sou · GWB385 · 2008-10-15 00:00:00 — e)det har förflutit sedan brottet begåtts eller att behand- lingen av ärendet har tagit än vad som är rimligt i för- hållande till brottets art, utan att gärningsmannen kan lastas för detta, f)gärningsmannen har erkänt gärningen eller i väsentlig grad bi- dragit till att klara upp andra brott, g)gärningsmannen har drabbats hårt till följd av brottet, eller att straffet blir en stark belastning på grund av gärningsmannens höga ålder, sjukdom eller andra omständigheter, h)gärningsmannen inte har fått en straffrättslig reaktion för liknande handlingar eller andra handlingar som är av betyd- else för saken. Slutligen föreslås proposition att det införs en särskild bestämmelse av innebörden att den samlade reaktionen för ett brott ska stå i rimlig proportion till brottet. De delar av strafflagens särskilda del som inte omfattas av proposition ska enligt uppgift från Justisdepartementet behandlas i en proposition som förväntas vara färdigställd . Även i används huvudsakligen den nedre delen av straff- skalan. Domstolene bruker stort sett den nederste delen av straffeskalaen. Bratholm anslår at straffen for vanlige overtredelser i stort sett ligger innenfor den nedre 1/6 till 1/3 av maksimumstraffen, jfr. : Strafferett og samfunn (1980) side 590. Straffelovs- kommisjonen peker på at hvor höyt straffen for normalovertredelser ligger i strafferammeintervallet varierer noe, avhengig av hvilket straffebud det er tale om. Kommisjonen understreker også at det kan vaere store variasjoner mellom straffenivået for det som kan sies å vaere en normalovertredelse av et straffebud og de mest alvorlige over- tredelsene 34TP PT Ot.prp. 90 (2003/2004) s. 250. Straffmätning i några andra europeiska länder gjordes en undersökning av de norska tingsrätternas straff- mätning i mål som avgjordes under november månad 2001.TPF35FPT Bland de brott som undersöktes fanns bl.a. misshandel och grovt rån. Studien omfattade 15 domar för misshandel motsvarande miss- handel av normalgraden i svensk rätt. I domarna utdömdes fängelse- straff från en månad . Huvudsakligen utdömdes villkorliga fängelsestraff. I de flesta domarna (nio stycken) bestäm- des fängelsestraffets längd () eller () ovillkorligt. I de flesta fallen rörde det sig om slag eller sparkar som föranlett sårskador eller tandskador. Åtta domar avsåg grovt rån. Endast i tre av domarna utdömdes ovillkorligt fängelsestraff och i två av dessa gjordes delar av straffet villkorligt. Det längsta ovillkorliga fängelsestraffet uppgick och det längsta totala straffet till . I ett fall ut- dömdes 14 dagars villkorligt fängelsestraff och i ett annat 150 tim- mars samhällstjänst. Flera av domarna avsåg rån mot kiosker med luftpistol eller kniv. Något fall rörde en misslyckad väskryckning som övergått till gaturån med ett s.k. soft-airgun. Det stora fler- talet av gärningsmännen var . 6.3Strafflagstiftningen i några andra europeiska länder I behandlas straffrättsliga frågor i ett antal olika lagar. Brotten mot person regleras huvudsakligen i Offences Against the Person Act 1861, men bestämmelser om misshandel finns i även i Criminal 1988. Bestämmelserna om rån finns i Theft Act 1968. Straffprocessrätten regleras i Criminal 2003, som också innehåller allmänna bestämmelser om straff- mätning och bestämmelser om frigivning från sådana straff som innebär frihetsberövande. Bestämmelserna om straffmätning kompletteras av särskilda riktlinjer som utfärdas av the . 