sou · GVB392 · 2008-01-01 00:00:00 — § 171 Den, der gør brug af et falsk dokument til at skuffe i retsforhold, straffes for dokumentfalsk. Ved et dokument forstås en skriftlig eller elektronisk med betegnelse af utstederen forsynet tilkendegivelse, der fremtræder som bestemt til at tjene som bevis. Et dokument er falsk, når det ikke hidrører fra den angivne udsteder, eller der er givet det et indhold, som ikke hidrører fra denne. Som framgår av bestämmelsen förutsätts för straffansvar att det falska dokumentet brukats. undertecknade konventionen och ratificerade densamma . Konventionen trädde för del i kraft . tillsattes i en utredning, den s.k. Datakrimutvalget, vars uppgift var att undersöka vilka minsta förändringar och tillägg i den norska straff- och straffprocesslag- stiftningen som var nödvändiga att göra för att skulle kunna 4TP PT I Kommenterat straffelov, Vagn m.fl, 8:e uppl. 2005 anges att det av förarbetena inte framgår huruvida en automatisk avsändaradress som finns på ett e-mail är tillräckligt för att uppfylla kravet på utställarangivelse, udstederbetegenelse. Kommentaren hänvisar dock till att det accepterats i en dom från Østre Landsret 2001 (referat i FT 2003/04 A.1787). ratificera konvention om IT-relaterad brottslighet. I betänkandet Lovtiltak mot datakriminalitet (NOU 2003:27) redo- visar Datakrimutvalget de lagförslag som kommittén ansett nöd- vändiga att genomföra i norsk lagstiftning för att denna ska vara i linje med bestämmelserna i konventionen. Förslagen innehåller endast mindre ändringar och tillägg till straff- och straffprocesslag- stiftningen, eftersom norsk rätt anpassats till rekommendation om datorbrottslighet (se R 89 (9)) och därför i allt väsentligt redan ansetts uppfylla konventionens krav. Någon ändring i anledning av konventionens bestämmelse om elektronisk dokumentförfalskning (artikel 7) har över huvud taget inte ansetts nödvändig. tillsattes en ny utredning med samma namn. Enligt utredningens direktiv går uppdraget ut på att mer ingående undersöka vilka ändringar som är nödvändiga för att harmonisera den norska straff- och straffprocesslagstiftningen med konventionen samt att göra en allmän modernisering av gällande strafflagstiftning. Nedan presenteras ett urval av de nu gällande norska straffbe- stämmelserna om förfalskning. §179 Ved dokument forstaaes i denne Lov enhver gjenstand, som i skrift eller paa anden maade indeholder et tilkjendegivende, der enten er af betydning som bevis for en ret, en forpligtelse eller en befrielse fra en saadan eller framæder som bestemt til at tjene som bevis. §182 Den, der i retsstridig hensigt benytter som ægte eller uforfalsket et eftergjort eller forfalsket dokument eller som medvirker , straffes med bøter eller med fængsel indtil 2 aar, men indtil 4 aar, naar der handles om et indenlandsk eller udenlandsk offentligt dokument. Har benyttelsen fundet sted i hensigt at skaffe bevis for et be- rettiget eller at beskytte mod et uberettiget krav, anvendes bøder eller fængsel indtil 1 aar. Den, som forfærdiger eller anskaffer et falsk Dokument for at benytte det eller lade det benytte paa en efter §§ 182 eller 183 strafbar maade eller medvirker , eller som i lige hensigt forfalsker et ægte eller anskaffer et forfalsket dokument eller medvirker , straffes med bøder eller med indtil det halve af den benyttelsen be- stemte fængelsestraf. 3 st. Straf efter denne paragraf kommer ikke til anvendelse, saa- fremt den skyldige fældes efter §§ 182 eller 183. I 179 § ges en definition av vad som ska förstås med ett dokument i straffelovens mening. I rättspraxis är det konstaterat att straffbe- stämmelsen även omfattar förfalskning av elektroniska dokument.TPF5FPT Med ett eftergjort dokument förstås ett dokument som inte till fullo härrör från den angivna utställaren. Ett dokument är for- falsket när den ursprungliga lydelsen, dvs. innehållet, är ändrat på något sätt. För straffansvar enligt 182 § förutsätts att det förfalskade dokumentet ska ha brukats som ett