sou · GVB354 · 2008-01-01 00:00:00 — Även övriga åt- gärder, inklusive utbildningsinsatser, som vidtagits för att integrera barnperspektivet i verksamheten utifrån FN:s barnkonventions bestämmelser och intentioner skall redovisas. I regleringsbrevet för har fått i upp- drag att vidta åtgärder för att säkerställa att all personal som ut- reder ärenden med barn som utsatts för brott genomgår för arbets- uppgifterna särskilt anpassad utbildning. Av redovisningen skall särskilt framgå på vilket sätt utbildningen kvalitetssäkras, hur kunskapskontroll efter genomgången utbildning sker och hur den enskildes kompetens bibehålls . Uppdraget skall redovisas . Barnpornografibrott är inte ett av de vanligast förekommande brotten. Enskilda befattningshavare inom rättsväsendet handlägger endast sällan detta brott. Det är ett brott som allvarligt kränker barn och som kan få vittgående skadeverkningar. Det är därför angeläget att befattningshavarna får ökad detaljkunskap kring barn- pornografibrottet, exempelvis kunskap om barns pubertetsutveck- ling och om hur gärningsmännen använder Internet i dessa samman- hang. Utredningen vill betona att det är viktigt att de utbildnings- insatser som görs inom rättsväsendet också omfattar frågor av nu nämnt slag. I sammanhanget skall också nämnas att fick regeringens uppdrag att utforma och i samråd med , och genom- föra ett utbildningsprogram riktat till personal inom Polisen, Åklagar- myndigheten och domstolarna. Syftet med programmet skall vara att öka kunskapen om sexualbrottsoffer och förbättra bemötandet av dessa brottsoffer i samband med polisanmälan, förundersökning och rättegång. När det gäller barn som har utsatts för sexualbrott skall programmet särskilt fokusera på att öka kunskapen om barns särskilda utsatthet och behov vid dessa brott. Brottsoffermyndig- heten skall också i samråd med , Åklagarmyndig- heten och överväga hur respektive myndighet på bästa sätt kan integrera kunskap om bemötande av sexualbrotts- offer i sina kontinuerliga utbildningsinsatser. Uppdraget skall vara redovisat och slutfört . När det gäller utbildning riktad till juridiska biträden kan det nämnas att Utredningen om målsägandebiträde har föreslagit åt- gärder som syftar till att höja kompetensen hos målsägandebiträden. Utredningen har bl.a. föreslagit att den som vill åta sig uppdrag som målsägandebiträde skall, för att få upptas i en förteckning över advokater som är intresserade av sådana uppdrag, ha genomgått för målsägandebiträden lämplig utbildning. Enligt utredningen är det för den som utsatts för ett allvarligt och integritetskränkande brott och som eventuellt skall höras i rätten av största betydelse att få biträde av en person som är kunnig och intresserad av sitt uppdrag. Med hänsyn till att vissa utbildningsinsatser i frågor som rör barn som utsatts för brott pågår lämnas inget förslag i frågan om kompetensutveckling. Utredningen vill också hänvisa till det för- slag angående utbildning som lämnats av Utredningen om måls- ägandebiträde. Det skall poängteras att det är viktigt att det i den av sistnämnda utredning föreslagna utbildningen också integreras ett barnperspektiv. 14.10Krav på skydd och stöd till barnen enligt internationella instrument Bedömning: Den svenska lagstiftningen uppfyller de krav som aktuella internationella instrument ställer vad gäller skydd och stöd till barn som utsatts för sexuell exploatering genom barn- pornografibrott. Enligt utredningens bedömning uppfyller den svenska lagstift- ningen de krav som aktuella internationella instrument ställer vad gäller skydd och stöd till barn som utsatts för sexuell exploatering genom barnpornografibrott. I dessa frågor ansluter sig utredningen till de bedömningar som har gjorts i samband med genomgångarna av de svenska bestämmelsernas överensstämmelse med respektive instrument (se avsnitt 7.6.3). För barnpornografibrott är de allmänna bestämmelserna om pre- skription tillämpliga. Preskriptionstiden skall således räknas från