sou · GVB350 · 2008-01-01 00:00:00 — För samordnarens del har arbetsmetoden inneburit en möjlighet att ta del av institutionernas, myndigheternas, stiftelsernas och högskolornas chefers uppfattning och kunskap om den egna verk- samheten. Samordnaren har också informerat sig om verksamhe- terna genom bland annat utredningar och rapporter, såväl internt som externt producerade. Den övervägande delen av uppdragen innebär långsiktiga förändringar för verksamheten som helhet, medan ett antal syftar på specifika delar av organisationen. Vissa av förslagen utgörs av projekt av olika omfattning. Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser är tidsbegränsade kan de innebära att myndigheter och institutio- ner här vågar inleda nya externa samarbeten som kan tillföra nya perspektiv. Det uppdrag som samordnaren fick av regeringen innebar starten på ett långsiktigt arbete med målet att öka mång- falden inom kulturlivet och skapa förutsättningar för fler männi- skor med olika bakgrunder, erfarenheter och kunskaper att utöva och delta i offentligt finansierad kulturverksamhet. Genom att lyfta upp frågan om mångfald i kulturlivet på agendan och synliggöra de möjligheter och utmaningar som finns med detta har samordnaren försökt att öka förståelsen för och medvetenheten om mångfaldens betydelse i ett offentligt finansierat kulturliv. Det har varit ett intressant och stimulerande arbete som även har varit svårt och krävande, bland annat när det gäller ifrågasättandet och utmanandet av de starka strukturer som finns inom kultur- och utbildningssektorn. så här i efterhand är samordnarens bedömning att det hade varit bra om hade haft en tydlig kommunikationsplan för att bland annat hantera det stora trycket från medierna under i första hand slutet av 2005 och början av 2006. Som skriver i sin essä i detta slut- betänkande har mediernas roll i bevakningen av haft en avgörande betydelse för på vilket sätt uppdraget och arbete har beskrivits och uppfattats av såväl branschen som allmän- heten. Hennes genomgång av pressurklipp visar bland annat att medierna i många fall har fokuserat sin bevakning som ett tidsbegränsat projekt, och inte på att det också handlar om att utreda och lämna förslag på hur den kulturella mångfalden lång- siktigt bäst kan främjas inom det offentligfinansierade kulturlivet. Samordnarens bedömning är också att en ökad bemanning av kans- liet, framför allt och början av 2006, hade gett ökade möjligheter att nå ut bättre i debatten. Dessa aspekter är viktiga att tänka igenom ordentligt inför eventuella framtida sats- ningar med liknande upplägg och genomförande. Att det handlar om ett långsiktigt och målmedvetet arbete för att förändra strukturer och utveckla kulturlivet i riktning mot ökad mångfald, tillgänglighet och öppenhet, och inte om ett jippo- betonat projekt som tar slut när året är slut, har samordnaren Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser och sekreterarna varit väldigt tydliga med att betona under hela arbetets gång. Att detta ändå kan ha missuppfattats av vissa aktörer kan till en del ha att göra med de tolkningsproblem som begrepp som till exempel mångkultur, mångfald och etnicitet skapar, inte bara inom kulturlivet utan även inom andra delar av samhället. Avsaknaden av tydliga och avgränsade begreppsdefinitioner och en allmän förståelse för vad det är som avses med dessa och liknande begrepp har också inneburit att aktörer utanför kultur- och utbild- ningsområdet har vänt sig till oss och velat medverka inom ramen för . Så har personer verksamma inom exem- pelvis , och tagit kontakt med och sökt stöd hos samordnaren för att utveckla sitt eget arbete med mångfaldsfrågor. I avsaknad av annan aktör att hänvisa dem till har samordnaren efter bästa förmåga försökt att även hjälpa dessa aktö- rer att hitta andra kanaler för stöd, hjälp och inspiration för det egna förändrings- och utvecklingsarbetet. har dessa kontakter synliggjort det stora behov som finns när det gäller