äkta eller oförfalskat dokument ( benytter som ægte eller uforfalsket ). Detta rekvisit diskutera- des bl.a. av i betänkandet Datakriminalitet (NOU 1985:31). Frågan gällde bl.a. när en ändring av en elektronisk hand- ling kunde anses benyttet. Man kom där fram till – om än med viss tvekan – att själva förfalskningsåtgärden och brukandet, sker vid ett och samma tillfälle när det gäller databehandlad eller automatiserad information.TPF6FPT Samma slutsats kom den tidigare Datakrimutvalget fram till i NOU 2003:27 (s. 23). Man tillade emellertid att 182 § behandlar själva brukandet av ett förfalskat dokument i ett visst syfte. Konventionen om IT-relaterad brottslighet riktar sig däremot mot själva förfalskningen utan något krav på att det oäkta dokumentet verkligen kommit till användning. I de fall som data förfalskas utan att vara en del av en automatiserad process, exempelvis vid elektronisk scanning av ett dokument, omfattas gärningen av 185 § andra stycket. Den förra Datakrimutvalgets slutsats var därför att norsk lagstiftning redan står i paritet med konventionens bestämmelse om datorrelaterad förfalskning. Denna uppfattning delades av Justisdepartementet som även föreslog att skulle ratificera konventionen.TPF7FPT Den tillsatta Datakrimutvalget har lämnat betänkandet, Lovtilltak mot datakriminalitet (NOU 2007:2), Del- utredning II. Enligt utredningen ligger det utanför uppdraget att göra en närmare översyn över förfalskningsbestämmelserna. Utred- ningen är emellertid av uppfattningen att det krävs ett förtydligande i vilken utsträckning falsk data ska bedömas efter samma regler som falska pappersdokument. Av den anledningen har utredningen valt att skissa på ett förslag till lösning där dagens dokumentbegrepp 5TP PT Jfr Rt 1991 s. 532 (BBS-dommen). 6TP PT Se även Rt 1991 s. 532 (BBS-dommen). 7TP PT Se Ot.prp.40 (2004–2005). Om lov om endringer i straffeloven og straffeprosessloven og om samtykke til ratifikasjon av konvensjon 8. om bekjempelse av kriminalitet som knytter seg til informasjons- og kommunikasjonsteknologi (lovtiltak mot datakriminalitet) s. 9. ersätts av ett vidare begrepp benämnt bevisbærer. Detta begrepp föreslås som en samlingsbeteckning oberoende av om det skyddade objektet är av papper eller elektroniskt. Utredningens förslag är föremål för beredning inom det norska Justisdeparte- mentet. undertecknade konventionen om IT-relaterad brottslighet och ratificerade densamma . Konventionen trädde för del i kraft . De gällande finska straffbestämmelserna om förfalskning tillkom och dessa innehåller även bestämmelser som tar sikte på datorrelaterade förfalskningar. Det fanns därför inget behov av att ändra i de finska straffbestämmelserna för att uppfylla konven- tionens krav i detta hänseende. klassificerades förfalskningsbrotten efter brotts- objekten som sådana, dvs. utifrån vilken typ av handling som varit föremål för förfalskningsåtgärden, på samma sätt som tidigare gällde i svensk lagstiftning. En förutsättning för straffansvar var då att den förfalskade handlingen också kommit till användning i syfte att be- reda gärningsmannen eller annan nytta eller skada annan. I och med straffreformen gavs förfalskningsbrotten ett eget kapitel i den finska strafflagen (33 kapitlet). reglerades dessa brott i bl.a. kapitlet avseende bedrägerier m.m. Uppdelningen på olika handlingstyper togs bort och i stället infördes en förfalsknings- bestämmelse som omfattar samtliga handlingar eller bevismedel. togs kravet på att det förfalskade bevismedlet också skulle ha kommit till användning bort. Brukande av ett falskt eller för- falskat bevismedel ingår dock som en tredje gärningsform i bestämmelsen om förfalskning. Bestämmelsen som är införd i 33 kap. 1 § har numera följande lydelse. Den som framställer falsk handling eller annat bevismedel eller som förfalskar ett dylikt bevismedel för att användas som vilse- ledande bevis, eller såsom sådant bevis använder ett falskt eller för- falskat bevismedel, ska för förfalskning dömas