den dag barnpornografibrottet begicks. Detta gäller oavsett vilken gärningsform brottet består i. Preskriptionstiden för barnpornografi- brott som bedöms som ringa är , för barnpornografibrott av normalgraden och för grovt sådant brott . Preskriptionsbestämmelsens innebörd är att preskriptionstiden skall räknas från den dag brottet är fullbordat. Den som exempelvis skildrar ett barn i pornografisk bild genom fotografering begår brottet den dag då fotografering sker. Ett brott kan i vissa fall bestå i att ett tillstånd vidmakthålls; brottet är fullbordat i och med att tillståndet uppkommit och fortsätter att begås så länge som till- ståndet består. Ett exempel på detta är gärningsformen innehav. Den som från en webbsida på Internet laddar ned en barnporno- grafisk bild till ett lagringsutrymme som denne disponerar över begår brottet den dag nedladdningen sker. Emellertid fortsätter innehavsbrottet att begås så länge som innehavaren har bilden i sin besittning. Liksom i rättsfallet NJA 1981 s. 380 (som gällde olaga vapeninnehav) är det rimligt att preskriptionen i ett sådant fall är successiv, dvs. domstolen kan döma endast över den del av inne- havet som ligger inom preskriptionstiden räknad tillbaka från det att åtalet delgavs eller den misstänkte häktades. De organisationer och myndigheter utredningen har varit i kontakt med (se avsnitt 1.2) anser att preskriptionstiderna vid barn- pornografibrott är för korta. De flesta anser att utgångspunkten för preskriptionstidens beräkning bör vara det avbildade barnet fyller , medan någon anser att tiden bör räknas från en ännu senare tidpunkt, dvs. då det avbildade barnet är ännu äldre. Frågan om utgångspunkten för preskriptionstidens beräkning togs upp av Utredningen om kunskap om sexuellt exploaterade barn i . Utredningen föreslog i sitt betänkande (SOU 2004:71) att det bör övervägas att göra den särskilda preskriptionsbestämmelsen rörande sexualbrott mot barn tillämplig även för sexuellt ofredande (numera utnyttjande av barn för sexuell posering) när detta brott har samband med barnpornografibrott. Frågan om åtalspreskription har även tagits upp i flera riksdags- motioner som lämnats under bl.a. /06. För att bl.a. säkerställa möjligheterna för det avbildade barnet att få upprättelse och skadestånd anser motionärerna att preskriptionstiden vid barn- pornografibrott skall börja löpa från det att barnet fyller . Enligt direktiven skall utredningen överväga om de preskrip- tionsregler som gäller vid barnpornografibrott är ändamålsenligt utformade. Det kan redan här anmärkas att de internationella instru- ment som berör barnpornografibrottet (se avsnitt 8.4.4) inte inne- håller några särskilda bestämmelser om åtalspreskription för detta brott. Några särskilda hänsyn till dessa instrument tas därför inte vid de fortsatta övervägandena i frågan rörande preskription. 15.2Kan utgångspunkten för preskriptionstidens beräkning ändras för barnpornografibrottet generellt? Bedömning: Det är inte lämpligt att ändra utgångspunkten för preskriptionstidens beräkning för barnpornografibrottet generellt. För vissa sexualbrott mot barn, t.ex. grovt utnyttjande av barn för sexuell posering, räknas inte preskriptionstiden för brottet, utan i stället från den dag barnet fyller eller skulle ha fyllt . Preskriptionstiden är således förlängd för dessa brott. Anled- ningen till detta är det starka intresse som uppbär det straffrättsliga skyddet mot att barn utsätts för sexuella kränkningar sammantaget med det förhållandet att sådana brott i många fall upptäcks först och då inte sällan är preskriberade. I samband med införandet av den särskilda preskriptionsbestämmelsen uttalades att de rättspolitiska argument som bär upp preskriptionsinstitutet väger lätt mot intresset av att kränkningar av detta slag beivras. En förlängning av preskriptionstiden ansågs dock motiverad endast då det rör sig om allvarliga kränkningar. En skillnad mellan barnpornografibrott och sexualbrott är att barnpornografibrottet