sou · GWB3111 · 2008-12-10 00:00:00 — Att polisen ger informationen kan vara aktu- ellt till exempel när det är fråga om omfattande eller allvarlig brottslighet. Det kan i sådana fall också vara lämpligt att informa- tionen ges vid ett möte med vårdnadshavare och den unge där polis, åklagare och socialtjänst deltar. Normalt torde det dock vara till- räckligt att informationen ges av . Enligt vår uppfattning finns det inte skäl att ändra bestäm- melsen i 33 § LUL. Utredningens överväganden och förslag 9.7Socialtjänstens medverkan 34 § LUL Förslag: För att understryka vikten av med- verkan bör möjligheten att hålla förhör med barnet utan närvaro av inskränkas till situationer då det finns särskilda skäl. Enligt 34 § första stycket LUL ska socialnämnden underrättas om att en utredning som avses i 31 § LUL har inletts. Vidare föreskrivs att företrädare för ska närvara vid förhör med den unge, om det inte möter hinder. Av 16 § för- undersökningskungörelsen följer att polisen, om hinder inte möter, ska underrätta socialnämnden om tid och plats för för- höret. Av 34 § andra stycket LUL framgår att en utredning enligt 31 § första stycket 1 LUL inte får omfatta någon annan åtgärd än förhör med den unge innan socialnämnden har yttrat sig om behovet av en utredning. Om det finns särskilda skäl får dock även andra åtgärder vidtas. Det kan förekomma situationer där det är viktigt att polisen skyndsamt kan genomföra vissa inledande utredningsåtgärder. Det kan gälla t.ex. förhör med målsägande och vittnen eller nödvändig- heten av tvångsåtgärder. Det kan också vara så att det kan vara svårt att tillräckligt snabbt få ett yttrande från socialnämnden, vilket sär- skilt gäller och (prop. 2000/01:56 s. 28). Kvar- står brottsmisstanken efter förhöret ska protokoll över förhöret omgående sändas till socialnämnden. Betydelsen av att arbetar nära tillsammans med polisen framhölls redan i den promemoria från Brå som låg till grund för tillkomsten av bestämmelserna i som rör barn under 15 år.TPF11FPT I promemorian underströks att det var viktigt att kom- mer in i ett ärende på ett så tidigt stadium som möjligt. Vid ett första förhör hos polisen kan det komma fram mycket som inte skulle komma fram vid ett senare samtal med en utredare hos . Om en socialsekreterare är med vid polisförhöret vet denne vad som har sagts och behöver inte förlita sig på andrahands- uppgifter. Dessutom vet den unge och vårdnadshavarna, om de varit närvarande vid förhöret, vilken information socialsekreteraren har. Socialsekreteraren kan genom ett nära samarbete med polisen hålla sitt bedömningssamtal i omedelbar anslutning till polisför- 11TP PT Brå:s PM 1982:3 s. 123 f. Utredningens överväganden och förslag höret medan saken är aktuell. Detta förfarande borde därför kunna skynda på handläggningen hos . I propositionen anslöt man sig till dessa synpunkter och i likhet med vad som anförts i Brå:s promemoria rekommenderades en organisation inom socialförvaltningen som innebar att en represen- tant för som regel skulle vara med vid polisförhöret (prop. 1983/84:187 s. 19 f.). För att skulle kunna vara representerad vid förhören och kunna tala med barn och föräldrar i omedelbar anslutning till förhören kunde ett joursystem hos social- tjänsten vara en lösning, men att den närmare utformningen av jourverksamheten på grund av olika behov fick bli beroende av de lokala förhållandena. Brå:s kartläggning av utredningar enligt 31 § LUL visar dock att företrädare för tämligen sällan är när- varande vid polisförhör.TPF12FPT Av de drygt 1 000 förhörsprotokoll som Brå studerat framgår att i endast tre av tio polisförhör har en repre- sentant från varit med. Brå:s studie visar även att inte heller i högre utsträckning är representerad vid polisförhör där en utredning inletts för att avgöra behovet av insatser med avseende på den unge än i fall då utred- ning inletts på annan grund. I Brå:s rapport som begått brott och polisens åtgärder betonas att även om har huvudansvaret