sou · GVB382 · 2008-01-01 00:00:00 — När utredningen har inletts ska social- nämnden, om det inte är uppenbart obehövligt, besluta om läkar- undersökning av missbrukaren och utse en läkare för under- sökningen. Läkaren ska i ett intyg ange missbrukarens aktuella häl- sotillstånd. Av socialnämndens utredning ska framgå missbrukarens förhål- landen samt tidigare vidtagna och planerade åtgärder. efter utredning att det finns skäl att bereda någon tvångsvård ska nämnden ansöka om sådan vård hos läns- rätten. Till ansökan ska fogas den utredning nämnden gjort och ett läkarintyg. Har rätten beslutat om tvångsvård ska socialnämnden se till att beslutet verkställs genom att missbrukare bereds vård vid en institution eller på sjukhus. Rättens beslut upphör att gälla om vår- den inte har påbörjats från den dag då beslutet vann laga kraft. kan besluta om omhändertagande och ett sådant beslut ska genast underställas länsrätten. Polis- myndigheten kan under vissa förutsättningar ta om hand en person som kan förväntas bli omhändertagen enligt LVM och överlämna denne till sjukhus för medicinsk bedömning. Tvångsvård ska upphöra så snart syftet med vården är uppnått och senast när vården pågått . Tvångsvård lämnas genom så kallade LVM-hem vilka är särskilt avsedda att lämna sådan vård. anvisar efter anmälan av socialnämnden plats i ett LVM-hem. Mål och ärenden enligt LVM ska handläggas skyndsamt. 4.2.4Lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga Enligt lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) ska den som är i vissa situationer beredas vård om det kan antas att behövlig vård inte kan ges med samtycke av vårdnads- havaren och, när den unge fyllt , denne själv. Om den unge utsätter sin hälsa eller utveckling för en påtaglig risk att skadas genom missbruk av beroendeframkallande medel, brottslig verk- samhet eller något annat socialt nedbrytande beteende får vård även beredas den som fyllt 18 men inte . En förutsättning är att sådan vård är lämpligare än någon annan vård och det kan antas att behövlig vård inte kan ges med den unges samtycke. Också om sådan risk föreligger vid verkställighetens slut beträffande den som dömts till sluten ungdomsvård enligt 31 kap 1 a § ska vård beslutas. beslutar hur vården av den unge ska ordnas och den ska alltid inledas utanför den unges eget hem. Ansökan om vård enligt LVU ska innehålla en redogörelse för den unges förhål- landen, de omständigheter som utgör grunden för att den unge behöver beredas vård, tidigare vidtagna åtgärder och den vård som socialnämnden avser att ordna. Länsrätten beslutar om beredande av vård. får besluta om läkarundersökning av den unge och utse läkare för undersökningen. äga rum innan ansökan om vård görs hos länsrätten om sådan undersökning inte av särskilda skäl är obehövlig. kan besluta om omhändertagande och ett sådant beslut ska genast underställas länsrätten. Unga som behöver stå under särskild tillsyn ska beredas vård i särskilda ungdomshem. anvisar sådan plats. ska från den dag då beslu- tet om vård verkställts pröva om vården ska upphöra och därefter ska prövning ske fortlöpande från senaste pröv- ning. Vård som sker p.g.a. att någon löper påtaglig risk att skadas genom missbruk av beroendeframkallande medel, brottslig verk- samhet eller något annat socialt nedbrytande beteende ska upphöra senast när den unge fyller . kan även enligt de grunder som LVU anger besluta att den som är ska hålla regelbunden kontakt med en särskilt utsedd kontaktperson eller att den unge ska delta i behandling i öppna former inom enligt en särskild behandlingsplan. Omprövning av ett sådant beslut ska ske . Ansvaret för att människor i socialt utsatta situationer får det stöd och den hjälp de behöver vilar enligt socialtjänstlagen (SoL) på kommunen. Det rör sig bl.a. om bistånd i form av ekonomiskt bistånd, vård av barn och unga, vård av personer med missbruks- problem samt åtgärder för andra utsatta grupper i samhället. Sta- tens insatser inom området socialtjänst