35TP PT : Domstolenes utmåling av straff – en undersøkelse av rettspraksis, Rapport till Justisdepartementet . Straffmätning i några andra europeiska länder I Criminal 2003 finns allmänna bestämmelser om straffmätning. Inledningsvis föreskrivs i § 142 att varje domstol som mäter ut straff måste ta hänsyn till följande ändamål med straff- mätningen: -att de som har begått brott ska bestraffas för detta, -att brottsligheten ska minska (inklusive minskning genom av- skräckning), -att de som har begått brott ska förändras och rehabiliteras, -att allmänheten ska skyddas och -att de som har utsatts för brott ska gottgöras Enligt § 143 ska domstolen vid bedömningen av hur allvarligt ett brott är ta hänsyn till den dömdes skuld och de skador som gärn- ingen har orsakat, varit avsedda att orsaka eller kunde antas ha orsakat. Vidare föreskrivs att domstolen vid återfall i brott ska betrakta varje enskild tidigare dom som en försvårande omständig- het vid straffmätningen. Härvid ska beaktas dels den tidigare brotts- lighetens karaktär och dess relevans för det nya brottet, dels den tid som har förflutit sedan den tidigare domen. Som en försvårande omständighet ska även beaktas om brottet har begåtts då gärningsmannen var frigiven mot borgen. I § 144 föreskrivs strafflindring för den som erkänner brott. Domstolen ska i sådana fall beakta dels när under processen er- kännandet lämnades, dels under vilka omständigheter detta skedde. Om gärningsmannen erkänner på ett tidigt stadium kan straffet sänkas med upp till en tredjedel. Enligt § 145 ska straffet skärpas om ett motiv för brottet har varit att kränka en person eller en grupp av personer på grund av ras eller religion. Särskilda bestämmelser om brott med sådana motiv finns också i Crime and Disorder Act 1998, där det föreskrivs för- höjda maximistraff för misshandelsbrott som har riktats mot någon på grund av dennes ras eller religion. Enligt § 146 ska straffskärpning ske om ett motiv för brottet har varit att kränka en person eller en grupp av personer på grund av sexuell läggning eller funktionshinder. Straffmätning i några andra europeiska länder Särskilt om straffskalorna för vissa brott För mord döms enligt § 5 Offences Against the Person Act 1861 till livstids straffarbete, vilket tolkas som fängelse på livstid. I § 18 i samma lag regleras vad som får anses motsvara grov misshandel. Enligt bestämmelsen ska den som uppsåtligen orsakar annan grievous bodily harm, dvs. allvarlig kroppsskada, dömas till livstids straffarbete. Den som tillfogar annan allvarlig kroppsskada utan uppsåt till skadornas omfattning ska enligt § 20 dömas till fängelse i högst . Misshandel av normalgraden regleras dels i § 47 Offences Against the Person Act 1861, dels i § 39 Criminal 1988. Av förstnämnda paragraf framgår att den som genom misshandel orsakar annan faktisk fysisk skada ska dömas till fängelse i högst . I § 39 Criminal föreskrivs att den som gör sig skyldig till övervåld eller misshandel ska dömas till böter och/eller fängelse . I de riktlinjer som har upprättats för straffmätningen vid brott mot person anges att de båda bestämmel- serna delvis täcker samma område. Ansvar enligt § 39 Criminal förutsätter emellertid inte att någon skada har uppstått.TPF36FPT Den som gör sig skyldig till rån ska enligt § 8 Theft Act 1968 dömas till fängelse på livstid. Att anmärka är att det för flera brott, som t.ex. mord, grov misshandel och rån, endast föreskrivs ett tillämpligt straff. De angivna straffen tolkas i dessa fall som maximistraff, vilket också framgår av de riktlinjer som lämnas av the (se nedan). I och med tillkomsten av Criminal 2003 tillsattes ett särskilt råd, the , med uppgift att utarbeta riktlinjer för straffmätningen för olika brott. Domstolen får inte gå utanför de riktlinjer som rådet har utarbetat utan att ange särskilda skäl för detta. Riktlinjerna omfattar brott där gärnings- mannen är och tidigare ostraffad samt inte har erkänt brottet. 