för samhällets insatser när barn begår brott, ökar möjlig- heten att få adekvata insatser i varje enskilt fall om det finns en nära samverkan mellan socialtjänst och polis.TPF13FPT Men den undersökning som redovisas där och i rapporten som begår brott Polisens hantering av misstänkta personer , tyder på att de två myndigheterna vanligen inte har särskilt mycket kontakt eller samverkan med varandra. Av de 15-tal kommuner som Brå studerat är det bara ett fåtal kommuner som har utvecklade rutiner för samverkan.TPF14FPT Även om det alltså är ovanligt med mer forma- liserade former för samverkan mellan polis och socialtjänst ansåg de flesta av de socialsekreterare som Brå intervjuat dock att sådan samverkan med polisen kring barn som misstänks för brott skulle vara bra och socialsekreterarna önskade därför mer samverkan med polisen.TPF15FPT 12TP PT Brå:s rapport 2007:16 s. 38 f. 13TP PT Brå:s rapport 2008:11 s. 12. 14TP PT Brå:s rapport 2008:11 s. 27. 15TP PT Brå:s rapport 2008:11 s. 29. Utredningens överväganden och förslag I våra kontakter med polisen och under utrednings- arbetet har det också framkommit att såväl polisen som social- tjänsten sätter stort värde på ett nära samarbete. Från flera håll har också anförts att det skulle vara bra om det fanns en möjlighet för socialsekreterare att ha tjänsterum tillgängliga hos polisen. Några socialsekreterare har emellertid uttryckt farhågor för att en sådan närhet skulle kunna medföra att polisens och olika roller inte blev tillräckligt tydliga. De socialsekreterare som har tillgång till rum hos polisen och regelmässigt deltar när- mare polisens arbete med brottsmisstänkta barn anser dock att man är så pass professionell i sin yrkesroll att detta arbetssätt inte utgör något problem. Socialsekreterarna hade också intrycket av att de föräldrar och barn som man mötte i sitt arbete inte heller hade några svårigheter att förstå skillnaden mellan polisens och social- tjänstens roll i utredningsförfarandet. Det nära samarbetet bidrog i stället till att polisen och i högre utsträckning kunde fokusera på de frågor som låg inom ramen för deras arbete, vilket i sin tur medförde att rollerna blev tydligare. Det finns även andra studier som visat att polis och social- sekreterare som arbetat på liknande sätt har samma positiva erfar- enheter av ett mycket nära samarbete. I rapport arbete i polisens värld, som utgör en del av utvärderingen av projektet och Trygg i , granskas formerna för sam- verkan mellan och polisen. I rapporten beskrivs två olika modeller för samarbete Angeredsmodellen och Kortedala- modellen. Även om modellerna företer likheter såsom ett aktivt och nära samarbete mellan polis och socialtjänst samt att social- sekreterare deltog vid polisförhör, ligger den stora skillnaden i att socialsekreterarna i Angeredsmodellen deltar i det händelsestyrda operativa arbetet, medan socialsekreterarna i Kortedalamodellen i stället själva arbetar med handläggning och utredning med ansvar för unga lagöverträdare. När polisens och kompetens finns sida vid sida kan detta innebära en tydligare uppdelning av ansvarsområdena, anförs det i rapporten. I detta sammanhang hänvisas till en polis som menade att en nära samverkan med inneburit att rollerna förtydligats och uttryckte som så att Polisen blir mer polis i och med att man ser att någon annan tar tag i de social- frågorna. Kan slippa en del av de uppgifterna. Enligt rapporten är samverkan mellan polis och socialtjänst sär- skilt viktig när det handlar om barn och att det är en Utredningens överväganden och förslag stor fördel i det operativa arbetet att ha kunskap om vilka insatser som sätts in. Av rapporten framgår slutligen att flera av social- sekreterarna ansåg att en stor vinst varit att de kunnat få en bättre kunskap genom omkringliggande information om den unge som misstänktes för brott, såsom hur denne agerade känslomässigt under förhöret, vilka han eller hon umgicks med och i vilken mån umgänget var problematiskt