sou · GVB376 · 2008-01-01 00:00:00 — Uttrycket synnerlig vikt för utredningen behöver inte nödvändigtvis avse att avlyssningen eller övervakningen ska ge avgörande bevisning som kan leda till en fällande dom. Synnerlig vikt för utredningen in- rymmer däremot ett kvalitetskrav beträffande de upplysningar som åtgärden kan ge. Det måste vara fråga om uppgifter som har bety- delse för att föra utredningen om brottet framåt. Uttrycket omfat- tar också ett krav på att utredningsläget ska göra avlyssningen eller övervakningen nödvändig (prop. 1988/89:124 s. 44 f.). Tillståndstiden får inte bestämmas längre än nödvändigt och får inte överstiga en månad, såvitt gäller tid som infaller efter beslutet, alltså vid framtida meddelanden eller uppgifter (27 kap. 21 § andra stycket RB). Tillstånd kan dock förnyas på begäran av åklagaren. Domstolens beslut om tillstånd går enligt 30 kap. 12 § RB genast i verkställighet. Från tillämpningsområdet för hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning undantas telemeddelanden som endast befordras eller har befordrats inom ett telenät som med hänsyn till sin be- gränsade omfattning och omständigheterna i övrigt får anses vara av mindre betydelse från allmän kommunikationssynpunkt (27 kap. 20 § andra stycket RB). Därmed avses bl.a. system för snabbtelefo- ner, porttelefoner, PC-nät och liknande utrustning inom eller intill en bostad, hörslingor för hörselskadade eller interna system för personsökning i form av fasta installationer. Även interna tele- kommunikationer på mindre arbetsplatser via t.ex. PC-nät utgör telenät av mindre betydelse. Motsatsen gäller vanligtvis beträffande sådana telenät som är uppkopplade mot och används för kommu- nikation via allmänt tillgängliga telenät eller större företagsnät. Detsamma gäller fristående datorer som är försedda med modem och datorer i t.ex. små interna nätverk som via andra nätverk kom- municerar med varandra eller med t.ex. elektroniska anslagstavlor, informationsdatabaser eller andra informationssystem. Om kom- munikationen endast sker internt inom ett slutet nät bör det krävas att nätet är av större omfattning för att en tvångsåtgärd ska få äga rum. Frågan om ett telenät ska anses vara av mindre betydelse prö- vas utifrån en samlad bedömning av de olika omständigheter som rör ett telenäts betydelse från allmän kommunikationssynpunkt. Vid bedömningen kan bl.a. antalet anslutningar, geografisk sprid- ning och hur utrustningen fungerar och används ha betydelse (prop. 1994/95:227 s. 27 och 31 och Fitger, 2 s. 27:41). Beslag och editionsföreläggande avseende telemeddelanden Det har i praxis förelegat en osäkerhet huruvida beslag och edi- tionsföreläggande kan användas för att få uppgifter som finns om telemeddelanden hos leverantörer. Det har förekommit att de brottsutredande myndigheterna har berett sig tillgång till uppgif- terna med hjälp av reglerna om husrannsakan och beslag i 27 och 28 kap. RB eller genom att utverka editionsföreläggande enligt 38 kap. 4 § RB. Det rör alltså sådana fall där det annars finns regler om ut- lämnande av uppgifter enligt och lagen om elektronisk kommunikation (SOU 1998:46 s. 71 och JO 1997/98 s. 47 ff.). Regeringen har uttalat att uppgifter om telemed- delanden, eller, med det uttryck som används i 6 kap. 20 § första stycket 3 LEK, uppgifter som angår ett särskilt elektroniskt med- delande, hos leverantörer inte kan hämtas in med stöd av editions- föreläggande och husrannsakan i förening med beslag i fall där an- nars dessa andra regler för utfående av uppgifter gäller. Enligt re- geringen får detta anses följa redan av allmänna principer och något lagstiftningsbehov finns därför inte (prop. 2002/03:74 s. 45 f.). Det bör nämnas att regeringens uttalande inte avser möjligheten för de brottsutredande myndigheterna att genomföra t.ex. hus- rannsakan i förening med beslag hos annan än leverantör för att få fram uppgifterna. Det kan t.ex. röra sig om innehållet i en telefon- svarare som enbart den enskilde förfogar över eller band