sou · GWB383 · 2008-10-01 00:00:00 — I avsnitt 5.3 finns det en beskrivning av de former för betalning av medlemsavgift som förekommer och en belysning av för- och nackdelarna med respektive betalningsform. I det avsnittet redo- visas också resultatet av den rundfrågning hos samtliga arbetslös- hetskassor som gjorts för att få information om erfarenheter av och synpunkter på olika former för medlemmarnas betalning av med- lemsavgift till arbetslöshetskassorna. Som tidigare nämnts har det inte funnits tid eller resurser för att hämta in motsvarande information från medlemmarna. I avsnitt 5.4 redovisar jag mina överväganden och min bedöm- ning av lämpligheten av en författningsreglering av formerna för medlemmarnas betalning av medlemsavgift till arbetslöshetskassorna. Formerna för att betala medlemsavgift Inom arbetsrätten finns det ett flertal regler om löneskydd, som syftar till att säkerställa att arbetstagaren får den lön som han eller hon är berättigad till. Reglerna avviker i flera avseenden från vad som gäller för fordringar i allmänhet. Avvikelserna har sin grund i att arbetstagaren i de allra flesta fall fullgör sin prestation i förskott samt att arbetstagaren kan antas ha ett behov av lönen. Lönen är ju i allmänhet av avgörande betydelse för att arbetstagaren ska klara sin och sin familjs försörjning. Utrymmet för arbetsgiva- ren att ta i anspråk arbetstagarens lön för att täcka dennes skulder är av detta skäl begränsat. Av samma skäl är det inte tillåtet för arbetsgivaren att, utan stöd i lag, betala ut lön i form av natura- förmåner i stället för i pengar. Till begreppet löneskydd brukar hänföras bl.a. regler om överlå- telse av lön, om löneavdrag och exekution i lön samt om arbetsgi- varens kvittning. Som löneskyddsregler brukar även betraktas bestämmelser om förmånsrätt för lönefordran och s.k. lönegaranti. Dessa aspekter av löneskyddet kommer dock inte att behandlas i detta betänkande, eftersom de saknar relevans för de frågor som jag enligt utredningsdirektiven ska belysa. En princip som slogs fast i rättspraxis är det s.k. överlåtelseförbudet, som innebär att en arbetstagare inte med bindande verkan kan förfoga över lön som inte förfallit till betalning.1 Det viktigaste skälet för principen är att arbetstagaren ska skyddas mot att han eller hon till följd av ett beroendeförhål- lande, av obetänksamhet eller av någon annan anledning försätter sig i en situation där han eller hon helt eller delvis står utan lön på förfallodagen. Principen har också tillkommit med tanke på arbets- givarens intressen, eftersom arbetstagarens incitament för att arbeta måste anses minska om lönen redan har tagits i anspråk. Över- låtelseförbudet medför bl.a. att en fullmakt som arbetstagaren ger en person att lyfta hela eller delar av arbetstagarens lön alltid kan återkallas så länge lönen inte förfallit till betalning. 1 Se NJA 1913 s. 496. Formerna för att betala medlemsavgift tagaren sin arbetsgivare i uppdrag att utbetala en del av lönen till tredje man, kan uppdraget likaledes fritt återkallas.2 Överlåtelse- förbudet medför också att en arbetsgivare, som betalar ut lönen till en person som förvärvat lönefordran i strid med förbudet, kan bli skyldig att betala ut motsvarande belopp även till arbetstagaren. Överlåtelseförbudet kan inte åsidosättas genom kollektivavtal. Däremot kan löneavdrag i vissa fall ske med stöd av kollektivavtal, om det görs för ett ändamål som har nära samband med arbetsför- hållandet. Så har t.ex. ansetts vara fallet i fråga om vissa kostnader som varit nödvändiga för att fastställa lönefordrans storlek.3 I ett par avgöranden har Arbetsdomstolen godtagit tvångsvisa löneav- drag för bl.a. fackföreningsavgift med stöd av kollektivavtal.4 har anfört dels att det är svårt att förena dessa avgöranden med annars gällande regler för överlåtelse av och exekution i lön och att avgörandena av flera skäl har ett lågt prejudikatvärde, dels att den vanliga ordningen på arbetsmarknaden är att