tar sikte på förfaranden utöver själva sexual- brottet. Om man bortser från gärningsformen skildring är en nöd- vändig förutsättning för att kunna begå ett barnpornografibrott att ett annat brott har begåtts. För att kunna inneha barn- pornografiska bilder krävs således att någon (samma person som eller annan person än innehavaren) först har framställt bilderna. Det behöver inte finnas något tidsmässigt samband mellan själva framställandet av bilderna och övriga gärningsformer. Det material som är i omlopp är huvudsakligen producerat , men det förekommer även material som är av äldre datum. Den omständigheten att den barnporno- grafiska trafiken numera huvudsakligen sker via Internet torde medföra att gamla bilder förblir i cirkulation och således inte försvinner efter hand. Det torde således kunna bli allt vanligare att en person, som inte har någon som helst delaktighet i framställan- det av de barnpornografiska bilderna, tar befattning med dessa först efter det att de framställdes. Konsekvensen av en för barnpornografibrott gällande preskrip- tionsbestämmelse som tar sin utgångspunkt endast i det avbildade barnets ålder skulle mot den beskrivna bakgrunden kunna bli att preskriptionstiden – med undantag för gärningsformen skildring – inte förlängdes utan i stället blev kortare än . I vissa fall skulle konsekvensen till och med kunna bli att barnpornografi- brottet var preskriberat redan innan det hade begåtts. Om en preskriptionsregel av nu diskuterat slag infördes skulle exempelvis barnpornografibrott bestående i spridning av grova barnporno- grafiska bilder av en flicka för alltid vara preskriberat efter det att hon fyllt eller skulle ha fyllt . Det skulle därför vara nöd- vändigt att den särskilda preskriptionsbestämmelsen gällde vid sidan av den allmänna, dvs. preskriptionstiden för brottet skulle börja löpa tidigast det avbildade barnet fyllde eller skulle ha fyllt , men därefter för brottet. Emellertid skulle också en preskriptionsbestämmelse med enbart det innehållet kunna medföra stora problem i rättstillämpningen om den skulle tillämpas vid barnpornografibrott generellt. Vilka pro- blem som kan uppstå – och som således inte gör sig gällande vid sexualbrott – utvecklas i det följande. 15.2.2Identifierade och oidentifierade barn Enligt utredningens uppfattning är ett barn som avbildats i barn- pornografisk bild normalt att anse som målsägande vid barn- pornografibrott, oavsett vilken gärningsform det rör sig om (se av- snitt 14.1). Den som begår en handling som faller inom ramen för barnpornografibrottet får således i sådana fall anses begå ett brott som riktar sig mot det barn som avbildats. Ett sexualbrott anses begånget mot den person som utsatts för det sexuella övergreppet. Skillnaden mellan barnpornografibrott och sexualbrott i detta avseende är att barnet, när det rör sig om sexualbrott, normalt sett behöver vara identifierat för att brottet skall kunna lagföras. Så är inte fallet vad gäller barnpornografibrottet. Detta gäller oavsett vilken gärningsform brottet rör sig om. Om någon begår en hand- ling som faller inom det straffbelagda området för barnpornografi- brott är det avgörande för att personen skall kunna straffas för brottet (under förutsättning att det subjektiva rekvisitet är styrkt) dels att bilden av barnet är pornografisk, dels att personen på bilden inte har fullbordat sin pubertetsutveckling eller som, när det framgår av bilden och omständigheterna kring den, är . Förslaget om att en bestämd 18-årsgräns skall införas i definitionen av barnpornografi (se avsnitt 10.3) innebär att det i princip blir nödvändigt att det barn som avbildats och som vid avbildnings- tillfället var fullt pubertetsutvecklat, är identifierat för att barn- pornografibrottet skall kunna lagföras. Fullt pubertetsutvecklade barn utgör dock en mindre grupp av de barn som skild- ras i pornografisk bild. Det finns inte några säkra uppgifter rörande hur många barn- pornografiska bilder som är i omlopp eller