sou · GVB340 · 2008-01-01 00:00:00 — personvalsinslag till ett blandat proportionellt system utan personvalsinslag på väljarnas missnöje med korruptionen i politiken (som delvis kopplades till personvalsinslaget) och med oförmågan att skapa starka regeringar (2005). I slutligen var det missnöjet med det gamla majoritära SNTV-systemets inslag av fraktionsbildning och röstköp inom partierna som ledde till en övergång till ett blandat majoritetsvalsystem (2005). I både och föregicks reformerna av folkomröstningar. Den enda förändring av valsystemet i sin helhet bland de studerade länderna i övrigt är återkomst till ett proportionellt system 2005. Det nya systemet är konstitutionellt innovativt i så måtto att det på ett unikt sätt introducerar ett majoritärt element i ett i grunden proportionellt system genom den vinnarbonus som den vinnande koalitionen tilldelas om den inte har lyckats vinna en bred majoritet på egen hand. Syftet är naturligtvis att skapa majoritetsregeringar som är starka nog att överleva begränsade avhopp eller avvikelser. Även i har emellertid frågan om en totalrevision av det nationella valsystemet varit levande under och i synnerhet sedan labours återkomst till makten . Såväl i valen till de regionala parlament som skapats i , och , som i valen till Europa- parlamentet används numera andra valsystem än FPTP. En statlig utredning föreslog också 1998 en ändring av valsystemet till Underhuset till ett majoritärt AV-system men med utjämnings- mandat. Förslaget vann dock inte tillräckligt politiskt stöd. När det gäller förändringar i graden av proportionalitet finns ingen genomgående trend. I (2007) och på (2000) har man gått i riktning mot ökad proportionalitet genom att minska antalet valkretsar utan att minska kammarstorleken. har gått i samma riktning genom införandet av utjämningsmandat och ökningen av såväl det totala mandatantalet som utjämningsmandaten som kammarstorleken 2003. I dessa fall kan redan proportionella system sägas ha blivit än mer proportionella. vid demokratiseringen extremt proportionella system har i stället gjorts mindre proportionellt genom att landet delats in i fler valkretsar (1993) och att den nationella valkretsen tagits bort (2001). Diskussion om att frångå den nationella valkretsen har också förts i . I alla de tre forna – , och – där partisystemen var extremt svaga och splittrade, liksom i , har småpartispärrarna höjts och proportionaliteten minskats. En trend är att vissa länder velat knyta närmare band mellan väljare och valda genom att förstärka personvalsinslagen i sina valsystem. införde personval 1998 och gjorde det 2000. Även i föreslog en statlig utredning införande av personval på nationell nivå, men förslaget har inte blivit verklighet. I minskades kraven för att det redan existerande personvalet skulle få genomslag. Liknande förslag, som dock inte genomförts har diskuterades i . Gemensamt för alla dessa genomförda och föreslagna förändringar är emellertid att personvalsinslaget förblir relativt marginellt i respektive system. och – som hade betydligt starkare personvalsinslag – har gått i motsatt riktning genom att byta till valsystem utan personvalsinslag. En tydlig, men inte särskilt stark, trend gäller införandet av lagstadgad könskvotering på partilistorna i valen till det nationella parlamentet. var först ut , men reformen förklarades grundlagsstridig av landets författningsdomstol och upphörde att gälla 1995. (1994), (1999) och (2006) har däremot infört lagstadgad kvotering på partilistorna. En liknande reform har också diskuterats i . Även om det inte utgör en del av själva valsystemet kan slutligen nämnas att diskussioner om att införa möjligheter till elektronisk röstning har förts i en handfull länder. En del av diskussionen har gällt möjligheten att rösta och lagra röster elektroniskt i traditionella vallokaler, vilket redan är möjligt i bl.a. och . Men på diskuteras också möjlighet för väljaren att rösta elektroniskt hemifrån. I exempelvis behandlas ett regeringsförslag om en grundlagsändring som öppnar för att båda dessa alternativ skall vara möjliga att införa när så önskas. 