sou · GVB3112 · 2008-01-01 00:00:00 — avslutade omkring 3 000 personer en sådan utbildning (se kapi- tel 6). De korta utbildningstiderna tycks fungera även på denna kvali- fikationsnivå. Utvärderingar av sysselsättningseffekterna av genomförd arbetsmarknadsutbildning från Okeke (2005) och m.fl. (2007) finner att effekten är signifikant positiv även för eftergymnasialt utbildade. Effekten är dock lägre än för både gymnasialt och förgymnasialt utbildade. Framtidens arbetsmarknad – strukturomvandling, dynamik Överutbildningen ställer krav på arbetsmarknadsutbildningen Nästa tendens vi analyserar är en allt högre grad av överutbildning. Enligt de refererade studierna konkurrerar lågutbildade med överutbildade om relativt enkla jobb. I saknar av befolkningen i åldern 25–gymnasial utbildning och bland 30– 35 åringar är andelen (avser 2006). Att en viss andel av arbetskraften saknar gymnasial utbildning har gemensamt med många jämförbara länder och förhållandet verkar vara bestående. Denna grupp har betydande svårigheter att hitta sysselsättning. För att stimulera sysselsättningen inför regeringen skattelättnader för hushållsnära tjänster samt planerar att införa sänkta arbetsgivaravgifter i vissa tjänstesektorer. Detta kommer kanske att öppna upp fler möjligheter för personer som saknar gymnasieutbildning att hitta ett jobb. Frågan är om de kommer att behöva arbetsmarknadsutbildning för att kunna få dessa jobb. Det skulle kunna avse yrkeskurser inriktade på lokalvård, trädgårds- arbete, barnkunskap med mera. (2005) har analyserat effekterna av infö- randet av en finansierad sänkning av skatten på hushållsnära tjäns- ter. Beroende på vilka antaganden som görs i beräkningarna uppgår sysselsättningsökningen till mellan 3 000 och 19 000 personer. Det motsvarar 0,07 av sysselsättningen. En utvärdering av sysselsättningseffekterna i visar på en ökning med 0,1-0,av sysselsättningen eller 2 900 till 3 600 årsarbetstillfällen. Denna beräkning tar dock ingen hänsyn till eventuell undanträng- ning av andra arbetstillfällen när skattelättnaden finansieras. (1999, 2002) anser att det inte saknas lågkvalificerade jobb utan att det är mer kvalificerade jobb som behövs. Då skulle de överutbildade inte konkurrera ut de lågutbildade på enklare jobb. Sysselsättningen har ökat mycket snabbt tillbaka. Arbetsmarknadsutbildningen skulle kunna användas för att komplettera de gymnasieutbildades kompetens så att de kan hitta jobb på högre kvalifikationsnivåer. Här kan man tänka sig både utbildning av arbetslösa och överutbildade sysselsatta som har fel jobb. Framtidens arbetsmarknad – strukturomvandling, dynamik Mjuka kompetenser respektive ämneskunskaper som grund för fortsatt lärande bör ingå i all arbetsmarknadsutbildning Den tredje förändringen i arbetslivet vi diskuterar är nya arbets- former och nya arbetsorganisationer. De nya organisationerna ger individen mer varierade arbetsuppgifter, ett delegerat ansvar, mer lagarbete och krav på bättre kommunikationsförmåga. Det ökar behovet av att en utbildningsinsats inom arbetsmarknadspolitiken inte bara utrustar individen med de yrkeskunskaper som krävs. Det behövs också utveckling av mjuka kompetenser som kommuni- kationsförmåga, samarbete och problemlösning. Behovet kan vara extra stort bland lågutbildade arbetslösa med stora etablerings- problem på arbetsmarknaden, som har liten arbetslivserfarenhet och kanske brister i sin sociala kompetens. De nya arbetsorganisationernas framväxt förklaras bland annat av en snabbare teknisk utveckling, kortare produktionsserier och kundanpassning. Detta ställer krav på kontinuerligt fortsatt lärande hos arbetskraften. En viktig bas för detta lärande är grundläggande ämneskunskaper. Arbetsmarknadsutbildningen är en insats för arbete på kort sikt vilket motiverar att karaktärsämnen står i fokus. måste arbetsmarknadsutbildningen kunna fungera som en grund för fortsatta studier senare under yrkeslivet och för fortsatt lärande i arbetet. Att träna förmågan att lära