utvecklingen av mångfaldsarbetet inom olika politik- och samhälls- områden. En viktig del i samordnarens arbete har varit att skapa goda kontakter med företrädare för kultur- och utbildningsområdets olika verksamheter. Att få chefer, verksamhetsledare, styrelse- ledamöter med flera att reflektera kring vilket ansvar de och deras verksamheter har och vad de kan göra för att öka mångfalden inom sina egna ansvarsområden har varit av central betydelse i arbetet. Det har varit viktigt att vara lyhörd och närvarande i processen och ha förmågan att känna av vilka utmaningar och behov av stöd som finns inom såväl det institutionella som det fria kulturlivet och inom utbildningsväsendet. För att skapa långsiktighet och konkreta resultat av mångfaldsarbetet är det, enligt samordnarens bedöm- ning, viktigt att i samarbete med dem som är berörda, för vår del i första hand med myndigheter och institutioner inom kultur- och utbildningsområdet, förhandla fram åtaganden kring mångfalds- arbetet och förankra dessa hos de berörda aktörerna. Detta har varit en viktig uppgift för samordnaren, i synnerhet, men inte bara, i samband med formulerandet av uppdrag till myndigheter och institutioner inför vårt slutbetänkande (se ovan). Samordnarens och sekreterarnas arbete har, som påpekats ovan, inneburit många utmaningar, men har varit oerhört stimulerande och belyst det stora intresse och engagemang som finns hos kultur- och utbildningsområdets olika verksamheter Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser att långsiktigt och på allvar arbeta för en ökad mångfald i kultur- livet och att våga ifrågasätta rådande normer, strukturer och nät- verk. Arbetet har kännetecknats av nyfikenhet och vilja att skapa varaktig förändring, både från branschens och från samordnarens sida. Naturligtvis finns det fortfarande hinder kvar på vägen mot en ökad mångfald i kulturlivet. Det handlar bland annat om att tydlig- göra ansvaret för såväl det interna som det externa mångfalds- arbetet, att bli bättre på att få fler människor att ta del av offentligt finansierad kulturverksamhet, samt att se över rekryteringsarbetet för att få in fler människor med olika erfarenheter, kunskaper och perspektiv i kultur- och utbildningssektorn, och ändå lyckas betona att ingen kan vara representant för en grupp eller en kultur. Man kan bara representera sig själv som en individ med egna erfaren- heter, berättelser och egen kompetens. Det är samordnarens förhoppning att har bidragit till att sätta tydliga avtryck inom offentligt finansierad kulturverksamhet i . Genom att höja medvetenheten om betydelsen och behovet av ett aktivt och inkluderande mångfalds- arbete, genom att skapa nya och öppna upp befintliga nätverk och mötesplatser för fler, och genom dialog och delaktighet har sam- ordnaren gjort sitt yttersta för att bidra till en ökad mångfald i det svenska kulturlivet. När samordnaren nu överlämnar detta slut- betänkande är det därför med stor förhoppning om att det arbete som har bedrivits under kommer att fortsätta och att fler aktörer kommer att välja att arbeta aktivt för en ökad mångfald inom kultur- och utbildningsområdet. Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser Det kritiserade Mångkulturåret om den mediala logiken Mediernas nyhetsbevakning är i hög grad konfliktdriven, och det gäller i synnerhet de rikstäckande medierna, tidningar såväl som TV och radio. I praktiken innebär det att opinionsbildande skri- vande är begränsat till ledar- och kultursidor, utan att också det som publiceras på nyhetsplats ofta skapar och driver en tes. I den konfliktdrivna journalistiken är föreställningen om Makten ett effektivt verktyg, eftersom den gör det mycket enkelt att rigga en konflikt där rollfördelningen redan från början är klar. Men den gör det också svårt att föra mer komplicerade resonemang om de ämnen man väljer att belysa. Den nyhetsrapportering som bakbundits av kravet på att framställa enkla svartvita konflikter, har inte råd att släppa