8Sverige i ett internationellt perspektiv Det svenska valsystemet har, med undantag för förlängningen av den ordinarie valperioden och införandet av ett personvalsmoment, förblivit sig likt sedan grundlagsreformerna . I detta avslutande avsnitt skall det svenska valsystemet sättas in i ett internationellt perspektiv och slutsatser gällande eventuella reformbehov diskuteras mot bakgrund av länderjämförelsen. hade vid valet en disproportionalitet på 2,04, klart lägre än genomsnittet räknat på alla länder i rapporten, men bara knappt under genomsnittet bland de proportionella systemen (se tabellerna 6a–b). Antalet effektiva partier, 4,15, ligger något under genomsnittet för proportionella system. är däremot betydligt större i förhållande till valmanskåren, bara 19 300 röstberättigade per ledamot, än genomsnittet i urvalet. Som framgått av rapporten avgörs graden av proportionalitet inte bara av vilken typ av valsystem en stat har, utan också på den kombinerade effekten av faktorer som valkretsindelning, före- komsten av utjämningsmandat, småpartispärr, beräkningsmetod och kammarens storlek. Justeringar i något av dessa avseenden bör därför analyseras i ett sammanhang. Nivån på proportionaliteten kan justeras så att man antingen närmar sig det demokratiska idealet att varje röst skall vara lika mycket värd (lägre disproportionalitet) eller det demokratiska idealet att väljarnas röster skall ha en tydligt ansvarsutkrävande effekt i förhållande till regeringsmakten (högre dispropor- tionalitet). Disproportionaliteten kan sänkas genom att exempelvis göra valkretsarna färre och större, övergå till en annan beräknings- metod – uddatalsmetoden, Hares metod och Haagenbach- metod ger i genomsnitt mer proportionella resultat – eller genom att ta bort småpartispärren. Disproportionaliteten kan höjas genom att exempelvis ta bort utjämningsmandaten eller övergå till heltalsmetoden vid mandatfördelningen. i ett internationellt perspektiv Det är emellertid värt att notera att det inte bara är nivån på disproportionaliteten som är av intresse i sammanhanget, utan även hur den påverkar olika typer av partier. Samma totalnivå på disproportionaliteten kan gynna eller missgynna partier av olika storlek, beroende på vilken mix av konstitutionella instrument som använts för att uppnå den gällande graden av proportionalitet. I det svenska systemet skapar beräkningsmetoden – den jämkade uddatalsmetoden – viss disproportionalitet till fördel för stora och medelstora partier på mindre partiers bekostnad. Utjämnings- mandaten reducerar disproportionaliteten på ett sätt som framför allt gynnar små partier. Småpartispärren skapar i sin tur ytterligare disproportionalitet, med de riktigt små partierna som förlorare. Sammantaget kan sägas att den relativt begränsade dispropor- tionalitet som finns i det svenska valsystemet består av att stora partier gynnas med ett par procentenheter och att riktigt små partier missgynnas med ett par procentenheter, medan systemet är förhållandevis neutralt (dvs. proportionellt) med avseende på små och medelstora partier. En reform där ett borttagande av utjämningsmandaten kombineras med ett borttagande av småpartispärren och en övergång till den rena uddatalsmetoden skulle leda till en marginellt högre disproportionalitet (2,67 val) och något fler effektiva partier (4,26 val). Trots att nivån på proportionaliteten skulle bli i stort sett oförändrad kan en sådan reform sägas medföra ett antal fördelar jämfört med nuvarande system. I kombination skulle justeringarna leda till att dispropor- tionaliteten fördelade sig jämnare över stora och små partier, och väljarnas röster därmed bli mer likvärdiga. Borttagandet av småpartispärren skulle ge väljare som inte känner sig hemma i de etablerade partierna chans till representation på nationell nivå. Det strategiska röstandet kan också förväntas minska om spärren