalet valda ledamöter som klarat personvalsspärren och som inte skulle ha blivit valda i ett system utan personval. Nuvarande spärrnivå markerad i fetstil. En lägre spärr medför att fler kandidater blir personvalda. Om personvalsspärren riksdagsval hade legat på samma nivå som i kommunal- och landstingsvalen, dvs. , visar det sig att antalet personvalda riksdagsledamöter skulle ha blivit 121. Av dessa skulle 13 ha varit placerade på icke valbar plats. Sänk- ningen av spärren från skulle således ha inne- burit en fördubbling av både antalet personvalda totalt och antalet personvalda på icke valbar plats. När motsvarande beräkning gjordes riksdagsval visade sig även då andelen person- valda på icke valbar plats öka till drygt det dubbla, från tio till 22 (KU 2003/04:URD6 s. 61). Trots att det rör sig om en dubblering får den s.k. direkta effekten av personvalet alltjämt anses förhållan- devis liten. skulle minst 90–av riksdags- ledamöterna ha varit desamma som i ett system utan personval. Med en ytterligare sänkning av personvalsspärren skulle, helt naturligt, antalet personvalda på icke valbar plats ha ökat ytter- ligare. Om spärren riksdagsval varit hade 33 kandidater på icke valbar plats blivit personvalda. Totalt skulle 228 riksdagsledamöter ha varit personvalda, vilket motsvarar ungefär två tredjedelar () av ledamöterna. Ett renodlat personval, dvs. ett system utan personvalsspärr, innebär maximal möjlighet för väljarna att påverka kandidaturvalet. Eftersom det med ett sådant system i princip skulle kunna räcka med en personröst för att bli personvald skulle samtliga invalda riksdagskandidater bli personvalda. Den i sammanhanget mer intressanta frågan är hur många av dessa som inte skulle ha blivit valda i ett system utan personval. Som framgår av tabell 5.1 skulle det röra sig om 78 kandidater givet att väljarna hade röstat som val. Det är alltså en klar ökning av personvalets direkta effekt. skulle dock det stora flertalet riksdags- ledamöter, , vara desamma som i ett system utan personval. Även detta resultat ligger i linje med vad som har konstaterats när motsvarande beräkning gjordes av valresultat (KU 2003/04:URD6 s. 61). I ett system utan personvalsspärr skulle då 80 kandidater på icke valbar plats ha blivit personvalda. I tabell 5.2 redovisas samma uppgifter som i tabell 5.1 fast för- delat på parti i stället för valkrets. Noteras kan att har flest personvalda riksdagsledamöter oavsett spärrnivå, trots att det bara är tredje största parti. De personvalda är oftast samma kandidater som dem som har placerat på valbar plats, den direkta effekten av personvalet på kandi- daturval är liten, vilket betyder att väljare till stor del personröstar på ett sätt som överensstämmer med partiets kandidatrangordning. Det parti som i förhållande till sin storlek skulle ha minst antal personvalda med en spärrnivå på är Socialdemokraterna, därefter . Även den direkta effekten av personvalet skulle ha varit liten i dessa två partier om personvalsspärren sänkts från . En av flera för- klaringar till detta torde vara att dessa partier inte sällan har fler än ett mandat per valkrets. Även placeringar längre ned på listan räknas i dessa partier därför som valbar plats, medan det i de flesta andra partier ofta endast är den högst placerade kandidaten som anses stå på sådan plats. En ytterligare sänkning av spärren till skulle dock öka andelen personvalda påtagligt, främst i Socialdemokraterna och . Även för del skulle det procentuellt sett innebära en kraftig ökning. Antalet personvalda på icke valbar plats skulle öka i flertalet partier. Det parti med flest personvalda på icke valbar plats skulle ha blivit . Av det partiets riksdagsledamöter skulle nio ha blivit invalda enbart till följd av personröster. i förhållande till storleken i skulle den direkta effekten dock ha varit störst för och . Minst skulle Socialdemokraterna ha påverkats. Tabell 5.2 Personvalda med olika spärrnivåer i riksdagsvalet fördelat på parti Kommentar: Kolumnen Totalt visar antalet valda ledamöter som klarat personvalsspärr. Kolumnen Direkt effekt visar antalet valda ledamöter som klarat personvalsspärren och som inte skulle ha blivit valda i ett system utan personval. Nuvarande spärrnivå markerad i fetstil. Om personvalsspärren helt avskaffas skulle konsekvenserna bli annorlunda. Socialdemokraterna hade påverkats näst mest av alla riksdagspartier. Baserat på resultatet riksdagsval skulle omkring en fjärdedel av de socialdemokratiska riksdagsledamöterna ha blivit andra än de som partiet hade nominerat på valbar plats inför valet. Mest skulle ha påverkats. Nästan hälften av de invalda miljöpartisterna, åtta av 19, skulle ha varit nominerade på icke valbar plats. I enlighet med vad som redan nämnts är Center- partiet det parti vars kandidaturval skulle ha ändrats minst i ett system utan spärr, vilket hänger samman med att väljare till stor del personröstar på partiets toppkandidater. Av intresse i sammanhanget är hur stor andel personröster det skulle krävas bland kandidater på icke valbar plats för att, i ett system utan spärr, ta sig förbi partiets kandidatrangordning. Som omtalades inledningsvis är det nuvarande personvalssystemet utformat utifrån kravet att väldigt små väljargrupper inte ska ges möjlighet att styra personvalet på bekostnad av övriga väljare och partierna själva. Studeras de 78 kandidater som skulle ha blivit personvalda i ett system utan personvalsspärrar framkommer att den genomsnittliga andelen personröster är . Variationen är dock stor. Sex av dem – de som blev personvalda med den nuvarande spärrnivån – har . Över en fjärdedel av dem har under en procent, och av dessa har några en så låg andel som mellan . Tendensen är att andelen är särskilt låg bland kandidater för stora partier i stora valkretsar. Bland de 33 socialdemokratiska kandidaterna är den genomsnittliga andelen personröster och bland de 21 moderata kandidaterna är motsvarande andel . I de två största valkretsarna, och , är den genomsnittliga andelen så låg som bland de socialdemokratiska kandidaterna (sex kandidater) och bland de moderata kandidaterna (sju kandidater). Förklaringen ligger i att partiernas väljare mer eller mindre koncentrerar sitt personröstande till en mindre grupp kandidater i valkretsen, oftast toppkandidaterna. Eftersom stora partier i stora valkretsar erhåller många mandat, med följden att det är många kandidater som ska utses, skulle det krävas förhållandevis få personröster för att bli personvald på de sista mandaten. Det bör i sammanhanget framhållas att resultaten i undersök- ningen bygger på antagandet att väljarna skulle ha personröstat på samma sätt riksdagsval även med en annan spärrnivå än Detta är förstås inte fullt realistiskt. En annan spärr- nivå skulle med all sannolikhet påverka beteendet hos såväl kandi- dater som väljare och därmed också utfallet av personvalet. För kandidater högt upp på listan skulle en lägre spärr innebära ökad risk att bli omkryssad och för kandidater långt ned på listan skulle det innebära större chans att ta sig förbi partiets kandidatrangord- ning. I båda fallen torde sänkt spärr medföra större engagemang från kandidaterna i personvalet, vilket i sig kan leda till ökat personvalsdeltagandet bland väljarna.