in mer än en Maktaktör åt gången på scenen. Därmed blir det i stort sett omöjligt att belysa intressekonflikter som hamnar utanför det enkla dramatiska greppet Makt kontra vanmakt, eller aktion följt av reaktion. I denna konfliktdrivna nyhetsjournalistik ryms bara en central Aktör, och agency – förmågan att handla, ta ansvar för sina handlingar, påverka omvärlden – är så att säga denna aktörs privilegium, och just därför alltid per definition ett maktmissbruk. Därför blir det mycket svårt att på samma scen föra in andra aktörer och granska deras handlingar med samma skärpa. Det är mot denna bakgrund i synnerhet rikstäckande mediers rapportering om Mångkulturåret bör betraktas för att bli begripligt och intressant. I det följande kommer jag att visa hur den mediala scenen riggades inför och precis i inledningen av Mångkulturåret (hädanefter kallad MKÅ) 2006, i enlighet med den konfliktdrivna dramaturgin. Den iscensättningen fick konsekvenser för hur den mediala diskussio- nen om MKÅ kom att föras , både på nyhetsplats och i krönikeform på kultursidor samt i radions och TV:s bevakning. Det vill säga; bilden av MKÅ:s syften, verktyg och utfall kom i hög grad att framställas i ljuset av den huvudkonflikt från vilken medierna ursprungligen utgått. Det är också viktigt att notera att Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser inom ramen för den mediala konflikten rymdes inte riktigt den verkligt brännande konfliktfråga som lyfte fram när MKÅ initierades 2004, nämligen att det i första hand är våra gemensamma kulturinstitutioner som ska förverkliga målen i MKÅ. Det måste ske genom att förändra och utveckla den verk- samhet som man nu driver.TPF4FPT Att detta var MKÅ:s uttalade huvud- syfte hade man inte behövt läsa mångsidiga rapporter för att bli varse. I november 2004TPF5FPT gjorde till exempel SVT:s Kulturnyheter ett inslag utifrån den rapport – Tid för mångfald – som Mångkultu- rellt Centrum gjorde på uppdrag av regeringen och vars resultat i hög grad tycks ha format MKÅ:s konkreta arbete. Inslaget innehöll intervjuer med på Mångkulturellt Centrum, en repre- sentant för samt skådespelaren som berättade om sina erfarenheter av tidigare mångkulturprojekt. För tittaren framstod det som en effektiv sammanfattning av rappor- tens slutsatser om de informella nätverkens betydelse och institu- tionernas oförmåga att bryta invanda mönster. MKÅ:s målbeskriv- ning återkom både innan, under och i pressreleaser och i intervjuer både med ansvarig minister samt med företrädare för . Ändå var det ett spår – potentiellt mycket konfliktladdat – som medierna valde att inte i någon större utsträckning aktivt följa upp på nyhetsplats. Därmed inte sagt att MKÅ:s formulering av huvudsyfte var full- ständigt frånvarande i nyhetsrapporteringen om MKÅ. I (hädanefter kallad DN) , beskrivs syftet med året vara att öka allas möjligheter att delta i kulturlivet och att få offentligt finansierade kulturinstitutioner att bättre spegla mångfald.TPF6FPT Dessutom återges här huvudinnehållet i rapporten för mångfald. Men, det är inte en diskussion av rapportens slutsatser eller MKÅ:s uttalade huvudsyfte som står i centrum för DN:s rapporte- ring. Artikeln inleds med rubriken höjs mot Mångkulturåret och ingressen lyder: Men innan regeringens nästa satsning dragit igång är flera i [sic!] De kritiska rösterna från som inled- ningsvis återges tillhör dock inte – som man kanske skulle kunna förvänta sig i ljuset av MKÅ:s syfte som artikelförfattaren ju varit 4TP PT Tal, 19/11, 2004. 5TP PT 11/11-2004. 6TP PT , 10/6-05, Kritiska röster höjs mot Mångkulturåret, . Om inget annat nämns är citaten i det följande hämtade ur denna artikel. Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser medveten om och också beskriver längre ner i brödtexten – i första hand representanter för kultur-institutionernas maktskikt. Istället är det två enskilda skådespelare som får säga att detta är en dum idé och att begreppet mångkultur ger en galopperande psykos. Först därefter uttalar sig en person som skulle kunna räknas in i gruppen maktbärande inom , nämligen konstnärlige ledare , som säger: Risken finns att det blir årets modeord inom politiken och konsten precis som genus är det , och vidare: Det är så tacksamt att lägga sådana här politiska uppdrag på oss kulturinstitutioner eftersom vi så snällt tar emot dem. Så långt de kritiska röster som artikeln via rubrik och ingress gör till en huvudpoäng i rapporteringen om MKÅ, men det mest intressanta i sammanhanget är att det inte är en enstämmig kör som DN återger. När de två skådespelarna utvecklar sin kritik, säger : Det går inte att läsa sig till mångkultur. Man kan inte tänka så. Man lär sig ju genom att arbeta med folk som är från andra kulturer. När man har en grupp av vita kulturtanter är det klart att det inte blir någon mångkultur. Och säger: ? Tycker man att man har gjort sin plikt sedan? Jag är kanske otålig har vi några blattar här och några blattar där när det behövs. Fundera på vad deras kritik riktar in sig på, och hur den kritiken förhåller sig till MKÅ:s uttalade syfte. Fundera sedan på hur Nûjens och kritik förhåller sig till Laerssons, tre kritiska röster som artikeln så att säga buntar ihop till en och riktar mot MKÅ. Enkelt uttryckt skulle man kunna säga att Laerssons kritik handlar om att av regeringen formulerade målsättningar för offent- ligt finansierade kulturinstitutioner i sig är en styggelse. Det är en kritik av MKÅ som återkommer i medierna i signerade krönikor. Enkelt uttryckt skulle man kunna säga att den handlar om att för- svara konstens frihet – också om den är skattefinansierad – från politikens eller omvärldens krav. Det är en gammal konflikt som jag kommer att diskutera ytterligare framöver. Därmed inte sagt att Laersson inte kan se det berättigade i MKÅ:s syften, vilket fram- kommer när han genast returnerar MKÅ:s utmaning av den konst- närliga verksamhetens integritet genom att kasta tillbaka handsken till den rent politiska sfären. Han säger: Vad gör politikerna och landet i övrigt i den här frågan?.TPF7FPT 7TP PT En invändning från kulturinstitutionernas sida, som återkommer, t ex i en intervju med i 31/3-06; Om regeringen misslyckas med sin Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser Men är och Nûjens kritik av samma slag som Laerssons? Jag tycker att det är uppenbart att både och i själva verket efterlyser det som är MKÅ:s uttalade syfte: nämligen att förändra de maktstrukturer som gör att kulturinstitu- tionerna i huvudsak styrs av och vänder sig till en homogen grupp av vita kulturtanter (vilket i ett senare återgivande av Nûjens ord har ändrats till kulturgubbarTPF8FPT. Mer i sanning överens- stämmande när det gäller styrandet, medan kulturtanter kanske är en rimlig beskrivning av majoritetspubliken), med några blattar här och några blattar där. I själva verket uppenbarar sig alltså i den kör av kritiska röster som DN återger, en tydlig dissonans som tycks dela det kritiska lägret i två hälfter som på sätt och vis befinner sig på kontrakurs med varandra. Det som för Laersson är ett modeord – mångkultur – är för och en realitet som teatern inte förmår spegla i sin verksamhet. Det och vänder sig emot är alltså inte primärt MKÅ:s problembeskrivning, eller försöken att politiskt påverka den fria konsten, utan hur menlöst och eftersläpande ett MKÅ är i förhållande till verkligheten. Den potentiella och intressanta konflikt inom kultursfären som fenomenet MKÅ blottlägger, är dock ett spår som medierna väljer att i huvudsak inte uppmärksamma och följa upp, till exempel genom att intervjua institutionsföreträdare mer utförligt på nyhetsplats. Man väljer istället att satsa på kritik mot MKÅ och och MKÅ rullat igång på allvar är bilden av det kritiserade MKÅ väl etablerat i medierna. Jag kommer att fortsätta att uppehålla mig vid DN:s juniartikel ett tag till. Dels därför att den tydligt frilägger tendenser som kommer att renodlas vidare medialt, dels därför att den refererades i annan press och därmed bidrog till skapandet av bilden av det kritiserade MKÅ. Med utgångspunkt från DN:s artikel skulle man kunna säga att tre huvudsakliga kritikområden utkristalliserades i mediernas bevakning av MKÅ: 1) den politiska Makten kontra den konstnär- liga Friheten, vilket var ett spår som krönikörerna följde upp, medan nyhetsbevakningen i huvudsak nöjde sig med att konstatera konfliktens existens. 