sou · GVB332 · 2008-01-01 00:00:00 — Det kan ge ett betydande good- willvärde för vårt land och för svenskt näringsliv och därigenom en samhällsekonomisk vinst. Ett olympiskt spel innebär en mycket stark exponering av värdlandet . Vidare kan positiva effekter för såväl sysselsättningen som turismen uppstå. Regeringen kom fram till att vid en helhetsbedömning så borde spelen ha en positiv inverkan på såväl sysselsättning, statsfinanser som samhällsekonomi. Beträffande utformningen av garantin påpekade regeringen att ett projekt med sådan omfattning som ligger långt fram i tiden med nödvändighet är förknippat med stor osäkerhet när det gäller de ekonomiska bedömningar som kan göras. Garantin borde därför utformas så att statens åtagande framgår som tydligt samt att skulle ansvara för projektet och dess eventu- ella underskott. Vidare var ett krav att staten gentemot skulle garantera att kommunen skulle erhålla det budge- terade beloppet för lotteriinkomster på under förutsättning att staten fick ansvaret för lotteriverksamheten. Regeringen föreslog att den statliga garantin skulle utformas som en fullgörandegaranti på så sätt att staten gentemot IOK garante- rade att spelen skulle genomföras i enlighet med ansökan. I den mån detta skulle innebär kostnader för staten skulle dessa i efter- hand återbetalas av kommunen. De närmare förutsättningarna för garantin skulle tas in i ett avtal mellan regeringen och kommunen. beslutade i enlighet med regeringens förslag (bet. 1995/96:KrU15, rskr. 1995/06:102). 7.5En jämförelse med systemet för stöd inom export och investeringar utomlands () är en statlig myndighet vars nuva- rande huvudmål är att främja svensk export genom att erbjuda garantier som skyddar exportörer mot vissa förlustrisker i export- affärer. ekonomiska vårproposition (prop. 2006/07:100) har regeringen föreslagit att huvudmålet i stället bör vara att EKN skall stärka den ekonomiska utvecklingen i genom att främja svensk export och näringslivets internationalisering. EKN skulle därmed ges utrymme att bevilja garantier för exportrelate- rade transaktioner i vilka det finns ett betydande svenskt intresse. Enligt förslaget bör EKN vidare ges större flexibilitet i utform- ningen och utbudet av riskavtäckningstjänster. EKN kan ge garantier som stärker svenska företags möjlighet att erbjuda sina kunder krediter, kontraktsgarantier och annat finansi- ellt risktagande. Exportgarantier skall främja svensk export genom att mot en premie erbjuda konkurrenskraftiga exportkreditgarantier och investeringsgarantier anpassade till kundernas efterfrågan. EKN erbjuder olika typer av garantier; garantier för tillverknings- perioden, garantier för krediter, garantier för bankens produkter och garantier för kontraktsgarantier samt garantier för invester- ingar i utlandet. Garantierna fungerar som försäkringar i export- affärer och investeringar utomlands. Exportören betalar en premie för garantin, som beror på hur hög risken är i affären. Garanti- villkoren skall vara likvärdiga dem i omvärlden under förutsättning att verksamheten på lång sikt uppnår ett balanserat resultat. Många andra länder har också statliga kreditinstitut. Inom samarbetar kreditinstituten genom att komma överens bl.a. om den lägsta tillåtna premienivån för affärer i olika länder samt hur olika länder skall riskklassificeras. Detta för att inte någon stat skall subventionera sin exportindustri. Det finns gemensamma regler för hur lång kredittiden får vara för olika varor och hur amorteringar skall göras. EKN:s verksamhet är underkastad reglerna i förordning (1988:1225) med instruktion för . Bestäm- melserna i förordningen utgör till del en implementering av rådets direktiv /29/EG av om harmonisering av huvud- bestämmelserna för kreditförsäkringar för medellånga och långa exportaffärer. EKN har att handlägga ärenden enligt förordningen (1990:113) om exportkreditgaranti, förordningen (1987:861) om investeringsgaranti och förordningen (1984:1132) om krediter för vissa utvecklingsändamål. Det kan uttryckas såsom att exportkre- ditgarantier kan ställas i samband med export av svenska varor och tjänster eller lagerhållning utomlands av sådana varor medan inve- steringsgarantier avser täckning av förlust i samband med inve- steringar i utlandet som bedöms vara av svenskt samhällsekono- miskt intresse. För båda typerna av garanti är det en förutsättning att en premie utgår som i viss mån avpassas efter den verkliga ris- ken. Det finns omfattande allmänna villkor som kompletterar de i förordningen givna ramarna. Den slutligen utfärdade garantin har likheter med kreditförsäkring och de allmänna villkoren förstärker intrycket av försäkring. U-krediterna har en något annan karaktär eftersom utfärdandet av en u-kredit förutsätter beslut av Sida och ofta är en kombination av bistånd till landet och säkerhet för den svenska parten. Enligt 6–7 §§ förordningen om krediter för vissa utvecklingsändamål får premien sättas lägre än vad annars skulle vara befogat och Sida får använda anslagsmedel för att subventio- nera garantipremien (se , , Juridiska personers borgensåtaganden, 2003, s. 95–96 samt Skr. 2005/06:101 s. Enligt konkurrensreglerna inom EG skall statliga kreditinstitut inte konkurrera med den privata marknaden. För kreditinstitut inom EU gäller att det inte är tillåtet att försäkra affärer som kan risktäckas med privata försäkringar. EKN kan därför inte försäkra krediter när risktiden är kortare än för affärer till , , , , , , och samt länderna inom EU. Däremot kan EKN garantera långa kre- dittider, utställda kontraktsgarantier, växlar och remburser för affä- rer i dessa länder. Här kan också nämnas att det finns överenskommelser inom i etikfrågor. En exportör som medverkar i en affär med negativ miljöpåverkan måste, för att kunna få en statlig garanti, redogöra för hur miljöpåverkan skall hanteras. Vidare får affärer där det finns inslag av korruption inte stödjas och de statliga garanti- erna får inte medverka till att öka fattiga länders skuldbörda. Proceduren kring en garanti går till enligt följande. En exportör ansöker om en garanti, varefter EKN gör en kostnadsfri riskanalys. Om risken är för hög kan det bli ett avslag och annars får exportö- ren en garantiutfästelse. Premien baseras på riskbedömningen, vil- ken innefattar både politisk risk och kommersiella riskfaktorer. När exportören genomför sin affär anmäler denne till EKN att den utlovade garantin skall användas. EKN skickar då en garantiförbin- delse och en premiefaktura. Om något skulle hända, exempelvis att köparen inte betalar enligt avtal, övertar EKN hela fordran och betalar ut den del av beloppet som garantin täcker. EKN arbetar därefter tillsammans med exportören för att få tillbaka pengarna och om det lyckas kan denne få tillbaka en del eller hela självrisken. 8 om statligt stöd EG:rättens regler om statsstöd, intagna i EG-fördragets artiklar 87–89, har följande lydelse. 1.Om inte annat föreskrivs i detta fördrag, är stöd som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel, av vilket slag det än är, som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion, oförenligt med den gemen- samma marknaden i den utsträckning det påverkar handeln mellan medlemsstaterna. 2.Förenligt med den gemensamma marknaden är a)stöd av social karaktär som ges till enskilda konsumenter, under förutsättning att stödet ges utan diskriminering med avseende på varornas ursprung, b)stöd för att avhjälpa skador som orsakats av naturkatastrofer eller andra exceptionella händelser, c)(Avser .) Som förenligt med den gemensamma marknaden kan anses a)stöd för att främja den ekonomiska utvecklingen i regioner där levnadsstandarden är onormalt låg eller där det råder allvarlig brist på sysselsättning, b)stöd för att främja genomförandet av viktiga projekt av gemen- samt europeiskt intresse eller för att avhjälpa en allvarlig störning i en medlemsstats ekonomi, c)stöd för att underlätta utveckling av vissa näringsverksamheter eller vissa regioner, när det inte påverkar handeln i negativ riktning i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset, d)stöd för att främja kultur och bevara kulturarvet, om sådant stöd inte påverkar handelsvillkoren och konkurrensen inom gemenskapen i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset, e)stöd av annat slag i enlighet med vad rådet på förslag från kom- missionen kan komma att bestämma genom beslut med kvalificerad majoritet. 