sou · GVB326 · 2008-01-01 00:00:00 — I ett förfarande som är helt frivilligt för båda parter framstår det som invändningsfritt att sökanden har full dispositionsrätt över frågan om vilken domstol som skall pröva tvisten. Om motparten inte vill medverka i ett förfarande vid den domstol som sökanden har valt kan ju han eller hon utan att det leder till några konsekven- ser avstå från att medverka. Att det finns en forumregel som i en ordinär rättegång är exklusiv och indispositiv och utpekar en viss domstol som behörig att pröva tvisten skall således inte hindra att en annan domstol meddelar ett förhandsbeslut i tvisten. Utredningen föreslår att sökanden skall kunna vända sig till val- fri tingsrätt med en ansökan om förhandsbeslut. 11.6Tingsrättens hantering av målet Utredningens förslag: Tingsrätten skall pröva om de formella förutsättningarna för förhandsbeslut är uppfyllda samt om tvis- ten lämpar sig för förhandsbeslut. Brister någon av dessa förut- sättningar skall ansökningen avslås. Om ansökan inte avslås skall den skickas till motparten med kallelse till ett sammanträde som skall äga rum . Motparten skall underrätta domstolen om han eller hon avser att komma till sammanträdet och bör, men är inte skyldig att, ge in en svarsskrift före sam- manträdet. När en ansökan om förhandsbeslut kommer in bör tingsrätten in- ledningsvis ta ställning till om det formellt sett är möjligt att han- tera tvisten i förfarandet. Är tvisten t.ex. indispositiv skall ansök- ningen avslås direkt. Rätten skall också pröva om tvisten lämpar sig för förhandsbe- slut. En sådan prövning kan emellertid inte alltid göras endast på grundval av ansökningen. Det måste därför finnas möjlighet för domaren att även i ett senare skede av målets handläggning avslå begäran om förhandsbeslut på grund av att tvisten inte lämpar sig för ett sådant beslut. Det är ju först när domaren har klart för sig vilket material förhandsbeslutet skall grundas på som han eller hon kan bedöma om det är lämpligt att ge ett förhandsbeslut i tvisten. Förhandsbeslut kan t.ex. vara olämpligt på grund av att tvisten är för ostrukturerad eller för att omfattande bevisning åberopas. En svensk motsvarighet till kort geding – förhandsbeslut Ofta torde det krävas att domaren känner till motpartens inställ- ning i tvisten och vilket material denne vill åberopa innan han eller hon kan avgöra om det är lämpligt att meddela förhandsbeslut eller inte. Rätten bör därför normalt alltid skicka över en ansökan om förhandsbeslut till motparten om de formella förutsättningarna för förfarandet är uppfyllda. I samband med detta bör rätten även be- stämma en tidpunkt för sammanträde. Man kan t.ex. tänka sig att tingsrätten avsätter en viss veckodag för sammanträden angående förhandsbeslut. Tillsammans med ansökningen om förhandsbeslut skickas en kallelse till det inplanerade sammanträdet. För att förfa- randet skall vara tillräckligt snabbt bör sammanträdet planeras att äga rum efter att en ansökan har kommit in. Det bör vara upp till rätten att bedöma hur tidpunkten för sammanträ- det skall bestämmas i varje enskilt fall. I allmänhet kan det antas vara en fördel om tidpunkten bestäms i samråd med sökanden, un- der förutsättning att detta kan ske på ett enkelt sätt. Det bör dock inte komma i fråga att rätten avvaktar med att be- stämma tid för sammanträde därför att sökanden är svår att nå eller har svårt att avsätta tid för sammanträdet. Har sökanden valt att begära förhandsbeslut måste han eller hon vara beredd på att in- ställa sig till ett sammanträde inför rätten . Begä- ran bör annars avslås. Det är inte nödvändigt att delge motparten handlingarna, efter- som denne inte har någon skyldighet att medverka i förfarandet. Det bör kunna överlämnas åt domstolen att bedöma på vilket sätt det kan vara lämpligt att sända över handlingarna i det enskilda fal- let. Som tidigare nämnts bör motparten inte vara skyldig att inställa sig till sammanträdet. Förfarandet bygger på båda parters