med in- spelade telemeddelanden som förvaras av den enskilde (SOU 1998:46 s. 373). Teleövervakningsuppgifter hos den enskilde kan finnas t.ex. i en nummerpresentatör eller i en mobiltelefon som dessa uppgifter finns i leverantörens system. Det kan röra uppgift om inkomna eller utgående samtal och senast slagna nummer, När det gäller uppgifter som finns både hos den enskilde och hos leverantören kan uppgifterna bli åtkomliga för de brottsutredande myndigheter- na på båda sätten, dvs. genom t.ex. hemlig teleövervakning eller genom beslag eventuellt i kombination med husrannsakan hos den enskilde (SOU 1998:46 s. 373). 2.3.2Lagen om elektronisk kommunikation Vissa bestämmelser i lagen om elektronisk kommunikation knyter an till regler om hemlig teleavlyssning och hem- lig teleövervakning. Enligt 6 kap. 19 § LEK ska vissa verksamheter bedrivas så att beslut om hemlig teleavlyssning och hemlig tele- övervakning kan verkställas och så att verkställandet inte röjs. In- nehållet i och uppgifter om avlyssnade eller övervakade telemedde- landen ska göras tillgängliga så att informationen enkelt kan tas om hand. Detta är den s.k. anpassningsskyldigheten (se vidare avsnitt 2.5.2). I lagen om elektronisk kommunikation, liksom tidigare i telela- gen, finns också bestämmelser som ger de brottsbekämpande myn- digheterna möjligheter att under särskilt angivna omständigheter utan domstolsprövning få tillgång till bl.a. uppgifter som angår s.k. elektroniska meddelanden. Det rör sig här om historiska uppgifter. Vid utlämnande av sådana uppgifter enligt lagen om elektronisk kommunikation är det i princip fråga om samma typ av uppgifter som myndigheterna kan få genom hemlig teleövervakning. Regleringen i lagen om elektronisk kommunikation har sin ut- gångspunkt i att trafikuppgifterna av integritetshänsyn omfattas av tystnadsplikt. När uppgifterna lämnas ut till brottsbekämpande myndigheter sker det genom särskilda bestämmelser om undantag från tystnadsplikten. För samtliga uppgifter som omfattas av den lagringsskyldighet direktivet om lagring av trafikuppgifter anger gäller tystnadsplikten i 6 kap. 20 § LEK. Den bestämmelsen lyder på följande sätt. Den som i samband med tillhandahållande av ett elektroniskt kommunikationsnät eller en elektronisk kommunikations- tjänst har fått del av eller tillgång till 1.uppgift om abonnemang, 2.innehållet i ett elektroniskt meddelande, eller 3.annan uppgift som angår ett särskilt elektroniskt med- delande, får inte obehörigen föra vidare eller utnyttja det han fått del av eller tillgång till. Sådan tystnadsplikt gäller inte i förhållande till den som har tagit del i utväxlingen av ett elektroniskt meddelande el- ler som på annat sätt har sänt eller tagit emot ett sådant med- delande. Tystnadsplikt i fråga om uppgifter som avses i första stycket 1 och 3 gäller inte heller i förhållande till innehavare av ett abonnemang som använts för ett elektroniskt medde- lande. Som följer av bestämmelsens första stycke gäller tystnadsplikten alla leverantörer. Det krävs inte att det nät eller den tjänst som le- verantören tillhandahåller är allmänt respektive allmän. Uttrycket i bestämmelsen om vem som träffas av tystnadsplikten (den som i samband med tillhandahållande) innebär att tillämpningsområdet inte är begränsat till leverantören utan att också andra aktörer om- fattas av tystnadsplikten, t.ex. den som på uppdrag av leverantören utför delar av tillhandahållandet av nätet eller tjänsten (se om detta och om undantag från tystnadsplikten PTS:s Sammanställning av lagstiftning och praxis kring utlämnande av teleuppgifter från 2006-11-28). Enligt 6 kap. 21 § LEK har leverantörerna dessutom tystnads- plikt för uppgift som hänför sig till användning av vissa hemliga tvångsmedel, nämligen hemlig teleavlyssning, hemlig teleövervak- ning och kvarhållande av försändelser. Denna tystnadsplikt gäller även mot abonnenten. Det är främst genom de undantag från tystnadsplikten som re- gleras i 6 kap. 22 § första stycket 2 och 3 LEK som de brottsbe- kämpande