med mera. Utvärderingen av samarbetsformerna mellan socialtjänst och polis i projektet utmynnar i slutsatsen att satsningen på social- sekreterare hos polisen är lovvärd och bör fortsätta. måste formen för en sådan samverkan anpassas till det lokala sam- manhanget. I vissa fall, när problematiken med barn- och ung- domsbrottslighet inte är så omfattande, kan det vara tillräckligt med att en person på är kontaktperson till polisen. Men när det handlar om bostadsområden med en mer omfattande, allvarlig eller utbredd kriminalitet bland barn och ungdomar är modellen med socialsekreterare placerad hos polisen klart intres- Enligt vår uppfattning skulle ett fördjupat samarbete också kunna ge såväl som polisen möjligheter att utveckla nya och mer effektiva samarbetsformer i ärendena som kommer de berörda barnen och deras vårdnadshavare till gagn. Det skulle skapa förutsättningar för ett mera informellt kunskapsutbyte mellan polis och socialtjänst och innebära en bredare förståelse för varandras arbetsmetoder, vilket kan antas vara positivt för de barn som blir föremål för ingripande eller utredning. Vår bedömning är således att ett nära samarbete mellan polis och socialtjänst har flera positiva effekter på utredningsförfarandet. Vi anser därför att det är önskvärt att på en mera regelbunden och permanent basis har medarbetare stationerade hos polisen och därigenom även ökar förutsättningarna för att social- sekreterarna ska kunna vara med vid polisförhöret. Ett sådant sam- arbete skulle enligt vår mening även ha andra positiva effekter som t.ex. en allmänt ökad kännedom om barn- och ungdomsbrotts- lighetens omfattning och karaktär. Vi föreslår dock inte någon uttrycklig regel om samstationering, eftersom det ibland kan vara praktiskt omöjligt att åstadkomma detta. För att markera att företrädare för ändå regel- mässigt bör närvara vid polisförhöret med barnet föreslår vi där- 16TP PT , Socialt arbete i polisens värld, s. 8, 14, 38, 42, 43 och 46 f. Utredningens överväganden och förslag emot som huvudregel att sådan närvaro ska vara obligatorisk. Endast om särskilda skäl lägger hinder i vägen, ska förhöret få hållas utan närvaro av någon representant från . Även bestämmelsen i 16 § förundersökningskungörelsen bör ändras på motsvarande sätt. 9.8.1Hämtning och medtagande till förhör 32 § LUL Bedömning: Reglerna om hämtning och medtagande till förhör bör inte ändras. Av 32 § LUL följer att bestämmelserna i om hämtning och medtagande till förhör kan tillämpas även på den som inte uppnått straffbarhetsåldern. Enligt vår uppfattning finns det inte skäl att ändra hänvisningarna i 32 § LUL som möjliggör hämtning och medtagande till förhör. 9.8.2Gripande och kvarhållande 35 § LUL Bedömning: Reglerna om gripande och kvarhållande bör inte ändras. Av 35 § LUL framgår att, om någon har begått ett brott på vilket fängelse kan följa får denne gripas av envar om han eller hon anträffas på bar gärning eller på flykt från brottsplatsen. Att med termen envar i detta fall även ska förstås polisman fram- går av förarbetena till bestämmelsen (prop. 1983/84:187 s. 26). Det finns nämligen situationer då institutet medtagande till förhör inte ger tillräckliga befogenheter, exempelvis då ett barn tar till flykten innan polismannen har hunnit uppmana honom eller henne att följa med till förhör. Bestämmelsen är uttömmande. Enligt 35 § andra stycket LUL ska polismyndigheten eller åklagare besluta om den unge ska friges eller hållas kvar för förhör. Oavsett om den som ska höras har inställt sig frivilligt eller förts med tvång till förhöret är han eller hon skyldig att stanna kvar för förhör. Den som är är dock inte skyldig att Utredningens överväganden och förslag stanna kvar längre än (23 kap. 9 § andra stycket rätte- gångsbalken). Regeln tar sikte såväl på den som är misstänkt för brott som annan person. Om det är av synnerlig vikt för utred- ningen kan barnet hållas kvar i . I 35 § andra stycket LUL föreskrivs vidare att den unge inte får