består främst av lag- stiftning, tillsyn, uppföljning och utvärdering, handlingsplaner, stimulansbidrag samt det utvecklings- och informationsarbete som bedrivs av statliga myndigheter. Ansvaret för individuella stödinsatser när det gäller olika former av funktionshinder ligger framför allt på kommuner och landsting. Det gäller insatser både enligt socialtjänstlagen och lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS). Landstingen har ansvaret för insatsen rådgivning och annat person- lig stöd enligt LSS. Ansvaret för insatser när det gäller äldreomsorg enligt social- tjänstlagen och hälso- och sjukvård enligt hälso- och sjukvårdslagen ligger på kommunerna. (SiS) ansvarar för den statligt bedrivna ungdoms- och missbrukarvården som sker utan eget samtycke enligt lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM), vård av unga enligt 12 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) samt lagen (1998:603) om sluten ungdomsvård (LSU). är central expert- och tillsynsmyndighet på område. De har tillsammans med länsstyrelserna ett tillsynsansvar över i landet. fick av hushållen i landet eko- nomiskt bistånd. av samtliga hushåll fick bistånd . Av biståndshushållen var nya som biståndsmottagare. Två av tre bodde i storstad eller förorts- kommun. De flesta biståndshushåll är ensamstående utan barn, oftast män. I förhållande till samtliga hushållstyper i landet är dock ensam- stående mammor överrepresenterade. Mer än var femte (21 pro- cent) ensamstående mamma fick ekono- miskt bistånd. Biståndsmottagare är ofta unga. var drygt 40 pro- cent i åldrarna . Utrikes födda är överrepresenterade bland dem som beviljats ekonomiskt bistånd. Det genomsnittliga biståndsbeloppet per hushåll uppgick till . Den genomsnittliga biståndstiden per hushåll var drygt . Ekonomiskt bistånd är tänkt som ett yttersta skyddsnät för per- soner med tillfälliga försörjningsproblem. Målet är att den enskilde så snabbt som möjligt ska bryta bidragstagandet och försörja sig på egen hand. ökade antalet personer med lång- varigt ekonomiskt bistånd efter en period av kraf- tig minskning . Detta förklarar de ökade kostnaderna för ekonomiskt bistånd. 2005 var det av biståndstagarna som fick långvarigt bistånd. Det långvariga biståndsmottagandet svarar för av kostnaden för ekonomiskt bistånd.1 På många håll pågår metodutveckling inom individ- och familje- omsorgen för att hjälpa personer ur ett långvarigt beroende av eko- 1 Statistik socialtjänst 2006:7, Ekonomiskt bistånd 2005, , 2006. Länsstyrelserna konstaterar t.ex. att samarbete är vanligt mellan socialnämnd och arbetsmarknadsnämnd samt med arbetsförmedling och försäkringskassa. Att bryta personers eller familjers långvariga bidragsberoende är en av största utmaningar, ett kvalificerat arbete utifrån klientens hela situation och utvecklingsmöjligheter enligt en forskningsrapport Det möj- ligas konst från FOU i Väst (Rapport 4:2005). I rapporten nappad av verkligheten (FOU i Väst ) beskrivs att framgång i arbetet med att minska långvarigt bidragsberoende kräver syste- matisk utredning, mycket klienttid, aktivt förtroendeskapande, intensivt motivationsarbete, flexibilitet, konkreta förändringar i små steg, ett fortlöpande stöd samt aktiv samverkan med sjukvården, arbetsförmedlingen och . För en mer djupgående förståelse och analys behövs mer kun- skap om orsakerna till behovet av ekonomiskt bistånd, vilka insat- ser som görs och deras effekter. Det statistiska underlaget behöver enligt förbättras för att göra det möjligt att särskilja olika grupper och följa effekterna av olika insatser och det behövs en mer precis och gemensam terminologi. har från regeringen fått i uppdrag att föreslå hur insatser för att stödja den enskildes möjligheter att bli självförsörjande ska redovisas nationellt. Alkoholkonsumtionen i har ökat med en tredjedel . Antalet storkonsumenter uppskattas av Social- styrelsens ha ökat . Enligt deras uppskattning finns det mer än 400 000 storkonsumenter av alkohol