2) Problemet med begreppet mångkultur som Intercults konstnärlige ledare kritiserar när han i politik på detta område ska inte kulturen säga att allt är jättebra och visa upp en mångkulturell idyll på våra scener. 8TP PT , 13/6-05, Jag vill inte vara mångkulturpolis, . Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser säger: Mångkultur känns som ett gammaldags sätt att tänka, att alla små kulturer ska få göra sitt medan konstnärerna själva har blivit mer sofistikerade och arbetar interkulturellt. Det här var en kritik som återkom i krönikeform, men som nyhets- rapporteringen i stort sett släppte helt. Antagligen därför att den kräver en hel del resonemang som inte på ett enkelt sätt lånar sig till en kritik av MKÅ:s syften. den kritik som medierna valde att följa upp och som intensifierades i nära anslutning till MKÅ:s inledning: 3) pengarna. var anslagsfrågan ännu inte klar, men DN skriver ändå: En annan kritik är att det ännu inte är klart hur mycket pengar som regeringen kommer att bidra med för att fullfölja året. I artikeln framförs den kriti- ken så att säga anonymt, och kan därför inte bli mer än en mening i förbigående. Trots att artikeln publicerades under rubriken höjs mot Mångkulturåret så rymde den nästan lika många positiva eller i alla fall neutrala röster. , VD för , tycker att det är väldigt bra att man från regeringshåll visar: Ni får förändras, ni måste förändras, och när det gäller kri- tiken mot den ännu oklara summan pengar som MKÅ får kosta, säger hon: Det är ett sätt att göra klart för de skattefinansierade institutionerna att mångfald inte är ett sidoprojekt utan en del av den ordinarie verksamheten, vilket låter som om det kom ur häs- tens mun, och alltså redan har hunnit omfattas av åtminstone en representant för maktskiktet inom svenska kulturinstitutioner. I reaktionerna från Dramatenchefen och chef – ingen av dem citeras i texten – framkommer inte någon uttrycklig kritik av MKÅ, utan båda två poängterar respektive betonar att de redan arbetar med att för- verkliga de mål som MKÅ efterlyser. Man kan här ana en implicit kritik av MKÅ:s utpekande av skattefinansierade kulturinstitutio- ner som senfärdiga när det gäller mångfaldsarbete, men DN:s reporter väljer i det här läget att inte följa upp – eller i alla fall att inte återge – den konflikt som också här kan skönjas. följer DN upp med en intervju med MKÅ:s samordnare (hädanefter kallad YR). Intervjuns utgångspunkt är att många är kritiska till MKÅ och befarar att det inte ska bli något annat än ett modeord som har glömts bort när 2007 börjarTPF9FPT. Det är på ett sätt en rimlig, och onekligen effektiv, 9TP PT Ibid. Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser sammanfattning av den kritik som kom ifrån , och . I samtalet kring denna kritik och YR:s tankar kring nöd- vändigheten och möjligheterna att undvika att skapa ett jippo, uttrycker hon också det som är hennes främsta vision: att sätta maktstrukturerna i fokus, att få folk i ledningsgrupperna att våga släppa in andra människor med annan kulturell bakgrund. Och i ljuset av YR:s vision framträder också den kritik som bara Nûjen och gav uttryck för, och som inte i första hand hade MKÅ som måltavla, utan snarare just det sakernas tillstånd som YR diskuterar i DN:s intervju. Men än en gång så släpps, eller upp- märksammas inte, den intressanta diskussion som ligger förborgad här. I korthet berör också intervjun kritiken mot begreppet – och citeras än en gång – samt frågan om pengarna. It´s all ´bout the money En TT-Spektra artikel med