myndigheterna har möjligheter att begära och få ut tra- fikuppgifter. Bestämmelserna lyder på följande sätt. Den som tillhandahåller ett elektroniskt kommunikationsnät eller en elektronisk kommunikationstjänst och därvid har fått del av eller tillgång till uppgift som avses i 20 § första stycket skall på begäran lämna 2.uppgift som avses i 20 § första stycket 1 och som gäller misstanke om brott till åklagarmyndighet, polismyndighet el- ler någon annan myndighet som ska ingripa mot brottet, om fängelse är föreskrivet för brottet och det enligt myndighe- tens bedömning kan föranleda annan påföljd än böter, 3.uppgift som avses i 20 § första stycket 3 och som gäller misstanke om brott till åklagarmyndighet, polismyndighet el- ler någon annan myndighet som ska ingripa mot brottet, om det för brottet inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse Uppgift om abonnemang, enligt 6 kap. 20 § första stycket 1 LEK, avser uppgifter som identifierar en abonnent och/eller ett abonne- mang, framför allt namn, titel, adress och abonnentnummer (t.ex. telefonnummer). Abonnent är enligt 1 kap. 7 § LEK den som har ingått avtal med en leverantör av allmänt tillgängliga elektroniska kommunikationstjänster om tillhandahållande av sådana tjänster. Även s.k. IMSI-nummer och IP-adresser har ansetts falla in un- der kategorin uppgift om abonnemang. Det gäller oavsett om IP- adressen är fast eller dynamisk (jfr dock Ds 2005:6 s. 324). En IP- adress tilldelas när t.ex. ett e-postmeddelande skickas på Internet. Varje leverantör disponerar ett visst antal IP-adresser, som lånas ut till abonnenterna. Detta kan ske på permanent basis (s.k. fasta IP-adresser) eller dynamiskt, där abonnenten tilldelas en IP-adress varje gång uppkoppling sker mot leverantören. En fast eller statisk IP-adress innebär alltså att IP-adressen är fast knuten till ett Inter- netabonnemang och att samma IP-adress därför tilldelas som uppkoppling sker. Uppgifterna om abonnemang ska som framgår av bestämmelsen lämnas ut om fängelse är föreskrivet för brottet och brottet enligt den brottsbekämpande myndighetens bedömning kan föranleda annan påföljd än böter. Annan uppgift som angår ett särskilt elektroniskt meddelande, en- ligt 6 kap. 20 § första stycket 3 LEK, avser t.ex. uppgift om mellan vilka telefonnummer eller IP-adresser som ett elektroniskt medde- lande har förmedlats, när och förbindelsen var uppkopplad, från vilken basstation ett visst samtal skett samt det s.k. IMEI-numret. Uttrycket uppgift som angår ett särskilt elek- troniskt meddelande ska inte förstås så att den brottsbekämpande myndigheten måste specificera enskilda meddelanden, t.ex. genom att ange en viss abonnent och tidpunkt för meddelandet. S.k. bas- stationstömning, där de brottsbekämpande myndigheterna begär uppgifter som omfattas av tystnadsplikt om t.ex. samtliga de mo- biltelefoner som har varit uppkopplade för kommunikation och som då haft kontakt med en basstation i närheten av en brottsplats , anses vara annan uppgift som angår ett sär- skilt elektroniskt meddelande. Det rör sig alltså om uppgifter som genereras när ett samtal eller meddelandeutbyte äger rum, inte upp- gifter som enbart rör en påslagen telefon. Uppgifterna ska lämnas ut till de brottsbekämpande myndigheterna om det för brottet inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse . Det innebär att inga försöks-, förberedelse- eller stämplingsbrott omfattas av re- gleringen (23 kap. 1 och 2 §§ ). När uppgifter lämnas ut enligt lagen om elektronisk kommuni- kation är det inte domstol som fattar beslut om utlämnande, utan begäran till leverantören kommer direkt från polis- eller åklagar- myndighet eller annan myndighet som ska ingripa mot brottet, t.ex. . Det finns inte någon formell begränsning i tiden för den information som får begäras ut, eller med andra ord hur gammal informationen får vara. En praktisk begränsning i möj- ligheten för de brottsbekämpande myndigheterna att få uppgifter från leverantörer finns dock i den nuvarande