i dvs. var tjugonde invånare är storkonsument. Ökningen är särskilt markant bland kvinnor, där antalet stor- konsumenter mer än fördubblats. Antalet flickor som behandlas för alkoholförgiftning har tredubblats . I betänkandet Personer med tungt missbruk – stimulans till bättre vård och behandling (SOU 2005:82) konstateras att det är svårt att beräkna hur många som har ett tungt alkohol- och/eller narkoti- kamissbruk. En uppskattning som utredningen låtit göra kommer fram till att det är drygt 80 000 personer som har ett tungt alko- holmissbruk, varav cirka en fjärdedel är kvinnor. De senaste upp- skattningarna av personer med ett tungt narkotikamissbruk anger att det ligger stabilt på cirka 26 000 personer. är kvinnor och är män. En del av dessa har ett blandmissbruk. Det betyder att det finns cirka 100 000 personer med tungt missbruk i . Antalet personer med missbruksproblem som får bistånd har totalt sett legat på samma nivå . Fler får öppna insatser och färre får dygnsvård, i familjehem eller på insti- tution. Individuellt behovsprövad öppenvård, t.ex. strukturerad dagvård, personligt stöd och behandling samt kontaktperson är den insats som är vanligast för personer med missbruk. Den 1 novem- ber 2005 fick drygt 12 200 personer, varav 3 660 kvinnor och 8540 män, behovsprövade öppna insatser på grund av missbruk.2 Boendestöd för personer med missbruk kan vara en plats på gruppboende, inackorderingshem, härbärge och s.k. trappstegs- boende i träningslägenhet, övergångslägenhet eller hyreskontrakt där är kontraktsinnehavare. hade drygt 6 100 personer med missbruk boende som insats. Cirka 2 700 personer, varav cirka en tredjedel var kvinnor, vår- dades frivilligt på institution . Antalet tvångs- vårdade på institution var cirka 250 personer (kvinnor och män), en ökning jämfört med . Räknat på årsbasis har antalet vårdtillfällen legat nästan kring 1 000 . fattades totalt 1 380 beslut om tvångsvård enligt LVM för 870 personer (dvs. i genomsnitt 1,6 beslut per person). Det är således inte ovanligt att samma person är aktuell för tvångsvård . Drygt hälften av besluten gällde om- händertagande, något färre än åren närmast före. Uppgifter om tvångsvård omfattar tre olika åtgärder – ansökan om beredande av vård, beslut om omhändertagande respektive utskrivning. En ansökan eller ett omhän- dertagande leder inte alltid till tvångsvård, utan kan t.ex. resultera i frivillig vård. –2004 har antalet ansökningar om LVM-vård och utskrivningar halverats, och omedelbara om- händertaganden har minskat med en knapp tredjedel. har dock både antalet ansökningar, utskrivningar och omedelbara omhändertaganden ökat och ligger i stort sett på samma nivå som . T.ex. har antalet ansökningar om LVM-vård ökat . Av de personer som var aktuella för 2 Statistik socialtjänst 2006:8, Vuxna personer med missbruksproblem och övriga vuxna – insatser . någon av åtgärderna 2004 hade en relativt stor andel tidigare varit föremål för ansökan/beslut eller vård enligt LVM. En återfalls- frekvens på mellan får anses vara ganska hög. 2004 hade 165 utskrivna personer mer än två registreringar och 27 hade registrerats sammanlagt fyra gånger. I gruppen med ansök- ningar hade 34 personer mer än tre registreringar och i gruppen omhändertagna var antalet 42. I kartläggning 2003 hade närmare två tredjedelar av de större kommunerna specialiserad missbrukarvård och av de mindre. Skillnaderna i personaltäthet mellan olika kommuner var stora och antalet tjänster kunde inte kopplas till befolkningsstruktur eller problembelastning. Institutionsvården när det gäller alkoholmissbruk har i hög grad gått över från till enskild regi – främst privata aktörer och aktiebolag, men också institutioner drivna av ideella organisationer. Inom missbrukarvården ökade kostnaderna för tjänster från ideella organisationer åren 2000–2003. Det pågår ett utvecklingsarbete i många kommuner vad gäller ett mer varierat utbud av insatser inom missbrukarvården, t.ex. särskilda insatser för