togs bort. Borttagandet av utjämningsmandaten skulle se till att inflytandet för de minsta partierna inte blir oproportioneligt stort. Att ta bort utjämningsmandaten vore också det naturligaste sättet att minska storlek i riktning mot den europeiska nivån. Det lokala sambandet blir slutligen något tydligare genom reformen utan att proportionaliteten blir sämre, eftersom den rena uddatalsmetoden skulle ge mindre partier en rättvisare chans att vinna valkretsmandat. När det gäller könsrepresentation har efter det senaste valet en så gott som helt jämn fördelning mellan kvinnor, 47 procent, och män, . Det är också den överlägset jämnaste fördelningen av länderna i urvalet. Det är därför svårt att se att någon förändring av valsystemet i detta avseende – i form av exempelvis lagstadgad kvotering – skulle vara nödvändig i . Det svenska valdeltagandet i riksdagsvalet, vid val, räcker till en tionde plats i länderurvalet, vilket är klart över genomsnittet. har dock, fram till det senaste valet, varit en del av en internationell trend av sjunkande valdeltagande i de nationella parlamentsvalen. I valen till är det svenska valdeltagandet, vid valen 2004, bland de lägsta i urvalet. Oron för valdeltagandet är tydlig i såväl de senaste decenniernas demokratiutredningar som i , både avseende den sjunkande trenden i riksdagsvalen och den extremt låga nivån i Europaparlamentsvalen. Det torde emellertid vara svårt att peka på någon tydlig koppling mellan det – relativt sett – låga valdeltagandet och utformningen av nuvarande valsystem. Det mest effektiva sättet att öka valdeltagandet tycks vara att göra röstningshandlingen obligatorisk. Bortsett från en sådan åtgärd förefaller den viktigaste faktorn för att öka valdeltagandet vara att använda ett proportionellt valsystem, vilket redan gör. Vare sig orsakerna till det låga valdeltagandet eller lösningen på problemet ligger antagligen i modifikationer av valsystemet. Den institutionella reform som ändå genomförts på valsystemsområdet är införandet av personval. Huvudavsikten var att synliggöra partiernas kandidater och stärka banden mellan väljare och valda (SOU 1993:21 s. 50f.). Reformen kan, åtminstone för valen till , knappast anses ha uppfyllt sitt syfte i detta avseende. Andelen väljare som utnyttjade möjligheten att personrösta var vid det första tillfället och har sjunkit . Andelen väljare som korrekt kunde nämna minst en (1) kandidat i sin valkrets vid val var heller inte högre än och har sjunkit efter införandet av personval (2004, s. 185ff.). Någon indirekt, positiv effekt på valdeltagandet kan inte skönjas, då de tre val där personval tillämpats har haft det lägsta valdeltagandet . Väljarnas inflytande över vilka som blivit invalda i har inte heller ökat nämnvärt med personval. Antalet direkt personvalda ledamöter har bara varit 12, 10 respektive 6 av 349 stycken, vilket motsvarar en nedgång från 2006. i ett internationellt perspektiv En viktig orsak till personvalsreformens dåliga genomslagskraft är begränsningen att riksdagskandidater måste uppnå av partiets röster i valkretsen för att partiernas nomineringsordning skall rubbas.1 I debatten har därför höjts röster för att sänka eller helt avveckla denna spärr. Det finns emellertid inget vare sig i denna rapport eller i annan forskning som tyder på att valdeltagandet skulle vara högre i system med starka personvalsinslag. Däremot leder personvalsinslag både generellt och i det svenska fallet till en oönskad effekt, nämligen lägre partisammanhållning (jfr exempelvis Depauw & 2005 och 2006). Försämrad partisammanhållning innebär sämre möjlighet för väljarna att utkräva ansvar i parlamentariska demokratier som den svenska, där partierna även fortsättningsvis förväntas vara de dominerande aktörerna. Om det relativt svaga personvalsinslaget skall justeras talar därför mycket för att det borde vara i riktning mot att helt ta bort personvalet snarare än att förstärka det. Sammanfattningsvis framstår det svenska valsystemet, med proportionella listval under begränsade möjligheter till personval, som ett relativt genomsnittligt europeiskt system. Rapporten har heller inte uppdagat några anomalier i det svenska systemet som skulle tyda på ett påtagligt reformbehov. De i detta avsnitt diskuterade justeringarna skulle emellertid – på marginalen – göra mer normaldimensionerad, göra väljarnas röster mer likvärdiga utan att försvåra regeringsbildningen, samt stärka möjligheterna till demokratiskt ansvarsutkrävande. 