skyldigheten för leve- rantörerna att utplåna eller avidentifiera uppgifter. Bestämmelserna i lagen om elektronisk kommunikation är inte begränsade till att gälla uppgifter som har anknytning till en person (jfr exempelvis 27 kap. 20 § första stycket RB). Det är med andra ord inte nödvändigt att, som vid hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning, ha en skäligen misstänkt person för att undantaget från tystnadsplikten ska bli tillämpligt och uppgifterna lämnas ut. Inte heller behöver den teleadress som begäran avser ha en särskild anknytning till en eventuell misstänkt person. Det är tillräckligt med en misstanke om att ett brott med viss svårhetsgrad har be- gåtts. Det finns uppgifter hos leverantörerna som inte omfattas av tystnadsplikten enligt 6 kap. 20 § LEK. Det gäller t.ex. uppgift om den s.k. PUK-koden (Personal Unblocking , Personlig Upp- låsningsKod) och lokaliseringsuppgifter som inte är tra- fikuppgifter (6 kap. 9 § LEK). I sådana fall har leverantören inte någon skyldighet att lämna ut uppgifterna till en brottsbekämpande myndighet enligt bestämmelsen i 6 kap. 22 § LEK. Myndigheten kan i dessa fall få tillgång till uppgifterna genom husrannsakan, be- slag och editionsföreläggande. Om myndigheten i stället begär ut uppgifterna får leverantören pröva frågan om utlämnande med till- lämpning av andra bestämmelser, t.ex. personuppgiftslagen. I sekretesslagen finns bestämmelser om sekretess som gäller för myndigheter som driver televerksamhet. Enligt 1 kap. 9 § sekre- tesslagen ska aktiebolag, handelsbolag, ekonomiska föreningar och stiftelser där kommuner eller landsting utövar ett rättsligt bestäm- mande inflytande jämställas med myndighet vid tillämpningen av sekretesslagen. Enligt 6 kap. 2 § LEK ska sekretesslagen tillämpas i det allmännas verksamhet i stället för 6 kap. 20-23 §§ LEK, dvs. i stället för bestämmelserna om tystnadsplikten och undantagen från denna. I 9 kap. 8 § andra stycket sekretesslagen föreskrivs att sekretess gäller för en uppgift som angår ett särskilt telefonsamtal eller annat telemeddelande hos en myndighet som driver televerksamhet. En sådan uppgift som angår misstanke om brott får emellertid, som huvudregel, lämnas till en myndighet som har att ingripa mot brot- tet, om det är föreskrivet fängelse för brottet (14 kap. 2 § fjärde och femte styckena sekretesslagen). Såväl innehållet i ett telemeddelande som uppgifter om ett telemeddelande (både real- tidsuppgifter och historiska uppgifter), t.ex. när och mellan vilka abonnemang som meddelandet har utväxlats, torde kunna lämnas ut (jfr SOU 1992:70 s. 328 och prop. 1992/93:200 s. 311). Det är den utlämnande myndigheten som prövar om det enligt sekre- tesslagen finns förutsättningar för att lämna ut en uppgift till den brottsbekämpande myndigheten. Liksom för utlämnande enligt lagen om elektronisk kommunikation krävs inget domstolsbeslut. Bestämmelserna i sekretesslagen är inte heller begränsade till att gälla situationer när det finns en skäligen misstänkt person eller till teleadresser med särskild anknytning till denne. Sedan som myndighet upphörde att bedriva verk- samhet har möjligheten att med stöd av sekretesslagen hämta in uppgifter om telemeddelanden kommit att i princip sakna praktisk betydelse för de brottsbekämpande myndigheternas verksamhet. I stället fick telelagen och senare lagen om elektronisk kommunika- tion den betydelse som sekretesslagen tidigare hade. 2.3.41952 års tvångsmedelslag m.fl. Som nämndes tidigare finns bestämmelser om hemlig teleavlyss- ning och hemlig teleövervakning i bl.a. tvångsmedelslag. Lagen gäller för vissa allmänfarliga brott och brott mot rikets inre och yttre säkerhet (13, 18 och 19 kap. ). Ett sådant brott behöver enligt lagen inte vara så allvarligt att det omfattas av bestämmelserna i 27 kap. 18 och 19 §§ RB för att tillstånd ska kun- na ges till hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning. Dess- utom får åklagare i brådskande fall ge tillfälliga tillstånd till tvångs- medlen. Även enligt