36TP PT Sentencing , Assault and other offences against the person, Definite Guideline, February 2008, s. 22. Straffmätning i några andra europeiska länder De allmänna bestämmelserna om straffmätning i Criminal 2003 kompletteras av Seriousness guideline . I dessa riktlinjer anges att det första domstolen har att göra vid straffmätningen är att avgöra hur allvarligt brottet är. Brottets allvar avgörs, i enlighet med § 143 Criminal 2003, av två parametrar: gärningsmannens skuld och den skada som gärn- ingen har orsakat, varit avsedd att orsaka eller riskerat att orsaka. I riktlinjerna anges ett antal omständigheter som ska beaktas som för- svårande vid bedömningen av gärningsmannens skuld, nämligen bl.a. -att brottet varit planerat -att gärningsmannen avsett att orsaka större skada än vad som faktiskt blev fallet -att brottet begåtts av flera personer tillsammans -att gärningsmannen försökt dölja eller undanröja bevis -att gärningsmannen utnyttjat att offret befunnit sig i en särskilt utsatt situation -att gärningsmannen varit påverkad av alkohol eller droger -att gärningsmannen varit beväpnad -att gärningsmannen avsiktligen tillfogat större skada än vad som varit nödvändigt för att utföra brottet -att gärningsmannen utnyttjat ett särskilt förtroende Som försvårande omständigheter hänförliga till den skada som gärningen inneburit eller kunnat innebära ska beaktas bl.a. -att det varit fråga om flera offer -att gärningen orsakat en särskilt allvarlig fysisk eller psykisk effekt hos offret -att förloppet varit utdraget eller att samma offer utsatts för flera brott -att offret varit särskilt utsatt -att brottet begåtts i närvaro av personer närstående till offret som t.ex. offrets barn eller partner -att gärningen orsakat skada av stort värde för offret Riktlinjerna anger också ett antal omständigheter som verkar i mildrande riktning, nämligen -att gärningsmannen blivit starkt provocerad -att gärningsmannen varit psykiskt störd -gärningsmannens ålder (ung eller gammal) -att gärningsmannen deltagit endast i mindre mån Straffmätning i några andra europeiska länder Särskilda riktlinjer för straffmätningen vid misshandel och andra brott mot person som inte har lett till döden finns i Assault and other offences against the person guideline . Riktlinjerna anger ett startvärde för straffmätningen och en tillämplig straff- skala. Startvärdet utgör utgångspunkten, och till detta läggs de försvårande respektive förmildrande omständigheter som föreligger i det enskilda fallet. För brott enligt § 18 Offences Against the Person Act 1861, vilket närmast får anses motsvara grov misshandel enligt svensk lagstiftning, anges följande riktlinjer. Offret har åsamkats livshotande eller särskilt all- Brottet har varit planerat och har 10–16 år utförts med ett vapen (eller annat tillhygge) som har tagits med till platsen i syfte att användas mot Offret har åsamkats livshotande eller särskilt Brottet har inte varit planerat 7–10 år Brottet har varit planerat och har utförts med ett vapen (eller annat tillhygge) som har tagits med till platsen i syfte att användas mot offret (men offret har inte åsamkats livshotande eller särskilt allvar- liga skador). Offret har åsamkats en allvarlig skada eller perma- 4–6 år Brottet har varit planerat eller Brottet har utförts med ett vapen som fanns på Ingen av ovanstående omständigheter. 3–5 år Källa: Sentencing , Assault and other offences against the person, Definite Guideline, February 2008, s. 13. Straffmätning i några andra europeiska länder För den något mindre allvarliga överträdelsen av § 20 Offences Against the Person Act 1861 anges följande riktlinjer. Offret har åsamkats en särskilt allvarlig skada eller Brottet har varit planerat och ett vapen 2–4 år (eller annat tillhygge) har kommit till användning. Brottet har varit planerat och ett vapen (eller annat tillhygge) har kommit till användning eller 1–3 år Offret har på annat sätt åsamkats en särskilt all- varlig skada eller ett vapen (eller annat tillhygge) har kommit till användning. Brottet har varit planerat men något vapen (eller annat tillhygge) har inte kommit till användning. Annat angrepp där inte något vapen (eller annat tillhygge) har kommit till användning. Källa: Sentencing , Assault and other offences against the person, Definite Guideline, February 2008, s. 15. Särskilda riktlinjer för straffmätningen vid rån finns i Robbery guideline . Riktlinjerna omfattar gaturån, rån som har riktats mot mindre affärsverksamheter, såsom små butiker eller post- kontor, bensinstationer eller allmänna