1.Kommissionen skall i samarbete med medlemsstaterna fortlö- pande granska alla stödprogram som förekommer i dessa stater. Den skall till medlemsstaterna lämna förslag till lämpliga åtgärder som krävs med hänsyn till den pågående utvecklingen eller den gemen- samma marknadens funktion. 2.Om kommissionen, efter att ha gett berörda parter tillfälle att yttra sig, finner att stöd som lämnas av en stat eller med statliga medel inte är förenligt med den gemensamma marknaden enligt artikel 87, eller att sådant stöd missbrukas, skall den besluta om att staten i fråga skall upphäva eller ändra dessa stödåtgärder inom den tidsfrist som kommissionen fastställer. Om staten i fråga inte rättar sig efter detta beslut inom föreskriven tid får kommissionen eller andra berörda stater, med avvikelse från artiklarna 226 och 227, hänskjuta ärendet direkt till domstolen. På begäran av en medlemsstat kan rådet enhälligt besluta att stöd som denna stat lämnar eller avser att lämna skall anses vara förenligt med den gemensamma marknaden, med avvikelse från bestämmelserna iartikel 87 eller de förordningar som avses i artikel 89, om ett sådant beslut är motiverat på grund av exceptionella omständigheter. Om kommissionen beträffande ett sådant stöd redan har inlett det förfa- rande som avses i första stycket av denna punkt, skall kommissionen – isådana fall där staten har lämnat in en begäran till rådet – skjuta upp förfarandet till dess rådet har tagit ställning till statens begäran. Om rådet inte har tagit ställning till nämnda begäran efter det att den inlämnats, skall kommissionen fatta beslut i ärendet. 3.Kommissionen skall underrättas i så god tid att den kan yttra sig om alla planer på att vidta eller ändra stödåtgärder. Om den anser att någon sådan plan inte är förenlig med den gemensamma marknaden enligt artikel 87, skall den utan dröjsmål inleda det förfarande som anges i punkt 2. Medlemsstaten i fråga får inte genomföra åtgärden förrän detta förfarande lett till ett slutligt beslut. Rådet får med kvalificerad majoritet på förslag av kommissionen och efter att ha hört anta de förordningar som behövs för tillämpningen av artiklarna 87 och 88 och får särskilt fast- ställa villkoren för tillämpningen av artikel 88.3 och vilka slag av stöd- åtgärder som skall vara undantagna från detta förfarande. Huvudregeln är således att statligt eller kommunalt stöd som gyn- nar vissa företag eller viss produktion är oförenligt med den gemensamma markanden i den utsträckning stödet påverkar han- deln mellan medlemsstaterna. Här skall alltså noteras att även om det inom EG-rätten benämns statligt stöd så omfattar detta inte enbart stöd från staten utan även från myndigheter, kommuner och Som framgår nedan kan även stöd som ges genom kom- munala bolag och stiftelser med bestämmande inflytande samt pri- vata bolag som hanterar offentliga medel anses utgöra statligt stöd. Förbudsbestämmelsen har direkt effekt vilket innebär att nationella myndigheter och domstolar ät tvungna att tolka begreppet statligt stöd för att kunna avgöra om en åtgärd vidtagits i strid med fördra- get. Det skall också noteras att en nationell domstol enbart får besluta om att en åtgärd inte är förenlig med fördraget. Det är nämligen enbart kommissionen som kan slå fast vilka åtgärder som är förenliga med fördraget. Kommissionen har antagit rambestämmelser och riktlinjer som förtydligar hur de i artikel 87 upptagna undantagsklausulerna