till böter eller fängelse i högst . (Brottet finns även som lindrig och grov förfalskning 33 kap. 2 och 3 §§). SOU 2007:92 Internationella förhållanden Som bevismedel avses, enligt en uttömmande definition i 33 kap. 6 §, följande: Som bevismedel anses i denna lag handlingar och kopior av en handling, märken, stämplar, registerskyltar, ljud- och bildupptag- ningar, upptagningar som gjorts med registrerade mätinstrument, räkne- apparat eller annan motsvarande teknisk anordning samt upptagningar som lämpar sig för automatisk databehandling, om de används eller kan användas såsom rättsligt betydelsefulla bevis om rättigheter, förpliktel- ser eller fakta. Ett bevismedel är falskt, om det använt som bevis är ägnat att ge en vilseledande bild av sitt ursprung eller utställarens identitet. Ett bevismedel är förfalskat, om dess innehåll obehörigen har änd- rats beträffande någon uppgift som är av betydelse i bevishänseende. Som bevismedel avses alltså sådant som kan användas såsom rättsligt betydelsefulla bevis om rättigheter, förpliktelser eller fakta. Bevis- medlet kan ha karaktären av ett intyg men det kan också ha fått bevis- funktion av en tillfällighet. Straffbestämmelsen omfattar således både s.k. avsiktsurkunder och tillfällighetsurkunder. Definitionen täcker numera även sådan information och sådana elektroniska handlingar som lagras med hjälp av den nya datatekniken. Med handling förstås enligt lagtexten alltjämt en traditionell skriftlig handling i vilken en tanke eller ett budskap har nedtecknats i visuellt läsbar form. I upp- räkningen över vad som i sammanhanget anses utgöra bevismedel finns även kopior. Enligt tidigare reglering var det ovisst om för- falskningsbestämmelserna kunde tillämpas på obehöriga ändringar i en obestyrkt kopia. De verklighetstrogna kopior som den moderna kopieringstekniken möjliggör har emellertid lett till att även kopior ska kunna vara tänkbara förfalskningsobjekt, låt vara att ett sådant bevismedel enligt motivuttalanden vanligtvis har ett svagare bevis- värde än en originalhandling, varför gärningen i allmänhet bör be- traktas som en lindrig förfalskning.TPF8FPT För straffbarhet förutsätts att gärningsmannen framställer en falsk handling eller annat bevismedel, förfalskar ett dylikt bevismedel eller använder ett falskt eller förfalskat bevismedel för att användas som vilseledande bevis. Ett bevismedel är falskt, om det använt som bevis är ägnat att ge en vilseledande bild av sitt ursprung eller utställarens identitet. Av- görande är med andra ord bevismedlets yttre tillförlitlighet, inte om innehållet i bevismedlet är sanningsenligt eller inte. Bedömningen av om ett bevismedel är ägnat att ge en vilseledande bild av sitt ur- 8TP PT Proposition RP 1988 nr 66 s. 114. sprung eller utställarens identitet ska ske utifrån objektiva grunder och man måste här fråga sig om bevismedlet över huvud taget kan åstadkomma någon villfarelse. Om ingen utställare kan individuali- seras anses bevismedlet inte ha något bevisvärde och kan därför inte vara föremål för ett förfalskningsbrott. De nya upptagningsmetoder- na och den moderna datatekniken har enligt motiven komplicerat detta krav på utställar- eller ursprunghärledning. En utskrift som uppkommit t.ex. genom automatisk databehandling har ofta ingen annan utställare än själva databehandlingsprocessen. Enligt uttalan- den i propositionen anses emellertid en sådan utskrift ha ett bevis- värde som kan jämställas med en undertecknad handling. I propo- sitionen anges även att omständigheter i det enskilda fallet och eventuellt särskilt utfärdade föreskrifter får avgöra i vilka fall en sådan utskrift, med hänsyn till ursprungsdata, ska vara individuali- serad på sådant sätt att den har ett bevisvärde och därigenom kunna utgöra ett bevismedel i lagtextens mening. Om ursprungsuppgifterna är ägnade att ge en vilseledande bild av upptagningens tillkomst- historia måste upptagningen anses vara ett falskt bevismedel. Ett bevismedel är förfalskat, om dess innehåll