sou · GVB389 · 2008-01-01 00:00:00 — Med hänsyn tagen till björnens predation på älg, kan man konstatera att en jaktbar björn motsvarar ca tio till tjugo jaktbara älgkalvar. Genom att tillämpa toleransnivåer skapas ett instrument för en bättre måluppfyllelse i strävan att minska konflikter än enbart genom maximiantal i populationen. Toleransnivåer bör i så fall innefatta i princip alla de faktorer som medverkar till att skapa konflikter. Det kan gälla sociala faktorer som människors oro för sig själva och för barn som kan komma i kontakt med björn liksom skador som björnen kan orsaka på renar och andra tamdjur, säll- skapsdjur och bin inom och utom renskötselområdet. De bör också innefatta hänsyn till bytesdjurens populationer och utrymmet för jakt. Genom att utveckla kriterier för vilken typ av konflikt, hur många tillfällen av störningar eller hur många tamdjursangrepp som får förekomma, kan man skapa ett instrument för att bedöma kon- fliktgraden och därigenom ange toleransnivåer för björnpopula- tionen i de regionala förvaltningsplanerna. Även om arbetet med förvaltningsplaner i första hand bör ske på regional nivå och i viss mån på nationell nivå, bör det vara möjligt att också bryta ner ett Rovdjursstammarnas utveckling – effekter, analys och slutsatser regionalt mål på t.ex. samebyområden eller på andra avgränsade områden där det förekommer konflikter. Även toleransnivåer för enskilda rovdjursindivider som grund för beslut om skyddsjakt på björn och andra stora rovdjur med olämpligt beteende bör kunna utvecklas på liknande sätt, efter i förväg definierade kriterier. I det enskilda fallet bör självfallet även en individuell värdering göras före ett eventuellt beslut om skyddsjakt. Toleransnivåer bör inte begränsas till björnförvaltningen utan användas i rovdjursförvalt- ningen av alla de stora rovdjuren. Utredningen föreslår att toleransnivåer ska utvecklas i den regi- onala björnförvaltningen, utgående ifrån dels målet om en livskraf- tig population dels utifrån ambitionen att förebygga och reducera konfliktnivåerna i relationen människa – stora rovdjur. Viltskade- center bör ha en konsultativ roll i detta arbete. Enhetliga kriterier bör eftersträvas. Toleransnivåerna bör ha stor betydelse vid beslut om beståndsbeskattning. Förslaget om toleransnivåer redovisas i kapitel 16 om rovdjursförvaltning. 10.4Järvens utveckling och nuvarande status Järven är tillsammans med kungsörnen den minst kända arten bland de stora rovdjuren i landet. Den har sin huvudsakliga utbred- ning längs fjällkedjan och i de fjällnära skogarna inom renskötsel- området, men något tiotal individer lever i skogslandet utanför ren- skötselområdet. Järvstammen inventeras genom snöspårning och registrering av lyor, som föryngring har skett. Järven var lovligt byte tills den helt fredades 1969. bedömdes beståndet på delvis osäkra grunder till ett 80- tal individer. Efter fredningen har en relativt långsam ökning skett av järvstammen. Vid EU-inträdet 1995 beräknades stammen till 260 järvar och antalet föryngringar till 40. Det registrerade antalet för- yngringar åren 2004–2007 var i genomsnitt 71. har 78 föryngringar registrerats och hela järvstammen uppgår till närmare 500 järvar. har den ordinarie järvinventeringen kom- pletterats med insamling av spillnings- och hårprover från järv som DNA-testats. Det har bl.a. medfört ett något ökat antal registre- rade föryngringar . Vid riksdagsbeslut om rovdjurspolitiken fastställdes som etappmål 90 föryngringar. Det innebar en ändring av den då- Rovdjursstammarnas utveckling – effekter, analys och slutsatser varande rovdjursutredningens förslag. Utredningen hade föreslagit en miniminivå på 300 järvar för järvstam. Järvstammen utgör tillsammans med den norska stammen en gemensam skandinavisk population. Utredningen anser därför att den svenska järvstammen också bör bedömas tillsammans med den norska som en skandinavisk population. Det totala järvbeståndet i uppskattas bestå av minst 750 