bör vara ett inslag i arbetsmarknadsutbildningen. Den kan övas upp i all slags utbildning. De är inte frågan om att ge alla deltagare alla de redskap de behöver för senare studier men en beredskap att ta till sig dem som behövs för att i det aktuella fallet kunna gå vidare. Inga tydliga tendenser mot en snabbare strukturomvandling Den fjärde frågeställningen handlar om arbetslivet har blivit mer föränderligt än . Går strukturomvandlingen snabbare och ställs det högre krav på yrkesmässig rörlighet? Vi redovisar ett antal indikatorer på strukturomvandlingstakt, takten i jobbskapande och jobbförstörelse, förändring av genom- snittlig anställningstid och i andelen tidsbegränsat anställda och utvecklingen av den yrkesmässiga rörligheten. Indikatorerna visar ingen tydlig trend mot ett mer föränderligt arbetsliv och en snab- bare strukturomvandlingstakt. Framtidens arbetsmarknad – strukturomvandling, dynamik Auer och Cazes (2000) diskuterar varför det är sådan skillnad mellan vad forskningen visar och vad som diskuteras i media respektive vad folk i allmänhet upplever. En anledning kan vara att konsekvenserna av att ofrivilligt bli av med jobbet är värre , för den som blir arbetslös är det svårare att hitta ett nytt jobb. Anställningstid mäter inte trygghet utan stabilitet. Ett annat problem är enligt författarna att media ensidigt fokuserar på förlorade jobb och drar generaliserande slutsatser från enstaka fall samt att fokus är på de delar av arbetsmarknaden som är flexibla, där tidsbegränsade anställningar är vanliga osv. Men Auer och Cazes anser att dagens arbetsmarknad bättre beskrivs som segmen- terad än som generellt mer flexibel. Vi kan inte dra några starka slutsatser om att behovet av arbets- marknadsutbildning har ökat eller kommer att öka utifrån de indikatorer vi har redovisat. Brist på arbetskraft inom framför allt hälso- och sjukvården, förskollärare och fritidspedagoger, energi och VVS Den femte och sista frågan avser inom vilka yrken det kommer att uppstå brist på arbetskraft och hur stora dessa brister kommer att bli. Prognoserna visar på stora brister på arbetskraft inom hälso- och sjukvården främst på gymnasial nivå, där arbetsmarknads- utbildningen spelar en viktig roll. Behovet av arbets- kraft inom detta område kan inte tillgodoses enbart genom arbets- marknadsutbildning. Bristerna kommer att uppgå till omkring 200 000 personer . Det kommer även att bli stor brist på förskollärare och fritids- pedagoger. Kan något göras inom arbetsmarknadsutbildningens ram för att minska problemet? Det har tidigare genomförts insatser inom lärarområdet, exempelvis Språnget som var bristyrkesutbild- ning för arbetslösa invandrare. Bland industrijobben, där arbetsmarknadsutbildningen har varit en viktig försörjningskanal för arbetskraft inom bristyrken som svetsare och VVS-tekniker, kommer det att bli brist på bland annat energi- och VVS-utbildade på gymnasial nivå och på arbetskraft med verkstadsutbildning. 8Avgränsning och samverkan mellan arbetsmarknads- utbildning och andra former för offentlig yrkesutbildning Utredningen ska enligt direktiven bland annat kartlägga och analysera hur arbetsmarknadsutbildningen och den förberedande utbildningen fungerar och samspelar med det offentliga utbild- ningsväsendet och föreslå förändringar som gör att gränsen mellan dessa och övriga yrkesutbildningar blir tydligare. Utredningen ska också undersöka hur samverkan mellan de olika utbildningsformer- na kan förbättra kompetensförsörjningen i arbetslivet. I det här kapitlet tar vi inledningsvis upp några förhållanden som leder till gränsdragnings- och samverkansproblem som vi sedan diskuterar mer ingående i avsnitt 8.2 och 8.3. I tidigare kapitel (4, 5 och 6) har vi beskrivit arbetsmarknads- utbildning, förberedande utbildning samt utbildningar inom det offentliga utbildningsväsendet och andra utbildningar som är stat- ligt reglerade eller som stöds av statsbidrag. Vi har i det samman- hanget konstaterat att det finns många aktörer som