lag om förfarandet hos kommunerna, förvaltningsmyndigheterna och domstolarna under krig eller krigs- fara m.m. får åklagare under vissa förutsättningar fatta sådana be- slut. Enligt lagen om särskild utlänningskontroll får domstol ge tillstånd till hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning även i visst förebyggande syfte. När vi gör våra överväganden i betänkandet behandlar vi ut- tryckligen bestämmelserna i och lagen om elek- tronisk kommunikation. Övervägandena har dock gjorts även mot bakgrund av regleringarna i sekretesslagen, tvångsme- delslag, lag om förfarandet hos kommunerna, förvalt- ningsmyndigheterna och domstolarna under krig eller krigsfara m.m. och lagen om särskild utlänningskontroll. Vi har också tagit del av och beaktat innehållet i departements- promemorian Brott och brottsutredning i IT-miljö, konvention om IT-relaterad brottslighet med tilläggsprotokoll (Ds 2005:6) och i propositionen Åtgärder för att förhindra vissa särskilt allvarliga brott (prop. 2005/06:177), med förslag om att bl.a. hemlig teleövervakning under vissa förutsättningar ska kunna användas för att förhindra brott. 2.3.5Lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål Bestämmelser om internationell rättslig hjälp i brottmål finns i la- gen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål (Lirb), i förordningen (2000:704) med samma namn och i tillkännagivande (2005:1207) av överenskommelser som avses i lagen om internatio- nell rättslig hjälp i brottmål. Innehållet i flera internationella över- enskommelser som har tillträtt eller annars är bundet av har arbetats in i den svenska lagen eller förordningen. Lagen är tillämplig på det internationella rättsliga samarbetet, dvs. på det samarbete som tar sikte på rättsliga förfaranden som gäller utredning om och lagföring för brott. Lagen tillämpas av svenska åklagare och domstolar men är inte tillämplig i det interna- polissamarbetet. I fråga om utlämning, överförande av lag- föring och delgivning finns särskilda bestämmelser. Enligt lagen kan rättslig hjälp bl.a. omfatta hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning, tekniskt bistånd med hemlig teleav- lyssning och hemlig teleövervakning samt tillstånd till gränsöver- skridande hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning (1 kap. 2 § första stycket 6-8 Lirb). En ansökan om rättslig hjälp i form av hemlig teleavlyssning eller hemlig teleövervakning i handläggs av åklagare. Åklagaren ska genast pröva om det finns förutsättningar för den begärda åt- gärden och ansöka om rättens tillstånd. I förhållande till EU-stater samt och får hemlig teleavlyssning eller hemlig tele- övervakning verkställas genom omedelbar överföring av telemedde- landen eller uppgifter om telemeddelanden till den ansökande sta- ten om det kan ske under betryggande former. Tillstånd till hemlig teleavlyssning eller hemlig teleövervakning lämnas under samma förutsättningar som gäller för motsvarande åtgärder under en svensk förundersökning enligt och enligt de sär- skilda bestämmelserna i lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål (2 kap. 1 § första stycket och 4 kap. 25 och 25 a §§ Lirb). Vid prövningen om åtgärden kan vidtas i ska gärningen be- dömas enligt svensk rätt. Kopplingen i 2 kap. 1 § Lirb till bestäm- melserna i innebär automatiskt ett krav på dubbel straffbarhet och att de strafftrösklar som gäller enligt rättegångs- balken (27 kap. 18 och 19 §§ RB) även tillämpas gentemot den andra staten. Kravet på dubbel straffbarhet framgår dessutom ut- tryckligen i 2 kap. 2 § Lirb. En ansökan om rättslig hjälp i form av tekniskt bistånd med hem- lig teleavlyssning och hemlig teleövervakning i prövas av åkla- Sådan rättslig hjälp kan lämnas i förhållande till EU-länder samt och och bygger på att telemeddelanden kan överföras till den ansökande staten samt att meddelan- den ska avlyssnas och tas upp där och inte i . Svenska myn- digheters insatser begränsas till att tekniskt hjälpa till med att över- föra telemeddelanden till