järvar. Det sker liksom för lo ett frekvent utbyte av järv mellan och , för järv från norr och söderut längs hela fjällkedjan. I finns en delpopulation av järv i de centrala delarna av södra . Antalet järvar i –06 har som framgår av artbeskrivningen uppskattats till närmare 350 individer. nationella mål för järvstammen är 39 föryngringar, motsvarande ca 250 individer. har en reduktion av den norska järv- stammen skett genom ökad legal jakt. Utredningens syn på bevarandestatus för järv redovisas i det sär- skilda kapitlet om gynnsam bevarandestatus. Utredningens slutsats är att den svenska och den skandinaviska järvstammen är på gränsen till gynnsam bevarandestatus 10.4.1Orsaker till variationer i beståndet har den största andelen av den totala järvpopulationen. har mellan hälften och tre fjärdedelar av föryng- ringarna registrerats i . Det är svårt att tolka kortsiktiga populationstrender utifrån inventering av lyor eftersom föränd- ringar mellan enstaka år avspeglar variation i reproduktionsfram- gång och inventeringseffektivitet, snarare än verkliga förändringar i populationsstorlek. Däremot avspeglas de långsiktiga förändring- arna bättre i inventeringarna. Järvhonor blir könsmogna och kan få sin första kull . De flesta honor reproducerar sig fram- gångsrikt först vid 3–ålder. Järvhonor har en låg reproduk- tionstakt som varierar . I genomsnitt reproducerar sig av de honor som är äldre än . I det svenska järvprojektet har dokumenterats att järvhonor som inte födde ungar det föregående året sammantaget fick igenomsnitt drygt så många ungar som de honor som också födde ungar året innan. Det visar att föregående års repro- Rovdjursstammarnas utveckling – effekter, analys och slutsatser duktion påverkar honornas kondition och därmed även reproduk- tionen. En studie visar att honor som fick extra föda under midvintern hade större reproduktionsframgång än övriga honor, trots att de hade reproducerat sig föregående år. Det visar att en god födo- tillgång kan kompensera den ansträngning som det innebär att föda ungar. Att en ökad födotillgång hade effekt tyder på att reproduktionen är födobegränsad. Studierna gjordes i Jokk- mokksfjällen som har den högsta järvtätheten i landet. Eventuellt har födotillgången mindre betydelse i områden vid glesare järvtät- het och mindre konkurrens om födan. Reproduktionen låg emellertid på samma nivå i ett likartat om- råde i med lägre täthet av järv. Järvar i andra delar av världen har en lika låg eller lägre reproduktionstakt. Det talar för att reproduktionstakten i ändå är ganska repre- sentativ för järvstammen. Förmodligen är järvars födotillgång oförutsägbar och varierande i de flesta områden. Eftersom järven är revirhävdande och före- kommer i låga tätheter kan denna oförutsägbarhet och variation ha större betydelse för förändringar i reproduktionen än populations- tätheten. Det innebär att järvpopulationer har en låg kapacitet att kompensera en ökad dödlighet med ökad reproduktion. Tillgången till föda är sannolikt den viktigaste faktorn för repro- duktionen. Renen är det dominerande bytesdjuret för järven. Fak- torer som är viktiga för födotillgången för järv är bl.a. det totala antalet renar inom järvens utbredningsområde, antalet renar som blir kvar på fjället och i fjällnära skogar , täthet av andra rovdjur som påverkar tillgången på kadaver, snö-, väder- och betesförhållanden eller störningar som påverkar renarnas kondi- tion, överlevnad och rörelsemönster och som därigenom kan påverka tillgängligheten till renar som byten och förekomsten av kadaver. För skogsjärvar utanför renskötselområdet påverkas födotill- gången främst av tillgången till slaktrester och till kadaver, trafik- dödade eller dödade av andra rovdjur samt bäver. De järvar som lever i skogslandet förekommer i områden där älg är vanligt före- kommande klövvilt. Rovdjursstammarnas utveckling – effekter, analys och slutsatser Smågnagare har i de flesta områden en begränsad betydelse för järven. I de svenska