hur många barn som på något sätt har utnyttjats och fortfarande utnyttjas för framställning av barnpornografiska bilder. Sådana beräkningar är naturligtvis också omöjliga att göra. Enligt arbetar de () med uppskattningsvis 500 000 barnpornografiska bilder, som finns i deras bilddatabas och som förekommer i medlemsländernas brotts- utredningar. uppskattar att antalet barn som har exploa- terats på dessa bilder uppgår till mellan 10 000 och 20 000 barn. dessa har 538 barn från olika medlemsländer identifierats. Den slut- satsen kan dras att antalet identifierade barn än så länge är mycket liten i förhållande till antalet oidentifierade barn. En bestämmelse av innebörd att preskriptionstiden skall börja löpa tidigast från det att målsäganden nått en viss ålder kräver i princip att målsäganden är identifierad för att det skall kunna av- göras om preskriptionstiden har börjat löpa. För barnpornografi- brottets del skulle således en sådan preskriptionsbestämmelse vara möjlig att tillämpa endast i de fall där polisen identifierat det av- bildade barnet. På grund härav är det inte lämpligt att låta barn- pornografibrottet generellt omfattas av en preskriptionsbestämmelse av nu diskuterat slag. Ett alternativ är att införa en preskriptionsbestämmelse som skulle vara tillämplig enbart i de fall det avbildade barnet är identi- fierat, medan den nuvarande preskriptionsbestämmelsen även fort- sättningsvis skulle gälla för brott där det avbildade barnet är oidentifierat. En sådan preskriptionsregel skulle emellertid kunna medföra stora problem i praktiken. Teknikutvecklingen har medfört att det har blivit mycket enklare att förvärva stora mängder material. Det är inte ovanligt att det beslagtagna barnpornografiska materialet innehåller tusentals bilder. I varje ärende om barnpornografibrott skulle det vara nödvändigt för de brottsutredande myndigheterna att fastställa om det i det beslagtagna materialet finns bilder där det avbildade barnet är identifierat och, om så är fallet, det avbildade barnets ålder den dag brottet begicks. Detta skulle gälla såväl svenska som utländska identifierade barn. Beroende på hur gammalt varje enskilt avbildat barn är den dag brottet begicks skulle dessutom flera olika preskrip- tionstider kunna komma att löpa för samma brottslighet, t.ex. innehavsbrott. Utredningsarbetet skulle troligtvis komma att för- svåras och ta avsevärt än , vilket inte skulle gynna någon. I viss mån kan också rättssäkerhetsskäl anses tala mot en lösning med en särskild preskriptionsbestämmelse för barnpornografibrott som riktar sig mot identifierade barn. Med undantag för den person som skildrar ett barn i pornografisk bild torde varje annan person som tar straffbar befattning med en barnpornografisk bild sällan ha kännedom om det barn som skildras på bilden är identifierat eller inte. Det torde inte heller vara vanligt att denne gärningsman har kännedom om när i tiden den aktuella bilden framställdes. Gärnings- mannen skulle således inte veta, och inte heller ha möjlighet att avgöra, vilken av preskriptionsbestämmelserna som var tillämplig för varje enskild bild. Den omständigheten att utredningsarbetet skulle försvåras, men även brottets konstruktion och rättssäkerhetsskäl, talar mot en särskild preskriptionsbestämmelse som skulle gälla enbart för de fall det avbildade barnet är identifierat. Till detta kommer att barnpornografibrottet skiljer sig från sexualbrotten i det hänseendet att det inte endast är det enskilda barnet som är skyddsobjekt utan också barn i allmänhet. Vid vissa gärningsformer är det allmänna skyddsintresset särskilt framträd- ande. Att införa en regel där man vid beräkning av preskriptions- tiden utgår från det enskilda barnets ålder – oavsett om regeln görs generell eller begränsas på det sätt som diskuterats – förefaller inte heller av detta skäl lämpligt. 