kollektivavtal tillåter löneavdrag för fackföreningsavgift endast för medlemmar som lämnat personligt medgivande, vilket fritt kan återkallas.5 Är arbetsgivaren enligt kollektivavtal förpliktad att göra löneav- drag, kan det inträffa att arbetsgivaren såsom en tillåten stridsåtgärd låter bli att göra avdrag och betalar ut hela lönen till arbetstagarna.6 Löneavdrag kan också användas såsom en tillåten stridsåtgärd.7 Däremot får innehållande av förfallen ersättning för utfört arbete numera inte användas som en stridsåtgärd, 41 a § lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet (medbestämmandelagen). Gör arbetsgivaren ett otillåtet löneavdrag, är arbetsgivaren skyldig att till arbetstagaren betala det som dragits av. Det gäller även om 2Se , Överlåtelseförbud och kollektivavtal i till , 1985 s. 387. 3Se NJA 1948 s. 1, AD 1947 nr 50 och AD 1963 nr 28 angående mätningsarvode, som betalas till en facklig organisation för att den företräder arbetstagarna vid uppmätning av utfört ackordsarbete samt AD 1985 nr 108 angående kontrollavgift till avtalsslutande fackförening. 4AD 1980 nr 25, som gällde avdrag för bl.a. avgift till arbetslöshetskassa, och AD 1978 nr 95. Jämför AD 1976 nr 91, där Arbetsdomstolen anför att det är möjligt att bestämmelser i kollektivavtal om löneavdrag saknar bindande verkan för medlemmarna om löneavdraget är avsett att tillgodose ändamål som ligger utanför förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare, och AD 1960 nr 18, där en kollektivavtalsbestämmelse inte ansetts innebära skyldighet att göra löneavdrag för fackföreningsavgift för arbetstagare som inte var medlem i en avtalsslutande organisation. 5Schmidt, Löntagarrätt, rev. 1994 s. 327. 6AD 1991 nr 24. 7AD 1982 nr 91. Formerna för att betala medlemsavgift arbetsgivaren redan betalat det avdragna beloppet till någon annan, t.ex. den arbetstagarorganisation som arbetstagaren är medlem i.8 Vid rättstvister om lön kan vidare kollektivavtalsbärande arbetstagar- organisation ha s.k. tolkningsföreträde enligt 35 § medbestämmande- lagen. I artikel 1 i det första tilläggsprotokollet till behandlas frågan om skydd för egendom. I artikeln stadgas bl.a. att varje fysisk eller juridisk person ska ha rätt till respekt för sin egendom och att ingen får berövas sin egendom annat än i det allmännas intresse och under de förutsättningar som anges i lag och i folkrättens allmänna grundsatser. har i målet m.fl. mot prövat om löneavdrag för s.k. granskningsarvoden för oorganiserade arbets- tagare var förenliga med den nämnda artikeln om egendomsskydd och kommit fram till att en lönefordran omfattas av det skyddet. Bakgrunden var i huvudsak följande. och hans kollegor var anställda av ett byggföretag, som omfattades av kollektiv- avtal mellan Byggindustrier och (byggnadsavtalet). föreskrev bl.a. att förbundets lokalavdelningar hade rätt att granska löneförhållandena hos arbetsgivare vid ackordsarbete, resultatarbete och tidlönearbete och att lokalavdelningarna, om lönegranskning hade skett, var berättigade till ersättning av varje arbets- tagares lönesumma för de med granskningsarbetet förenade kost- naderna. Enligt avtalet skulle arbetsgivaren vid varje avlönings- tillfälle göra avdrag för granskningsarvode på arbetstagarnas löner och efter att ha fått granskningsräkning från lokalavdelningen betala in arvodet till avdelningen. I det aktuella fallet hade lönegranskning genomförts hos arbetsgivare. fann att det fanns oklarheter i fråga om användningen av granskningsarvodena i och med att arbetstagarna hade utsatts för löneavdrag utan att ha möjlighet att kontrollera hur pengarna användes. fann att dessa oklarheter innebar en oproportionerlig inskränkning i klagandenas rätt till skydd för sin egendom och att därför artikel 1 i det första tilläggsprotokollet till hade blivit kränkt. I vissa lägen kan löneavdrag som görs för att betala privaträttsliga föreningar strida mot skyddet för (den positiva eller negativa) före- ningsfriheten enligt