fjällen är smågnagare sannolikt av betydelse endast under toppår då tillgången på gnagare är mycket god. En studie i södra fann inget samband mellan tillgång på små- gnagare och antalet reproducerande järvhonor, men indikerade att det kunde ha betydelse för antalet ungar som lämnar lyan. En annan norsk studie fann ett positivt samband mellan kullstorlek och smågnagartillgång. Järven kan även ta hare och skogsfågel. Det finns inga doku- menterade skador av järv på andra tamdjur än ren i . I däremot med sina stora bestånd av frigå- ende får, utgör dessa en betydande del av järvens föda. Järvens predation av ren medför betydande förluster för rennär- ingen, som bl.a. yttrar sig i minskat slaktuttag. förorsakar det merarbete för rennäringen i form av extra bevakning och sam- ling av renar som spridits av järvar. Renen utgör järvens huvudsakliga föda. Sannolikt varierar jär- vens predationstakt mycket beroende på tillgången till ren och al- ternativ föda, t.ex. kadaver, snöförhållanden samt beroende på indi- viduella skillnader mellan järvar. Många järvar lever perioder utan att döda fler än enstaka renar. De kan dock , under för- hållanden med djup snö och skare som bär järven men inte renen, döda många renar. Även är järvens predation mera omfattande. En tidigare omfattande studie av renar och rovdjur utfördes av , , , och , , i Jåkkåkaska och Umbyns samebyar. I denna studie fann man att den totala kalvdödligheten, efter kalvmärkningen , totalt var av kalvbeståndet i båda samebyarna. Slutsatsen var att järvar svarade för en kalvdödlighet på från födsel till . Predationen är givetvis relaterad till den faktiska förekoms- ten av järv. Vid högre järvnärvaro eller flera föryngringar av järv stiger predationen. Antalet rovdjur har också förändrats sedan undersökningen och finns enligt utredningen en bristfällig kunskap om hur stor järvpredationen av ren egentligen är. Det finns ett uppenbart behov Rovdjursstammarnas utveckling – effekter, analys och slutsatser av fördjupade sådana kunskaper, inte minst som underlag för utformningen av ersättningssystemet. I första hand finns behov av att känna till hur många renar en järv dödar men också järvstammens totala predation på varg, helst med en uppdelning på sarvar, vajor och kalvar. Det kräver resurskrävande fältstudier av sändarförsedda järvar och renar. Bristen på aktuella data över den samlade rovdjurspredationen på ren är, som utredningen tidigare redovisat, otillfredsställande. Osäkerheten gäller i synnerhet predationen från lo, järv och björn. Utredningen föreslår därför att en omfattande studieverksamhet genomförs för att bedöma den samlade pre- dationsförlusten som stora rovdjur orsakar för rennäringen. För att ge bästa resultat bör studierna bedrivas i såväl fjäll- som skogs- samebyområden, med olika profil i rovdjursbestånden. Utredning- ens förslag redovisas i kapitel 17 om viltskador. Utredningens förslag: Överlevnaden hos vuxna honor är den faktor som har störst betydelse för järven ur förvaltnings- synpunkt eftersom man har större möjligheter att påverka vux- enöverlevnaden än reproduktionen och överlevnaden hos järv- ungar. Den illegala jakten är en starkt begränsande faktor för den svenska järvstammen. Dessa förhållanden ska beaktas i järv- förvaltningen I Jokkmokksstudien förlorade av järvhonorna ungar . Därefter var överlevnaden första året . Inomartspredation, dvs. artfränder som dödar ungar, var den vanli- gaste dödsorsaken, och stod för av dödsorsakerna. Järvungar dödades av andra järvar främst under två perioder, dels – juli, då ungarna är beroende av modern, dels – sep- tember. Vid det senare tillfället var det unga honor som dödades, sannolikt av andra honor. är det okänt vilka som dödar ungar. Det kan vara både hanar och honor. Dokumentation om överlevnad hos subadulta järvar, 1–ålder, är bristfällig, då man ofta tappar kontakt med djuren . Rovdjursstammarnas utveckling – effekter, analys och slutsatser Vuxenöverlevnaden i Jokkmokksstudien var 