erbjuder yrkesutbildningar med skiftande innehåll mot skilda målgrupper och yrkesområden. För samtliga utbildningar gäller att de genom- förs utifrån ett offentligt uppdrag och med ett eget regelsystem. Trots de skilda uppdragen förekommer viss överlappning genom att utbildningar med liknande innehåll ges både inom det offentliga utbildningsväsendet och som arbetsmarknadsutbildning. Det leder till att två problem kan uppstå: Avgränsning och samverkan mellan arbetsmarknadsutbildning Ineffektivitet när det gäller planering av arbetsmarknads- utbildning och förberedande utbildning. Brister i informations- utbytet mellan olika aktörer som är berörda på grund av att det ofta saknas upparbetade informationskanaler. För stort eller för litet inflytande för vissa aktörer i planeringsprocessen kring utbildning. Svårighet för individen att överblicka olika utbildningsalter- nativ och vilka jobb dessa kan leda till samt vilka valmöjligheter som står till buds. Individen riskerar att hänvisas runt till olika instanser på grund av bristande samordning mellan olika aktörer. och företagsutbildning, KAFU, konstaterade redan i sitt betänkande (SOU 1983:22) att arbetsmarknadsutbildning ska vara ett komplement till det offent- liga utbildningsväsendet och anordnas inom områden där företagen inte får sina behov av utbildad arbetskraft tillgodosedda. Denna princip har i stora drag behållits. Den långsiktiga arbetskrafts- försörjningen är ett ansvar för gymnasieskolan och andra utbild- ningar inom det offentliga utbildningsväsendet. Samverkan mellan aktörer sker på olika nivåer och kan vara föreskriven genom myndigheters instruktion eller regleringsbrev, men kan också uppstå utifrån verksamhetens behov. Något ålagt samarbete mellan AMS och skolmyndigheterna finns inte i regleringsbreven till myndigheterna. Däremot finns vikten av sam- verkan tydligt uttryckt i regeringens proposition om Vuxnas lärande och utvecklingen av vuxenutbildningen (prop. 2000/01:72). Där har regering och riksdag formulerat mål och strategier för vuxnas lärande, av vilken en punkt rör samsyn och samverkan: En grundläggande samsyn över politikområden och samverkan mellan myndigheter, arbetsmarknadens parter och folkrörelser eftersträvas för att förverkliga individernas lärande och kompetensutveckling. I propositionen framhålls också vikten av att samverkan sker kring informationsinsatser, vägledning och olika utbildningsmöjligheter och att kommunerna etablerar en infrastruktur som inte enbart består av kommunala aktiviteter. Samverkan mellan kommunala och privata utbildningsanordnare, arbetsmarknadsmyndigheter, fackliga organisationer och arbetsliv framställs ofta som grund för att möjliggöra livslångt lärande och god kompetens hos arbets- kraften. Avgränsning och samverkan mellan arbetsmarknadsutbildning De reformer som pågår inom utbildningspolitikens område kan komma att påverka inte bara det framtida utbudet av yrkes- utbildning och därmed individernas tillgång till yrkesutbildning utan även medverkan av arbetsmarknadens parter, branscher och arbetsgivare i planeringen av yrkesutbildning. 8.2Gränsdragning för utbildning inom arbetsmarknadspolitiken Utredningens förslag: Arbetsmarknadsutbildning ska ute- slutande erbjudas arbetssökande som inte bedöms få arbete utan utbildning. Denna princip ska även gälla vid rekrytering av deltagare till så kallade bristyrkesutbildningar. Den nya myndigheten ges ett uppdrag av regeringen att vidta åtgärder för att åstadkomma kortare utbildningstider för personer i arbetsmarknadsutbildning. An- visning av deltagare till arbetsmarknadsutbildning ska avse högst , med möjlighet till tre månaders förlängning om individen behöver ytterligare utbildningstid för att nå utbild- ningsmålet. Den arbetsmarknadspolitiska insats som rubriceras som förberedande utbildning ska avgränsas till att avse insatser som syftar till att förbereda den arbetssökande för arbetsmarknads- utbildning eller för sysselsättning i form av anställning eller som