tas i förvar men får hållas kvar enligt 14 § LUL, dock inte längre än efter beslut om frigivning eller, om den unge medtagits till förhör, sedan förhöret avslutats. Bestämmelsen fick sin lydelse genom en lagändring som trädde i kraft . Syftet med att hålla kvar dessa unga personer är att skyndsamt kunna överlämna dem till föräldrar, annan vårdnadshavare, en tjänsteman inom eller annan lämplig vuxen person. Det har vid våra kontakter med polis och socialtjänst inte fram- kommit att det finns något behov av att ändra bestämmelsen utan enligt deras uppfattning är regeln lämpligt utformad. På grund här- av och då det enligt vår uppfattning inte heller finns något annat skäl som motiverar en ändring av bestämmelsen anser vi att reg- leringen i 35 § LUL ska stå fast. 9.8.3Beslag, husrannsakan m.m. 36 § LUL Förslag: Kroppsbesiktning ska kunna företas mot barn som skäligen kan misstänkas för brott för vilket inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse och åtgärden är av synnerlig vikt för att klarlägga omständigheterna kring brottet. Kroppsbesiktning ska även kunna företas mot barn som skäligen kan misstänkas för att olovligen ha brukat narkotika och åtgärden är av synnerlig vikt för att ska kunna avgöra behovet av insatser med avseende på den unge. Den unge som ska kroppsbesiktigas ska få hållas kvar för ändamålet eller, om det finns synnerliga skäl, . Kroppsbesiktning av den unge ska inte få verkställas eller bevittnas av någon annan än en person som är av samma kön som den unge, läkare eller sjuksköterska. Kroppsbesiktning som enbart innebär att blodprov, alkoholutandningsprov eller salivprov för DNA-analys tas ska dock få verkställas och bevittnas av någon som inte är av samma kön som den unge. Utredningens överväganden och förslag För att göra det tydligare vilka straffprocessuella tvångsmedel som får användas mot den som är görs vissa redaktionella ändringar i 36 § LUL. 9.8.3.1Bör möjligheterna att använda tillåtna tvångsmedel utvidgas? Bestämmelserna i 36 § LUL Enligt våra direktiv ingår i vårt uppdrag att undersöka om det finns behov av att utöka möjligheten att använda straffprocessuella tvångsmedel mot brottsmisstänkta barn . I den delen av uppdraget ingår bl.a. att överväga om de särskilda förutsättningarna för användning av tvångsmedel i 36 § LUL är lämpligt utformade. I direktiven anges att en förutsättning för en utvidgning av de möj- ligheterna är att behovet av en ändring uppväger den integritets- kränkning som en utvidgning skulle innebära. Av 36 § första stycket LUL framgår att för det fall någon är misstänkt för att ha begått brott får, om det finns särskilda skäl, beslag, husrannsakan och kroppsvisitation företas mot den unge samt fotografi och fingeravtryck tas. Några andra tvångsmedel får inte användas. En grundläggande förutsättning för att vidta någon ändring i 36 § LUL är att man kan konstatera att det finns ett behov av en sådan förändring och att behovet uppväger integritetsintrånget som tillämpningen av en förändrad bestämmelse kan innebära för bar- net. Det är ovanligt att polisen använder de nu tillåtna tvångs- medlen husrannsakan, hämtning och kroppsvisitation. Brå:s studie visar att sådana åtgärder endast förekommer i av ärendena.TPF17FPT Vanligare är dock att saker tas i beslag, vilket enligt Brå:s undersökning sker i av ärendena. Vi har vid våra möten med företrädare för polisen, och åklagarmyndigheten diskuterat frågan om utvidgning av lag- stiftningen. Det har vid de samtalen inte framkommit att det finns något behov av att genomföra förändringar i något avseende i fråga om nu tillåtna tvångsmedel enligt 36 § LUL. Att det skulle finnas ett sådant behov har inte heller framförts till utredningen på annat 17TP PT Brå:s rapport 2007:16 Barn som begår brott. Polisens hantering av misstänkta personer s. 40. Utredningens överväganden och förslag Vi anser därför att det inte föreligger något behov av ändring i denna del. Uppräkningen i 36 § LUL av de tvångsmedel som får