sou · GWB355 · 2008-06-02 00:00:00 — En kustbevakningstjänsteman har med stöd av olika författningar samma rätt som en polisman att gripa den som är misstänkt för brott (se bl.a. 2 § LKP och 11 kap. 5 § vattenföro- reningslagen). Det är därför inte någon ny befogenhet. Detta talar för att en kustbevakningstjänsteman bör ges en generell rätt att i brådskande fall gripa en person för brott inom det direkta verksamhetsområdet. En annan sak är att flertalet av de brott som en kustbevakningstjänsteman föreslås få rätt att ingripa mot är bötesbrott. Sådana brott ska normalt inte leda till frihetsberövande, men kan i undantagsfall göra det. Ett exempel på när gripande kan aktualiseras är vid brott av en utlänning utan hemvist i Sverige.TPF5FPT Ett annat exempel är om en misstänkt försöker fly från platsen. Mot bakgrund av det konkreta behov av tvångsmedlet som föreligger i verksamheten och att det rör sig om en befogenhet som en kust- bevakningstjänsteman har , anser vi det vara naturligt att denne ges samma rätt som en polisman att i brådskande fall gripa en person. Den nuvarande regleringen utgår från att en gripen person alltid överlämnas till polisen för fortsatta åtgärder. Om emellertid ges utökad rätt att inleda och bedriva förundersökning, och om kustbevakningstjänstemän i större ut- sträckning än nu kan åläggas att utföra förundersökningsåtgärder, följer också ett antal skyldigheter. Ett exempel är att en sådan tjänsteman kan åläggas att underrätta anhöriga till en anhållen person. 3TP PT Angående den närmare innebörden av fara i dröjsmål (eller brådskande fall som det numera uttrycks), se SOU 1995:47 s. 165 ff. 4TP PT s. 195 ff. 5TP PT För gripande krävs i dessa fall att det finns risk för att den misstänkte undandrar sig lag- föring eller straff genom att bege sig från riket eller att denne är okänd och vägrar uppge namn eller hemvist. Rätten att ingripa i den brottsbekämpande verksamheten För att den enskilde inte ska råka i ett sämre läge om denne grips av en tjänsteman vid bör regleringen utformas så att samma skyldigheter och rättigheter gäller, oavsett vilken myndig- het som har beslutat om frihetsberövandet. En sådan ordning gäller för enligt 21 § smugglingslagen. Det sagda innebär inte att vi anser att ska ansvara för förvaring av frihetsberövade. Den uppgiften bör även i fortsättningen ligga på polisen och Kriminalvården. Däremot ska en kustbevakningstjänsteman kunna på uppdrag av åklagare genom- föra vissa grundläggande åtgärder som krävs för att åklagaren ska kunna ta ställning till frågan om frihetsberövande, t.ex. delge brottsmisstanke och hålla förhör som, om åklagaren godtar det, kan ersätta ett anhållningsförhör. När det gäller förhör med frihets- berövade personer finns det emellertid anledning att ställa högre krav än annars, bl.a. mot bakgrund av krav och den rättspraxis som har utbildats på det området. Både rätts- säkerhetsaspekter och det förhållandet att hanteringen av frihets- berövanden kräver särskild kompetens talar för att en kustbevak- ningstjänsteman inte annat än undantagsvis bör hålla förhör enligt 24 kap. 8 § , även om det inte finns något formellt hinder mot det. Vi anser att den uppgiften i största möjliga ut- sträckning bör utföras av polisen när det gäller de brottstyper som ingriper mot. En ytterligare fråga är om det bör införas en generell regel som ger och dess tjänstemän rätt att häva beslut om gripande. En sådan regel finns i vattenföroreningslagen. Det är enligt vår mening naturligt att utvidga regeln till att omfatta all brottsbekämpning. har en motsvarande rätt enligt 21 § smugglingslagen och polismyndighet enligt 24 kap. 8 § tredje stycket . Även om det praktiska behovet av en sådan regel kan ifråga- sättas – särskilt mot bakgrund av att ett gripande så snabbt som möjligt ska anmälas till åklagare – gör sig samma argument gällande här som i fråga om polismyndighet, nämligen att om ett misstag har begåtts vid ett frihetsberövande bör administrativa rutiner inte få