82–. Den viktigaste dödsorsaken bland vuxna järvar konstaterades i stu- dien vara illegal jakt. Bekräftad illegal jakt stod för av död- ligheten. Om man även räknar in sannolika fall av illegal jakt när- mar sig siffran . Andra dödsorsaker är olyckor, sjukdom, inomartsstrid, laviner och legal skyddsjakt. Den legala jakten har varit så begränsad att den inte påverkat stammens utveck- ling. Legal och illegal jakt adderas till övrig dödlighet, den ersätter inte naturlig dödlighet. Överlevnaden hos vuxna honor är den faktor som har störst betydelse för populationstillväxten. Vuxenöverlevnaden kan värde- ras nästan fem gånger högre i betydelse än värdet av reproduktio- nen. Detta är viktigt ur ett förvaltningsperspektiv, eftersom man har större möjligheter att påverka vuxenöverlevnaden (genom jakt) än reproduktion (födotillgång) och ungöverlevnad (inomartspreda- tion). Ungöverlevnaden och reproduktionen saknar dock inte betydelse. Illegal jakt är en starkt begränsande faktor för populationstill- växten hos den svenska järvstammen. Det gäller inte minst mot bakgrund av att reproduktionen är låg och delvis födobegränsad. Det årliga jaktuttag som krävs för att stoppa tillväxten i en järv- population ligger sannolikt mellan 6–medan den exempelvis för varg vanligen är . Utredningens förslag: Den svenska järvstammen är på gränsen till gynnsam bevarandestatus och jakt ska förekomma endast i begränsad omfattning. Under de förutsättningar som Bern- konventionen och Art- och habitatdirektivet uppställer är det möjligt med skyddsjakt efter myndighets beslut på skade- görande individer eller en grupp skadegörande individer när dessa kan identifieras eller en begränsad licensjakt i områden med mycket rovdjursskador, när de skadegörande individerna inte kan identifieras. När järven uthålligt nått gynnsam bevaran- destatus ska beståndet regleras främst genom licensjakt. Jaktut- taget ska bestämmas med hänsyn bl.a. till den illegala jakten. Rovdjursstammarnas utveckling – effekter, analys och slutsatser Svensk och norsk järvförvaltning skiljer sig starkt åt. I meddelas skyddsjakt endast i undantagsfall, medan har en reglerad jakt på järv. Mellan 1999–2005 dödades 258 järvar legalt i och tio i . Trots den ganska omfattande legala jakten på järv i har utveckling varit likartad i de båda länderna. Med stor sannolikhet bidrar den omfattande legala jakten i till en mera begränsad illegal jakt än i . Andra för- klaringar kan vara att antalet registrerade föryngringar i ökat på grund av ökade inventeringsinsatser och att det genom den högre dödligheten i sker en större spridning av järv från än vice versa. Utredningen konstaterar att järven i är på gränsen till att nå gynnsam bevarandestatus, vilket redovisas i kapitlet om gynn- sam bevarandestatus. Viss återhållsamhet bör därför prägla beskatt- ningen av beståndet. Jakt på en art som inte har gynnsam bevarandestatus kan vara förenligt med Art- och habitatdirektivet om medlemsstatens åtgär- der övergripande syftar till att arten ska nå sådan status och om jakten inte äventyrar målet. Ju ogynnsammare bevarandestatus en art har eller ju ogynnsammare den utvecklas, desto mindre troligt är det att ett undantag kan förenas med direktivet. Myndigheterna får inte medge ett undantag om det försämrar bevarande- status. Slutresultatet måste vara neutralt eller positivt för arten. Bestämmelsen i Art- och habitatdirektivets artikel 16 1.b tar upp undantag från skyddsreglerna för att undvika allvarlig skada, sär- skilt på gröda, boskap, skog, fiske, vatten och andra typer av egen- dom. Skadan behöver inte ha inträffat utan det räcker med att ska- dan sannolikt kommer att uppstå. Störningar i renskötsel till följd av järvens predation på ren bör enligt utredningen kunna bedömas med stöd av artikeln om skadorna är eller förväntas vara av viss omfattning. Utgångspunkten är att ett undantag ska vara sista utvägen. Det gäller även undantag i form av skyddsjakt. Bedömningen av om en lösning är