skall tillämpas. Detta i syfte att bestämmelserna om statligt stöd skall gälla lika och konsekvent i alla medlemsländer och alla branscher. Vidare har kommissionen på vissa områden antagit s.k. gruppun- dantagsförordningar, som anger på vilka villkor medlemsländer får lämna stöd utan att anmäla dem till kommissionen. För att säkra öppenheten måste dock medlemsländerna lämna in ett tillkänna- givande till kommissionen strax efter att stödet lämnats. När är EG-rättens regler om statligt stöd tillämpliga? Vid bedömning av om EG-rättens regler om statligt stöd är till- lämpliga för en viss åtgärd måste först avgöras om mottagaren fak- tiskt fått ett statligt stöd enligt EG-rätten. Detta är fallet när föl- jande kriterier är uppfyllda. det offentliga har ingripit eller har använt statliga medel vilket kan ske på många olika sätt som minskar kostnader som nor- malt belastar ett företag, exempelvis i form av räntebidrag, räntesubventioner, befrielse från skatter och avgifter, statliga garantier, statligt innehav av hela eller delar av företaget eller att varor eller tjänster tillhandahålls till förmånliga villkor stödet ger mottagaren en selektiv förmån exempelvis genom att stödet beviljas vissa företag eller branscher eller företag i vissa regioner stödet kan påverka handeln mellan medlemsländerna konkurrensen snedvrids eller hotas att snedvridas Begreppet stöd som ges av en medlemsstat innefattar stöd av regeringen och dess departement, myndigheter, kommuner och Stöd som kanaliseras genom offentligt ägda bolag, stif- telser eller liknande kan enligt praxis från också anses ske med statliga medel. har pekat på att för- måner som ges direkt eller indirekt med hjälp av statliga medel betraktas som stöd, och då inbegrips inte endast stöd som ges direkt av staten utan också stöd som ges av offentliga eller privata organ som utsetts eller inrättats av staten, kommuner och lands- ting. (Se exempelvis mål C-482/99, Franska republiken mot Europeiska kommissionen; Stardust samt förenade målen C-72/91 och C-73/91; Sloman ) Även företag som agerar under inflytande av staten omfattas. Sådant inflytande kan exem- pelvis hänföra sig till majoritetsägande av aktierna i ett företag eller utseende av inflytesrika personer i företagets styrelse eller utseende av revisorer. Det avgörande är om inflytandet kan anses så omfat- tande att det påverkar beslutsfattandet i företaget. Åtgärden måste vidare innebära en överföring av offentliga resurser. Beträffande begreppet företag skall noteras att både offentlig och privat sektor är att anse som företag när de utövar ekonomisk aktivitet. När stat, kommun eller landsting startar en ekonomisk aktivitet i konkurrens med andra privata företag, kan staten, kom- munen eller omfattas av företagsbegreppet i EG-för- draget. Selektivitetskravet innebär att mottagaren av stödet skall gynnas genom att åtnjuta ekonomiska fördelar som denna inte skulle ha erhållit enligt normala marknadsmässiga villkor. Detta innebär, enligt principen om likabehandling av privata och offentliga före- tag, att kapital som staten direkt eller indirekt ställer till ett före- tags förfogande under omständigheter som motsvarar normala marknadsvillkor inte betraktas som statligt stöd (se exempelvis ovan nämnda målet Stardust ). Även stöd till hela branscher kan omfattas. Generella stöd, exempelvis en generell skattelättnad, anses däremot inte utgöra statligt stöd eftersom de inte är selektiva utan tillämpas på alla företag oavsett storlek, läge eller bransch. För att statsstödsreglerna skall vara tillämpliga måste vidare stödåtgärden snedvrida konkurrensen och påverka handeln mellan medlemsstaterna. Det skall vara fråga om en märkbar påverkan på konkurrensen. I praktiken har dock tröskeln för att finna en kon- kurrenssnedvridning visat sig vara låg. Den omständigheten att en stödåtgärd förstärker ett företags ställning i förhållande till andra konkurrerande företag i handeln inom gemenskapen är tillräcklig