kommunikationer, samt mindre sofistikerade kommersiella rån, såsom bankrån, som har genomförts utan större planering. Personrån i bostäder med våldsinslag och professionellt planerade kommersiella rån faller utanför riktlinjer- nas tillämpningsområde. I stället hänvisas till gällande praxis, vilken redovisas särskilt. I riktlinjerna anges att den allvarligaste delen av ett rånbrott är våldsinslaget. Brottets allvar påverkas därför främst av de skador som offret har orsakats eller av karaktären och varaktigheten av de Straffmätning i några andra europeiska länder hot som har uttalats. Hur mycket våld som har använts är en viktig faktor, men den rädsla som offret har upplevt ska också beaktas vid bedömningen av brottets allvar. Följande riktlinjer anges för gaturån, rån som har riktats mot mindre affärsverksamheter och mindre sofistikerade kommersiella rån. Brottet har innefattat våld eller hot om våld av i högst 3 år Brottet har begåtts genom vapenhot eller genom våld som varit av sådan omfattning att 2–7 år offret har kommit till skada. Offret har åsamkats en allvarlig fysisk skada på grund av att gärningsmannen har använt antingen 7–12 år grovt våld eller vapen. Källa: Sentencing , Robbery, Definite Guideline, 2006, s. 11. Följande omständigheter anges som särskilt försvårande vid straff- mätningen för rånbrott: -att det har varit fråga om mer än en gärningsman -att det har varit fråga om flera gärningsmän och den dömde har haft en ledande ställning bland dessa -att offret har hindrats, hållits kvar eller särskilt förnedrats -att gärningen har varit planerad -att gärningsmannen har varit maskerad -att brottet har begåtts -att offret har befunnit sig i en särskilt utsatt situation -att gärningsmannen har tillgripit eller avsett att tillgripa en stor summa pengar eller gods av högt värde -att gärningsmannen har varit beväpnad men inte använt vapnet Straffmätning i några andra europeiska länder Följande omständigheter ska enligt riktlinjerna beaktas som särskilt förmildrande: -att gärningen har varit oplanerad -att gärningsmannen har deltagit endast i mindre mån -att gärningsmannen frivilligt har återlämnat det tillgripna -att gärningsmannen har visat stor ånger -att gärningsmannen har samarbetat med polisen När det gäller personrån i bostäder med våldsinslag uttalas att straff- nivån mot bakgrund av gällande domstolspraxis bör ligga , där de längsta straffen bör förbehållas de fall där det har varit fråga om extremt våld. Såvitt avser professionellt planerade kommersiella rån hänvisas till ett domstolsavgörande , där The Court of Appeal uttalar att det normala straffet för den som har deltagit i ett bank- rån eller rån av en värdetransport bör vara fängelse om gärn- ingsmannen har varit beväpnad och offren inte har åsamkats några allvarliga skador. I samma avgörande uttalar domstolen att fängelse bör vara maxstraffet för rånbrott som inte avviker helt från det normala samt att det i de allra mest graverande fallen bör ut- dömas fängelse i . Som huvudregel friges den som dömts till fängelse i villkorligt efter halva strafftiden. I regleras strafflagstiftningen i Strafgesetzbuch . Fängelsestraff kan dömas ut från en månad till eller på livstid. Av § 46 Strafgesetzbuch framgår att det grundläggande vid straff- mätningen är gärningsmannens skuld. Vidare ska beaktas hur straffet kan förväntas påverka gärningsmannens framtida liv i samhället. Straffmätning i några andra europeiska länder Vid straffmätningen ska rätten enligt § 47 ta hänsyn till de omstän- digheter som talar för respektive emot gärningsmannen. -gärningsmannens motiv för och syfte med gärningen -den benägenhet som gärningen visar och den vilja som gärn- ingen har gett uttryck för -hur brottet har utförts och vilken brottslig effekt det har inne- burit -gärningsmannens personliga förhållanden före och efter gärn- ingen samt hans eller hennes vilja att ersätta de skador som gärningen orsakat och att uppnå en överenskommelse med måls- äganden Om gärningsmannen har försökt nå