sou · GVB392 · 2008-01-01 00:00:00 — För elektroniska handlingar föreslogs dessutom ett straffansvar vid brukande, inte bara för det fall en förlaga med dokumentkvalitet påstods föreligga utan även när en handling sanningslöst utges för att härröra från en viss utställare. I denna del föreslog utredningen följande straffbestämmelse: 18 § Utger någon sanningslöst handling, som tillkommit genom fotografering eller på annat dylikt sätt, för att vara riktig kopia av eller riktigt återgivande av visst dokument, döms, om åtgärden innebär fara i bevishänseende, för missbruk av handling till böter eller fängelse i högst sex månader.TPF10FPT Detsamma gäller den som sanningslöst utger handling som inte är ett dokument enligt 1 § andra stycket för att vara en handling som härrör från viss utställare, om åtgärden innebär fara i bevishänseende. Betänkandet har remissbehandlats men förslaget har inte lett till lag- stiftning. 9TP PT Varje exemplar på varje medium ska anses ha dokumentkvalitet så länge kravet på kon- trollerbarhet var uppfyllt i maskinläsbar form och denna kontrollerbarhet framgick ( SOU 1992:110 s. 290 f. och s. 587). 10TP PT Jfr 15 kap. 12 § (delvis). 4.3Straffrätt och informationsteknik – en grund- läggande inventering av lagstiftningsbehovet Därefter tillkallade en utredare för att utarbeta underlag för departementets fortsatta beredning av frågor rörande ny informationstekniks betydelse för straffrätten och straffprocessrätten (Ju 1997:A). Utredaren fann i en promemoria , Straffrätt och informations- teknik – en grundläggande inventering av lagstiftningsbehovet, inte skäl att ändra bestämmelserna i 14 och 15 kap. . Utredaren förklarade att uppfattning angående datas natur inte var hållbar som utgångspunkt för straff- rättsliga överväganden. En lagteknisk konstruktion som bygger på att en icke materiell företeelse ska ses som materiell kunde enligt utredaren inte vara förenlig med traditionell abstrakt och teknik- neutral lagstiftning. Dessutom ansågs analys av skyddet mot förfalskning enligt gällande rätt vara ofull- ständig och i åtskilliga fall för snäv. Den speglade enligt utredaren inte verkliga förhållanden. Utredaren gjorde vidare gällande att förfalskning i elektronisk miljö redan omfattades av regler i den utsträckning som det behövdes. förslag skulle enligt honom leda till ett sämre skydd för urkunder. Utgångspunkten borde enligt utredaren i stället vara det medium som bär den elektroniska handlingen – t.ex. den hårddisk eller den CD-skiva som används för lagring. Härvid hänvisades till att datamedier i rättspraxis ansetts vara urkunder. Beträffande frågan om utställarangivelse i elektronisk miljö konstaterade utredaren att en sådan angivelse – vid en utgångs- punkt från datamediet – kan göras genom märkning på mediets hölje. Han förde härvid följande resonemang: Kan den som av in- formationsinnehållet ter sig som utställare ändå av någon anledning inte sägas stå för det datamedium på vilket datafilen har lagrats kan det lagrade elektroniska dokumentet ändå ha urkundskvalitet genom att någon annan anges som utställare av mediet (s. 21). Vi- dare förklarades att frågan om skydd av digitala signaturer är av ett annat slag än de frågor som har motiverat ett skydd för urkunder och att digitala signaturer inte bör skyddas genom bestämmelserna om urkundsbrott.TPF11FPT 11TP PT Jfr SOU 1992:110 s. 96. Beträffande elektroniska dokument som skrivs, sänds, mottas och läses som elektronisk post, för att därefter utplånas, förklarade utredaren att de skulle ha mera gemensamt med ett telefonsamtal eller skrift på en svart tavla än med en traditionell pappershandling. Straffbestämmelser som avser urkunder skulle enligt utredaren inte kunna tillämpas på sådana kortlivade elektroniska handlingar, redan på den grunden att de inte skulle ha betydelse som bevis i brotts- balkens mening. Elektroniska dokument under överföring kunde därmed inte få förfalskningsskydd. Utredaren fann däremot att det borde övervägas att, som ett urkundsbrott, kriminalisera förnekan- de av digital signatur. Vid en hearing som höll framfördes invändningar mot utredarens syn på urkunds- brotten. IT-rättsliga observatorium utvecklade i en promemoria sina invändningar mot utredarens traditionella fysiska synsätt för elektronisk miljö.TPF12FPT Utredarens förslag har inte lagts till grund för lagstiftning. 