1 Av den utvärdering som gjorde av personvalet framgår att en hypotetisk ökning från personröstare hade resulterat i att de direkt personvalda med bibehållen spärrnivå varit 25 stycken i stället för 10 stycken. En ungefär lika stor effekt skulle ha erhållits om spärrnivån sänkts till samma nivå som tillämpas i Europavalen och de kommunala valen, dvs. (2003), s. 30 och 58ff. (2003) Transformation in Post-Communist Europe, New York:Palgrave . , , , F., Popescu, M. & , K. (2002) Embodying Democracy: Design in Post- Communist Europe, New York:Palgrave . Dahlerup, D. & Freidenvall, L. (2005) Quotas as a Fast Track to Equal Political Representation for Women, 7:1. (2004) Kammare, kommuner och kabinett, Stockholm:SNS. (2006) I linje med partiet? Maktspel och lojalitet i den svenska , Stockholm:SNS. Denemark, D. (2004) Choosing MMP in : Explaining the 1993 Electoral Reform i Shugart, M. & Wattenberg, M. (2004) (eds) : Best of Both Worlds?, . Depauw, S. & , S. (2005) Legislative Party Discipline and Cohesion in Comparative Perspective Paper prepared for Workshop #25. Ds Ju 1986:1 Valsystem i 20 länder. Duverger, M. (1954) Political Parties: in the , London:Methuen. (1991) Proportionality, Disproportionality and i Electoral Studies 10:33-51. & , H. (2004) Väljare. Svenskt väljarbeteende under ., : Juridik. (2004) Reforming the Italian Electoral , 1993 i Shugart, M. & Wattenberg, M. (2004) (eds) : Best of Both Worlds?, . (2004) Determinants of Candidate Selection: The Degree of Centralization in a Comparative Perspective, Party Politics 10:1. (2003) Personvalet , utredningar (2003/04:URD6). (2002) Democratic : Reinventing Political Activism, . Rallings, C., Thrasher, M. & Borisyuk, G. (2003) Seasonal Factors, Voter Fatigue and the Costs of Voting i Electoral Studies 22:65-79. & , M. (2004) The Causes of Electoral Reform in i Shugart, M. & Wattenberg, M. (2004) (eds) : Best of Both Worlds?, . , K., Pukelsheim, F., Drton, M. & Draper, N. (2003) of Apportionment Methods for Proportional Representation i Electoral Studies 22:651-676. Shugart, M. & Wattenberg, M. (2004) (eds) Mixed-Member : Best of Both Worlds?, SOU 1993:21 Ökat personval. Taagepera, R. (2002) Nationwide Threshold of Representation i Electoral Studies 21:383-401. Taagepera, R. & Grofman, B. (2003) Mapping the of Seats-Votes Disproportionality and Inter-election Volatility i Party Politics 9:6. , databas sammanställd av ACE, tillgänglig på . Election Guide, databas sammanställd av IFES, tillgänglig på . Electoral Reform, Parliamentary Representation and the British MEP, forskningsprojekt om brittiska Europaparlamentarikers representationsroller, tillgänglig på . Europavalet , valsida, till- gänglig på . PARLINE, databas sammanställd av Interparliamentary Union (IPU), tillgänglig på . Quota Database, databas sammanställd av International och , tillgänglig på . Tabell 1 Direktvalda ledamöter i nationella parlament (milj)2 Majoritetsval (AV) Proportionellt (STV) (2 omgångar) Proportionellt (STV) 1I tabellen anges det formella mandatantalet. I blandade proportionella valsystem, som det tyska och det nyzeeländska, kan valutgången medföra att mandattalet tillåts öka över den formella nivån med s.k. överhängsmandat. 2Tabellen anger antalet röstberättigade vid senaste val. 3Mandatantalet i den franska senaten kommer successivt att höjas till 2011 för att bättre "représenter la réalité démographique et les collectivités territoriales". 4Majoritära valsystem i alla 26 kantoner och halvkantoner utom en, där valsystemet är proportionellt. 