unga, behandlingsinsatser i öppen vård, trappstegsboende, sys- selsättning m.m. Från olika håll kommer uppgifter om en mer restriktiv hållning inom missbrukarvården. Enligt utredningen om en vårdöverenskommelse om missbrukarvården3 finns tecken på ett skifte inom från offensivt uppsökande insatser och försök att motivera till vård, till en mer avvisande och prövande inställning till personer som vill ha vård för sitt missbruk. Vidare konstaterar utredningen att det råder stor brist på anpassade boen- den och sysselsättning som förutsättning för att motverka återfall efter behandling. Bilden av barn- och ungdomsvården i landet är sammansatt. Generellt sett har det under senare årtionden skett stora positiva förändringar, med ett tydligare barnperspektiv, mer delaktighet för de berörda, mer varierande insatser, en tydligare struktur i hand- läggningen och en satsning på att nå familjer tidigt med erbju- danden om stöd. Allt fler kommuner satsar på att erbjuda lättill- gänglig service för rådgivning och stöd för barn och föräldrar (t.ex. föräldrautbildning) och på att ska finnas med i bar- nens vardagssammanhang och samverka med t.ex. skolan. Det innebär att kommunernas individ- och familjeomsorg ofta ger insatser till barn, unga och föräldrar i ett skede . ges insatserna utan föregående utredning och biståndsprövning och därmed utan krav på dokumentation och uppföljning. Det finns även en trend att göra färre utredningar, men med bättre kvalitet och ökad delaktighet. Det finns ett stort intresse för nya utredningsmetoder och allt fler kommuner börjar använda det strukturerade systemet Barns behov i centrum (BBIC) för utred- ning och uppföljning. Principerna för när en kommun inleder en utredning varierar enligt länsstyrelserna över landet. I vissa kom- muner utreds alla anmälningar medan tröskeln för att inleda en utredning på andra håll är mycket högre. har också ansvar för insatser inom påföljds- systemet när det gäller unga. Domstolen kan besluta om ungdoms- vård vilken kan avse vård enligt LVU eller vård enligt SoL i enlighet med ett upprättat ungdomskontrakt. Ungdomsvården kan förenas med ungdomstjänst i form av oavlönat arbete och annan särskilt anordnad verksamhet under viss angiven tid som genomförs av socialnämnden. har det övergripande ansvaret även för unga som döms till sluten ungdomsvård. SiS ansvarar för själva verkställigheten men den planläggs och genomförs i nära samarbete med socialnämnden i den unges hemort. Den behandlingsplan som upprättas i samråd mellan SiS och socialnämnden avser både vistel- sen vid ungdomshemmet och den senare utslussningen. intogs 100 pojkar och 4 flickor efter att ha dömts till sluten ungdomsvård och de allra flesta var vid intagningen . Gruppen unga vuxna () har fått ökad uppmärksamhet och har i vissa kommuner påverkat såväl organisation som utbudet av insatser. Den traditionella gränsen vid för barn- och ung- domsvårdens ansvarsområde har tenderat att flyttas uppåt för t.ex. alkohol- och drogenheter, stödboende för ungdomar och ung- domsbehandling. När det gäller ekonomiskt bistånd finns på flera håll särskilda enheter för unga vuxna. På de flesta håll har utbudet av insatser för barn, unga och för- äldrar ökat och det pågår ett intensifierat utvecklingsarbete. Samti- digt rapporterar vissa länsstyrelser exempel på att kommuners bristande resurser innebär neddragningar när det gäller personal, förebyggande och uppsökande insatser. Kostnaderna för individ- och familjeomsorgens insatser till barn och unga uppgick till 2004. Merparten av kostnaderna avsåg vård på institution eller i familjehem. Kostnaden var i genomsnitt per invånare . Storstäderna har den högsta kostnaden, , medan glesbygds- kommunerna har den lägsta med i genomsnitt . har cirka 15 000 barn och ungdomar varit omhändertagna och placerade för samhällsvård i en fosterfamilj eller på en privat, eller statlig institution. Antalet barn som får öppenvårdsinsatser uppgår till cirka 28 000. Kontaktperson eller kontaktfamilj