obehörigen har ändrats beträffande någon uppgift som är av betydelse i bevishän- seende. Härigenom undantas från det straffbara området det fall att någon utan utställarens samtycke i efterhand obehörigen ändrar den språkliga utformningen av en handling under förutsättning att det på handlingens innehåll baserade bevistemat inte förändras. På samma sätt som gäller enligt svensk rätt går den fri från straff, som ändrar i en handling eller ett bevismedel med utställarens sam- tycke eller fullmakt. Om någon som bevis använder ett falskt bevismedel som han själv framställt eller förfalskat är brottet i allmänhet fullbordat redan när förfalskningen skett. Om gärningsmannen därefter använder sig av bevismedlet gör han sig därför i princip inte skyldig till något ytterligare förfalskningsbrott. undertecknade konventionen om IT-relaterad brottslighet (och tilläggsprotokollet ) och ratificerade densamma . Konventionen trädde för del i kraft och har inte föranlett någon ändring av förfalskningsbestämmelserna. Bestämmelser om förfalskningsbrotten finns i artiklarna 155–163 i den isländska strafflagen. Efter ett tillägg som gjorts om- fattar huvudbestämmelsen om förfalskning numera även elek- troniska dokument. För straffansvar förutsätts att det förfalskade dokumentet också brukats i något rättsligt avseende. Har doku- mentet ännu inte hunnit brukas kan gärningen i vissa fall straffas som ett försöksbrott. Huvudbestämmelsen i förfalskningskapitlet i den isländska straff- lagen lyder i engelsk översättning på följande sätt. Anyone making use of a false document for the purpose of deception in legal dealings shall be subject to imprisonment for up to 8 years. It shall particularly contribute to a heavier penalty if the docu- ment is used in an official capacity, as a trading bond or a last will and testament. The same penalty applies to the use of falsified documentation stored in a computerized form in order to deceive thereby in legal dealings. In case there has been a question of a minor amount only or if there are mitigating circumstances in other respects and particularly so if the offender has not intended to cause loss to others, imprisonment for upp to 1 year or fines may be applied. Förutom de nordiska länderna har vi valt att studera och , , , och straff- lagstiftning på förfalskningsområdet. I det följande återges, med undantag av och , huvuddragen i den lagtekniska systematiken i dessa länder och i förekommande fall tillämpningen av förfalskningsbestämmelserna på elektroniska dokument. De ut- valda länderna representerar de viktigaste rättssystemen och om- fattar alltså både länder med ett rättssystem med ursprung i common law och länder med ett rättssystem som bygger på den kontinentala rättstraditionen. Samtliga har undertecknat konven- tion om IT-relaterad brottslighet (ETS 185), men det är enbart som i skrivande stund har ratificerat konventionen. För common law-länderna har lagstiftningen i och valts ut.TPF9FPT Förfalskningsbrotten i påminner till stora delar om 9TP PT I detta kapitel har termen engelsk rätt använts för att omfatta gällande rätt i och och . denna lagstiftning och redovisas därför inte särskilt. Den kontinen- tala rättstraditionen representeras här av . som har samma rättstradition, redovisas däremot inte. Forgery har varit en common law offence, vars innehåll utvecklas kontinuerligt av domstolarna genom sin rättspraxis. Först genom Forgery and Counterfeiting Act 1981 (FCA 1981) har brottet fått en uttömmande reglering i lag. Som skäl för kriminaliseringen har lagstiftaren anfört målet att skydda det allmännas tilltro för autenticiteten av dokument som förekommer i rättsliga samman- hang.TPF10FPT har det framhållits att kriminalisering av förfalsk- ning bör begränsas endast till vissa speciella fall, t.ex. penningför- falskning.TPF11FPT Den nu gällande Forgery and Counterfeiting Act 1981 reglerar, som framgår av lagens titel, både forgery och counterfeiting. Här avser counterfeiting endast förfalskning av