4.4Brott och brottsutredning i IT-miljö, Ds 2005:06 uppdrog chefen för åt en sär- skild utredare att utarbeta en promemoria angående genomförande i svensk rätt av konvention om IT-relaterad brotts- lighet. Konventionens innehåll har behandlats ovan i avsnitt 3.2.2. I avdelning 2 av denna konvention föreskrivs under rubriken förfalskning att lagstiftningsåtgärder ska vidtas för att – något förenklat – kriminalisera manipulationer som inne- bär att icke autentiska uppgifter uppstår med uppsåt att dessa ska beaktas eller ligga till grund för handlande i rättsliga hänseenden som om de vore autentiska (artikel 7). Denna artikel tar sikte på datorbehandlingsbara uppgifter, ett uttryck som i konventionen definierats så att data i elektronisk eller annan direkt processbar form avses. I den förklarande rapporten anförs att syftet med denna bestämmelse är att införa en motsvarighet i elektronisk miljö till det straffansvar som finns för förfalskning av traditionella fysiska handlingar. I promemorian (Ds 2005:6) Brott och brotts- utredning i IT-miljö; konvention om IT-relaterad brottslighet med tilläggsprotokoll, ges ett förslag till en mindre 12TP PT Observatoriets syn på vissa straff- och processrättsliga lagstiftningsfrågor (IT-observatorie PM 3:1999). Promemorian finns tillgänglig i (dnr Ju 1999/2906/L5). komplettering av brotten mot urkunder medan utredaren i övrigt hänvisar till den genomlysning som avses göras av IT-förfalsknings- utredningen. Den särskilde utredaren konstaterade att en handling i elektro- nisk form i de flesta fall saknar en utställare av det slag som krävs för ansvar enligt 14 kap. och därför normalt faller utan- för straffansvaret för urkundsförfalskning. Utredaren konstaterade vidare att elektroniska dokument numera kan förses med s.k. elek- tronisk signatur, som är avsedd att motsvara en namnteckning, och att straffansvar för urkundsförfalskning torde kunna utkrävas redan enligt gällande rätt om ett elektroniskt dokument, som på det sättet har en tydlig utställare, förfalskas.TPF13FPT Åtminstone sådana elektro- niska urkunder som är försedda med en avancerad eller kvalificerad elektronisk signatur torde kunna jämställas med urkunder av tradi- tionellt slag och därmed också kunna utgöra förfalskningsobjekt. Det är emellertid osäkert i vilken utsträckning man i övrigt kan dra paralleller mellan traditionella urkunder och elektroniska hand- lingar, fortsatte utredaren.TPF14FPT Utredaren fann att en ändring i urkundsbegreppet, enbart som ett led i en anpassning till konventionen om brott i cyberrymden, skulle te sig som ett alltför omfattande ingrepp. I stället föreslogs att straffansvaret för brukande av något som är förfalskat utvidgas till att omfatta åberopande av en icke autentisk sammanställning av elektronisk data, om den som åberopar denna ger sken av att sam- manställningen är autentisk; dvs. ett straffansvar först vid brukande för de fall där den aktuella handlingen inte har urkundskvalitet (jfr förslag till andra stycke i 14 kap. 18 § ). Med hänsyn till det begränsade uppdraget – att anpassa reglering- en till konventionens krav – inskränkte utredaren sitt förslag till ett skydd för elektroniska data. Det som materialiserats i annan form än digital, t.ex. på papper, föreslogs inte omfattas av det nya straff- skyddet.TPF15FPT Den föreslagna ändringen inskränktes alltså till det ut- redaren fann oundgängligen nödvändigt för att genomföra konven- tionen i svensk rätt. 13TP PT Ds 2005:6 s. 105. Där tillades att de allra flesta elektroniska dokument dock, i likhet med exempelvis en obestyrkt fotokopia, inte har en tillräckligt tydlig utställare för att uppfylla det grundläggande kravet på en urkund och att straffbestämmelserna om förfalskning därför inte gäller. 