rubriken förlorare i budgeten, fick stor spridning i slutet av september 2005.TPF10FPT Utgångspunkten är att medan Designåret fick ett anslag på , fick MKÅ . Kulturminister anser att dessa båda år inte går att jämföra, då den absolut största delen av Designårets budget går från närings- departementet eftersom Designåret har ett mycket större fokus på tillväxt i näringslivet. Han påpekar att MKÅ främst är ett sätt att väcka upp befintliga kulturinstitutioner som redan har anslag i miljardklassen. En kortare rundringning visar på ett stort missnöje med statens bidrag på kulturinstitutionerna, skriver TT-Spektra, men nöjer sig med att citera som kallar de tre miljonerna en piss i , och anser att också designen borde ha kunnat nöja sig med pengar man redan hade. Det betyder inte att inte har förstått det som är en av MKÅ:s huvud- poänger, eftersom han inledningsvis påpekar att man resonerar så att institutionerna får klara sig med den budget som finns. Vid sidan av citeras också YR, som enligt Spektra låter ana en viss besvikelse, men ändå tycker att de tre miljonerna är en markering av att staten vill något med det här året. 10TP PT Till exempel i: , , , , , i , , , , , , , , , . Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser från tidskriften är missnöjd med anslaget som han kallar helt sjukt. Också han uttrycker att han vet varför anslaget är så snålt, men han tycker ändå att det ger en vink om på hur stort allvar man tar det här året. Avslutningsvis är ändå entu- siastisk och citeras: jag tycker att det är skitbra med Mångkultur- året. Frågan om pengarna – eller bristen på detsamma – får alltså stor uppmärksamhet i medierna, men vid endast i form av en byråtext som inte i någon tidning leder till en egen uppföljning, till exempel i form av längre intervjuer med de institutioner som så att säga indirekt sätts under press genom att inga nya summor skjuts till, samt genom kulturministerns mycket tydliga markering av att man förväntar sig mer av de skattemiljarder som går in i den offentligt finansierade kultursektorn. Att det finns ett stort miss- nöje på dessa institutioner, som ger ett kärnfullt uttryck för, påpekas, men undersöks inte vidare. Nog hade det kunnat bli en eller flera intressanta artiklar, med mycket citerbara rader från ilskna kulturmänniskor? I en artikel i om Teater- dagarna på i , refereras till exempel , chef för , som avslöjade att i de slutna chefsrummen kritiserades MKÅ sönder och samman.TPF11FPT Men mycket lite av denna kritik letade sig in i pressens spalter annat än i form av referat från offentliga paneldebatter och citat ur korta telefonintervjuer. I samband med Teaterdagarna intervjuade både DN och (SvD)TPF12FPT , konstnärlig ledare för och grundare av den brittiska organisationen som arbetar med att öka mångfalden på brittiska kulturinstitutioner. Och har en del att lära av hur det fungerar i , säger hon till DN:s reporter. ges stort utrymme för att förklara Pushs syfte och tillkomsthistoria, och hennes hårda kritik av svenskt kulturliv åter- ges också: Om svenska teatrar inte speglar det mångkulturella samhället borde deras bidrag dras in; Det är bara lathet som gör att mångfalden inte syns på svenska scener; där måste den bli tuffare mot de stora institutionerna. Dessutom måste teatercheferna vakna upp och ta sitt ansvar när de 11TP PT 22/11-05, Mångkulturen är på väg in i teatersalongerna, . 12TP PT DN, 18/11-05, Pushar för mångfald på scen, . Svd, 20/11-05, För Push är teatern färgblind, . Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser anställer (DN). ligger efter; Det händer bra saker kring mångfalden i , men jag känner att attityden ibland är lite väl avslappnad (SvD). Ord och inga visor från en person som inte rimligtvis kan klämmas in i rollen som den politiska maktens springflicka, och som inte överhuvudtaget talar om mångkultur i termer av att det behövs mer pengar. Det hade garanterat blivit intressant läsning om man hade sammanfört med, till exempel, .