sedlar och mynt – dvs. penningförfalskning – varför bestämmelserna om counterfeiting valts att utelämnas. I det följande kommer de handlingar som kriminaliseras som förfalskning och innebörden av de begrepp som används i lagen att belysas. Därefter ges en kort beskrivning av förhållandet mellan förfalskning och engelsk rätt på området dator- relaterad brottslighet. De förfalskningshandlingar, som kriminaliseras genom Forgery and Counterfeiting Act 1981, är förfalskning (sec. 1), kopiering av ett förfalskat instrument (sec. 2), bruk av ett förfalskat instrument (sec. 3), bruk av en kopia av ett förfalskat instrument (sec. 4) och särskilda bestämmelser om innehav av förfalskningar av vissa speci- ficerade dokument, t.ex. postväxlar, aktier, pass m.m. (sec. Lagstiftaren har valt att använda termen instrument i de olika brottsbeskrivningarna i FCA 1981. 8(1) ger en allmän legal- definition av instrument. Som instrument räknas: No 55, Report on Forgery and Counterfeit Currency (1973), para. 11TP PT E. Griew, The Paper on Forgery: A General , [1970] 548 och P. Glazebrook, The Paper on Forgery: Some Further Comments [1970] 554. a.any document, whether of a formal or informal character; b.any stamp issued or sold by a postal operator; c.any Inland Revenue stamp; and d.any disc, tape, sound track or other device on or in which infor- mation is recorded or stored by mechanical, electronic or other means. Det är främst a och d i definitionen som är av intresse för utred- ningen. Definitionstekniken innebär att äldre rättspraxis beträffan- de tolkningen av termen document gäller alltjämnt i detta hän- seende, eftersom den tekniska termen instrument enligt FCA 1981 omfattar any document och någon ny legaldefinition av termen document inte har angivits. Enligt äldre praxis har ett brev från en arbetsgivare,ett telegram,TPF13FPT ett intyg om förarkompetensTPF14FPT och en tipskupongTPF15FPT ansetts vara document, vilket kan ge intrycket att dokument måste ha en formell karaktär. Definitionen i Sec. 8(1)(a) gör det emellertid klart att även informella dokument omfattas av termen document. För att anpassa förfalskningslagstiftningen till informations- samhället har definitionen av instrument enligt sec. 8(1)(d) ut- vidgats till att omfatta disk- eller bandmedium, ljudspår eller annat medium i vilket information upptas eller sparas på ett mekaniskt, elektroniskt eller annat sätt. Att dessa medier klassificeras som instrument innebär att förfalskningsbestämmelserna blir tillämp- liga på sådana medier. Det bör dock noteras att information på något sätt ska ha upptagits eller sparats i ett medium; m.a.o. är det fråga om ett medium och inte om ett rent informationsinnehåll. Vidare kan konstateras att ljudupptagning har uttryckligen inklu- derats under sec. 8(1)(d) som instrument. I övrigt har lydelsen av sec. 8(1)(d) ansetts vara tillräckligt vidgående för att omfatta alla datamedier, t.ex. utöver dokument sparade som datafiler även mag- netremsan på kreditkort.TPF16FPT Frågan huruvida kravet på instrument är uppfyllt är endast en grundförutsättning för att förfalskningsbestämmelserna ska kunna tillämpas. Efter att det är fastställt att det är fråga om ett instrument i lagens mening är nämligen nästa grundförutsättning för straff- barhet att instrumentet är eller kan anses som falskt. 9(1) 12TP PT Cade [1914] 2 KB 208, CAA. 13TP PT [1896] 1 QB 309, CCR. 14TP PT [1958] 2 All ER 51. 