en överenskommelse med målsäganden och därvid helt eller till övervägande del har gottgjort eller uppriktigt har försökt gottgöra denne, kan straffet enligt § 46 a mildras eller efterges. I sådana fall får rätten gå under den föreskrivna straffskalan. Särskilt om straffskalorna för vissa brott För mord döms enligt § 211 Strafgesetzbuch till fängelse på livstid. Ansvar för mord förutsätter att det har förelegat särskilt försvår- ande omständigheter, annars rubriceras uppsåtligt dödande som Totschlag, som enligt § 212 föranleder fängelse eller, om gärningen är mindre allvarlig, fängelse i lägst ett och högst . För misshandel döms enligt § 223 till böter eller fängelse i högst . Om gärningen har begåtts -med användning av gift eller andra hälsofarliga preparat, -med hjälp av vapen eller annat farligt tillhygge, -genom ett försåtligt överfall, -av flera personer tillsammans eller -på ett sätt som innebär livsfara döms enligt § 224 för grov misshandel till fängelse i minst sex måna- der och högst . Om brottet bedöms som mindre allvarligt är straffskalan fängelse i lägst och högst . Straffmätning i några andra europeiska länder Om misshandeln har lett till förlust av syn, hörsel, talförmåga eller fortplantningsförmåga eller att offret förlorat eller kan använda en betydelsefull del av kroppen eller har blivit svårt vanställd, fått en bestående sjukdom, blivit förlamad eller åsamkats psykisk sjukdom döms enligt § 226 till fängelse i minst ett och högst . Om brottet bedöms som mindre allvarligt är straff- skalan fängelse i lägst och högst . Om gärnings- mannen haft uppsåt till skadan är minimistraffet fängelse , eller i mindre allvarliga fall fängelse . Om den som har gjort sig skyldig till misshandel även har vållat offrets död är minimistraffet enligt § 227 fängelse . För det fall att brottet bedöms som mindre allvarligt ska fängelse i lägst ett och högst dömas ut. Den som gör sig skyldig till rån ska enligt § 249 dömas till fängelse . Om brottet bedöms som mindre allvarligt är straffskalan fängelse i lägst och högst . I § 250 regleras ansvar för grovt rån. Brottet har två straffskalor. Fängelse ska dömas ut 1.om gärningsmannen eller någon annan som deltagit vid rånet har a)haft med sig ett vapen eller annat livsfarligt tillhygge, b)haft med sig något annat tillhygge eller hjälpmedel som använts för att genom våld eller hot om våld förhindra eller övervinna motstånd från någon eller c)utsatt någon för risk för allvarlig skada till person, eller 2.om gärningsmannen har begått rånet som en medlem i ett gäng eller en grupp som har planerat att begå upprepade rån eller stölder. Fängelse ska dömas ut om gärningsmannen eller någon annan som har deltagit vid rånet 1.har använt vapen eller annat livsfarligt tillhygge, 2.i ett sådant fall som anges i punkten 2 ovan har haft med sig ett vapen eller 3.har försatt någon i livsfara. I samtliga fall gäller att straffskalan sänks till fängelse i lägst ett och högst om brottet bedöms som mindre allvarligt. Ett rån där gärningsmannen vållar någon annans död bestraffas enligt § 251 med fängelse eller på livstid. Straffmätning i några andra europeiska länder Som huvudregel friges den som dömts till fängelse villkorligt efter två tredjedelar av strafftiden, dock . I regleras strafflagstiftningen i Code pénal . Fängelsestraff kan dömas ut i högst eller på livstid. Artikel 132 innehåller bl.a. allmänna bestämmelser om straffmät- ning. I brottsbeskrivningarna anges inte några straffskalor, utan det föreskrivs ett eller flera exakta straff för respektive brott. Av artikel 132-18 framgår dock att de föreskrivna straffen ska betrak- tas som maximistraff. För brott för vilka är föreskrivet livstids fängelse är det möjligt att döma ut tidsbestämda fängelsestraff eller mer och för brott för vilka är föreskrivet fängelse får det dömas ut kortare fängelsestraff än vad som har före- skrivits. Lagstiftningen ger inte några närmare riktlinjer för hur straff- mätningen ska ske inom den tillämpliga straffskalan. Enligt