egenföretagare. Utredningen föreslår att denna insats kallas yrkesbedömning och får pågå högst . Sådana insatser som i allmän bemärkelse förbereder individen för arbetsmarknaden, t.ex. motivationshöjning ska tillhanda- hållas inom ramen för programmet förberedande insatser. Arbetssökande som är i behov av omfattande studier i kärn- ämnen ska hänvisas till det reguljära utbildningsväsendet och finansiera dessa studier med statligt studiestöd. Alla former av yrkesbedömning och allmänförberedande insatser ska upphandlas av arbetsförmedlingen, alternativt av annan intressent där arbetsförmedlingen medfinansierar utbild- ningen. I de fall arbetssökande behöver uppgradera sina teoretiska kunskaper för att kunna tillgodogöra sig en planerad yrkesutbildning, kan sådan begränsad utbildning upphandlas. Avgränsning och samverkan mellan arbetsmarknadsutbildning Ungdomar som har fyllt ska tillsvidare kunna erbjudas yrkesutbildning eller yrkesbedömning inom ramen för jobb- garantin. Skälet är att ungdomar som har fyllt enligt gällande regler saknar möjlighet att påbörja en yrkesutbildning i gymnasieskolan. I övrigt anser utredningen principiellt att utbildningsinsatser inom arbetsmarknadspolitiken ska bedrivas för arbetssökande som har fyllt . Utredningens bedömning: Validering bör utnyttjas som ett arbetsmarknadspolitiskt verktyg i högre grad än vad som görs . Inledande steg i en valideringsprocess som kartläggning av en arbetssökandes reella kompetens bör kunna utföras av arbetsförmedlingens egen personal utan att anvisning till ett program ska behöva ske. Yrkesprövning av arbetssökandes kompetens bör kunna upphandlas av arbetsförmedlingen och utföras av exempelvis yrkesnämnder eller utbildningsföretag och ingå i den arbetsmarknadspolitiska insatsen yrkesbedömning. Det finns varierande uppfattningar om vilken målgrupp av arbets- sökande arbetsmarknadsutbildningen främst bör vända sig till. Vissa anser att den bör fokusera på att stärka utsatta grupper av arbetssökande medan andra framhåller vikten av att deltagarna utbildas till yrken där de kan fylla flaskhalsarna på arbetsmark- naden, vilket indirekt innebär en fokusering på arbetssökande med goda förutsättningar. Dessa uppfattningar beror ofta på vilken roll olika aktörer har i samhället. Kommunernas socialtjänst och för- säkringskassan å ena sidan respektive enskilda arbetsgivare å andra sidan, är ofta företrädare för dessa skilda uppfattningar. Utredningen anser att målgruppen för arbetsmarknadsutbild- ning bör utgöras av arbetssökande som har störst nytta av en yrkesutbildning och som har förutsättningar att uppfylla utbildningsmålet. En sådan selektering ger små dödviktseffekter och goda förutsättningar för att många deltagare ska få arbete efter utbildningen. Statskontoret (2007a) konstaterade att flertalet deltagare i arbetsmarknadsutbildning hade varit inskrivna på arbetsförmedlingen och många så länge som . Trots att deltagargruppen inte innehöll de mest lättplacerade grupperna, var resultaten framgångsrika. Avgränsning och samverkan mellan arbetsmarknadsutbildning ningsgraden i deltagargruppen var högre än för jämförelsegruppen. (Se vidare kapitel 9.) Utbudet av arbetsmarknadsutbildningar ska styras av var det finns behov av arbetskraft, men de bör vara så korta att de utgör ett komplement till det reguljära utbildningsväsendet. Det bör inte finnas några tveksamheter var det långsiktiga ansvaret för kompetensförsörjningen ligger. Med dessa förutsättningar bör arbetsmarknadsutbildningen koncentreras till yrkesområden där det är möjligt för individen att uppnå någon form av intyg/yrkesbevis som underlättar möjligheterna att erhålla arbete (se vidare kapitel 10). Enligt AMS statistik för är den genomsnittliga tiden för en deltagare i arbetsmarknadsutbildning , dvs. på gränsen till hur långa utbildningarna bör vara. Den arbet- smarknadspolitiska förordningen medger visserligen undantag i bemärkelsen till dess målet med utbildningen uppnåtts, men i praktiken överskred av