14TP PT Ds 2005:6 s. 225. 15TP PT Ds 2005:6 s. 229. Utredaren synes vid sin tolkning av gällande rätt ha utgått från själva data genom att tillmäta elektroniska signaturer avgörande betydelse. noterar emellertid utredaren kraven i gällande rätt på bl.a. varaktighet samt att urkundsbegreppet utgår från tra- ditionella sätt att framställa skrift och svårligen låter sig förenas med hur den moderna tekniken fungerar innan innehållet i en dator- framställd text har fixerats och fått en fysisk form.TPF16FPT Ett antal utredningar rörande elektronisk dokumenthantering har i allt väsentligt byggt på den syn på dokumentfrågan som Datastraff- rättsutredningen förordat. Förslagen har i flera fall lett till lagstift- ning där begreppet elektroniskt dokument använts som beteck- ning på de objekt i elektronisk form som fått ersätta traditionella undertecknade handlingar. En reglering av detta slag föreslogs första gången av utredningen om lagstiftningsbehovet vid tulldatoriseringen () som i motiven föreslog följande definition: Ett elektroniskt dokument i tulldatasystemet är en språkhandling i förening med en uppgift om dess utställare som visserligen lagras genom ADB men där det väsentliga är att textenheten och utställarenheten entydigt kan be- stämmas till sitt innehåll genom en ADB-teknisk kontrollprocedur knuten till databehandlingen.TPF17FPT Lagrådet föreslog att detta nya begrepp skulle definieras i den dåvarande tullagen (1987:1065) enligt följande: Med ett elektroniskt dokument avses en upptagning vars innehåll och utställare kan verifieras genom ett visst tekniskt förfarande. Denna definition, som förts över till ny tullagstiftning – se vidare bl.a. 2 kap. 2 § tredje stycket tullagen (2000:1281) och prop. 1989/90:40 s. 4, 27 f. och 49 f. – och tillhörande motivuttalanden kom att delvis prägla arbete. Efter hand har begreppet elektroniskt dokument, med den av lag- rådet föreslagna definitionen, förts in på allt fler regelområden; se bl.a. 5 § strafföreläggandekungörelsen (1970:60), 19 kap. 10 § jorda- balken (1970:994), 18 kap. 3 a § fastighetstaxeringslagen (1979:1152), 3 kap. 15 § utsökningsförordningen (1981:981), 1 a § taxerings- 16TP PT Ds 2005:6 s. 224. 17TP PT SOU 1989:20 s. 100. förordningen (1990:1236), 3 § fastighetstaxeringsförordningen (1993:1199), 2 a § indrivningsförordningen (1993:1229), 1 b § mer- värdesskatteförordningen (1994:223), 17 § lagen (1994:448) om pantbrevsregister, 10 kap. 26 § skattebetalningslagen (1997:483), 4 § skattebetalningsförordningen (1997:750), 13 kap. 3 § lagen (1998:674) om inkomstgrundad ålderspension, 4 kap. 4 § lagen (2001:1227) om självdeklarationer och kontrolluppgifter samt 9 § lagen (2005:807) om ersättning för viss mervärdesskatt för kom- muner och landsting. I berörda lagmotiv förekommer kortfattade, överensstämmande beskrivningar av de berörda objekten, som i huvudsak synes vara hämtade från och Data- straffrättsutredningens betänkanden. Även i andra sammanhang har motsvarande syn på elektroniska handlingar med elektroniska signaturer förordats. Bland annat har föreslagit att följande definitioner skulle tas in i för- valtningslagen som en ny 1 a §.TPF18FPT I denna lag avses med elektronisk handling: en bestämd mängd data som kan läsas, av- lyssnas eller på annat sätt uppfattas endast med tekniskt hjälpmedel, digitalt dokument: en elektronisk handling med digital signatur eller digital stämpel, digital signatur: resultatet av en omvandling av en elektronisk hand- ling som gör det möjligt att kontrollera om innehållet härrör från den fysiska person som framstår som utställare, och digital stämpel: resultatet av en omvandling av en elektronisk hand- ling som gör det möjligt att kontrollera om innehållet härrör från den juridiska person eller myndighet som framstår som utställare. Slutligen bör nämnas att en beskrivning av elektroniska handlingar getts i motiven till bokföringslagenTPF19FPT (1999:1078), trots att begreppet elektroniskt dokument inte införts där (se vidare avsnitt 5.1). 