frivilliga medverkan. För att undvika att många sammanträden får ställas in när det visar sig att motparten inte dyker upp skall motparten i kallelsen till sammanträdet uppmanas att meddela rätten om han eller hon avser att komma eller inte. Om motparten vill medverka i förfarandet är det en fördel om han eller hon före sammanträdet även ger in en svarsskrift eller hennes inställning samt uppgift om vilken bevisning som åberopas anges. Motparten bör i kallelsen underrättas om att han eller hon lämpligen bör ge in en sådan skrift senast före sammanträdet.TPF2FPT 2TP PT För exempel på hur en kallelse kan utformas, se bilaga 10. En svensk motsvarighet till kort geding – förhandsbeslut Om motparten inte svarar på frågan om han eller hon avser att komma till sammanträdet bör detta i allmänhet tolkas som att han eller hon inte vill medverka i förfarandet. Sammanträdet bör då ställas in och begäran om förhandsbeslut avslås. Det är inte otänk- bart att motparten ändå inställer sig till rätten då sammanträdet var avsett att hållas. Motparten kanske inte har läst kallelsen ordentligt eller inte förstått att han eller hon skulle med- dela rätten om sin avsikt att komma. Det bör dock inte komma i fråga att avvakta med att ställa in sammanträdet för att se om mot- parten trots allt inställer sig, annat än om sökanden särskilt begär det. I sådana fall har parterna i stället möjlighet att på nytt ansöka om förhandsbeslut. Utredningens förslag: Sammanträdet skall utgöra huvudinsla- get i förfarandet. Tiden för sammanträdet begränsas till en eller högst . Parterna bör vara personligen närvarande vid sammanträdet. Det skall inte vara förenat med någon påföljd att utebli från ett inplanerat sammanträde. På samma sätt som i kort geding bör fokus i förfarandet ligga på ett muntligt sammanträde där parterna får lägga fram sin respektive syn på saken. Tiden för sammanträdet bör vara begränsad till en eller högst . Parterna måste givetvis underrättas om denna begränsning så att de kan anpassa processföringen därefter. Domaren bör inte tillåta parterna att överskrida tidsgränsen, annat än i mindre mån i fall där domaren bedömer det nödvändigt. Klarar parterna inte av att begränsa sig så att sammanträdet kan äga rum inom utsatt tid kan detta tas till intäkt för att tvisten är för ostrukturerad eller komplicerad för att lämpligen kunna hanteras i förfarandet. Domaren bör då avslå ansökningen om förhandsbeslut. Att så kan ske bör framgå av kallelsen. Det kan naturligtvis inträffa att motparten inte dyker upp vid sammanträdet trots att han eller hon har sagt sig vilja medverka i förfarandet. Med hänsyn till förfarandets alltigenom frivilliga natur skall detta inte leda till någon påföljd för motparten. Däremot kan det förutsättas att motparten då inte längre vill medverka i förfa- randet och begäran om förhandsbeslut skall därför avslås. En svensk motsvarighet till kort geding – förhandsbeslut Parterna bör normalt vara personligen närvarande vid samman- trädet. Det kan emellertid finnas geografiska eller andra hinder för personlig närvaro. I sådana situationer bör det vara möjligt för en part att närvara per telefon eller genom videokonferens. Det bör överlämnas till rätten att bestämma i vilken utsträckning annat än personlig närvaro kan tillåtas. Med hänsyn till möjligheten för par- terna att dra sig ur är det också viktigt att motpartens åsikt i frågan inhämtas. Utredningens förslag: Rätten skall bestämma vilken bevisning som får läggas fram. Vittnesförhör bör normalt inte tillåtas. De personer som hörs skall inte avlägga ed respektive sanningsför- säkran. En särskild fråga är vilken bevisning som lämpligen bör tillåtas i förfarandet och på vilket sätt bevisningen skall kunna läggas fram. Det är som nämnts av stor vikt att förfarandet är snabbt och formlöst. Det är inte heller meningen att rätten skall göra en slutlig bedömning av tvisten. Syftet är att ett begränsat material skall läg- gas fram och att domaren skall bilda sig en uppfattning