tillfredsställande eller inte ska grundas på objektivt veri- fierbara faktorer. Om ett undantag medges ska det begränsas till vad som är nödvändigt för att lösa det specifika problemet. Förvaltningsplaner för rovdjuren är det bästa sättet att uppfylla Art- och habitatdirektivets stränga krav. Planerna kan reglera i vil- ken mån jakt är tillåten utan att det påverkar bevarande- status. Förvaltningsplaner är inte obligatoriska enligt Art- och Rovdjursstammarnas utveckling – effekter, analys och slutsatser habitatdirektivet men rekommenderas som ett verktyg för att visa att de undantag från artskyddet som vidtas beträffande en viss art är förenliga med direktivet. Beträffande järv är det möjligt med skyddsjakt efter myndighets beslut på skadegörande individer eller en grupp skadegörande indi- vider när dessa kan identifieras eller en begränsad licensjakt i områ- den med mycket rovdjursskador, när de skadegörande individerna inte kan identifieras. Allt under förutsättning att det inte finns någon annan lämplig lösning och jakten inte förvärrar beva- randestatus eller förhindrar återställande av en gynnsam bevarande- status. Licensernas storlek bör bestämmas med hänsyn tagen bl.a. till hur stor den illegala jakten är på den aktuella arten. När järven i uthålligt nått gynnsam bevarandestatus bör beståndet regleras främst genom licensjakt. En noga reglerad och kontrollerad licensjakt är det naturliga sättet att förvalta stora vilt- populationer – det gäller också starka stammar av stora rovdjur som har gynnsam bevarandestatus. Järvens krav på livsmiljö är inte helt känt i detalj. Inom vissa grän- ser är den anpassningsbar. Historiska belägg visar att järvar funnits frekvent längre söderut än dagens utbredningsområde. Uppgifter finns om regelbunden historisk förekomst i bl.a. och . Även från finns rapporter om historisk förekomst av järv (1785). Enstaka historisk järvföre- komst har även rapporterats från , och . Det begränsade skogsjärvsbeståndet inom delar av och lever i en annan livsmiljö än vad huvud- delen av järvstammen i övrigt gör, utan tillgång till ren som föda. Tillgång till klövviltstammar, åtminstone under större delen av året, är dock sannolikt en förutsättning för järvförekomst. Järven är också anpassad till snö, både för en framgångsrik jakt och för lyan som i allmänhet byggs i snö och ger skydd mot både kyla och andra rovdjur. Snön ger också goda möjligheter att lagra föda. För järven är det en viktig strategi att kunna utnyttja kadaver . Jokkmokksstudierna har visat på att järven föredrar beskogad terräng och branta områden, medan icke-beskogade och plana områden undviks. Även en norsk studie har visat att järven föredrar Rovdjursstammarnas utveckling – effekter, analys och slutsatser skogsterräng framför öppna områden, när den kan välja. Det note- rades också att järvarna föredrar att röra sig längs smala öppna områden där de både snabbt kan finna skydd och upptäcka bytes- djur eller fiender. Flera studier har visat att vuxna honor tenderar att använda högre nivåer och brantare terräng än hanar och icke- reproduktiva honor. I en studie av möjlig livsmiljö för järv och andra stora rovdjur har bedömningen gjorts att av den skandinaviska halvön utgörs av lämplig järvmiljö (figur 10.2). Bedömningen repre- senterar antagligen en underskattning eftersom järvens krav på livsmiljö i analysen baserats på uppgifter om nuvarande utbredning, dvs. främst i fjällområden. Troligtvis utgör även skogslandskap i och norra lämpliga livsmiljöer för järv. Att det saknas järv i stora områden som av allt att döma är lämpliga, tyder på att järvpopulationen befinner sig långt under den biologiska bär- kraften. Rovdjursstammarnas utveckling – effekter, analys och slutsatser Figur 10.2 Områden med lämpliga livsmiljöer för järv indikeras med rött, ljusrött och ljusblått i fallande grad. Mörkblått och mellanblått representerar olämpliga miljöer. Källa: Lande m.fl. 2003 Rovdjursstammarnas utveckling – effekter, analys och slutsatser