18TP PT SOU 1996:40 s. 39. 19TP PT /99:130 s. 243. 4.6Formel – Formkrav och elektronisk kommunikation (Ds 2003:29) beslutade regeringen att departe- mentsvis skulle se över gällande formkrav i lagar och förordningar och överväga behovet av förändringar i syfte att undanröja onödiga hinder för elektronisk kommunikation och elektronisk dokument- och ärendehantering. För att samordna detta arbete inrättades en arbetsgrupp inom som antog namnet FORMEL- gruppen. I gruppen företräddes departementen av chefstjänstemän eller chefer för rättssekretariaten. FORMEL-gruppens uppdrag syftade till att dokumentera vilka regeländringar som för FORMEL-gruppens arbete genomförts, pågick och planerades på området samt att göra gene- rella ställningstaganden till hur författningsändringar borde genom- föras. Däremot ingick det inte i uppdraget att lägga fram konkreta förslag till författningsändringar. FORMEL-gruppen har definierat begreppet formkrav som krav på att ett dokument eller meddelande ska ha en viss form eller till- komma på visst sätt för att ha en viss rättsverkan. Formkrav kan också föreskriva att en handling ska ha ett visst innehåll.TPF20FPT Till form- kraven kan också räknas krav på att en handling ska utföras på ett visst sätt för att en viss rättsverkan ska inträffa.TPF21FPT Om ett formkrav inte uppfylls kan följderna variera. Den vanligaste följden torde dock vara att rättshandlingen som sådan blir ogiltig. De ställningstaganden som FORMEL-gruppen valt att redovisa i departementspromemorian rör hur formkraven kan tolkas samt hur de bör anpassas och användas för att medge elektroniska rutiner. Bedömningarna är gjorda utifrån ett lagstiftningsperspektiv. I detta avsnitt presenteras slutsatserna beträffande några utvalda formkrav. 20TP PT Se bl.a. 10 kap. angående upprättande av testamente och 4 kap. 1 § jordabalken angående köp av fast egendom. 21TP PT Se bl.a. 10 kap. angående vittnens närvaro vid undertecknandet av testamente samt 4 kap. angående vittnens närvaro vid vigsel. Ett vanligt förekommande formkrav som uppmärksammats av FORMEL-gruppen är kravet på underskrift som förekommer både uttryckligen i vissa bestämmelser samt underförstått i andra sam- manhang. Vad som exakt innefattas i ett krav på underskrift är inte helt klart, inte heller hur kravet ska fullgöras. Klart är emellertid att det ska vara fråga om någon form av utställarangivelse. Här kan under- skriften ha en funktion som i viss mån motsvarar en elektronisk signatur. Emellanåt kan en namnteckning sägas ge uttryck för en viss vilja, dvs. att undertecknaren övervägt och accepterat inne- börden av det som undertecknas. Enligt mening bör ett krav på underskrift – om ett sådant krav behövs över huvud taget – ersättas eller kom- pletteras med bestämmelser som föreskriver någon annan form av utställarverifiering, t.ex. elektroniska signaturer. Även regler som föreskriver påskrifter, anteckningar och andra tecken eller märken som anbringas på handlingar som en utställarangivelse kan enligt FORMEL-gruppens uppfattning hindra elektroniska rutiner genom att förutsätta en fysisk handling. Även sådana regler bör därför änd- ras för att möjliggöra elektroniska rutiner. Däremot anser FORMEL-gruppen inte att krav på skriftlighet nor- malt kan antas hindra elektroniska rutiner. Syftet med att föreskriva skriftlig form är sannolikt att utesluta flyktiga former för kommu- nikation och dokumentation och åstadkomma en beständig, entydig och lätt kommunicerad hantering. Många former av elektroniska rutiner uppvisar enligt FORMEL-gruppen betydande likheter med traditionell pappersbaserad kommunikation, t.ex. elektronisk post och elektroniska blanketter. Även sådan kommunikation bör därför betraktas som skriftlig. Befintliga skriftlighetskrav skulle därför gene- rellt kunna vara kvar och krav på skriftlighet bör kunna användas även som markering