deltagarna sexmånaders- gränsen. Då kan det knappast längre betraktas som undantag. hade 1 100 personer avslutat utbildningar som varat . Utbildningslängderna har redovisats mer utförligt i kapitel 3. Ett problem som har uppmärksammats är att relativt få deltagare har gått från förberedande utbildning till arbetsmarknadsutbildning. De förberedande utbildningarna har i själva verket sällan innehållit renodlade utbildningsinsatser, utan snarare olika former av kompetensbedömning, tester eller arbets- livsstärkande insatser i generell bemärkelse. Det utvidgade använd- ningsområdet av den insats som rubriceras som förberedande utbildning har medfört att arbetsmarknadsutbildning inte har varit något självklart mål efter genomgången förberedande utbildning. Utredningen vill förtydliga syftet med de förberedande utbild- ningarna genom att avgränsa insatserna till sådana som förbereder individen för en arbetsmarknadsutbildning, alternativt sysselsätt- ning i form av anställning eller som egen företagare. Avgränsning och samverkan mellan arbetsmarknadsutbildning Validering, nivåtest och yrkesorientering Utredningens uppfattning är att bedömning av de arbetssökandes kunskaper i många fall är en lämplig insats före inträdet i en arbetsmarknadsutbildning. Nyttan består dels i att ge individen goda förutsättningar så att denne ska kunna tillgodogöra sig yrkesutbildningen, dels stämma av individens förkunskaper så att utbildningen kan anpassas till dennes kompetensnivå. Dessa inrikt- ningar benämns yrkesorientering respektive nivåtest inom den förberedande utbildningen. I praktiken innebär det att en arbets- sökande får en yrkesbedömning, vilket för övrigt är en betydligt mer lämplig rubricering på insatsen jämfört med dagens benämning förberedande utbildning. För att främja och samordna utvecklingsarbetet med validering inrättade regeringen en tidsbegränsad myndighet, Valideringsdele- gationen. Myndigheten hade till uppgift att stödja utvecklingen av nya metoder och verksamhets- former för validering samt främja ett regionalt samarbete. Vali- deringsdelegationen utvecklade under sin verksamhet en beskriv- ning av hur validering kan ses som en process som innefattar fyra olika steg. En enskild individ behöver inte nödvändigtvis genomgå alla steg. Den inledande fasen med kartläggning innehåller moment som handläggarna på arbetsförmedlingen bör kunna utföra på egen hand. Den fördjupade kartläggningen kan arbetsförmedlingen också ansvara för med hjälp av externt specialutbildade vägledare. Resultaten av karläggningen kan innebära att individen har fått tillräckligt med klarhet för att på egen hand ta sig vidare, exem- pelvis genom att matchas mot lediga jobb eller söka sig vidare till studier i det reguljära utbildningsväsendet. Den efterföljande kom- petensbedömningen syftar till att bekräfta kompetenser mot relevanta yrkes- eller utbildningskrav. Här bör behöriga bedömare inom arbetsmarknadssektorn anlitas, exempelvis yrkesnämnder eller branschföreträdare. Avstämning ska då ske mot teoretiska och praktiska färdigheter, vilket ska resultera i intyg eller någon form av yrkesbevis. De individer som inte motsvarar de kompetenskrav en bransch föreskriver bör, om budget och utbildningsprio- riteringar tillåter, kunna ges tillfälle till en arbetsmarknadsutbild- ning. Det är en grannlaga uppgift att i situationer med resursbrist välja mellan att inte anvisa en person till kompetensbedömning som skulle ha kunnat leda till arbete, eller att anvisa en person till Avgränsning och samverkan mellan arbetsmarknadsutbildning kompetensbedömning och inte kunna följa upp med en arbets- marknadsutbildning vid konstaterat behov. Validering har spelat en undanskymd roll inom arbets- marknadspolitiken, men förekommer inom ramen för förbe- redande utbildning under benämningen kunskapsvalidering. Utred- ningens enkätundersökning indikerar att det fortfarande fanns en osäkerhet på arbetsförmedlingen beträffande innebörden av validering och vad den skulle leda