användas mot barn är uttömmande. Några andra tvångsmedel än de som där pekas ut som tillåtna får alltså inte användas. Lagstift- ningstekniken är sådan att vissa tvångsmedel är uttryck- ligen förbjudna medan andra inte nämns alls i paragrafen Vilka överväganden som ligger bakom att lagstiftaren valt att uttryckligen undanta vissa närmare angivna tvångsmedel framgår inte av förarbetena. Lagrådet har emellertid ansett att det genom uppräkningen av de tillåtna tvångsmedlen får anses stå klart att andra tvångsmedel såsom t.ex. hemlig teleavlyssning inte får före- komma i dessa fall.TPF18FPT Det har emellertid förekommit att bestäm- melsen tolkats fel.TPF19FPT För att tydliggöra vilka straffprocessuella tvångsmedel som får användas mot den som är föreslår vi att det i 36 § sista stycket LUL föreskrivs att endast tvångsmedel som är angivna i denna lag eller i annan författning där det uttryckligen föreskrivs att åtgärden omfattar den som är får användas. Bestämmelsen i 27 § smugglingslagen I lagen (2000:1225) om straff för smuggling finns i 27 § bestämmelser om kroppsvisitation och kroppsbesiktning. I paragrafens andra stycke föreskrivs att om det finns anledning att anta att en person, som i samband med inresa till eller utresa från landet uppehåller sig i trakterna invid landgräns eller kuster eller i närheten av eller inom en flygplats eller något annat område som har direkt förbindelse med utlandet, har med sig egendom som kan tas i beslag på grund av brott enligt denna lag eller sådana brott mot narkotikastrafflagen som avses i 12 § tredje stycket, får kropps- visitation, ytlig kroppsbesiktning eller urinprovstagning utföras på 18TP PT Prop. 1983/84:187 s. 41. 19TP PT Se tingsrätts dom i mål B 1618-99. I det målet dömdes en åklagare för tjänstefel bestående i att han gjort en framställning till tingsrätten om hemlig tele- avlyssning och hemlig teleövervakning mot två barn som var . Majoriteten i tings- rätten anförde att bestämmelsen som reglerade vilka tvångsmedel som fick användas mot barn vid en hastig genomläsning kunde te sig oklar till sin utformning och den tf. rådmannen som var skiljaktig uttalade att lagstiftarens överväganden i fråga om vilka tvångsmedel som är tillåtna avseende barn inte är alldeles självklar[a]. Målet överklagades till Hovrätten för som fastställde tingsrättens domslut (Hovrättens för dom i mål B 2189-00). Utredningens överväganden och förslag honom eller henne. Ytlig kroppsbesiktning på den som är får utföras endast om det finns särskilda skäl. Möjligheter att hålla kvar någon för urinprovstagning saknas. Med ytlig kroppsbesiktning förstås i princip en yttre granskning av någons nakna kropp. Vid det praktiska genomförandet av en ytlig kroppsbesiktning kan den undersökte uppmanas att exponera sådana annars dolda delar av kroppen såsom fotsulor och armhålor men inget ytterligare. Det får inte förekomma att be den under- sökte att inta några särskilda kroppsställningar för att underlätta kroppsbesiktningen. Genom att bestämmelsen i smugglingslagen gör det möjligt att kontrollera barn skyddas inte bara samhället mot inför- sel- eller utförselbrott av allvarligt slag. Kontrollmöjligheten mot- verkar nämligen också att barnet utnyttjas på ett sätt som uppen- barligen kränker barnets integritet och människovärde. Före- skriften om att det ska finnas särskilda skäl för ytlig kroppsbe- siktning av den som är har sin grund i att speciella integritetshänsyn är påkallade när det gäller barn. I praktiken är det huvudsakligen i fråga om narkotika som bestämmelsen är tillämplig på. Bedömningen i sådana här fall bör, enligt vad som uttalas i pro- positionen, lämpligen göras av någon befattningshavare i över- ordnad ställning. Enligt vår uppfattning saknas det skäl att ändra bestämmelsen i smugglingslagen. 