för att handeln skall anses påverkas av stödet. Vid bedömning av om en åtgärd utgör stöd enligt artikel 87.1 kan två principer tillämpas. Den första är effektprincipen som innebär att det inte tas hänsyn till orsaken eller syftena med de aktuella åtgärderna utan i stället i förhållande till deras verkningar. Den andra principen är den ekonomiske investeraren. Denna prin- cip innebär att om staten eller en kommun exempelvis vill ge und- sättningsstöd till ett statligt eller kommunalt ägt bolag bedöms åtgärden efter en jämförelse med hur en privat investerare hade agerat i en motsvarande situation. Om utfallet blir att den privata investeraren hade fattat samma beslut anses åtgärden inte utgöra stöd, men om det står klart att den privata investeraren inte gjort samma bedömning anses åtgärden utgöra stöd. Om en åtgärd efter prövning anses utgöra statligt stöd enligt EG-rätten kan följande fråga ställas. Faller åtgärden inom något undantag? Det är förenligt med den gemensamma marknaden att ge stöd av social karaktär till enskilda konsumenter och att ge stöd åt att avhjälpa skador som orsakats av naturkatastrofer eller andra excep- händelser. Det kan anses vara förenligt med den gemen- samma marknaden att ge regionalpolitiskt stöd inom områden där levnadsstandarden är onormalt låg eller det råder allvarlig arbets- löshet, att ge stöd för att främja viktiga projekt av gemensamt europeiskt intresse eller för att avhjälpa allvarlig störning i en med- lemsstats ekonomi, att ge stöd för att underlätta utvecklingen av vissa näringsverksamheter eller vissa regioner, när det inte påverkar handeln i negativ riktning som strider mot det gemensamma intres- set, att ge stöd för att främja kultur och bevara kulturarvet och att ge stöd av annat slag i enlighet med vad rådet på förslag av kom- missionen kan komma att bestämma genom beslut med kvalificerad majoritet. När skall anmälan om statligt stöd göras till kommissionen? Som framgår av artikel 88 bygger EG-rätten på en princip om för- handskontroll. Åtgärder som klassificeras som stöd måste anmälas till kommissionen och godkännas innan de används. Kommissio- nen har dock utfärdat flera gruppundantag. Det innebär att åtgär- derna automatiskt är undantagna utan föregående anmälan. Denna förenkling tillämpas på områden där kommissionen har stor erfa- renhet av statligt stöd som bidrar till den allmänna utvecklingen av EU:s ekonomi. Bland dessa finns stöd till utbildning (förordning nr 68/2001 angående stöd till utbildning), sysselsättning (förord- ning nr 2204/2002 angående sysselsättningsstöd), små och medel- stora företag (förordning nr 70/2001 angående stöd till små och medelstora företag) samt forskning och teknisk utveckling (för- ordning nr 364/2004). Kommissionen har genom förordning (EG) nr 69/2001 om tillämpningen av artiklarna 87 och 88 i EG-fördra- get på stöd av mindre betydelse, initierat åtgärder som kvantitativt är så små att de inte utgör stöd. Ett företag kan erhålla i stöd utan att detta strider mot stats- stödsreglerna. Om en åtgärd innebär stöd, och inte omfattas av ett gruppun- dantag, måste upplysningar om den planerade åtgärden lämnas till regeringen eller till den myndighet som regeringen bestämmer. Om en medlemsstat avstår från att anmäla eller genomför en åtgärd i strid mot genomförandeförbud klassificeras stödåtgärden som olaglig. Förfarandet vid olagligt stöd regleras i artiklarna 10–15 i Rådets förordning (EG) nr 659/1999 av om till- lämpningsföreskrifter för artikel 93 i EG-fördraget. I lagen (1994:1845) om tillämpning av Europeiska gemenskapens konkur- rens- och statsstödsregler finns bestämmelser om tillämpningen av bl.a. vissa av reglerna om statsstöd. Som exempel kan anges att kommissionen enligt 5 a § i nämnda lag har rätt att få handräckning av för att genomföra vissa åtgärder hos ett företag, exempelvis granska räkenskaper. Om kommissionen fått upplysningar om påstått olagligt stöd skall dessa undersökas av