om ut- gången av tvisten på grundval av det materialet. Detta talar för att möjligheten att höra vittnen under förfarandet bör vara mycket be- gränsad. Om vittnesförhör tillåts finns en uppenbar risk för att sammanträdet inte kan genomföras inom den tänkta tidsramen. I kort geding får vittnen i princip inte höras. Om parterna har med sig vittnen till förhandlingen förekommer det dock att domaren tillåter att dessa hörs. Enligt utredningens uppfattning framstår det inte som ändamålsenligt att helt utesluta möjligheten att höra vitt- nen. Utredningen föreslår i stället att frågan om vilken bevisning som skall få läggas fram skall avgöras av rätten med hänsyn till om- ständigheterna i varje enskilt fall. Finner rätten att vittnesförhör bör tillåtas skall detta således vara möjligt. Förhör med parterna bör normalt tillåtas. I många tvister är det nödvändigt för parterna att åberopa vitt- nesbevisning för att visa sin sak. En begränsad möjlighet till vitt- nesförhör kan således förväntas medföra att flertalet tvister inte kommer att kunna hanteras i förfarandet. Utredningen anser därför att rätten normalt bör tillåta skriftliga vittnesberättelser i förfaran- En svensk motsvarighet till kort geding – förhandsbeslut Därmed får domaren ett bättre underlag för sin förhandsbe- dömning och tillämpningsområdet för förfarandet ökar. Detta utan att förfarandet riskerar att dra ut . Att även annan skriftlig bevisning bör tillåtas framstår närmast som en självklarhet. Det bör emellertid endast komma i fråga att tillåta sådan bevisning som finns tillgänglig. Om en part behöver på sig för att skaffa fram bevisning gör kravet på snabbhet att det inte är lämpligt att tillåta bevisningen i förfarandet. Det bör inte heller vara möjligt att begära editionsföreläggande i förfaran- det. När förhör tillåts måste domaren se till att förhören inte blir så långa att tidsramen inte kan hållas. Rättar sig parterna inte efter detta kan målet inte prövas i förfarandet och begäran om förhands- beslut får då avslås. En särskild fråga är om vittnen och andra förhörspersoner skall höras under ed respektive sanningsförsäkran. Ett viktigt inslag i förfarandet är att det skall vara informellt till sin karaktär. En annan viktig del är att det inte utgör ett slutligt avgörande av tvisten. Mot bakgrund av detta framstår det inte som förenligt med grundtan- karna bakom förfarandet att personer hörs under ed. Förfarandet bygger som nämnts på en ömsesidig frivillighet hos parterna och detta kan sägas medföra en viss lojalitetsplikt. Om en part uppträ- der oegentligt under förfarandet riskerar denne att motparten drar sig ur. Detsamma gäller för vittnen. Ofta torde en part känna till om motpartens vittne lämnar oriktiga uppgifter. En part som åbe- ropar vittnen som inte håller sig till sanningen riskerar således att motparten drar sig ur förfarandet. Det torde därmed inte finnas någon beaktansvärd risk för att underlaget för rättens bedömning skulle bli sämre för att vittnen och andra personer som hörs inte avlägger ed. Det har för övrigt i olika sammanhang ifrågasatts vil- ken betydelse avläggande av ed egentligen har i bevisvärderingshän- seende.TPF3FPT En berättelse som lämnas utan edsavläggelse kan ofta bli mer spontan än en som föregås av en formell edsavläggelse. Som tidigare nämnts bör parterna ha angett sina bevisuppgifter före sammanträdet. Utredningen anser dock inte att det bör ställas upp någon generell tidsgräns för åberopande av bevis- ning. Det bör i stället överlämnas till rätten att ta ställning till om bevisning som åberopas i ett sent skede skall tillåtas eller inte. Ef- tersom bevisningen fritt kan åberopas i en efterföljande ordinär 3TP PT Se bl.a. Fitger, Om eder, till Bolding s. 127 ff. En svensk motsvarighet till kort geding – förhandsbeslut process bör utgångspunkten vara att även bevisning som åberopas sent skall tillåtas. Det kan i detta sammanhang framhållas att det står en part fritt att dra sig ur förfarandet om motparten i