är den vanligaste formen av öppenvårdsinsats. Uppföljningar av barn som varit placerade i familjehem eller på institution visar att insatsen ofta inte lyckats bryta en oroväckande eller negativ utveckling. Problemen kvarstår eller försvåras i många fall. Många har en fortsatt svår situation som unga vuxna. måste man vara medveten om att omhändertagande i regel bara kommer ifråga när andra alternativ har prövats eller uteslutits. Det är också svårt att veta vilket utfallet hade varit med något annat vårdalternativ. I flera forskningsöversikter har det framförts allvarlig kritik mot såväl familjehemsvård som placering på hem för vård eller boende. I aktuell debatt har forskare kritiserat att samhället saknar överblick och insyn i en kostsam vård, med oklara metoder, låg utbildnings- nivå och bristfälliga resultat. Insynen i och styrningen av dygns- vården för barn och unga har minskat genom privatisering av institutionsvården och genom att kommunerna i ökad utsträckning köper rekrytering och stöd till familjehem av privata verksamheter. En särskild utredare har fått i uppdrag att kartlägga allvarliga övergrepp och vanvård av barn och ungdomar som varit placerade i familjehem/fosterhem eller vid institutioner inom den sociala bar- navården (dir. 2006:75). Utredaren ska sammanställa och doku- mentera de erfarenheter som framkommer på ett sådant sätt att de kan bidra till att liknande förhållanden inom den sociala barna- vården kan undvikas . En delrapport har avlämnats (se avsnitt 3.10). 1,6 miljoner personer i är eller äldre. Av dessa har , eller ungefär 240 000 personer, hemtjänst i ordi- närt boende eller bor i särskilda boendeformer. Antalet personer som erhåller dessa insatser har varit relativt . Antalet personer med vård och omsorg i ordinärt boende har ökat medan antalet personer i särskilt boende minskat . Antalet äldre personer med beslut om dagverksamhet uppgår till cirka 12 500 men verksam- heten omfattar betydligt fler än så. De allra flesta omsorgstagarna inom äldreomsorgen () är . är kvinnor och är män. Kom- munernas kostnader för vård och omsorg om äldre uppgick till . Detta är en minskning med nästan 2 pro- cent . Utvecklingen inom kommunernas vård och omsorg har gått mot allt mer vård i det egna hemmet och att kvar- boendeprincipen betonas. Det totala antalet platser i särskilt bo- ende har minskat medan det totala antalet personer som får hemtjänst har ökat i ungefär samma omfattning. Särskilda boenden omvandlas till ordinarie boenden i viss utsträck- ning. Enligt är det främsta skälet till avvecklingen förutom en ökad satsning på kvarboende, att många särskilda boenden har blivit omoderna och att behoven av bostäder minskat på vissa orter. Ytterligare ett skäl är bristande resurser som också tar sig uttryck i att kommunerna har en alltmer restriktiv hållning i biståndsbedömningen och i besluten om vilka som ska få plats i särskilt boende. Av dem som bor i särskilt boende har majo- riteten en demenssjukdom. Trots kraftiga förbättringar av bostadsstandarden i de 104 800 platserna som finns i särskilda boendeformer kvarstår ungefär 2 700 platser där de boende måste dela rum med någon annan än anhörig. I den nationella handlingsplanen för utveckling av hälso- och sjukvården anges att kommunerna ska svara för att förstärka den medicinska kvaliteten i särskilda boenden och i hemsjukvården, att kommuner och landsting ska samverka så att alla patienter erhåller vård på rätt vårdnivå samt att ska svara för att de som bor i särskilt boende eller har hemsjukvård vid behov av läkare får en medicinsk bedömning samt konsultation eller hembesök utan dröjsmål. Den omstrukturering som pågår i kommunerna när det gäller att erbjuda äldre möjlighet att bo kvar i sin ordinarie bostad ställer stora krav på samlade insatser från både kommun och landsting. De brister som rapporterats gäller främst brister i sam- verkan mellan huvudmännen, otillräcklig läkarmedverkan och att äldre inte får rehabilitering i tillräcklig omfattning. Viktiga behovsprövade stöd för personer med funktionshinder är insatser enligt lagen om stöd och service till vissa funktions- hindrade (LSS) och socialtjänstlagen (SoL) samt assistans- ersättning, särskilt utbildningsstöd och bilstöd. Dessutom finns i av landets kommuner verksamhet med personliga ombud. 