leda till att detta förlängs i onödan. Av samma skäl bör en kustbevakningstjänsteman själv kunna häva ett uppenbart felaktigt gripande under samma förutsättningar som gäller för en polisman. Vi föreslår därför att en sådan möjlighet införs. Förslaget innebär att den tjänsteman som har beslutat att gripa någon själv får häva beslutet om detta sker i omedelbar anslutning till gripandet. Rätten att ingripa i den brottsbekämpande verksamheten sådan situation kan vara att det efter gripandet visar sig att den gripne är eller att fel person har gripits. I de fall där gripandet bör hävas, men detta antingen inte upptäcks genast eller där frågan om hävande inte är uppenbar, får tjänstemannen endera underrätta åklagare eller vända sig till en behörig tjänsteman hos för att få beslutet om gripande hävt. ställer inte något krav på dokumentation av ett beslut om gripande. För polisens del finns ett sådant krav i 27 § polislagen. En motsvarande regel som föreskriver en skyldighet att föra protokoll över gripande bör införas i den nya lagen. Vårt förslag: En kustbevakningstjänsteman ska ha samma rätt som en polisman att ta egendom i förvar. Åtgärden ska skynd- samt anmälas till förundersökningsledare eller åklagare. Förvarstagande är en provisorisk åtgärd som syftar till att skapa en möjlighet för brottsutredande myndigheter att snabbt säkra lös egendom i avvaktan på ett beslut om kvarstad. En polisman har i brådskande fall rätt att ta lös egendom i förvar (26 kap. 3 § ). Om så skett ska åklagare skyndsamt underrättas om åtgärden. Normalt ankommer det på den polisman som har svarat för förvarstagandet att också underrätta åklagaren, t.ex. genom att skicka protokollet över åtgärden till åklagaren. I propositionen Förverkande av utbyte av brottslig verksamhet (prop. 2007/08:68), som vi redovisat i avsnitt 13.2.2, föreslår reger- ingen bl.a. att en tjänsteman vid , genom en ny bestämmelse i smugglingslagen, ska ges samma rätt som en polis- man att ta egendom i förvar. Ett exempel på när tvångsmedlet kan behövas nämns i propositionen, nämligen då stoppar en båt i vilken det smugglas narkotika och där det sam- tidigt påträffas stora penningbelopp (s. 89). Om pengarna inte har direkt samband med brottet kan de inte tas i beslag som hjälpmedel eller utbyte. Behövs de inte heller som bevisning saknas möjlighet att ta pengarna i beslag. Förslaget är avsett att täppa igen en lucka i regleringen. Den författningsändring som regeringen har föreslagit omfattar endast brott som anges i smugglingslagen. Enligt vår mening bör Rätten att ingripa i den brottsbekämpande verksamheten rätten för en kustbevakningstjänsteman att i brådskande fall ta egendom i förvar gälla generellt. De argument som anförs i propo- sitionen, bl.a. att tvångsmedlet är effektivt i kampen mot grövre brottslighet och att det är viktigt att kunna ta i förvar pengar, värdeföremål och liknande som påträffas, t.ex. vid verkställighet av kroppsvisitation eller annat tvångsmedel, har enligt vår mening relevans för hela den brottsbekämpande verksamhet som Kust- bevakningen bedriver. Vi föreslår därför att en kustbevaknings- tjänsteman ges rätt att i brådskande fall ta egendom i förvar. Om så skett ska detta skyndsamt anmälas till undersökningsledaren eller åklagaren, som ska pröva om egendomen ska förbli i förvar. Om egendom har tagits i förvar måste åklagare kopplas in för att kunna ta ställning till om kvarstad ska begäras hos domstol. Fristen för att begära kvarstad är kort. Detta utgör ett särskilt skäl att, även om saken rör ett brott som normalt kan ut- redas av , överlämna förundersök- ningsledningen till åklagare. 