sou · GWB355 · 2008-06-02 00:00:00 — Vi har därför strävat efter att samla bestämmelserna om och dess tjänstemäns befogenheter i en lag. Den nya lagen med tillhörande förordning innehåller emellertid inte en fullständig reglering av uppgifter och be- fogenheter (se avsnitt 15.4). Vårt uppdrag är att reglera de rättsliga befogenheterna avseende brottsbekämpning, ordningshållning samt kontroll och tillsyn. Det är också inom dessa områden som det finns flest rättsliga befogenheter. främst miljöräddningstjänst till sjöss, regleras även fortsättningsvis i första hand av myndighetens instruktion (se 11–13 §§ förord- ningen [2007:853] med instruktion för ). Det- samma gäller myndighetens uppgifter att samordna civila behov av sjöövervakning och att förmedla civil sjöinformation till berörda myndigheter samt internationella verksamhet (14 och 15 §§ instruktionen). Uppdragsverksamheten (16 § instruk- tionen) ligger också utanför den nya lagens tillämpningsområde, även om våra förslag om biträde indirekt påverkar denna. I den nya lagen behandlas inte heller myndighetens särskilda uppgifter och tjänstemännens befogenheter i händelse av krig. De flesta myndigheter får med stöd av särskilda författningar en delvis annan roll och delvis andra uppgifter vid krigstillstånd. För Kust- bevakningen rör det sig bl.a. om lagen (1979:1088) och förordningen (1979:1091) om gränsövervakningen i krig m.m. och förordningen (1982:314) om utnyttjande av inom Försvars- makten. Enligt sistnämnda förordning kan personal och materiel ur biträda Försvarsmakten under krig eller höjd beredskap, dock utan att detta påverkar vare sig status som självständig myndighet eller de befogenheter som kust- bevakningstjänstemännen har i den ordinarie civila myndighets- utövningen (1 §). 26.2.2Lagens struktur och huvudsakliga innehåll Tillämpningsområdet för den brottsbekämpande verksamheten anges i en bilaga Eftersom och dess tjänstemän inte ska ha gene- rell rätt att självständigt ingripa mot brott måste detta komma till uttryck i lagen. Vi har valt att låta den närmare omfattningen av befogenheterna inom den brottsbekämpande verksamheten framgå genom att i en särskild bilaga till lagen hänvisa till ett antal författ- ningar. Det bör framhållas att bilagan inte omfattar kontroll- och tillsynsverksamheten, eftersom de rättsliga förutsättningarna för en kontroll- eller tillsynsåtgärd även i fortsättningen regleras i den sär- skilda författning som ligger till grund för åtgärden (se avsnitt 21.6). Lagstiftningsmetoden med en särskild bilaga har i detta fall flera fördelar. Verksamhetsområdet bör framgå av lag, eftersom det utgör den rättsliga grunden för ingripanden mot enskilda inom områden som regleras i 2 kap. regeringsformen. Genom att reglera det sak- liga verksamhetsområdet i en bilaga till lagen kan man tillgodose kraven på rättsäkerhet och förutsebarhet bättre än genom en all- män beskrivning av de områden som regleringen omfattar. Med en bilaga undviker man dessutom att tynga lagen och de enskilda bestämmelserna med en uppräkning av ett stort antal författningar. Lagen blir inte bara överskådligare, utan också mer flexibel. Fram- tida författningsändringar underlättas bl.a. genom att en ändring som enbart avser bilagan inte alltid behöver underställas Lagrådet (jfr 8 kap. 18 § andra stycket regeringsformen). Som exempel kan nämnas när en författning byter namn eller författningsnummer eller när det annars är fråga om begränsade ändringar. Inarbetning eller hänvisning till annan lagstiftning? Vi har valt att i största möjliga utsträckning arbeta in de bestäm- melser som ska gälla för och dess tjänstemän i den nya lagen. På några punkter har vi dock gjort avsteg från denna huvudprincip. Rätten att använda straffprocessuella tvångsmedlen har utformats så att de grundläggande förutsättningarna för att be- sluta om och verkställa tvångsmedel genom hänvisningar till rätte- gångsbalken regleras i balken, som även innehåller grundläggande principer för tvångsmedelsanvändning