över- rumplingssyfte åberopar ny bevisning i ett sent skede. Det ligger därför i varje parts intresse att föra sin talan på ett sådant sätt att inte motparten har anledning att dra sig ur. Utredningens förslag: Viss förlikningsverksamhet, dock inte medling, skall kunna äga rum inom förfarandet. Utredningen har i flera sammanhang framhållit fördelarna med att parterna träffar en överenskommelse som gör att de kan lägga tvisten bakom sig. Utrymme för förlikning bör finnas även inom ramen för ett förfarande för förhandsbeslut. Vid ett sammanträde i detta förfarande skall tiden emellertid som nämnts vara ytterst be- gränsad. Mot den bakgrunden torde det inte finnas utrymme för att föra mera ingående förlikningsförhandlingar under sammanträdet. Domaren bör emellertid kunna väcka frågan om parterna har dis- kuterat eller är intresserade av att diskutera en eventuell förlikning. Finns ett genuint sådant intresse bör en viss begränsad tid av sam- manträdet kunna ägnas åt förlikningsfrågan. Det kan naturligtvis även hända att parterna kommer överens medan förfarandet pågår utan att rätten har initierat förlikningsfrågan. Utredningen anser inte att det bör vara möjligt att besluta om medling inom ramen för detta förfarande. Snabbheten i förfarandet skulle då riskera att gå förlorad. Frågan om möjligheten att verkställa ett förlikningsavtal som träffats under förfarandet behandlas under avsnitt 11.12. Utredningens förslag: Det ges ingen utökad möjlighet till sek- retess i förfarandet. Utredningen har i avsnitt 10.11 behandlat frågan om offentlighet och sekretess i snabbrättegång. Utredningen har med hänsyn till de skäl som ligger bakom offentlighetsprincipen och allmänhetens rätt En svensk motsvarighet till kort geding – förhandsbeslut till insyn inte ansett det motiverat att föreslå någon utvidgad möj- lighet till sekretess i snabbrättegång. Förfarandet för förhandsbeslut skiljer sig markant från en snabb- rättegång eftersom domstolen i ett förhandsbeslut inte gör någon slutlig prövning av tvisten. Man kan mot den bakgrunden hävda att allmänhetens rätt till insyn inte på samma sätt gör sig gällande i förfarandet. Enligt utredningens uppfattning bör begränsningar i offentlighetsprincipen emellertid göras endast om sådana är moti- verade av starka skäl. Utredningen kan inte se att det finns några starka skäl för att göra en sådan begränsning i ett förfarande för förhandsbeslut. Utredningen föreslår således inte någon utökad möjlighet till sekretess i förfarandet. Utredningens förslag: Avgörandet skall benämnas förhandsbe- slut. Ett förhandsbeslut skall vara tydligt och utförligt motiverat och det skall framgå att avgörandet inte utgör hinder mot att väcka talan i saken på ordinär väg. Om en ansökan om för- handsbeslut avslås skall detta ske genom beslut. Som redan har framgått anser utredningen att avgörandet bör ges i form av ett förhandsbeslut som inte har rättskraft men som skall kunna göras verkställbart. Avgörandet skall således vara bindande för parterna på så sätt att den förpliktade parten i fall där verkstäl- lighet tillåts är skyldig att infria förpliktelsen och att detta kan åstadkommas genom verkställighetsåtgärder. I huvudsak kan dock parterna sägas vara obundna av avgörandet eftersom en part alltid kan väcka talan på ordinär väg och få tvisten omprövad. Denna form av avgörande finns inte i svensk rätt. Utredningen anser att det tydligt bör avspegla sig i avgörandet att det inte är fråga om en slutlig bedömning av tvisten. Avgöran- det bör därför inte betecknas dom. Utredningen föreslår i stället, som redan framgått, att avgörandet benämns förhandsbeslut, vilket ger en tydlig signal om avgörandets karaktär. För att förfarandet skall fylla sitt syfte måste rättens förhandsbe- slut godtas som slutligt av flertalet av de parter som använder sig av förfarandet. Skulle parterna i stor utsträckning välja att väcka talan på ordinär väg efter att ha fått ett förhandsbeslut förfelas syftet med förfarandet och dess