18.6Beslag och hanteringen av beslagtagen egendom Vårt förslag: En kustbevakningstjänsteman ska ha samma rätt som en polisman att ta egendom i beslag. Åtgärden ska skynd- samt anmälas till undersökningsledaren eller åklagaren. Egen- dom som har beslagtagits ska förvaras av , om inte annat är föreskrivet eller åklagaren bestämmer något annat. ska, trots att frågan om förverkande inte hunnit prövas, kunna sälja beslagtagen egendom som myndigheten förvarar i de fall där myndigheten är för- undersökningsledare och –egendomen inte kan vårdas utan fara för att den förstörs, –vården av den är förenad med alltför stora kostnader, eller –det annars finns särskilda skäl. Sådan egendom ska i stället få förstöras, om –den inte kan säljas, –den kan befaras komma till brottslig användning, eller –den annars är olämplig för försäljning. Det ska finnas möjlighet till ersättning för sådan egendom som har sålts eller förstörts, men som inte förverkas. Rätten att ingripa i den brottsbekämpande verksamheten I avsnitt 10.3.3 har vi redogjort för rätten att tillfälligt ta hand om annans egendom genom beslag. Beslag är en vanlig form av tvångs- medel och får, om inte annat särskilt anges, endast beslutas inom ramen för en förundersökning.TPF6FPT Med stöd av nuvarande reglering har en kustbevakningstjänste- man samma rätt som en polisman att ta egendom i beslag med stöd av bl.a. vattenföroreningslagen, smugglingslagen, jaktlagen och fiske- lagen. Det är däremot tveksamt om regleringen i LKP i sig ger rätt att ta egendom i beslag. Eftersom vi i avsnitt 17.6 har föreslagit att ges rätt att inleda förundersökning om brott inom det direkta verk- samhetsområdet måste en kustbevakningstjänsteman kunna säkra bevisning genom beslag. En allmän rätt att besluta om beslag krävs för att kunna säkra både bevisning och framtida beslut om för- verkande. Som vi har framhållit kan frågan om beslag aktualiseras redan vid en primärutredning. Det finns alltså mycket starka skäl som talar för att en kust- bevakningstjänsteman ska ha en generell rätt att besluta om beslag. Även om det är tveksamt om LKP ger stöd för ett sådant beslut har en kustbevakningstjänsteman, som nämnts, redan en omfattande beslagsrätt med stöd av andra författningar. Vi föreslår mot denna bakgrund att en kustbevakningstjänsteman får samma rätt som en polisman har enligt 27 kap. 4 § att ta egendom i beslag. De krav som ställs i på dokumentation, underrättelse m.m. ska gälla för en kustbevakningstjänsteman på samma sätt som för en polisman. Det innebär bl.a. att frågan om beslaget ska bestå skyndsamt ska underställas förundersöknings- ledaren eller åklagare. Hanteringen av beslagtagen egendom LKP innehåller inte några regler om hur beslagtagen egendom ska hanteras. Detta är naturligt, eftersom ärendena alltid ska över- lämnas till polisen så snabbt som möjligt. Om får rätt att inleda förundersökning vid fler typer av brott kommer emellertid också flera praktiska frågor som rör beslagen att behöva regleras. 6TP PT För en utförlig genomgång av beslagsrätten, se s. 364 ff. Rätten att ingripa i den brottsbekämpande verksamheten I den nya lagen bör därför införas regler för hantering av beslag vid ingripanden inom det direkta verksamhets- området. När myndigheten endast biträder polisen eller ska, liksom , ansvaret övertas av den andra myndigheten så snabbt som möjligt. Reglerna om beslag bör i sak motsvara bestäm- melserna i 23 och 24 §§ smugglingslagen. Det betyder först och främst att vi föreslår en regel om att beslagtagen egendom ska för- varas av , om inte annat är föreskrivet eller åkla- garen bestämmer något annat. Om åklagare i större utsträckning än nu ska kunna utnyttja tjänstemän vid för att ut- föra förundersökningsåtgärder, t.ex. att genomföra slutförhör och delge förundersökningsmaterialet, kan det vara nödvändigt att be- vara viss beslagtagen egendom hos , på samma sätt som hanterar vissa beslag. Detta kräver en uttrycklig reglering. Vidare föreslår vi en bestämmelse som efter mönster av 24 § smugglingslagen ger rätt att, om förundersök- ningen leds av myndigheten, i vissa fall försälja egendom som skäligen kan antas bli förverkad. Detta ska gälla om egen- domen inte kan vårdas utan fara för att den förstörs, vården av den är förenad med alltför stora kostnader, eller det annars finns sär- skilda skäl. Sådan egendom ska i stället