5Beräknat på de 208 direktvalda mandaten. Bilaga 1 Tabeller och figurer Tabell 2 Ej direktvalda ledamöter i nationella parlament 21 ledamöter, 10 ledamöter koopteras av de direktvalda kungafamiljen kan också ta plats i senaten (f.n. 3 stycken). Ledamöter från mindre departement väljs med ett majoritetsvalsystem och de från större departement väljs med ett proportionellt system.2 PM/Medborgare med De tre tillsättningsorganen utser 11, 6 respektive 43 ledamöter. måste ha examen från något av två De 43 väljs ur 5 paneler Utnämningar av tidigare presidenter och framstående medborgare. medborgare från respektive delstat. Proportionellt val i 12 provinsråd. Proportionellt val i 17 valkretsar 603 ledamöter har utnämnts som ledamöter har plats i kraft av Ledamöterna utses av de 16 Ledamöterna utses proportionellt så att de avspeglar sammansättningen i de 9 delstatsparlamenten. 1Mandatantalet i den franska senaten kommer successivt att höjas till 346 stycken för att bättre "représenter la réalité démographique et les collectivités territoriales". 2När utvidgningsreformen till 346 senatorer är klar kommer 180 senatorer att vara proportionellt valda och 166 senatorer vara majoritärt valda. Tabell 3 Valperiod och uppplösningsrätt 10 (7) 1. vid konflikt mellan 2. på PM:s begäran. Ja, hälften vart konflikt mellan kamrarna4. 7 (5) 1. om regeringen avgått 2. om regeringen förlorat 9 (7) 7 (0) Presidenten efter att ha 6 (3) Ja, 1/3 8 (7) 6 (0) 1. om en av parlamentet om presidenten inte går 2. vid grundlagsändring. 9 (7) Presidenten efter att ha 8 (5) Presidenten efter att ha 10 (10) Ja, hälften vart 1Upplösning får dock inte ske om minde än 6 månader återstår av representanthusets mandatperiod. för de 72 delstatssenatorerna och för de 4 territoriesenatorerna. 3För territoriesenatorerna tillämpas inte släpande mandatperioder: alla 4 byts ut . 4Upplösning får dock inte ske om minde än 6 månader återstår av representanthusets mandatperiod. En delstatsguvernör kan avsluta mandatet för sina senatorer och besluta om nyval. 5I båda fallen krävs också att representanthuset inte förmått presentera en ny PM-kandidat. 6Nationalförsamlingen får inte upplösas igen från det val som följer på en upplösning. 8Från och med kommer i stället hälften att bytas ut . 9Presidenten kan dock vägra upplösning om PM inte åtnjuter representanthusets förtroende. 10Upplösning får inte ske av presidentens ämbetsperiod, om den inte helt eller delvis sammanfaller med av representanthusets mandatperiod. 11Upplösning får inte ske av presidentens ämbetsperiod, om den inte helt eller delvis sammanfaller med av senatens mandatperiod. Ja, hälften vart 9 (7) T o m 75 Sejmen med 3/5-majoritet 4 (1) 1. om regeringen inte kan 2. om regeringens 3. på PM:s begäran om 7 (2) 1. vid grundlagsändring 2. vid monarkens död. senaten fullföljer bara den 9 (0) 7 (0) Sejmen med 2/3-majoritet 5 (2) Presidenten efter att ha 1. om regerings- 2. om ingen statsbudget upplösning av sejmen. Presidenten efter att ha 10 (6) 7 (0) PM efter att ha rådfrågat 8 (6) Monarken med talmannens god- kännande vid misslyckad regeringsbildning8. Automatiskt vid grundlagsändring. 1Tidsfristen är efter att regeringen presenterats för parlamentet. 2Tidsfristen är efter att regeringen presenterats för parlamentet. 3Beslut om upplösning är däremot explicit undantagna från listan av beslut för vilka presidenten måste inhämta PM:s godkännande. 4Aktörerna har tre chanser att om maximalt presentera en regering som har sejmens förtroende. 5Tidsfristen är 4 månader. 6Upplösning får inte ske av mandatperioden eller av presidentens mandatperiod. 7Upplösning får inte ske förrän tidigast efter tidigare upplösning eller under ett misstroendeomröstningsförfarande. PM efter att ha rådfrågat 7 (6) 9 (0) 8 (4) 1. vid misslyckad 2. på PM:s begäran om Ja, genom olika 4 (0) Presidenten efter att ha och partier som är 1. om regeringen för 4:e 2. om presidentens PM- förslag inte godkänts6. 