15.2.3Verkliga och fiktiva barn Ytterligare en skillnad mellan barnpornografibrott och sexualbrott som är av betydelse för frågan om en särskild preskriptions- bestämmelse bör införas för barnpornografibrottet generellt är att barnpornografibrottet omfattar ett vidare område än skildringar av begångna sexualbrott. För straffansvar för barnpornografibrott krävs inte att den barnpornografiska bilden föreställer ett verkligt barn, utan straffbestämmelsen omfattar även bilder av fiktiva barn. Således omfattas t.ex. tecknade bilder av fiktiva barn och dator- animerade bilder. En preskriptionsregel som tar sin utgångspunkt i det avbildade barnets ålder skulle således inte kunna tillämpas på barnpornografi- brott som rör bilder av fiktiva barn. För sådana bilder är det nöd- vändigt att tillämpa den gällande preskriptionsbestämmelsen, dvs. preskriptionstiden måste för dessa bilder alltid räknas från den dag brottet begicks. Även om en särskild preskriptionsbestämmelse skulle begränsas till att gälla enbart bilder som visar verkliga barn skulle tillämpnings- problem kunna uppkomma. Varje bild där man inte med säkerhet skulle kunna konstatera att fråga är om ett verkligt barn skulle inte kunna falla inom den särskilda preskriptionsregelns tillämpnings- område. Att det är fråga om ett verkligt barn torde vara helt givet när fråga är om t.ex. fotografier av ett barn eller då ett barn filmats. Det torde dock vara svårt för en åklagare att med framgång hävda att exempelvis en teckning föreställer ett verkligt barn. Att barnpornografibrottet omfattar dels alla slags bilder, dels bilder av både verkliga och fiktiva barn utgör ytterligare argument mot att det införs en särskild preskriptionsregel vid barnporno- grafibrott generellt som tar sin utgångspunkt för preskriptions- tidens beräkning i barnets ålder. 15.3Finns det anledning att ändra preskriptionstiden för någon gärningsform? Bedömning: Starka skäl talar för att utgångspunkten för preskrip- tionstidens beräkning ändras vid barnpornografibrott bestående i skildring av barn i pornografisk bild. Som nämns i föregående avsnitt räknas preskriptionstiden för vissa sexualbrott inte för brottet utan i stället från den dag barnet fyller eller skulle ha fyllt . Så är fallet med t.ex. grovt utnyttjande av barn för sexuell posering. Skälen för denna reglering är det starka intresse som uppbär det straffrättsliga skyddet mot att barn utsätts för sexuella övergrepp sammantaget med det förhållandet att sådana brott i många fall upptäcks först och då inte sällan är preskriberade. Det är av vikt att regelsystemet är så utformat att det medger en effektiv lagföring inte bara av sexualbrott mot barn, utan också av barnpornografibrott. Det straffrättsliga sanktionssystemet har en central roll vid bekämpandet av sådana kränkningar som blir följden av att ett barnpornografibrott begås. Detta är särskilt påtagligt mot bakgrund av att de bilder som producerats enligt tenderar att innehålla allt grövre övergrepp mot barn än vad som varit vanligt. I vilken utsträckning det förekommer att preskriptionsreglerna lägger hinder i vägen för en lagföring av barnpornografibrott känner utredningen inte till. Det har dock i vart fall före- kommit att personer, som skildrat barn i pornografisk bild, inte kunnat lagföras för barnpornografibrott bestående i skildring efter- som detta brott hade hunnit preskriberas innan det upptäcktes. Om framställaren vid upptäckten fortfarande har bilderna kvar i sin besittning är det dock möjligt att lagföra denne för innehav. Detta är emellertid en gärningsform som kan sägas ha ett lägre straffvärde än gärningsformen skildring. Ett i dessa sammanhang känt exempel, där preskriptionsreglerna lade hinder i vägen för lagföring av vissa av de brott som gärningsmannen bevisligen hade begått, är Huddinge-fallet . Samme gärningsman hade utsatt ett flertal barn för sexualbrott jämte barnpornografibrott. Vissa barn hade endast utsatts för barnpornografibrott (skildring bestående i smygfotografering och spridning). På grund av att pre- skription inträtt för barnpornografibrottet och i förekommande fall även för