få förstöras, om den inte kan säljas, om den kan befaras komma till brottslig användning, eller om den annars är olämplig för försäljning. En motsvarande reglering finns för , men inte för polisen. Polisen har problem till följd av att en sådan reglering saknas (se bl.a. SOU 1995:47 s. 451 ff.). Enligt vår mening är möjligheten till förtida för- säljning, eller förstörande, särskilt viktig vid fiskebrott, där det av olika skäl kan vara svårt att hantera den beslagtagna egendomen. Mot bakgrund av de regler om hantering av beslag som finns bl.a. i smugglingslagen bör utgångspunkten vara att bestämmelserna i den av oss föreslagna lagen gäller om det inte finns avvikande reglering. Vi återkommer i ett senare avsnitt till frågan om den särskilda rätten att förstöra alkoholhaltiga drycker som tagits i beslag vid bl.a. rattfylleri ska gälla även för (avsnitt 22.3). Bestämmelser om förtida försäljning eller förstörande förut- sätter att den som har drabbats av beslaget har rätt till ersättning om fel begås. Ägaren, eller annan rättsinnehavare, bör ha rätt till ersättning om egendom, som har sålts eller förstörts, sedermera inte förverkas. Om egendomen har sålts bör ersättning inte utgå Rätten att ingripa i den brottsbekämpande verksamheten med högre belopp än vad försäljningen har inbringat. Om egen- domen har förstörts ska ersättning lämnas med skäligt belopp. Eftersom har rätt att bedriva förundersökning beträffande vissa brott enligt vattenföroreningslagen har myndig- heten redan viss erfarenhet av beslagshantering. Den beslags- hantering som aktualiseras på detta område är emellertid begränsad och avser närmast oljedagböcker eller små partier med oljeprover. Våra förslag kräver att delvis bygger upp nya rutiner, bl.a. för att kunna hantera en större mängd beslag och bringa ordning i beslagen. Det krävs också att det finns praktisk möjlighet att förvara beslagtagen egendom. Vilka rutiner som ska gälla och hur beslag närmare ska hanteras får bestämmas genom interna rutiner inom myndigheten. Eftersom både polisen och har mångårig erfarenhet av att hantera beslag utgår vi från att tar tillvara de kunskaper som finns inom dessa myndigheter. Vårt förslag: För säkerställande av utredning om brott ska en kustbevakningstjänsteman ha rätt att stänga till ett fartyg, en byggnad eller ett rum, förbjuda tillträde till visst område samt att meddela förbud mot att flytta visst föremål eller att någon annan liknande åtgärd vidtas. I en brottsutredning kan det vara nödvändigt att t.ex. spärra av ett markområde för att säkerställa utredning om brottet. Ett beslut om avspärrning av en plats, förbud mot tillträde eller annan motsvar- ande åtgärd förutsätter enbart att det har begåtts ett brott och att åtgärden är nödvändig för att säkerställa utredningen.TPF7FPT En polisman får enligt 27 kap. 15 § spärra av visst område eller utfärda förbud bl.a. mot att flytta visst föremål. Det finns enligt vår mening skäl att överväga om inte en tjänsteman vid bör ges samma rätt. Behov av att spärra av ett område kan t.ex. aktualiseras om ett fartyg av utredningsskäl inte bör flyttas från platsen innan man har hunnit göra en närmare undersökning av det, eller om Kustbevak- ningen för utredningsändamål behöver spärra av ett visst vattenom- 7TP PT s. 451. Rätten att ingripa i den brottsbekämpande verksamheten Likaså kan det ibland vara nödvändigt att spärra av ett visst utrymme inne i ett fartyg. Med stöd av nuvarande lagstiftning kan en kustbevaknings- tjänsteman som uppträder som räddningsledare ha rätt att vidta så- dana åtgärder, se 6 kap. 2 § lagen (2003:778) om skydd mot olyckor. Tullagen innehåller också en rätt att spärra av ett område. I det fallet syftar emellertid avspärrningen till att underlätta genomför- andet av tullkontroll (6 kap. 9 § tullagen). Av det sagda följer att en kustbevakningstjänsteman har en viss erfarenhet av frågor som rör avspärrning, även om det är för andra ändamål än brotts- utredning. En avspärrning kan vara viktig för