14 (0) Ja, 1/3 9 (5) Automatiskt om en av Ja, genom olika 1Upplösning får inte ske förrän tidigast efter tidigare upplösning eller under ett misstroendeomröstningsförfarande. 2Expeditionsministär kan inte besluta om upplösning. Upplösning får ske tidigast 3 månader efter nyvald riksdags första sammanträde. 3Fyra försök görs att bilda en regering som har förtroende. Extraval hålls inte om det är mindre än 3 månader kvar till ordinarie val. 4Beslut om upplösning är explicit undantaget från listan av beslut för vilka presidenten måste inhämta PM:s godkännande. Aktörerna har tre chanser att om maximalt presentera en regering som har förtroende hos en absolut majoritet av Förbundsdagens medlemmar. 5Tidsfristen är från den förlorade förtroendeomröstningen. 7Men bara en gång av samma skäl. First past the post (FPTP) Vote (SNTV) Blandade majoritära system (MMM) Single Transferrable Vote (STV) (St. Laguë) (modified St. Laguë) Tabell 4a Parlamentskammare som väljs med majoritetsvalsystem Mandat/valkr. Väljaren rangordnar valfritt antal kandidater. Därefter elimineras successivt kandidater med lägst antal försahandsröster och dessas andrahandsröster fördelas mellan övriga kandidater tills en kandidat når absolut majoritet. 2: Flertal – Om ingen kandidat får absolut majoritet går alla kandidater som fått vidare till en andra omgång, då flertal räcker.2 Flertal – Block vote Väljaren får rösta på lika många kandidater som antalet valkretsmandat. I vissa fall krävs absolut majoritet i två omgångar, i andra fall används enkel majoritet. Flertal – modif. Väljaren får i de flesta valkretsar rösta på en kandidat färre än antalet valkretsmandat. 1Det krävs också valdeltagande för avgörande i den första omgången. 2Om bara en kandidat skulle uppfylla villkoret om av rösterna i den första omgången får dock även kandidaten med näst flest röster ställa upp i en andra omgång. 3I en ytterligare valkrets används ett proportionellt valsystem vid tillsättning av de 2 mandaten. 4Ytterligare 51 mandat tillsätts indirekt. Bilaga 1 Tabeller och figurer Parlamentskammare som väljs enligt proportionella valsystem STV (K) på valkretsnivå. Väljaren rangordnar valfritt antal kandidater. Kandidater som uppnår Droops kvot är valda. Eventuellt överskott för valda kandidater fördelas proportionellt mot andrahandsrösterna. Vid behov elimineras successivt kandidater med lägst antal förstahandsröster och dessas andrahandsröster fördelas mellan övriga kandidater tills rätt antal kandidater nått kvoten. Heltalsmetoden (D) på Heltalsmetoden (D) på Valkretsarna utgörs av de två språkgrupperna. Väljarna indelas i valkretsar baserat på sitt partival (franska respektive flamländska partier). 1 (17)3 179 (40) Hares metod (K) på nationell I 2 av 3 Heltalsmetoden (D) på Uddatalsmetoden (D) på regional nivå, Danska metoden (D) på valkretsnivå. Den totala mandatfördelningen mellan partierna avgörs i praktiken i en nationell valkrets med Hares metod (K) mellan partier som klarar något av de tre spärrvillkoren, medan fördelningen av partiernas mandat på valkretsar sker med olika Utjämningsmandatens fördelning på valkretsar sker i två steg: först till de tre regionerna, därefter till valkretsarna i respektive region. Heltalsmetoden (D) på Kandidaterna rangordnas efter personröster och tilldelas därefter jämförelsetal enligt Heltalsmetoden (D) baserade på sina STV (K) på valkretsnivå. Väljaren rangordnar valfritt antal kandidater. Kandidater som uppnår Droops kvot är valda. Eventuellt överskott för valda kandidater fördelas proportionellt mot andrahandsrösterna. Vid behov elimineras successivt kandidater med lägst antal förstahandsröster och dessas andrahandsröster fördelas mellan övriga kandidater tills rätt antal kandidater nått kvoten. Heltalsmetoden (D) på metoden (D) på nationell Valkretsmandaten kompletteras med valkretsknutna utjämningsmandat, vars fördelning avgörs genom en beräkning av den totala mandatfördelningen med heltalsmetoden (D) på nationell nivå bland partier som klarat spärren. Heltalsmetoden (D) på