2004 hade cirka 52 900 personer insatser enligt LSS. hade 16 400 personer upp till hemtjänst enligt SoL och drygt 5 300 personer särskilt boende enligt SoL. 12 800 personer hade assistansersättning och antalet fortsätter att öka sta- digt. De vanligast förekommande insatserna var daglig verksamhet, boende för vuxna och kontaktperson enligt LSS samt hemtjänst enligt SoL. Korttidstillsyn, ledsagarservice, daglig verksamhet, boende för vuxna enligt LSS samt behovsprövad korttidsvård enligt SoL är de insatser som ökar mest. De insatser som är vanligast bland personer är särskilt boende och kontaktperson. Cirka 12 800 personer hade assistansersättning och antalet ökar stadigt. Kostnaderna för handikappomsorgen uppgick till 40 mil- jarder kronor (inkl. ersättning från enligt ). Detta motsvarar en ökning sett ur prisnivå. Insatsen med den högsta totala kostnaden var bostad för vuxna enligt LSS som uppgick till . Personlig assistans är den insats som ökat mest i kostnad med sett prisnivå. Totalt sett ökar handikappomsorgen i både kostnader och antal insatser men det finns stora variationer mellan kommunerna. Kommunernas organisation när det gäller familjerättsliga ärenden varierar. En del kommuner har renodlade familjerättsenheter som handlägger alla samarbetssamtal, utredningar om vårdnad, boende och umgänge, faderskapsutredningar och adoptionsärenden. En del stadsdelar och mindre kommuner har en handläggare som sköter familjerättsliga ärenden och i riktigt små kommuner är dessa ären- den bara en mindre del av socialsekreterarens arbete. Omkring 50 000 barn berörs av att deras föräldrar sepa- rerar. I de allra flesta fall har föräldrarna numera gemensam vårdnad efter separation. För en dryg tiondel av barnen skriver föräldrarna avtal som godkänns av socialnämnden och för omkring en tiondel avgörs frågorna om vårdnad och umgänge i domstol. Samarbetsavtalen ökade kraftigt men antalet har varit relativt . Föräldrar till knappt 20 000 barn deltog 2004. Antalet avtal om vårdnad, boende och umgänge som godkänts av socialnämnden var 4 200. Utredningar om vårdnad, boende och umgänge gjordes för 6 800 barn. vårdnadskommitté redovisar i en enkätundersökning att mer än hälften av kommunerna menar att utredningarna om vård- nad, boende och umgänge har blivit mer komplicerade . Föräldrarna har oftare hög konfliktnivå och större sociala problem, missbruk, psykisk sjukdom, familjevåld och kriminalitet. Det pågår oftare en barnavårdsutredning, barn- och ungdoms- psykiatrisk utredning eller polisutredning parallellt med familje- rättens utredning. Det är inte ovanligt med skyddat boende och besöksförbud i dessa ärenden. Många barn far illa av att föräldrarna tvistar om vårdnaden och umgänget. Länsstyrelserna konstaterar i sin tillsynsrapport (2005) att det är stora skillnader mellan kommuner när det gäller väntetider, utred- ningstider, samtal med barn och uppföljning. Väntetider för samar- betssamtal var i drygt hälften av kommunerna , i några kommuner och i extremfallet . I en tredjedel av kommunerna erbjöds föräld- rarna uppföljningssamtal i av fallen, mot aldrig eller i högst av fallen i en fjärdedel. Mer än hälften av kommunerna frågade alltid föräldrarna om barnets inställning inför ett godkännande av avtal omvårdnad, boende och umgänge men var tionde kommun gjorde det sällan eller aldrig. Antalet faderskapsutredningar är stabilt. fastställdes faderskap för av de barn som föddes . Det pågick 65 000 utredningar. I av fallen ledde de till att fadern bekräftade faderskapet. Antalet faderskapsfastställanden som gick till domstol var 183. fanns det i svensk rätt inte någon regel om moderska- pet eftersom det ansågs obehövligt.