sexualbrottet kunde lagföring endast ske för barnpornografi- brott riktade mot omkring en fjärdedel av samtliga identifierade barn. Preskriptionsreglerna kan således utgöra ett problem. Detta torde särskilt gälla barnpornografibrott bestående i skildring. Det finns inte något som tyder på att motsvarande problem har före- kommit såvitt avser övriga gärningsformer som omfattas av barn- pornografibrottet. Barnpornografibrottet, oavsett vilken gärningsform det rör sig om, är sådant att det inte kan ge det avbildade barnet fysiska skador. Liksom beträffande många sexualbrott ligger i stället de skador som barnpornografibrott orsakar på det psykiska planet. Forskning visar exempelvis att det kan utgöra ett livslångt trauma att ständigt leva med vetskapen om att finnas filmad i en förnedrande situation som sprids nationellt och internationellt. Att inte veta vem som har sett filmen och vem som känner igen barnet kan vara orsak till höga nivåer av ångest hos barnet efter det att utnyttjandet upphört (se och , Varför berättar de inte? Om att utnyttjas i barn- pornografi, 2003, s. 69 f.). Ett barn som skildrats i pornografisk bild förmår inte alltid berätta vad det har varit utsatt för förrän det kommer upp i de övre tonåren och kanske inte ens då. Det finns forskning som tyder på att barn som utsätts för sexuella övergrepp (i den undersökningen hade barnen dessutom skildrats i barnpornografisk bild) inte alls eller mycket ogärna berättar vad det har varit med om, även om barnet har förutsättningar för att göra det (och , Varför berättar de inte? Om att utnyttjas i barnpornografi, 2003, s. 52 ff.). Det finns naturligtvis också barn som inte har möjlighet att berätta vad det har varit utsatt för. Exempelvis kan det vara fråga om ett barn som på grund av sin låga ålder inte förstår vad det utsatts för. Den omständigheten, att barn inte förrän efter övergreppet berättar vad det varit utsatt för, gör sig särskilt starkt gällande vid gärningsformen skildring. Då har barnet ofta varit närvarande vid brottstillfället, vilket långt ifrån alltid är fallet när det gäller övriga gärningsformer. Att barn inte alltid berättar i kombination med att brottet inte ger synliga skador kan leda till att barnpornografibrott bestående i skildring inte upptäcks förrän har förflutit. Dessa för- hållanden är inte särskilt påtagliga när det gäller övriga gärnings- former som omfattas av barnpornografibrottet även om också sådana brott i vissa fall inte alltid upptäcks förrän har för- flutit. Har de barnpornografiska bilderna exempelvis börjat cirku- lera på Internet torde spridningsbrottet oftast upptäckas relativt snart, men i ett sådant fall kvarstår det faktum att det kan vara svårt att utreda vem det är som har framställt bilderna. nämnda omständigheter talar för att preskriptionsfristerna vid skildring av barn i pornografisk bild bör förlängas. Vad som talar mot att den gällande ordningen ändras är att prin- cipen om ett samband mellan brottets svårhet och preskriptions- tidens längd skulle frångås. Denna grundläggande princip bör inte frångås annat än om starka skäl talar för detta. Sådana starka skäl har funnits föreligga inte enbart när det gäller vissa sexualbrott mot barn, utan också vid t.ex. bokföringsbrott och vissa skattebrott. Att principen frångåtts tidigare är i och för sig inte ett argument för att införa en särreglering beträffande andra brott. Det krävs naturligtvis att det för det aktuella brottet görs en analys av be- hovet av en särreglering. Utredningen anser att det klart framgår av analysen ovan att det finns ett behov av att en sådan särreglering införs för gärningsformen skildring. Det kan i och för sig ifrågasättas om det skulle vara lämpligt att bryta ut endast en gärningsform för vilken en särskild bestämmelse om preskription skulle gälla. Liksom beträffande sexualbrotten finns det, som redogjorts för, ett starkt intresse av att skydda ett barn mot att utsättas för sådana kränkningar som barn- pornografibrottet innebär.