bl.a. (se närmare om Europa- 8 AD 1992 nr 143. Formerna för att betala medlemsavgift konventionen avsnitt 4.4 i delbetänkandet [SOU 2008:54]). Att sådant löneavdrag görs för arbetstagare som är medlem i en förening så länge dessa inte motsätter sig avdraget torde dock inte strida mot föreningsfrihetsskyddet, liksom inte heller ett åläggande för arbets- givaren att göra ett sådant avdrag för dessa arbetstagare. Utsökningsbalken (UB) är tillämplig i fråga om verkställighet av dom eller annan exekutionstitel som innefattar betalningsskyldighet. Verkställighet som avser betalningsskyldighet sker genom utmät- ning, och det är som är exekutiv myndig- het. Vad som kan utgöra exekutionstitel anges i 3 kap. 1 § UB. Vid utmätning av gäldenärens tillgångar undantas viss egendom såsom kläder, möbler, husgeråd och arbetsredskap (gäldenärens beneficium), om de tjänar uteslutande till gäldenärens personliga bruk, är nödvändiga för ett hem och dess skötsel eller behövs för gäldenärens förvärvsverksamhet. På grund av dessa regler är det inte ovanligt att gäldenärens lön är hans eller hennes enda egentliga tillgång. Det har tidigare funnits två olika exekutionsformer i fråga om lön, utmätning och införsel. Införsel kunde ske enbart för vissa typer av fordringar som ansågs särskilt angelägna att driva in. fördes dock de båda formerna samman.9 Exekutionsformen benämns numera utmätning av lön och regleras i 7 kap. UB. Med lön likställs enligt 7 kap. 1 § UB i detta avseende annan ersättning för arbetsinsats av gäldenären, om gäldenärens ställning är jämförlig med en arbetstagares. Bestämmelserna om löneutmätning gäller även i fråga om utmätning av vissa andra ersättningar, t.ex. belopp som betalas som pension eller livränta samt ersättningar som utbetalas av och av arbetslöshetskassor, i den mån sådana ersättningar inte avser att kompensera för särskilt angivna kostnader eller ska återbetalas. Begreppet utmätning av lön avser därför som huvudregel även utmätning av andra ersättningar som anges i 7 kap. 1 § UB, och med arbetsgivare avses även utbetalare av sådana ersättningar. Vid löneutmätning åläggs gäldenärens arbetsgivare att innehålla och utbetala en viss del av lönen till . Ett beslut om löneutmätning avser främst lönebelopp som ännu inte 9 SFS 1995:298. Formerna för att betala medlemsavgift förfallit till betalning, och kan alltså besluta att viss del av lönen ska tas i anspråk efter hand som den förfaller. Löneutmätning kan användas i fråga om fordringar av alla slag. Vissa fordringar, som bedömts vara särskilt angelägna att driva in, har dock företräde framför övriga fordringar. I 7 kap. 4 § UB finns det bestämmelser om förbehållsbelopp för gäldenären vid löneutmätning. Bestämmelserna innebär att lön får tas i anspråk genom utmätning endast till den del den överstiger vad gäldenären behöver för sitt och familjens underhåll. Om gälde- nären är betalningsskyldig till någon utanför familjen och denne vid löneutmätning har bättre rätt än sökanden ska gäldenären också förbehållas medel för att kunna fullgöra denna betalningsskyldig- het. När utmätningen avser underhållsbidrag enligt äktenskaps- balken eller ska även betalningsskyldighet mot en person som har lika rätt som sökanden, dvs. underhållsskyldighet mot någon annan än sökanden, beaktas. Förbehållsbeloppet bestäms schablonmässigt med ledning av s.k. normalbelopp. I 7 kap. 5 § UB anges hur normalbeloppen ska beräknas. Normalbeloppen ska anses innefatta alla vanliga levnads- kostnader utom bostadskostnad. Bostadskostnaden beräknas sär- skilt och läggs till normalbeloppen. Hänsyn ska också tas till vissa andra nödvändiga kostnader, som inte kan anses utgöra sedvanliga levnadskostnader, t.ex. kostnader för resor till och från arbetet och kostnader med anledning av sjukdom. Normalbeloppen fastställs av . är t.ex. normalbe- loppet för en ensamstående . bestämmer även förbehållsbeloppet och det s.k. utmätningsbeloppet, dvs. hur mycket som högst får innehållas vid varje