av att en kommunikation ska ges en varaktig och tillgänglig form. I vissa situationer kan det dock enligt FORMEL-gruppen behövas förtydliganden som klargör att elek- troniska rutiner är möjliga respektive uteslutna. Emellanåt förekommer begreppet handling som en typ av form- krav i olika bestämmelser, exempelvis som ansökningshandling eller För definiering av begreppet handling inom förvaltningsrättens område bör enligt FORMEL-gruppen tryckfri- hetsförordningens definition av termen vara vägledande. En handling är enligt 2 kap. 3 § tryckfrihetsförordningen en framställning i skrift eller bild eller en upptagning. Med framställning i skrift eller bild menas handlingar i traditionell mening, dvs. framställningar som kan uppfattas visuellt utan tekniska hjälpmedel. Det kan alltså omfatta alla former av skriftliga uppteckningar oavsett vilket underlag som uppteckningen är gjord på. Även bilder såsom fotografier och rönt- genbilder anses utgöra en handling enligt tryckfrihetsförordningen. Med upptagning förstås en handling som kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas endast med tekniska hjälpmedel, exempelvis datoriserade upptagningar och uppgifter på mikrofilm men även ljudband eller videogram. Enligt behöver inte termen handling anpassas för att tillåta användning av elektroniska rutiner inom förvaltnings- rättens område. Termen handling får i dessa sammanhang anses vara teknikneutral. 4.6.4Original samt kopia och avskrift Termer som kopia eller avskrift förekommer emellanåt i samband med ett ansöknings- eller anmälningsförfarande. Enligt FORMEL- gruppens uppfattning är dessa termer synonyma, dock att avskrift uppfattas som en mer ålderdomlig term än kopia.TPF22FPT FORMEL-gruppen har kommit fram till att såväl papperskopior som elektroniska kopior av en pappersförlaga uppfyller kravet på kopia (eller avskrift) enligt gällande rätt. Något behov av att ändra denna terminologi för att medge elektroniska rutiner torde därför inte behövas. Krävs det däremot att anmälaren eller annan inger en bestyrkt kopia kommer saken i ett annat läge. Detta torde normalt tolkas som ett krav på att en papperskopia ska vara försedd med en påskrift och en namnteckning. Av detta följer ett krav på en pappers- kopia, om inte ett bestyrkande kan ske med en elektronisk signatur. Däremot anser FORMEL-gruppen att termen original knappast kan användas på ett meningsfullt sätt beträffande elektroniska hand- lingar. Om originalhandlingen är en elektronisk handling blir kravet på att tillhandahålla en originalhandling mer eller mindre menings- löst, eftersom det inte finns några original i traditionell mening i den 22TP PT Jfr 2 kap. tryckfrihetsförordningen där termerna används som liktydiga. Termen original bör därför enligt FORMEL- gruppens uppfattning användas endast i de fall man avser en pappers- handling. 5IT-användningens utveckling och rättslig anpassning 5.1Elektroniska handlingar ersätter pappershandlingar I takt med den tekniska utvecklingen har elektroniska handlingar och annan informationsteknik (IT) börjat användas på områden där tidigare endast pappershandlingar förekommit. var användningen av elektroniska handlingar begränsad, i vart fall i rättsligt betydelsefulla sammanhang. är situationen den om- vända. Inlagor till myndigheter, skuldebrev, betalningsorder, beslut och behörighetshandlingar är endast exempel på handlingsslag som i allt större omfattning upprättas, skrivs under, överförs och arkiveras elektroniskt. När sådana handlingar upprättats som bevismedel eller på annat sätt är av betydelse som bevis är de lika skyddsvärda som pappers- handlingar. Behovet av att kunna förlita sig på de uppgifter som där lämnas, både i det att utställaren är den han eller hon utger sig för att vara samt att uppgifterna i sig är riktiga, är lika stort som när uppgifterna skrivs på papper. För att en handling ska ha ett straffrättsligt skydd mot förfalsk- ning redan vid framställning – dvs. innan den brukats – krävs att handlingen