kommissionen. Upplysningarna kan läm- nas anonymt eller genom ett formellt klagomål. Kommissionen kan också agera ex officio genom exempelvis inhämtad information via kommissionens bevakning av medierapportering av de olika med- lemsstaterna. Utomstående kan förutom att anmäla saken till kommissionen också direkt väcka talan mot statligt stöd vid en nationell domstol. Om kommissionen anser att stödet är otillåtet uppmanas med- lemslandet att avskaffa stödet samt att återkräva stödet från motta- garna för att återställa den situation som rådde innan stödet bevil- jades. Kommissionen har också till uppgift att övervaka storleken och karaktären på medlemsländernas statliga stöd. Uppgifter om detta finns på den s.k. resultattavlan för statligt stöd () Det är och som ansvarar för att det svenska statliga stödet sker i enlighet med reg- lerna och det är dessa departement som hanterar de svenska anmäl- ningarna av stöd till kommissionen. Här kan också nämnas att även de internationella regler som administreras av begränsar användningen av stöd och subventioner till näringslivet. I artikel 25 av The WTO Agreement on Subsidies and Countervalling Measures krävs att medlemsländerna öppet redovisar vilka stöd- program som förekommit och vilka stödbelopp som utbetalats. 8.2Relevanta rambestämmelser och rättsfall Kommissionens tillkännagivande om tillämpningen av artiklarna 87 och 88 i EG-fördraget på statligt stöd i form av garantier (2000/C 71/07) När det gäller statliga garantier har kommissionen uttryckt föl- jande. Statliga garantier omfattas generellt av artikel 87.1, om han- deln mellan medlemsstaterna påverkas och om ingen marknads- mässig premie betalas. En enskild garanti eller en garantiordning från statens sida faller utanför artikel 87.1 om det inte är fråga om stöd som gynnar vissa företag eller produktion av vissa varor. I sådana fall krävs inte någon anmälan från medlemsstaten. En garanti utgör inte heller statligt stöd enligt artikel 87.1 när åtgärden inte påverkar handeln mellan medlemsstaterna. Kommissionen anser att en enskild statlig garanti inte står i strid med art 87.1 om samtliga dessa villkor är uppfyllda: a) låntagaren för vilkens lån garantin ställs inte har finansiella svårigheter, b) låntagaren i princip hade kunnat erhålla lån även om staten inte avgivit garantin, c) garantin är knuten till ett bestämt åtagande, är beloppsbegränsad, täcker högst av fordringen och är tidsbegränsad samt d) marknadsmässig avgift för garantin tagits ut. Vidare anser kommissionen att en statlig garantiordning inte utgör statligt stöd enligt artikel 87.1 om samtliga dessa villkor är uppfyllda: a) garantiordningen medger inte att garantier beviljas låntagare som inte har en sund finansiell ställning, b) låntagaren i princip hade kunnat erhålla lån även om staten inte avgivit garantin, c) garantin är knuten till ett bestämt åtagande, är beloppsbegrän- sad, täcker högst av fordringen och är tidsbegränsad, d) de villkor som fastställs i garantiordningen bygger på en realistisk riskbedömning, så att de som betalas av de stödmottagande företagen med all sannolikhet gör garantiordningen självfinansie- rande, e) i garantiordningen anges att de villkor enligt vilka nya garantier kan beviljas och den övergripande finansieringen av garantiordningen skall ses över minst en gång , samt f) premierna täcker både de normala risker som är förbundna med beviljandet av garantin och de administrativa kostnaderna för garantiordningen, inklusive en normal räntabilitet på kapitalet i de fall staten tillhandahåller startkapitalet för att ta garantiordningen i bruk. Det är uppenbart så att statliga garantier ofta inte kan uppfylla samtliga dessa kriterier. Avgörande för om garantin är förenlig med EG-rätten är därmed normalt om den påverkar handeln mellan EU:s medlemsländer. Rent nationellt verkande garantier omfattas alltså inte av bestämmelsen i art 87.1 EG. (, , Juridiska personers borgensåtagande, 2003, s. 91).