och definitioner av vissa tvångsmedel. I den mån reglerna avviker finns särregleringen i den nya lagen. Lagstiftningstekniken stämmer i dessa delar överens med regleringen i bl.a. smugglingslagen och lagen (1952:98) med sär- skilda bestämmelser om tvångsmedel i vissa brottmål. I fråga om två regelkomplex har vi valt att inte föreslå någon inarbetning. Det gäller dels smugglingslagen, dels den föreslagna nya lagen om och befogenheter att ingripa mot rattfylleri. I båda fallen innehåller lagarna vissa regler som motsvarar dem som vi föreslår ska ingå i den nya lagen, men även befogenheter som endast har ett mycket begränsat tillämp- ningsområde. Exempel på det sistnämnda är särregleringen av hus- rannsakan i smugglingslagen och rätten att genomföra alkohol- utandningsprov. Trots att det leder till en viss dubbelreglering att inte arbeta in alla bestämmelser i den nya lagen, anser vi att en sådan ordning är mest ändamålsenlig. Huvudskälet är att både smugglings- lagen och den föreslagna lagen om ingripanden mot rattfylleri också gäller för andra tjänstemän än kustbevakningstjänstemän. måste således finnas kvar, oavsett hur regleringen för Kustbevak- ningen utformas. Vidare skulle en överflyttning av reglerna tynga den nya lagen, som de i vissa fall har ett smalt tillämp- ningsområde. I viss annan lagstiftning finns det också särskilda bestämmelser som vi har valt att inte arbeta in. Detta gäller framför allt enstaka bestämmelser om beslag, bl.a. i jaktlagen och fiskelagen. Vi har bedömt från fall till fall om bestämmelsen bör arbetas in eller om den nya lagen istället ska innehålla en hänvisning till den andra lagstiftningen. En avgörande faktor har varit om reglerna ger befogenheter åt andra kategorier än kustbevakningstjänstemän eller om det annars finns starka skäl för en särreglering, t.ex. på grund av regleringens art. Vi har även utarbetat ett förslag till förordning som innehåller kompletterande bestämmelser till den nya lagen. Vi har vidare föreslagit vissa förordningsändringar som vi anser vara nödvändiga framför allt i den brottsbekämpande verksamheten. Detta ska ses mot bakgrund av att det utan dessa förslag inte går att få någon helhetsbild av hur vi har tänkt oss den nya regleringen. Lagen är, som ofta är fallet, kapitelindelad och försedd med underrubriker för att underlätta tillämpningen. Den nya lagen inleds med ett kapitel som anger lagens innehåll och ett antal definitioner. I kapitlet erinras om att det finns särskild reglering i framför allt smugglingslagen och den föreslagna lagen om ingripanden mot rattfylleri, men också i mindre utsträckning i lagen om skydd mot olyckor (se avsnitt 26.2.1). Det andra kapitlet, som innehåller bestämmelser som är gemen- samma för hela lagen, reglerar dess geografiska tillämpningsområde. I lagens tredje kapitel finns vissa gemensamma bestämmelser som gäller dels brottsbekämpning och ordningshållning, dels kon- trollverksamhet. I de följande tre kapitlen avhandlar vi vart och ett av de tre verk- samhetsområdena. I den mån det krävs gör vi tydlig skillnad mellan myndighetens befogenheter och tjänstemannens rätt att ingripa. Avgränsningen av det direkta och indirekta verksamhetsområdet, som är en av huvudprinciperna för hur uppgifterna skiktas, åter- speglas i de två kapitel där dessa aktualiseras (brottsbekämpning och ordningshållning) genom en tydlig skillnad mellan å ena sidan och dess tjänstemäns självständiga uppgifter och å andra sidan deras uppgifter som biträde åt en annan myndighet. Inom dessa kapitel ger både rubrikerna och det sätt på vilket bestäm- melserna har samlats tydlig ledning för tillämpningen. 