funktion kan då ifrågasättas. En svensk motsvarighet till kort geding – förhandsbeslut ningen bedömer att rättens skäl för innehållet i förhandsbeslutet är av avgörande betydelse i denna fråga. Det är därför viktigt att rät- ten motiverar förhandsbesluten tydligt och utförligt. Därigenom får parterna klart för sig hur rätten ser på tvisten och på vilka punkter partens talan framstår som svag respektive stark. Det kan t.ex. vara viktigt för parterna att få veta hur rätten ser på frågan om vem som har bevisbördan för ett visst påstående eller om rättsläget i allmänhet på det område tvisten rör. Domaren bör därför vinn- lägga sig om att motivera förhandsbeslutet på ett sådant sätt att bedömningen blir tydlig och lätt att förstå för parterna. I vissa fall är bedömningen så enkel att domaren kan uttala sig tämligen säkert om den förväntade utgången. Om bedömningen är mer osäker bör domaren inte dra sig för att uttrycka sig på ett sätt som visar att övervägande skäl talar för att sökanden skall vinna framgång men att det är tveksamt om bevisningen i ett visst hänseende skulle vara tillräcklig i en ordinär rättegång. Det bör vara upp till domaren att avgöra hur stark bevisning som skall krävas för att ett förhandsbe- slut skall meddelas i den ena eller andra riktningen (bifall eller ogillande). I vissa fall kan domaren ha en ganska god bild av hur utgången av tvisten kan förväntas bli även utan att ha fått den full- ständiga bevisningen presenterad för sig. Är bedömningen osäker därför att rättsläget är oklart eller rättsfrågorna är komplicerade bör även detta framgå av motiveringen. I avgörandet bör det också finnas en erinran om att avgörandet inte utgör hinder mot att väcka talan i saken på ordinär väg. Ett förhandsbeslut bör inte kunna överklagas. Är någon av par- terna missnöjd med beslutet får den parten i stället väcka talan på ordinär väg. För att hindra verkställighet kan parten då begära inhi- bition av beslutet. Som tidigare nämnts kan rättens avgörande också innebära att en ansökan om förhandsbeslut avslås. Någon materiell prövning av tvisten sker då inte. Ett sådant avgörande bör lämpligen ske genom ett beslut. Inte heller detta beslut bör kunna överklagas. En part har alltid möjlighet att på nytt begära förhandsbeslut och beslutet medför således ingen rättsförlust. En svensk motsvarighet till kort geding – förhandsbeslut Utredningens förslag: Ett förhandsbeslut skall kunna verkstäl- las om en part begär det och det bedöms vara lämpligt. Även en förlikning som träffas under förfarandet skall kunna göras verk- ställbar. Som redan har framgått anser utredningen att ett förhandsbeslut i vissa fall bör kunna göras verkställbart. Därigenom kan förfarandet antas bli ett reellt och praktiskt gångbart alternativ till den ordinära tvistemålsprocessen. Om rätten i sitt förhandsbeslut kommer fram till att motparten skall fullgöra något bör rätten på en parts begäran kunna pröva om förhandsbeslutet skall få verkställas. Utredningen föreslår att verk- ställighet skall få ske om det bedöms vara lämpligt. Frågan om i vilka fall det kan anses lämpligt eller inte att tillåta verkställighet är inte lätt att besvara på förhand. Det bör i slutändan vara upp till domaren att bedöma lämpligheten i varje enskilt fall. Vid bedöm- ningen kan domaren beakta en rad omständigheter, t.ex. hur stor risken är för att förhandsbeslutet kan komma att ändras i en efter- följande process. Ju mindre övertygelse rätten känner i fråga om att bedömningen kommer att stå sig i en ordinär process desto större anledning till försiktighet med att tillåta verkställighet. Om verk- ställighet tillåts även vid förhandsbeslut som kan betraktas som mycket osäkra eller där yrkandet har bifallits med svaga beviskrav kan det leda till att motparter i hög utsträckning väljer att inte delta i förfarandet. Att det finns en risk för att förhandsbeslutet kan komma att ändras behöver dock inte alltid innebära att verkställig- het inte skall tillåtas. Syftet för en part