att klarlägga vem som har begått ett visst brott och för att säkerställa bevisning, t.ex. i form av spår från en brottsplats. Är det fråga om en brottsplats kan det krävas ett beslut, för att åtgärden ska ge avsedd effekt. Mot den bakgrunden anser vi att det finns ett klart behov av att ge en kustbevakningstjänsteman rätt att spärra av och vidta liknande åtgärder i den brottsbekämpande verksamheten. Som framgått ovan är inte heller detta någon ny typ av befogenhet. Vi anser således att det bör införas en bestämmelse som ger en kustbevakningstjänsteman samma rätt som en polisman har enligt 27 kap. 15 § att stänga till en byggnad eller ett rum, förbjuda tillträde till ett visst område eller att meddela förbud mot att flytta visst föremål eller att annan liknande åtgärd vidtas. Be- stämmelsen bör utformas med särskild hänsyn till Kustbevak- ningens verksamhetsområde, vilket innebär att det bör tydligt framgå att den tar sikte även på fartyg. Vårt förslag: En kustbevakningstjänsteman ska ha samma rätt som en polisman att i brådskande fall – utan beslut av förunder- sökningsledare, åklagare eller rätten – företa husrannsakan. Åtgärden ska skyndsamt anmälas till den som har rätt att leda förundersökningen. De krav som i ställs på dokumentation, underrättelse m.m. ska gälla för en kustbevak- ningstjänsteman på samma sätt som för en polisman. Husrann- sakan får genomföras även i de fall där påföljden för gärningen endast kan bestämmas till böter till följd av bestämmelserna i Rätten att ingripa i den brottsbekämpande verksamheten den s.k. begränsningslagen. I lagen ska införas en hänvisning till den särskilda regleringen om husrannsakan i smugglingslagen. Husrannsakan innebär en undersökning av hus, rum eller slutet förvaringsställe i syfte att få fram bevisning eller att ta egendom i beslag. Husrannsakan får också göras för att söka efter en person. Förutsättningarna för husrannsakan regleras i 28 kap. 1 och 2 §§ , vilket vi redovisat närmare i avsnitt 10.3.4. En polisman har rätt att göra husrannsakan utan att det finns ett beslut av förundersökningsledare, åklagare eller rätten, om det är fara i dröjsmål och åtgärden inte gäller delgivning (28 kap. 5 § rätte- gångsbalken). En kustbevakningstjänsteman har motsvarande rätt enligt 2 § LKP, 11 kap. 7 § vattenföroreningslagen och 26 § smugg- lingslagen. Det kan i verksamhet uppstå behov av hus- rannsakan bl.a. vid ingripanden mot sjöfylleri, där syftet är att söka efter alkoholhaltiga drycker som kan tas i beslag. Vid utredning av frågor som rör fartygs beskaffenhet och framförande kan hand- lingar som rör fartyget behöva eftersökas. Detsamma gäller vid ut- redning av vattenförorening, där det även kan krävas husrannsakan för att undersöka vissa utrymmen inne i ett fartyg. Det kan också vara nödvändigt att göra husrannsakan t.ex. vid ingripande mot jaktbrott, för att efterforska om det finns ytterligare jaktbyten eller vapen ombord på en båt. Dessutom kan en kustbevakningstjänste- man i brådskande fall nödgas göra husrannsakan för att eftersöka en person som ska gripas. Enligt regeringens förslag ska en kustbevakningstjänsteman från ges samma rätt som en polisman att göra husrann- sakan vid misstanke om rattfylleri.TPF8FPT Avsikten är främst att ge tjänste- männen möjlighet att göra husrannsakan i fordon t.ex. för att gripa en misstänkt eller beslagta egendom eller för att kunna göra kroppsbesiktning på den som efter ett positivt sållningsprov låser in sig i sitt fordon. Förslaget rör endast brott enligt 4 och 4 a §§ lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott, dvs. rattfylleri och grovt rattfylleri. I avsnitt 13.2.1 redogör vi närmare för förslaget. Det är ett viktigt led i en effektiv förundersökning att kunna göra husrannsakan i brådskande situationer. Den rätten har en kustbevakningstjänsteman . Av exemplen ovan framgår att det finns situationer där en kustbevakningstjänsteman kan be- 8TP PT Prop. 2007/08:53 s. 53 f. och s. 85. Rätten att ingripa i den