26.3Förslaget till lag (2009:000) om Kustbevak- ningens och en kustbevakningstjänstemans rättsliga befogenheter Paragrafen innehåller i första stycket en allmän beskrivning av lagens innehåll. Redan här markeras uppdelningen mellan respektive kustbevakningstjänstemannens uppgifter. Denna uppdel- ning återkommer genomgående i författningen. Kustbevaknings- tjänsteman är den som har genomgått och godkänts vid föreskriven utbildning för att få utöva de befogenheter som anges i LKP och annan lagstiftning som rör brottsbekämpning (se arbetsordning, KBV FAR 2007:1). Vidare görs klart att lagen inte omfattar hela verksamhet, utan avgränsas till verksamhetsgrenarna brottsbekämp- ning, ordningshållning samt kontroll och tillsyn. Brottsbekämpning avser all verksamhet för att förebygga, upp- daga, utreda eller beivra brott (jfr 4 kap. 1 §). Med ordningshållning avses åtgärder för att förebygga brott eller andra störningar av den allmänna ordningen eller säkerheten (jfr 2 § polislagen). Med kon- troll och tillsyn avses fullgörandet av författningsreglerade upp- gifter som har till syfte att kontrollera efterlevnaden av en viss för- fattning eller annan bindande föreskrift. Det kan röra sig om exem- pelvis fiskerikontroll, miljöövervakning eller annat. I andra stycket har tagits in en erinran om att det finns särregler- ingar i fråga om och en kustbevakningstjänste- mans rättsliga befogenheter i smugglingslagen och i den föreslagna lagen om och befogenheter att in- gripa mot rattfylleri. Skälen för att inte inarbeta dessa lagar har redovisats i avsnitt 26.2.2. I tredje stycket erinras om att lagen (2003:778) om skydd mot olyckor också innehåller bestämmelser som ger en kustbevaknings- tjänsteman rättsliga befogenheter. En kustbevakningstjänsteman som vid en räddningsinsats fungerar som räddningsledare har rätt att – om fara för liv, hälsa eller egendom eller för skada i miljön inte lämpligen kan hindras på något annat sätt – bereda sig och med- verkande personal tillträde till annans fastighet, spärra av eller ut- rymma områden, använda, föra bort eller förstöra egendom samt göra andra ingrepp i annans rätt, i den mån ingreppet är försvarligt med hänsyn till farans beskaffenhet, den skada som vållas genom ingreppet och omständigheterna i övrigt (6 kap. 2 § lagen om skydd mot olyckor). Om någon försöker hindra en sådan åtgärd kan bestämmelserna i denna lag aktualiseras. Vidare kan en räddnings- ledare ta personer som finns på platsen i anspråk för att delta i räddningsinsatsen, s.k. tjänsteplikt (6 kap. 1 § samma lag). I paragrafen förklaras vissa grundläggande begrepp som används i lagen. I den första punkten klarläggs vad som avses med det i lagen centrala begreppet biträde. Utöver och en kust- bevakningstjänstemans självständiga uppgifter och rätt att ingripa finns inom brottsbekämpningen och den ordningshållande verk- samheten även möjlighet att agera som biträde åt en annan behörig myndighet. Såväl uppdraget som rätten att ingripa är i dessa fall latent och beroende av att en annan myndighet tar initiativ till, godkänner eller medverkar i en viss åtgärd i det enskilda fallet. Andra punkten innehåller en definition av svenskt sjöterritorium. Definitionen hänvisar till 1 § lagen (1966:374) om Sveriges sjöterri- torium och ansluter vidare till . I tredje punkten definieras begreppet fartyg. Definitionen har sin motsvarighet i 1 kap. 1 § sjötrafikförordningen (1986:300) och an- sluter därmed också till definitionen av fartyg i de s.k. internatio- nella sjövägsreglerna (konvention om internationella sjövägsregler till förhindrande av kollisioner till sjöss). Denna definition är vidare än definitionen av motsvarande begrepp i 1 kap. 2 § sjölagen (1994:1009). Där definieras de till det övergripande begreppet fartyg underliggande begreppen skepp och båt. Med skepp avses fartyg vars skrov har en största längd av och en största bredd av . Annat fartyg kallas båt. Lagens definition är också vidare än den definition av begreppet fartyg som förekommer i 1 kap. 2 § vattenförorenings- lagen och som i sin tur grundar sig på bakomliggande EG-rätts- akter. Med fartyg avses enligt den paragrafen fartyg, svävare, under- vattensfartyg, fasta eller flytande plattformar samt andra flytande anordningar som används till sjöss. Att den vidare definitionen av begreppet fartyg används i denna lag beror på att lagen ska kunna