arti- kel 132-24 ska straffet mätas ut med beaktande av omständig- heterna och gärningsmannens personliga förhållanden. Betydelsen av återfall i brott regleras i artiklarna 132-8–132-11. Den som genom en lagakraftvunnen dom har dömts till fängelse och som före verkställighet av domen gör sig skyldig till ett nytt brott för vilket är föreskrivet fängelse i 20 eller kan dömas till livstids fängelse för det nya brottet. Om det för det nya brottet är föreskrivet fängelse kan fängelse dömas ut. Vid återfall från det att den dömde har verk- ställt det tidigare fängelsestraffet fördubblas som regel maximi- straffet för det nya brottet. Om det tidigare brottet är mindre all- varligt krävs dock att de båda brotten är av likartad karaktär. Vid återfall i mycket allvarlig brottslighet, där det både för det gamla och det nya brottet är föreskrivet fängelse , för- Straffmätning i några andra europeiska länder dubblas maximistraffet för det nya brottet om återfallet sker från verkställighet av det tidigare straffet. Särskilt om straffskalorna för vissa brott För mord döms enligt artikel 221-1 Code pénal till fängelse eller på livstid. Straffen för misshandel framgår av artikel 222. Tillämplig straff- skala beror till stor del på i vilken utsträckning offret har varit för- hindrad att arbeta till följd av brottet. Den som uppsåtligen tillfogar annan en tillfällig skada som leder till arbetsoförmåga i eller som inte leder till någon arbetsoförmåga döms till böter. Straffet höjs enligt artikel 222-13 till fängelse om brottet har begåtts -mot en person , -mot en person som på grund av ålder, fysisk eller psykisk sjuk- dom eller graviditet är särskilt sårbar, -mot en släkting i uppstigande led, -mot en domare eller åklagare, en jurymedlem, en anställd i för- svarsmakten, en polisman eller liknande myndighetsperson eller mot en anhörig till en sådan person, -mot en person i offentlig tjänst, -mot ett vittne eller ett offer för brott, -mot en person på grund av dennes ras, etnicitet, nationalitet eller religion, -mot en person på grund av dennes sexuella läggning, -mot gärningsmannens make, maka eller sambo, -av en myndighetsperson eller annan person i offentlig tjänst, -av två eller flera personer tillsammans, -med berått mod, -med användning av vapen eller under vapenhot, -i eller utanför en skola, -av en vuxen som agerar med hjälp av ett minderårigt barn, -i ett kollektivt transportmedel, eller -av en person som är påtagligt berusad eller drogpåverkad Om två av ovanstående försvårande omständigheter föreligger, eller om brottet har begåtts mot en person av en släkting i direkt uppstigande led eller en förmyndare, döms till fängelse . Straffmätning i några andra europeiska länder Om minst tre av de försvårande omständigheterna föreligger döms till fängelse . Om våldsanvändningen har lett till att offret har åsamkats arbets- oförmåga i döms enligt artikel 222-11 till fängelse . Det föreskrivna straffet höjs till om brottet har be- gåtts under någon av de i artikel 222-13 uppräknade försvårande omständigheterna (se ovan). Om två av de försvårande omständig- heterna föreligger döms till fängelse . Om minst tre av de för- svårande omständigheterna föreligger, eller om brottet har begåtts mot en person av en släkting i direkt uppstigande led eller en förmyndare, döms till fängelse . I fall där våldet har medfört bestående allvarlig kroppsskada döms enligt artikel 222-9 till fängelse . Det föreskrivna straffet höjs enligt artikel 222-10 till om brottet har begåtts -mot en person , -mot en person som på grund av ålder, fysisk eller psykisk sjuk- dom eller graviditet är särskilt sårbar, -mot en släkting i uppstigande led, -mot en domare eller åklagare, en jurymedlem, en anställd i för- svarsmakten, en polisman eller liknande myndighetsperson eller mot en anhörig till en sådan person, -mot en person i offentlig tjänst, -mot ett vittne eller ett offer för brott, -mot en person på grund av dennes ras, etnicitet, nationalitet eller religion,