till. har intresset och engagemanget kring validering inom Arbetsmark- nadsverket ökat, varför det finns goda förhoppningar om att personalen allt mer betraktar validering som ett naturligt inslag i arbetsmarknadspolitiken. När arbetsförmedlingar, yrkesnämnder och andra parter får rutin på hur valideringsprojekt ska anordnas och marknadsföras, blir det mera sannolikt att de arbetssökande får större tilltro till verktyget.TPF1FPT En ökad tillämpning av validering bör generera stora tidsvinster eftersom den med fördel utförs under en kort och intensiv period. Dessutom kan kompetenser hos en individ identifieras som gör flerårig vuxenutbildning på grundskolenivå överflödig. Effektiv validering bör inte ta mer tid än en månad i anspråk och kan i många fall genomföras . Verktyget syftar till att påskynda individens inträde på arbetsmarknaden och bör därför kunna användas när som helst . Validering kan påvisa att individen har tillräckliga kunskaper för att göra sig gällande inom ett yrke, men den kan också leda till att individen behöver fortbilda sig inom ett specifikt yrke. Yrkesbedömning bör även inkludera introduktionskurser för arbetssökande som vill starta egen näringsverksamhet. Det primära målet med insatsen är inte att deltagaren ska övergå till arbetsmarknadsutbildning. I stället för att läras upp i ett yrke, får de en introduktion i att vara egen företagare med grundläggande kunskaper i exempelvis bokföring och marknadsföring. De har även tillfälle att göra marknadsanalyser och kundundersökningar och låta en professionell bedömare värdera deras chanser att kunna 1TP PT I samverkan med Valideringsdelegationen genomför Arbetsförmedlingen en pilotverksam- het i två län för att pröva Valideringsdelegationens modell för validering. Syftet med pilot- verksamheten är att enas om ett enhetligt arbetssätt för validering inom Arbetsförmedlingen. En slutrapport ska lämnas . Avgränsning och samverkan mellan arbetsmarknadsutbildning försörja sig som företagare. I denna bemärkelse harmoniserar syftet med starta eget kurserna med ovannämnda insatser under rubriken yrkesbedömning. Ett alternativ är att starta eget kurserna sorteras som arbets- marknadsutbildning, som de gjorde . En utbildning i att bli egen företagare är visserligen ingen yrkesutbildning, men syftar till att individen efter kursen ska sysselsättas på arbets- marknaden. Dessa synpunkter kan dock upplevas vara på relativt detaljerad nivå. Den nya myndigheten bör själv avgöra om starta eget utbildningarna ska betraktas som arbetsmarknadsutbildning eller yrkesbedömning. Utrikes födda med yrkesutbildning eller yrkeserfarenhet från sitt födelseland och som har godkänd C-nivå från sfi (svenskundervis- ning för invandrare) behöver sällan mer yrkesutbildning. Däremot kan de behöva språkkunskaper som är kopplade direkt till deras yrke. Förutsatt att denna utbildning är praktiskt utformad och koncentrerad till det tilltänkta yrket kan en sådan insats vara värde- full ur såväl arbetsmarknads- som integrationspolitisk synvinkel. Enligt utredningens enkätundersökning har deltagarna haft stor nytta av kurserna och deras tro har stärkts. visar undersökningen att endast en tredjedel av deltagarna hade arbete efter genomgången yrkessvenska. Det var dess- utom relativt få som efter yrkessvenskan påbörjade en arbetsmark- nadsutbildning. De positiva värderingarna som deltagarna har kontrasterar mot de svaga faktiska utfallen. Utredningen anser att yrkessvenskan är ett nödvändigt för- beredande inslag för utrikes födda inom arbetsmarknadspolitiken, men att det är viktigt att insatsen utformas på ett stringent och målinriktat sätt, så att den verkligen leder deltagaren närmare arbetsmarknaden. För att yrkessvenskan ska vara effektiv och tillhöra övriga insatser inom yrkesbedömning, måste den vara skild från sfi. Upphandlingsprocesserna för denna del ska liksom för andra delar av yrkesbedömningen stramas upp. (Se vidare kapitel 10.) Avgränsning och samverkan mellan arbetsmarknadsutbildning