att inleda förfarandet kan ju ibland vara att snabbt få till stånd ett verkställbart avgörande. Båda parters intressen bör vägas in i bedömningen av om det kan anses lämpligt att tillåta verkställighet. En annan omständighet som kan ha betydelse är vilka följder en eventuell verkställighet kan antas medföra för parterna. Att motparten till följd av förpliktelsen att betala sökandens krav riskerar att försättas i konkurs kan vara ett exempel på en situation där det är olämpligt att tillåta verkställighet av ett förhandsbeslut med hänsyn till följderna. Det kan som nämnts tänkas att möjligheten till verkställighet kan avhålla motparter från att vilja medverka i förfarandet. Efter- som medverkan är helt frivillig har en motpart i praktiken en möj- En svensk motsvarighet till kort geding – förhandsbeslut lighet att som villkor för sin medverkan ställa krav på att sökanden inte begär att förhandsbeslutet skall få verkställas. För att ett förhandsbeslut skall kunna verkställas bör det krävas att rätten uttryckligen har förordnat om detta i förhandsbeslutet. Har rätten inte förordnat något angående verkställigheten skall be- slutet inte kunna verkställas. Som framgår av avsnitt 11.16 skall motparten kunna hindra verk- ställighet genom att väcka talan på ordinär väg och begära inhibi- tion av förhandsbeslutet. För att motparten skall ges en rimlig chans att göra detta innan verkställighet sker bör verkställighet av förhandsbeslutet få ske tidigast efter att det har medde- lats. Eftersom ett förhandsbeslut skall kunna göras verkställbart framstår det som naturligt att även en förlikning som träffas under förfarandet bör kunna göras verkställbar. Utredningen föreslår att rätten på parternas begäran skall kunna förordna att ett förlik- ningsavtal som träffas under förfarandet skall få verkställas. I detta sammanhang kan nämnas att det i en ordinär rättegång, utöver intresset att förlikningen skall kunna verkställas, ofta är in- tresset av att få tvisten rättskraftigt avgjord som gör att parterna begär stadfästelse av en förlikning. Eftersom avgöranden i det aktu- ella förfarandet inte skall ha rättskraft framstår det dock inte som lämpligt att möjliggöra att förlikningsavtal som träffas i förfarandet skall få rättskraft. Att parterna förliks under ett förfarande för för- handsbeslut är närmast att jämställa med att de träffar en förlikning innan talan har väckts. I en sådan situation har parterna inte möj- lighet vare sig att få förlikningen verkställbar eller att få tvisten rättskraftigt avgjord genom förlikningen.TPF4FPT Utredningen anser mot den bakgrunden att möjligheten att göra en förlikning som träffas under förfarandet verkställbar får anses tillräcklig. Utredningens förslag: En part skall inte kunna få ersättning för sina kostnader i förfarandet. 4TP PT Det kan här anmärkas att även förlikningar som träffas efter medling utom rätta skall kunna göras verkställbara enligt förslag till direktiv om vissa aspekter på medling i civilrättsliga tvister, KOM(2004) 718 slutlig. Det är emellertid ännu oklart när det slutliga direktivet kommer att antas. En svensk motsvarighet till kort geding – förhandsbeslut Av utredningens direktiv följer att vardera parten skall stå sina kostnader i förfarandet. En sådan ordning är också mest förenlig med förfarandets syfte. Utredningen ser inte någon anledning att befara att avsaknaden av möjlighet till ersättning för kostnader skulle göra att parter avstår från att begära förhandsbeslut. Förfa- randet skall vara så snabbt att en part normalt sett inte riskerar att dra på sig särskilt stora kostnader. Eftersom förfarandet enligt utredningens förslag skall vara helt frivilligt finns det inte anledning att föreslå regler om kostnadsan- svar vid t.ex. försumlig processföring. Utredningen anser inte att det bör vara möjligt för parterna att få rättshjälp i förfarandet. Som framgått i avsnitt 10.17.4 är parterna sällan berättigade till rättshjälp över huvud taget i dispositiva tvis- temål.