avlöningstillfälle. I stället för att fastställa ett visst utmätningsbelopp kan bestämma att hela den del av lönen som överstiger förbehållsbeloppet ska tas i anspråk. Arbetsgivaren ska enligt 7 kap. 20 § UB innehålla utmätnings- beloppet endast till den del som lönen överstiger förbehållsbeloppet. Det kan hända att en gäldenär får sin lön utbetald i sådan ordning att det uppkommer praktiska svårigheter att genomföra löneut- mätningen på ett ändamålsenligt sätt. Mot bakgrund härav finns det en bestämmelse som ger möjlighet att ålägga arbetsgivaren att anpassa sättet för löneutbetalningen (7 kap. 9 § UB). Bestämmelsens tillämplighet förutsätter att det finns sär- skilda skäl. Formerna för att betala medlemsavgift Om en arbetsgivare betalar ut lön i uppenbar strid mot Krono- fogdemyndighetens beslut om löneutmätning är arbetsgivaren betalningsskyldig för det belopp som skulle ha innehållits. Beloppet får tas ut hos arbetsgivaren genom utmätning. Detsamma gäller om arbetsgivaren låter bli att inbetala det innehållna beloppet till . Som huvudregel gäller dessutom att gäldenärens betalningsskyldighet kvarstår så länge skulden inte har blivit betald. Vid utmätning för fordran avse- ende underhållsbidrag (jämför 31 § lagen [1996:1030] om under- hållsstöd) och för skatter och andra fordringar som omfattas av 2 § lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m. blir gäldenären däremot befriad från sin betalningsskyldighet i och med att beloppet har innehållits av arbetsgivaren. I dessa fall har det ansetts rimligt att borgenären, som alltså är det allmänna, får svara för förlusten. En arbetsgivare som uppsåtligen eller av oaktsamhet låter bli att inom föreskriven tid tillställa ett belopp som innehållits eller skulle ha innehållits kan dömas till böter. Före tillkomsten av lagen (1970:215) om arbetsgivares kvittnings- rätt (kvittningslagen) gällde samma förutsättningar för kvittning i förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare som mellan per- soner i övrigt. Det räckte då med att vissa allmänna villkor var uppfyllda för att arbetsgivaren skulle få kvitta en fordran på arbets- tagaren mot arbetstagarens anspråk på lön. Genom kvittningslagen begränsades arbetsgivarens möjligheter i detta avseende. Kvittningslagen innehåller ett principiellt kvittningsförbud som försetts med några undantag. Det är alltså bara i de situationer som anges i kvittningslagen som arbetsgivaren får göra avdrag på arbets- tagarens lönefordran för att kvitta mot en motfordran hos arbets- tagaren. De allmänna villkoren för kvittning – att de båda fordringarna ska vara av samma slag och avse samma parter och att motfordran ska vara förfallen till betalning – måste också vara uppfyllda för att kvittning i lön ska få ske. Lagen skiljer mellan frivillig kvittning och tvångskvittning. Frivillig kvittning förutsätter att arbetstagaren lämnar sitt medgi- vande vid lönens utbetalning eller att ett medgivande lämnats på förhand. Ett kvittningsmedgivande kan återkallas av arbetstagaren Formerna för att betala medlemsavgift så länge lönen inte förfallit till betalning, dvs. före löneutbetalnings- dagen. Om medgivandet återkallas, får arbetsgivaren verkställa kvittningen endast om det är möjligt enligt reglerna om tvångs- kvittning. Frivillig kvittning omfattas, till skillnad från tvångskvitt- ning, inte av några begränsningar. Tvångskvittning får ske endast i tre situationer, nämligen med stöd av kvittningsavtal, för att täcka en skadeståndsfordran eller med stöd av kollektivavtal. För att kvittning med stöd av kvitt- ningsavtal ska få ske krävs att ett kvittningsmedgivande lämnats redan i samband med ingåendet av det avtal som motfordran grundar sig på. En skadeståndsfordran får användas till kvittning mot arbetsgivarens lönefordran endast om det är fråga om ersätt- ning för skada som arbetstagaren vållat uppsåtligen i tjänsten. I båda dessa fall krävs, förutom att arbetsgivarens fordran upp- kommit i samband med anställningen, att