tillämpas på bestämmelserna i sjö- trafikförordningen och de internationella sjövägsreglerna. Se vidare kommentaren till 2 kap. 4 §. Av definitionen följer att inte bara sådant som normalt inryms i begreppet fartyg, som skepp och båtar, utan även segelbrädor, kanoter, svävare och sjöflygplan, omfattas av definitionen. Även flyttbara plattformar samt vissa fasta plattformar anses i detta sammanhang utgöra fartyg; jfr 9 kap. 10 § tredje stycket sjölagen och 1 § lagen (2006:924) om . I fjärde punkten, som motsvarar 4 kap. 3 § polisförordningen (1998:1558), anges vem som vid tillämpning av lagen ska anses ha ställning som förman. Den som är förman för övriga tjänstemän kan ansvara för ett uppdrag, ett ingripande eller en viss typ av beslut. Övriga tjänstemän står som huvudregel i ett lydnadsför- hållande till förmannen. Härav följer också att en tjänsteman i för- mansställning kan bli medansvarig för en underordnads handlingar på grund av underlåtenhet att ingripa. Definitionen hindrar inte att en person kan vara förman i det operativa arbetet och en annan i fråga om rättsliga bedömningar. Myndigheten kan genom arbets- ordning, genom enskilda beslut eller på annat sätt peka ut vem som ska vara förman. Beträffande vem som är att anse som befäl, se 1 § andra stycket förordningen. I femte punkten definieras begreppet hamnanläggning. Begreppet används framför allt i lagen (2004:487) om sjöfartsskydd och lagen (2006:1209) om hamnskydd. En definition av begreppet finns i föreskrifter om hamnskydd (SJÖFS 2007:1). Defini- tionen återknyter till artikel 2 p. 11 i den i paragrafen angivna EG- förordningen. Där föreskrivs att med hamnanläggning avses en plats där samverkan mellan fartyg och hamn äger rum. Hamn- anläggningen kan också innefatta sådana områden som ankarplatser, väntekajer, infartsleder och även varv. Var gränserna för varje enskild hamnanläggning går måste avgöras från fall till fall (prop. 2003/04:106 s. 19). Begreppet hamnanläggning förekommer också i bl.a. sjölagen och sjötrafikförordningen, men utan att den närmare innebörden av begreppet anges. Lagens geografiska tillämpningsområde m.m. Paragrafen avgränsar lagens geografiska tillämpningsområde in- om svenskt sjöterritorium, vilket har definierats i 1 kap. 2 §. I av- snitten 16.4 och 16.5 i den allmänna motiveringen behandlas inne- börden av begreppet och lagens geografiska tillämpningsområde närmare. Bestämmelsen avgränsar enbart tillämpningsområdet för denna lag. Finns det en avvikande geografisk reglering i en författning om kontroll eller tillsyn gäller den. Tillämpningsområdet för kontroll och tillsyn kan således avvika från reglerna i 2 kap., om kontroll- författningen innehåller någon uttalad eller underförstådd geo- grafisk begränsning (se vidare kommentaren till 6 kap. 6 § andra stycket). Finns det inte någon sådan begränsning gäller det geogra- fiska verksamhetsområdet enligt denna lag. Den gäller också om den geografiska avgränsningen knyter an till verk- samhetsområde. Som huvudregel kan självständigt bedriva sådan verksamhet som lagen omfattar (se 1 kap. 1 §) inom svenskt inre vatten och på svenskt territorialhav, dvs. på svenskt sjöterritorium. omfattar det utanför landområden och inre vatten belägna vattenområdet med en bredd av . Den närmare avgränsningen av territorialhavet regleras i 3 och 4 §§ lagen om Sveriges sjöterritorium. ett verksamhetsområde till sjöss som motsvarar vad som gäller . Verksamheten på inre vatten omfattar liksom enbart vissa vattenområden. Enligt 2 § första stycket lagen om Sveriges sjöterri- torium räknas till inre vatten a) insjöar, vattendrag och kanaler och b) vid kusterna belägna hamnar, bukter och vikar samt vattenom- råden innanför och mellan öar, och skär intill räta linjer som regeringen bestämmer. Med utgångspunkt i denna geografiska avgränsning av inre vatten är lagens tillämpningsområde inskränkt på det sätt som anges i punkterna 1–4. Enligt punkten 1 omfattar tillämpningsområdet endast två av Sveriges insjöar, nämligen