9.8.3.2Bör det under vissa omständigheter vara möjligt att använda hemliga tvångsmedel mot barn som misstänks för brott? Hemlig teleavlyssning har av naturliga skäl sitt främsta värde när det gäller att utreda planerad brottslighet eller brottslighet som utgör ett led i en organiserad verksamhet. och årliga redovisning till regeringen synes också ge vid handen att tillämpningen av reglerna om hemlig tele- avlyssning till övervägande del används vid sådan typ av brottslig- het som i allmänhet är planerad och där brottsplanen involverar flera personer. En förutsättning för att avlyssningen ska ge för- väntat resultat är normalt att flera personer är inblandade i brottet, eller åtminstone har kännedom om detta. Vid ett spontant brott av Utredningens överväganden och förslag en ensam gärningsman är hemlig teleavlyssning därför sällan ett effektivt medel, oavsett hur allvarligt brottet är.TPF20FPT När det gäller brott som barn misstänks för är det i allmänhet fråga om ett resultat av spontana handlingar. Detta gäller även då barn misstänks för allvarliga brott. Det torde knappast förekomma att barn begår brott som föregås av en närmare plan- läggning eller är av sådant slag att den kan sägas vara organiserad.TPF21FPT Däremot begår barn och ungdomar ofta brott tillsammans med andra barn och ungdomar. Ju yngre en brottsaktiv individ är desto oftare har han eller hon en eller flera medbrottslingar.TPF22FPT Barns och ungdomars brottslighet saknar emellertid den planläggning som är utmärkande för de fall där hemlig teleavlyssning är tillåten för straff- myndiga personer. Detta är något som torde gälla även då barn miss- tänks för mycket allvarlig brottslighet, såsom mord. Det torde främst vara vid sådan brottslighet där man kan överväga om hemlig tele- avlyssning bör tillåtas när det gäller barn under 15 år.TPF23FPT Denna kate- gori av brott är dock inte vanligt förekommande. Det torde alltså vara fråga om ett mycket begränsat antal fall där barn misstänks för så allvarliga brott att de formella förutsättningarna för hemlig tele- avlyssning i övrigt är uppfyllda. Behovet av att kunna använda hemlig teleavlyssning när det gäller barn som misstänks för brott får således bedömas som så begränsat att det enligt vår uppfattning inte finns något behov av lagstiftningsåtgärder inom ramen för utredningens arbete. Vi drar samma slutsats när det gäller hemlig kameraövervakning. Möjligen kan man diskutera på ett annat sätt i fråga om hemlig teleövervakning. Integritetsintrånget är här inte så uttalat som t.ex. vid avlyssning av innehållet i samtalen och teleövervakning kan möjligen också vara användbart för att utreda sådana brott som barn begår. Men i praktiken kommer även hemlig teleövervakning i fråga främst när det är fråga om planerad eller organiserad brotts- lighet där flera personer är inblandade. Enligt vår bedömning är 20TP PT , Straffprocessuella tvångsmedel när och hur de får användas?, s. 463. 21TP PT Brå, PM 1982:3 s. 99. 22TP PT SOU 1993:35 del B s. 14. 23TP PT I ett uppmärksammat fall där en fyraårig pojke hade blivit dödad och som sedermera blev föremål för JO:s granskning (JO 2001/02 s. 51) kunde det bl.a. konstateras att det under brottsutredningen hade förekommit hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning avse- ende barn som hade ansetts vara skäligen misstänkta för brott. JO inledde även en förundersökning vilken ledde till att domaren som hade beslutat om hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning dömdes för tjänstefel, likaså åklagaren som hade lämnat in fram- ställningen om nämnda tvångsmedel dömdes för tjänstefel (Hovrättens för domar i mål B 5644-99 och i mål B 2189-00). Utredningens överväganden och förslag behovet inte så påtagligt att det motiverar en ändring som skulle tillåta användning av hemlig teleövervakning. 9.8.3.3Bör det under vissa omständigheter vara möjligt att företa kroppsbesiktning mot barn som misstänks för brott? Vid mycket allvarliga brott finns det regelmässigt ett starkt intresse av att få närmare kännedom om hur brottet har utförts. Om ett barn misstänks för att ha dödat någon, krävs vanligen en utredning för att klarlägga dödsorsaken.