den ansökande statens myndigheter, dvs. att möjliggöra verkställighet av det utländska beslutet. För att en ansökan ska beviljas krävs att beslut om hemlig teleavlyssning eller hemlig teleövervakning har meddelats i den ansökande staten och att överföringen kan ske under betryggande former. Rättslig hjälp i form av tekniskt bistånd med hemlig teleavlyssning och hemlig te- leövervakning i lämnas i enlighet med bestämmelserna i 2 kap. 1 § andra stycket samt 4 kap. 25 b och 25 c §§ Lirb. Vid den- na form av rättslig hjälp krävs inte dubbel straffbarhet. Tillstånd till gränsöverskridande hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning, utan svenskt bistånd, av någon som befinner sig i , lämnas av domstol. En utländsk ansökan om sådan rättslig hjälp handläggs av åklagare enligt bestämmelserna i 4 kap. 26- 26 b §§ Lirb. Åklagaren ska genast pröva om förutsättningar för åtgärden finns och i så fall ansöka om rättens tillstånd. Av 2 kap. 2 § Lirb framgår att det krävs dubbel straffbarhet. Den åklagare eller domare som handlägger ansökan om rättslig hjälp prövar också om de förutsättningar som gäller enligt lagen, t.ex. angående ansökans innehåll, krav på dubbel straffbarhet eller viss strafftröskel är uppfyllda. Om så inte är fallet ska ansökan avs- lås efter att den ansökande utländska myndigheten fått tillfälle att komma in med komplettering (2 kap. 9 § och 15 § andra stycket Lirb). Avslag på grund av hänsyn till suveränitet, rikets säker- het och svenska allmänna intressen och liknande prövas av reger- ingen (2 kap. 14 § och 15 § första stycket Lirb). Om en åklagare finner att en ansökan om rättslig hjälp bör avslås på någon sådan grund, ska ansökan, efter att samråd skett med riksåklagaren, över- lämnas till . Om en begäran om rättslig hjälp bifalls, kan särskilda villkor ställas upp som är påkallade med hänsyn till enskilds rätt eller som är nödvändiga från allmän synpunkt, t.ex. att trafikuppgifterna inte får föras vidare till annan stat eller att de ska förstöras efter att de har använts i den utredning de har begärts in för. Villkor får dock inte ställas upp om de strider mot en internationell överenskom- melse som är bindande för (5 kap. 2 § Lirb). Om trafikuppgifter som den andra staten efterfrågar skulle fin- nas hos en svensk myndighet, t.ex. hos polisen efter en verkställd hemlig teleövervakning, gäller även sekretesslagens bestämmelser. Enligt 1 kap. 3 § tredje stycket den lagen får sekretessbelagd upp- gift inte röjas för utländsk myndighet annat än om utlämnande sker i enlighet med särskild föreskrift i lag eller förordning eller om uppgiften i motsvarande fall skulle få lämnas ut till svensk myndig- het och det enligt den utlämnande myndighetens prövning står klart att det är förenligt med svenska intressen att uppgiften lämnas till den utländska myndigheten. Svenska åklagares och domstolars egna möjligheter att utom- lands begära rättslig hjälp styrs i huvudsak av lagstiftningen i den andra staten och av de internationella åtaganden som den staten har gjort i förhållande till . Förutom att det finns vissa allmänna regler om vad en sådan ansökan ska innehålla och vart den ska skickas, finns vissa särskilda bestämmelser i lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål som tar sikte på svenska åklagares hand- läggning av ärenden om hemlig teleavlyssning och hemlig teleöver- vakning, tekniskt bistånd med hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning, samt tillstånd till gränsöverskridande hemlig tele- avlyssning och hemlig teleövervakning utomlands. I enlighet med bestämmelserna i lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål får åklagare ansöka hos en utländsk myndighet om rättslig hjälp eller tekniskt bistånd med hemlig teleavlyssning eller hemlig teleövervakning av någon som befinner sig i en annan stat eller i . Av ansökan ska framgå åtgärden önskas samt sådana uppgifter som behövs för att åtgärden ska kun- na genomföras. Den andra staten kan kräva att ansökan ska prövas av domstol i .