och . I denna del mot- svarar punkten vad som gäller . Tillämpningsområdet omfattar också två av de största trafikkanalerna. Dessa två kanaler förbinder verksamhetsområde till havs med dess verksam- hetsområde på insjöarna. förbinder således, till- sammans med , verksamhetsområdet i med det i . förbinder på motsvarande sätt verk- samhetsområdet i med det i . Regleringen inne- bär att i sin helhet ingår i verksamhetsområdet. Kustbevak- ningens verksamhetsområde omfattar således bara en liten del av det vattenområde som anges i 2 första stycket a) lagen om Sveriges sjöterritorium (se dock även punkten 4 nedan som tillåter verksam- het på vissa älvar och andra vattendrag). När det gäller sådant inre vatten som anges i 2 § första stycket b) lagen om Sveriges sjöterritorium görs däremot inga inskränkningar. Den bestämmelsen motsvaras i sin helhet av punkten 2, som om- fattar vid kusterna belägna hamnar, bukter och vikar, och punkten 3, som omfattar vattenområden innanför och mellan öar, och skär intill räta linjer som regeringen bestämmer. Punkterna mot- svarar vad som gäller . I fråga om hamnar bör emellertid note- ras att bestämmelsen endast omfattar hamnars vattenområden. Be- träffande hamnars landområden gäller i stället 2 kap. 6 §. Se vidare den allmänna motiveringen i avsnitten 16.5.5 och 16.7.2. I punkten 4 anges ett antal älvar och andra vattendrag som också omfattas av lagens geografiska tillämpningsområde utöver vad som följer av punkterna 1–3. Avgränsningarna ska läsas så, att det går en tänkt linje tvärs över vattendragen från den geografiska plats som utgör gränsen för lagens tillämpningsområde uppströms älven eller vattendraget. Punkten omfattar enbart älvar och vattendrag i norra och till stor del i glesbygdsområden där polisens närvaro är begrän- sad. I de delar älvarna och vattendragen inte ingår i tillämpnings- området, kan och en kustbevakningstjänsteman trots detta utöva myndighet i området, men då enbart som biträde åt en annan myndighet, företrädesvis polisen. Det kan vidare erinras om att Försvarsmakten enligt förord- ningen (1982:756) om försvarsmaktens ingripanden vid kränk- ningar av territorium under fred och neutralitet, m.m. (IKFN-förordningen) har till uppgift att bl.a. medverka vid kon- troll av sjöfarten och luftfarten inom svenskt territorium (3 § IKFN-förordningen). Försvarsmakten har också bl.a. tillsyn över det utländska fisket inom territorium (3 § 5 p). Förord- ningen innehåller en särskild befogenhetsreglering som omfattar anrop, prejning och visitation av fartyg inom svenskt territorium (4 och 5 §§). På begäran av kan biträde lämnas av Försvarsmakten också i andra situationer. Skyldigheten omfattar de befogenheter har i svenskt territorium i förhål- lande till handelsfartyg (30 §). I paragrafen regleras lagens tillämpningsområde i de situationer där eller en kustbevakningstjänsteman biträder en annan myndighet. Verksamheten på land regleras i 6 och 7 §§. För sådana åtgärder som eller en kustbevak- ningstjänsteman vidtar som författningsenligt biträde åt en annan myndighet finns inga uttryckliga geografiska begränsningar i lagen. Vid ett sådant uppdrag avgränsas lagens geografiska tillämpnings- område dels av den huvudansvariga myndighetens verksamhets- område, dels av vilket biträde som har begärts. får inte gå utanför någondera av dessa områden. bi- träde i brottsbekämpande verksamhet beskrivs närmare i kommen- taren till 4 kap. 17–22 §§ och biträde i den ordningshållande verk- samheten i kommentaren till 5 kap. 2 och 5 §§. Med annan myndighet avses framför allt och , men även varje annan myndighet som har en för- fattningsenlig rätt att begära biträde med sådan verksamhet som regleras i lagen. Den allmänna motiveringen till paragrafen finns i avsnitten 17.7.1 och 20.4, som behandlar biträdesrollen i stort. I paragrafen regleras lagens geografiska tillämpningsområde utan- för svenskt sjöterritorium. Eftersom svensk myndighet kan ha en begränsad rätt att agera utanför det svenska territoriet