brottsbekämpande verksamheten höva göra husrannsakan . Behovet ökar om Kustbevak- ningen får rätt att inleda och, vid brott av enkel beskaffenhet, bedriva förundersökning för fler brottstyper än . Rätten att göra husrannsakan bör enligt vår mening gälla generellt inom det direkta verksamhetsområdet. Bestämmelsen bör utformas så att en kust- bevakningstjänsteman i princip ges samma rätt som en polisman enligt 28 kap. 5 § , att företa en hus- rannsakan om det är fara i dröjsmål. De krav som i rättegångs- balken ställs på dokumentation, underrättelse m.m. ska gälla för en kustbevakningstjänsteman på samma sätt som för en polisman. Eftersom arbetsuppgifterna för polisen och skiljer sig något åt, bör bestämmelsen om husrannsakan utformas så att den passar för kustbevakningstjänstemännens verksamhet. En grundläggande förutsättning för beslut om husrannsakan är att det kan följa fängelse på brottet. Begränsningslagen,TPF9FPT som tillkom vid tillträde till havsrättskonventionen, innebär att i vissa fall endast böter får dömas ut för brott som begås på ett fartyg som är registrerat i en främmande stat när fartyget befinner sig utanför svenskt inre vatten. Eftersom verksamhetsom- råde omfattar den ekonomiska zonen kan en kustbevaknings- tjänsteman behöva genomföra husrannsakan ombord på ett fartyg som befinner sig där. Det krävs därför en specialregel om hus- rannsakan i den ekonomiska zonen enligt vilken husrannsakan får göras ombord på ett utländskt fartyg, trots att påföljden för gärningen till följd av internationella åtaganden endast kan bestämmas till böter. En sådan bestämmelse finns redan nu i 11 kap. 7 § första stycket vattenföroreningslagen. Vi föreslår att en motsvarande regel tas in i den nya lagen. Förutom att regeln dispenserar från kravet på fängelse i straffskalan ska samma rättsliga förutsättningar för beslut om husrannsakan gälla. Vi anser inte att det finns skäl att införa en bestämmelse om utvidgad rätt till husrannsakan som motsvarar den som finns i 26 § andra stycket smugglingslagen. Genom den bestämmelsen utökas rätten att göra husrannsakan i förhållande till . Paragrafen ger rätt att genomföra husrannsakan i vissa utrymmen även vid bötesbrott. Smugglingslagens utsträckta rätt till husrann- sakan gäller för såväl polisman som tjänsteman vid eller , men förutsätter ett beslut av undersöknings- ledare, åklagare eller rätten, om det inte är fara i dröjsmål. 9TP PT Lagen (1996:517) om begränsning av tillämpningen av svensk lag vad gäller vissa brott be- gångna på utländska fartyg. Rätten att ingripa i den brottsbekämpande verksamheten melsen har utformats efter de särskilda förhållanden som gäller vid bekämpning av brott mot tullagstiftningen och då särskilt möjlig- heten att i magasin, upplagsbodar eller uthus kunna söka efter varor i förverkandesyfte. Det är svårt att se något allmänt behov av en motsvarande reglering. Vi avstår därför från att lägga fram ett sådant förslag. Däremot finns det skäl att i den nya lagen erinra om den särskilda regleringen i smugglingslagen. Sammanfattningsvis föreslår vi alltså delsU U att en kustbevaknings- tjänsteman ska ha samma rätt som en polisman har enligt 28 kap. 5 § att i brådskande fall företa husrannsakan med anledning av brott inom det direkta verksamhetsområdet, delsU U att husrannsakan ska få företas även om påföljden för gärningen endast kan bestämmas till böter till följd av bestämmelserna i begräns- ningslagen. Vidare anser vi att det i den nya lagen bör erinras om att det vid brott enligt smugglingslagen eller andra brott som avses i den lagen finns särskilda bestämmelser om husrannsakan. Vårt förslag: En kustbevakningstjänsteman ska ha samma rätt som en polisman att i brådskande fall besluta om kropps- visitation. rättigheter för den enskilde och skyldigheter för en polisman i fråga om verkställigheten av en kroppsvisitation ska gälla för en kustbevakningstjänsteman. Sådan kroppsvisitation som beslutas med stöd av utgör ett straffprocessuellt tvångsmedel.