den är klar och förfallen. Rätt till kvittning, som medges i kollektivavtal, förutsätter att detta slutits eller godkänts av central arbetstagarorganisation. Om det finns ett sådant medgivande, får tvångskvittning ske även om de förutsättningar som annars gäller för tvångskvittning inte till alla delar är uppfyllda. I dessa fall får kvittning alltså ske även om fordringen inte är klar eller inte har samband med anställningen. Tvångskvittning får ske endast mot den del av lönefordringen som uppenbart överstiger vad som åtgår för arbetstagarens och dennes familjs försörjning och vad som i övrigt behövs för att full- göra underhållsskyldighet som åvilar honom (arbetstagarens bene- ficium). Innan tvångskvittning kan ske måste arbetsgivaren därför vända sig till , som är den myndighet som fastställer storleken på det belopp som ska förbehållas arbets- tagaren. Bestämmelserna om beneficium gäller även i de fall då tvångskvittning sker med stöd av kollektivavtal. En arbetstagares fordran på traktamente och andra kostnads- ersättningar får inte alls tas i anspråk för tvångskvittning, om inte kollektivavtal medger det. Kvittar en arbetsgivare mot arbetstagarens lön i vidare mån än vad som är tillåtet enligt lagen är arbetsgivaren skyldig att ersätta arbetstagaren uppkommen skada. Formerna för att betala medlemsavgift 5.2.6Internationella arbetsorganisationens konvention om rättsskydd för lön Internationella arbetsorganisationens () konvention (nr 95) angående rättsskydd för lön (the Protection of Wages Convention) antogs 1949 och trädde i kraft . Till konven- tionen finns en anslutande rekommendation (nr. Konventio- nen har ratificerats av 95 stater.10 tillhör dock de stater som står utanför och inte har ratificerat konventionen. Konventionen, som är tillämplig på arbetstagare i allmänhet, innebär bl.a. följande. Utgångspunkten är att lönen ska betalas i kontanter. Det finns dock vissa undantagssituationer angivna, i vilka annan uppfyllelse är tillåten. En arbetstagares hela lön får aldrig utgå i natura. Lönen ska betalas direkt till arbetstagaren, såvida inte annat är föreskrivet i nationell lag, föreskrift, kollektivavtal eller skiljedom eller såvida inte arbetstagaren har samtyckt till något annat. Det ska vidare vara förbjudet för arbetsgivaren att på något sätt begränsa arbetstagarens frihet att disponera över sin lön. Härav torde dock inte följa en skyldighet att föreskriva att arbetsgivare på arbetstagares begäran ska göra löneavdrag och betala det avdragna till den som arbetstagaren önskar. Enligt konventionens huvudbestämmelse om löneavdrag, som finns i artikel 8, ska avdrag på lönen vara tillåtet enbart på de villkor och i den utsträckning som föreskrivs i nationell lagstiftning eller föreskrift eller som slagits fast i kollektivavtal eller skiljedom. Arbetstagaren ska informeras om under vilka villkor och i vilken utsträckning som sådana avdrag är tillåtna. Artikel 8 synes reglera alla typer av avdrag från lön på grund av arbetsgivarens eller någon annans krav mot arbetstagaren utom dels sådana avdrag som sker i anledning av exekution i eller överlåtelse av lönefordran, dels sådana som görs för att uppfylla ett återkalleligt betalningsuppdrag som lämnats av arbetstagaren. Först och främst avser dock artikeln en begränsning av arbetsgivarens rätt att indriva motfordringar genom löneavdrag. Artikel 8 torde förutsätta att frågan om löneav- drag ska vara reglerad i lag. Regleringen måste utgå från huvud- principen att löneavdrag är otillåtna. Av artikel 8 framgår dock att lagen får frångås genom kollektivavtal. Det synes heller inte finnas några hinder mot att en lag, som anger undantagen från avdrags- 10 Bland dessa ingår inte och , som näst efter var först med att ratificera konventionen, men som sedan sagt upp sin anslutning till denna. Formerna för att betala medlemsavgift förbudet, innehåller en regel om att löneavdrag får ske på grund av personliga avtal. I artikel 9 innehåller konventionen en