15TP PT 38 Cr App R 57 (1954), CCA. 16TP PT Se Ormerod s. 868. FCA 1981 ger i ett flertal punkter en legaldefinition för begreppet falsk. Definitionen är tämligen omständlig. Centralt för falskhet enligt samtliga punkter i sec. 9(1) är be- greppet to purport, vilket kan översättas till svenska som att göra gällande, att framhålla, att hävda eller att påstå, fast inget av dessa kan sägas vara en direkt motsvarighet till det engelska uttrycket. Att falskhetskravet omfattar ett krav på ett påstående (ett hävdande etc.) om något innebär att dokumentet är falskt i dubbla bemärkel- ser. 9(2) FCA 1981 finns för tydlighets skull en bestämmelse som uttryckligen stadgar att en person anses ha förfalskat ett instru- ment om han har ändrat det så att dokumentet blir falskt enligt sec. 9(1). Som nämnts inledningsvis i detta avsnitt finns de materiella kriminaliseringsbestämmelserna i sec. 1–5 FCA 1981. Dessa be- stämmelser stadgar alltså vilka handlingar (eller underlåtenhet) som kriminaliseras med utgångspunkt från de begrepp om instrument, falskhet osv. som diskuterats ovan. 1 innehåller den centrala bestämmelsen om förfalskning (forgery) och har följande lydelse: A person is guilty of forgery if he makes a false instrument, with the intention that he or another shall use it to induce somebody to accept it as genuine, and by reason of so accepting it to do or not to do some act to his own or any other persons prejudice. Brottet består således i framställningen av ett falskt instrument. Detta måste ske i syfte att det falska instrumentet kommer att användas för att förmå annan att godta instrumentet som äkta och denne därigenom företar eller underlåter att företa en disposition till sitt eget eller annans förfång. Båda delarna i detta uppsåtskrav måste bevisas.TPF17FPT Det är tillräckligt att gärningsmannen hade detta uppsåt när instrumentet framställdes; den avsedda följden behöver inte rea- liseras.TPF18FPT Å andra sidan måste det överskjutande uppsåtet ha före- legat redan när instrumentet framställdes.TPF19FPT I praktiken är det ofta svårt att bevisa brott enligt sec. 1 om det förfalskade instrumentet är en fotokopia (i synnerhet färgkopia) då det normalt är helt lagligt att framställa kopior just såsom kopior och det inte kan uteslutas att avsikten att använda kopian såsom ett äkta dokument uppstår 17TP PT Se Attorney-Generals Reference (No. 1 of 2001), [2002] EWCA 1768. 18TP PT Se Ondhia [1998] 2 Cr App R 150. 19TP PT Jfr Ondhia i not 18. först efter att instrumentet redan har framställts. Det kan även an- märkas att doktrinen betraktar problemet med instrument som fram- ställts i helt elektronisk form och sedan skickas genom e-post som olöst.TPF20FPT 2 kriminaliserar kopiering av ett falskt instrument och liksom med sec. 1 består brottet i själva framställningshandlingen. Även i detta fall krävs att gärningsmannen har uppsåt att förmå en annan person att godta instrumentet (som en äkta kopia) och därigenom företa en disposition till sitt eller annans förfång. För straffbarhet krävs därutöver att den förlaga som kopieras är ett falskt instru- ment enligt de kriterier som diskuterats ovan och att gärningsmannen vet eller tror att förlagen är ett falskt instrument. Att kopiera ett äkta instrument är alltså inget brott enligt sec. En särskild be- stämmelse för kopior är nödvändig i den engelska lagstiftningen av systematiska skäl och hänger ihop med hur instrument och falsk- het har definierats. 3 och 4 FCA 1981 kriminaliserar bruk av ett falskt instrument respektive bruk av en kopia av ett falskt instrument. I doktrinen har det framhållits att bruk föreligger när ett falskt instrument har kommunicerats till en annan eller när det falska instrumentet har placerats på ett ställe där annan kan se det (t.ex. en förfalskad parkeringsbiljett); mer tveksamt är om man har brukat ett falskt instrument i och med att det skickas till en annan, men i detta fall aktualiseras i vart fall ansvar för försök. Slutligen är innehav av förfalskningar av vissa specificerade in- strument t.ex. postväxlar, frimärken, pass osv. kriminaliserat enligt sec. 5 FCA 1981. 3.5.2.2Europarådets konvention om IT-relaterad brottslighet undertecknade konvention om IT-relaterad brottslighet men har ännu inte ratificerat konventionen. En omfattande reform på området IT- brottslighet har emellertid redan genomförts genom Computer Misuse Act (CMA) 1990. 3 i CMA 1990 kriminaliserar olovliga modifieringar av data och har följande lydelse: 20TP PT Se Ormerod s. 884. Någon djupare förklaring finns inte. 1)A person is guilty of an offence if –