vid framför allt brottsbekämpning är det nödvändigt att ange ramarna för detta. Den första punkten reglerar rätt att ingripa inom ekonomiska zon och på den svenska delen av konti- nentalsockeln. Regeln innebär i sak ingen förändring i förhållande till vad som anses gälla till följd av att med stöd av lagen och förordningen om ekonomiska zon bedriver tillsyn i zonen och har rätt att utöva polisiära befogenheter vid misstanke om brott mot lagen om ekonomiska zon (se vidare avsnitt 16.6.2). Detsamma gäller beträffande lagen och för- ordningen om kontinentalsockeln. Bestämmelsen har dock förtyd- ligats på så sätt att befogenheterna enbart får utövas på den svenska delen av kontinentalsockeln. Enligt 15 § lagen om ekonomiska zon kan vissa brott begångna utanför det svenska sjöterritoriet lagföras i . Där föreskrivs att svensk lag ska tillämpas på en konstgjord ö, anlägg- ning eller annan inrättning som tillkommit med stöd av lagen. I förarbetena anges att brott som har begåtts på sådana inrättningar ska lyda under svensk domsrätt (prop. 1992/93:54 s. 56). En lik- nande bestämmelse finns i 10 § lagen om kontinentalsockeln, enligt vilken svensk lag som huvudregel ska tillämpas inom en anläggning och säkerhetszon utanför territorialgränsen. Punkten omfattar samtliga de verksamheter som anges i 1 kap. 1 §. Vid sjöövervakning kan t.ex. de internationella sjövägsreglerna (se kommentaren till 1 kap. 2 §), som har införlivats i sjötrafikför- ordningen, tillämpas på sjötrafik med svenska fartyg inom I den brottsbekämpande verksamheten kan en kustbevaknings- tjänsteman ingripa mot alla typer av brott (se kommentaren till 4 kap. 1 § andra stycket). Någon saklig avgränsning finns inte. Detta innebär t.ex. att tjänstemannen kan ingripa också mot brott som normalt ligger utanför myndighetens behörighet, exem- pelvis våldsbrott som begås på en anläggning belägen i den ekono- miska zonen. I en sådan situation ska tjänstemannen emellertid alltid efter ingripandet anmäla saken till åklagare. får sedan avgöra om brottet ska föranleda förundersökning och vilket biträde som krävs för utredningsarbetet. Se vidare kommen- taren till 4 kap. 29 §. En annan typ av brott som kan aktualiseras inom den ekono- miska zonen är brott mot , t.ex. sådan dumpning av avfall enligt 15 kap. 31–33 §§ som inte faller in under den särskilda regleringen om utsläpp i vattenföroreningslagen. Även andra straffbestämmelser i 29 kap. kan aktualiseras. Frågor rörande fiske inom den ekonomiska zonen regleras i fiskelagen och omfattas därmed också av paragrafen. I den andra punkten regleras lagens geografiska tillämpnings- område på andra vattenområden utanför svenskt sjöterritorium. eller en kustbevakningstjänsteman får, om inte annat följer av 5 §, utöva myndighet utanför svenskt territorium på sätt som anges i lagen när uppgiften följer av en internationell över- enskommelse eller en EG-rättsakt som binder och som ger eller dess tjänstemän rätt att utöva myndighet utanför det svenska sjöterritoriet. Med internationell överenskommelse avses i denna bestämmelse en överenskommelse som har ingåtts efter godkän- nande. Som exempel kan nämnas Gränsälvsöverenskommelsen mellan och samt den s.k. som gäller i Nordostatlanten (se vidare i av- snitten 7.7.1 och 7.7.2 samt beträffande NEAFC även avsnitten 3.3, 5.3.4 och 8.7). I 4 § anges vissa lagar som genomför sådana inter- nationella överenskommelser. Rätten för eller dess tjänstemän att utöva myn- dighet kan följa endera direkt av den internationella överenskommel- sen eller EG-rättsakten eller av kompletterande nationella bestäm- melser. Det behöver inte uttryckligen framgå av författning att Kust- bevakningen är behörig myndighet. Ett utpekande i förarbetena till lagstiftningen, ett regeringsbeslut eller i annan form är tillräckligt. En EG-rättsakt kan ge såväl en aktiv rätt att utöva myndighet som rollen som biträde åt en annan myndighet. I avsnitt 5.3.4 har vi beskrivit flera uppgifter inom EU som faller in under denna bestämmelse.