preciserad regel om löne- avdrag. Regeln innebär att löneavdrag, som har till syfte att tillför- säkra arbetsgivaren ersättning för erhållande eller bibehållande av en anställning, inte är tillåtet. Förbudet omfattar inte bara avdrag för arbetsgivarens fordringar, utan även avdrag för sådana krav från tredje man. Förbudet är ovillkorligt och får alltså inte frångås genom kollektivavtal.11 I artikel 10 anges bl.a. att lön får överlåtas bara på det sätt och inom de gränser som föreskrivs i nationell lag eller föreskrift. Lönen ska skyddas mot överlåtelse i den utsträckning det bedöms nödvändigt för arbetstagarens och dennes familjs försörjning. Frågan om ratificering av konventionen underställdes den svenska 195012, efter att ärendet hade beretts av Delegationen för det internationella socialpolitiska samarbetet, som var den dåvarande benämningen på . Delegationen avstyrkte att kon- ventionen skulle ratificeras och anförde som skäl för sin inställning bl.a. att det bedömdes med fog kunna ifrågasättas om inte kon- ventionen på ett par punkter var mer omfattande än vad som var fallet i svensk lagstiftning och rättspraxis och att det, vilket också framhållit, knappast kunde övervägas att ändra svensk rättspraxis med hänsyn till konventionens innehåll. Avvikelserna bedömdes särskilt gälla med avseende på den person- krets som skulle komma att omfattas av bestämmelserna om förmånsrätt för lönefordran i arbetsgivarens konkurs. Delegationen hänvisade också till de skäl som anförts av , som bl.a. påpekat att konventionen i allt för stor omfattning förutsatte tvingande lagregler, medan den allmänna uppfattningen i var att avtalsfriheten i största möjliga mån borde lämnas oinskränkt, eftersom detta möjliggjorde en smidigare anpassning efter för- hållandena inom varje särskilt område. Departementschefen instämde i delegationens uppfattning och avstyrkte alltså även han en svensk ratificering av konventionen. 11Se beträffande tolkningen av artiklarna 8 och 9 , Lönefordran, 1967 s. 244. 188/1950 s. 10 ff. Formerna för att betala medlemsavgift Den europeiska sociala stadgan, som antogs 1961 och trädde i kraft , är en internationell överenskommelse som utarbetats inom . Syftet med stadgan är att åstadkomma en minimi- standard på en rad socialpolitiska områden. Stadgan ratificerades av 196213, även om vissa förpliktelser undantogs från ratifice- ringen. En stat som vill ansluta sig till stadgan behöver nämligen inte åta sig att uppfylla stadgans samtliga normer, utan för att stadgan ska kunna ratificeras är det tillräckligt att vissa minimivillkor, som anges i stadgans del III artikel A, är uppfyllda. För ratificering krävs således godkännande dels av de mål som anges i del I av stadgan, dels av åtminstone sex av nio särskilt angivna s.k. kärnartiklar ur del II samt dels av ytterligare ett antal artiklar eller punkter i stadgans andra del. beslutade att utsträcka ratificering av stadgan något.14 har därefter ratificerat två tilläggsprotokoll till stadgan samt ett ändringsprotokoll.15 En reviderad version av stadgan upprättades och ratificerades av 1998.16 Den reviderade versionen är utformad som ett fristående instrument och ersätter stadga. Den reviderade stadgan trädde i kraft . Inte heller den reviderade stadgan har ratifi- cerat i sin helhet. Även här kan staterna alltså göra ett urval bland de rättigheter som anges i de enskilda artiklarna i stadgans del II. Vissa begränsningar i fråga om urvalet gäller dock för de stater som ratificerat stadga. Ett av de mål som anges i del I i den reviderade stadgan är att alla arbetstagare ska ha rätt till skälig ersättning som är tillräcklig för att bereda dem och deras familjer en godtagbar levnadsstandard (fjärde punkten). Artikel 4 i stadgan behandlar rätten till skälig lön. Enligt artikel 4.5 åtar sig parterna att endast på de villkor och i den omfattning som stadgas i nationella lagar och förordningar eller som fastställs genom kollektivavtal eller skiljedom medge avdrag på lön.