uppfyller förutsättningarna för att vara en urkund. Av lagtexten framgår att som urkund anses handling som upp- rättats till bevis eller eljest är av betydelse såsom bevis.TPF1FPT Av de preciseringar av urkundsbegreppet som följer av rättspraxis, lag- motiv och doktrin framgår dessutom att en handling, för att ha urkundsstatus, ska 1TP PT Lagtextens exempel och vad som sägs om bevismärken har här inte tagits med. IT-användningens utveckling och rättslig anpassning självständigt förmedla ett föreställningsinnehåll av visst slag, dvs. ha en form som ger uttryck åt ett föreställningsinnehåll genom en sammanställning av tecken med viss betydelse, som kan avläsas ur urkunden eller avlyssnas, och ha utställarangivelse, dvs. att det ska kunna utläsas eller på annat sätt framgå av handlingen vem som är dess utställare, och Hur ett föreställningsinnehåll som lagras i elektronisk form ska betraktas från straffrättsliga utgångspunkter var något som lag- stiftaren givetvis inte kunde ta ställning till. Redan då klar- gjordes emellertid att urkundsstatus inte är utesluten bara för att det behövs ett tekniskt hjälpmedel för att ta del av föreställnings- innehållet. De elektroniska miljöer som vuxit fram har till stor del utfor- mats som elektroniska motsvarigheter till traditionell fysisk miljö. Skillnaderna mellan handlingar som används i denna nya miljö respektive i pappersmiljö har tagits upp i flera lagstiftningsärenden, bl.a. i motiven till bokföringslagen (1999:1078) där följande be- skrivning getts (prop. 1998/99:130 s. 243): Pappersbaserade handlingar kan sägas bestå av tre delar med varsin ur- skiljbar funktion vilka tillsammans utgör en helhet: –bäraren (papperet) –texten (uppgifterna) –utställarangivelsen (t.ex. en underskrift). Sambandet mellan bärare, text och utställarangivelse framstår som så självklara att endast bäraren (papperet) nämns, t.ex. en faktura. Papperet avgränsar och strukturerar på ett varaktigt sätt en sammanställning av vissa uppgifter. De pappersbaserade handlingarnas utseende är alltid detsamma när de framställs (den lagrade formen) och när de läses (den läsbara formen). De kännetecknas också av att de vanligen utgör unika fysiska exemplar. Maskinläsbara (elektroniska) handlingar saknar en del av de egen- skaper som utmärker pappersbaserade handlingar. Bäraren, uppgifterna och utställarangivelsen – när det finns en sådan – är inte knutna till varandra i samma låsta och varaktiga form som i en pappershandling. Elektroniska handlingar är inte heller identiska i lagrad och läsbar form. Beskrivningar av elektroniska handlingar tar därför i stället ofta själva informationen till utgångspunkt såsom den avses att presenteras för läsaren. Elektroniska handlingar utgör inte heller unika fysiska exemplar. Det går i själva verket inte att på ett naturligt sätt finna ett fysiskt föremål som kan sägas utgöra själva dokumentet; det enda som finns är ett originalinnehåll. I ett ADB-baserat redovisningssystem söker IT-användningens utveckling och rättslig anpassning systemet på kommando upp vissa grunduppgifter och sammanställer dessa till t.ex. en resultaträkning eller ett kontoutdrag från huvudbok- föringen. Den framtagna handlingen är unik endast såvitt avser inne- hållet men inte som sak. På motsvarande sätt har följande uttalats i motiven till ändringar i 2 kap. tryckfrihetsförordningen (TF) och vid tillkomsten av lagen (2000:832) om kvalificerade elektroniska signaturer (signatur- lagen): En elektronisk handling saknar en del av de egenskaper som den pappersbaserade handlingen har. Den elektroniska handlingen har inte något fysiskt föremål, ett papper eller annat, som informationen är fast knuten till. Man kan uttrycka saken så att den elektroniska informationen i allt större utsträckning har blivit handlingsbaserad genom att mängder av traditionella handlingar, t.ex. promemorior, protokoll och beslut, som är avsedda att ha ett bestämt, fixerat inne- håll, skapas på elektronisk väg och lagras elektroniskt.