Utredningens bedömning: Införande av toleransnivåer för järv, möjligheter till skyddsjakt och även licensjakt kommer att öka acceptansen för förvaltningen och leda till minskad illegal jakt. Järvbeståndet måste inventeras noga som ett led i en adaptiv förvaltning. Som framgår av artbeskrivningen är järvpopulationens utveckling svår att förutse. Det finns ingen entydig trend även om järvstam- men har ökat . Faktorer som påverkar stammens utveckling är den illegala jaktens omfattning, födo- tillgången och utvecklingen i skogslandet. Födotillgången påverkas bl.a. av renskötselns omfattning och inriktning liksom av tätheten av lodjur som påverkar antalet kada- ver. Reproduktionstakten är relativt långsam. Återhållsamhet bör därför prägla all form av beskattning av beståndet. Etableringen av skogsjärv utanför renskötselområdet har dessutom gått mycket långsamt. Det finns få tecken på en mera omfattande spridning av järvstammen utanför renskötselområdet. Det finns dock inte några tecken på nya hot mot järvpopulationen. Sannolikt kommer järvstammen att fortsätta öka i långsam takt. Den illegala jakten på järv har varit omfattande. Förtroendet för rovdjurspolitiken och ersättningssystemet har här stor betydelse. Utredningens bedömning är att införande av tole- ransnivåer med möjligheter till skyddsjakt, där järven lokalt har en riklig förekomst och hög predation på ren, och även infö- rande av begränsad och noga kontrollerad licensjakt kommer att medföra en högre acceptans för förvaltningen och leda till en mins- kad illegal jakt. Erfarenheterna från den norska järvförvaltningen understryker detta. Järvbeståndet måste inventeras noga som ett inslag i en adaptiv förvaltning. Rovdjursstammarnas utveckling – effekter, analys och slutsatser 10.5Lodjurets utveckling och nuvarande status Utredningens förslag: Antalet registrerade föryngringar av lodjur ska ses som ett minimiantal. Lodjursstammen ska redovisas och bedömas tillsammans med den norska populationen i en skandi- navisk population eftersom det sker ett frekvent utbyte av lo- djur mellan och . bedömdes på ett relativt begränsat underlag att det fanns ca 700 lodjur i landet. Därefter var bedömningen att stammen minskade. Klart är att lon i stort sett försvann från Göta- land och södra . En fridlysning infördes utanför ren- skötselområdet. Den utsträcktes till att gälla hela landet . återupptogs lojakten med början i . skedde en stark rådjursexpansion som ett re- sultat av milda vintrar och att rävskabben mycket kraftigt deci- merade rävstammen. Rådjur började nu uppträda även långt norrut i . Lodjursstammen expanderade, dels som ett resultat av fridlys- ningen, dels som ett resultat av att tillgången till föda ökade genom den kraftiga tillväxten i rådjursstammen. finns tillgång till bättre inventerings- data på lodjur och säkrare uppskattningar av stammen kunde göras. beräknades beståndet till ca 1 000 lodjur i landet. Expan- sionen i lostammen fortsatte då en topp nåddes med 336 familjegrupper, motsvarande nästan 1 900 djur. Vid riksdagsbeslut om rovdjurspolitiken fastställde som minimimålsättning 300 föryngringar , som då beräknades motsvara ca 1 500 djur. Det innebar en förändring jämfört med den dåvarande förslag på 1 000 lodjur, som då beräknades motsvara ca 200 föryngringar. Miniminivån i proposi- tionen sattes med utgångspunkt från den lostam man beräknade fanns . har stammen reducerats inom renskötsel- området. Licensjakt på lo i form av kvoterad jakt har bedrivits årli- gen. begränsades jakten till enbart renskötsel- området, efter invändningar från . konstaterades 254 föryngringar i , motsvarande ca 1 400 djur. inventering har preliminärt registrerats 246 föryngringar. Rovdjursstammarnas utveckling – effekter, analys och slutsatser Utöver det registrerade antalet föryngringar finns ett mörkertal för föryngringar i områden som ej inventerats, på grund av bristande tid eller snötillgång. Det kan gälla alla de stora rovdjurs- arterna, men främst lo.