sou · GVB3112 · 2008-01-01 00:00:00 — Utredningens analys och förslag gällande dessa två delar presenterades i delbetänkandet Arbetsmarknads- utbildning för bristyrken och insatser för arbetslösa ungdomar (SOU 2007:18). I detta slutbetänkande redovisas kommitténs analys och förslag beträffande de återstående delarna av de ursprungliga direktiven. Som underlag för sina överväganden har utredningen genomfört en enkät till deltagare inom den förberedande utbildningen. Vidare har utredningen beställt en effektutvärdering av arbetsmarknadsutbild- ningen från , . Dessa underlag redovisas i kapitel 5 och bilaga 3, respektive kapitel 9. Statskontoret har dessutom varit kommittén behjälplig med att ta fram en rapport om effekterna av det så kallade 70-procentsmålet (se vidare kapitel 9 och bilaga 7). Samråd med arbetsmarknadens parter har skett under hand och vid ett särskilt möte . Förteckning över del- tagare i samrådsmötet ingår som bilaga 8. Samrådet med de regionala kompetensråden har tagit formen av en enkät och under- handskontakter som sammanfattas i kapitel 3. För att kartlägga arbetsgivares syn på intyg, betyg och certifikat har utredningen genomfört en mindre enkät som följdes upp med en hearing . Resultat av enkäten och hearingen redovisas i kapitel 10. Program vid hearingen och för- teckning över deltagare ingår som bilaga 6. Enkäten riktades även till ett antal yrkesnämnder för att ta reda på karaktären av deras medverkan och engagemang i arbetsmarknadsutbildning, vilket redovisas i kapitel 3. Utredningen har också samrått med pågående utredningar inom utbildnings- och integrationspolitikens områden. I övrigt har utredningen arbetat på sedvanligt sätt. Den särskilda utredaren och sekretariatet har haft en fast veckotid för planering, överläggningar, genomgång av texter med mera. Referensgruppen med representanter från berörda departement har löpande följt utredningens arbete. Därutöver har sekretariatet haft fortlöpande kontakter med ett stort antal forskare, experter och myndighets- företrädare. Berörda intresseorganisationer och myndigheter har därvid hållits informerade om utredningens arbete. Betänkandet är inriktat på att besvara de frågor som anges i direk- tiven till utredningen. Det inleds med ett antal bakgrundskapitel (kapitlen 2 till och med 7). Följande kapitel 8 till 12 är förslags- kapitel. Inledningsvis tecknas i kapitel 2 en bakgrund till nuvarande utbildningsinsatser inom arbetsmarknadspolitiken. Det handlar om utvecklingen på arbetsmarknaden och av arbetsmarknadspolitikens inriktning. Ett inslag i denna utveckling, som närmare berörs i kapitel 3, är den aktivering av andra aktörer som skett när det gäller utbildning för arbetsmarknaden – parternas engagemang i omställ- ningsavtal liksom kommunernas och arbetsgivarnas arbetsmark- nadsmotiverande insatser. Kapitlen 4 och 5 beskriver den aktuella arbetsmarknadsutbildningen respektive den förberedande utbild- ningen – deltagande i och utformning av utbildningarna. Kapitlet om den förberedande utbildningen innehåller en fördjupad diskus- sion kring denna insats baserad på den enkät som utredningen låtit utföra. Yrkesutbildningen i det reguljära utbildningsväsendetTPF1FPT behandlas i kapitel 6. Behovet av arbetsmarknadspolitisk utbildning belyses i kapitel 7. Det handlar dels om utvecklingen av kvalifikationskraven på arbetsmarknaden och nuvarande existens av över- och underutbildning i olika jobb, dels om prognoser över framtida tillgång och efterfrågan på utbildad arbetskraft. Mot denna bakgrund följer sedan i kapitel 8 en diskussion och förslag, som syftar till att göra gränsdragningen mellan utbildnings- insatser inom utbildnings- respektive arbetsmarknadspolitikens områden tydligare. Vidare behandlas möjligheterna till bättre sam- verkan mellan aktörer engagerade i utbildning för arbetsmarknaden dels ur ett samhällsperspektiv, dels ur ett individperspektiv. Dessa frågor berör i väsentlig grad den nya myndigheten lingen som ersätter AMS () och läns- arbetsnämnderna . Analys och förslag beträffande effektivitet och kvalitet i arbets- marknadsutbildning och förberedande utbildning (inklusive inter- nationella erfarenheter på dessa områden) behandlas i kapitlen 9 och 10. Kapitel 9 innehåller en översikt av resultaten från effekt- utvärderingar av arbetsmarknadsutbildningen med särskilt tonvikt 1TP PT Med reguljär utbildning avser utredningen utbildningar i det offentliga utbildningsväsendet och andra utbildningar som är statligt reglerade eller som stöds genom statsbidrag. på den effektutvärdering som utredningen beställt av IFAU (Insti- tutet för arbetsmarknadspolitisk utvärdering). I vilken utsträckning bidrar arbetsmarknadsutbildningen till att arbetslösa får jobb? Kvalitetsfrågorna diskuteras mer i detalj i kapitel 10. Hur ska man få de processer som leder fram till arbetsmarknadsutbildning och förberedande utbildning att fungera så väl som möjligt? I detta sammanhang behandlas även frågan om intyg, betyg och certi- fieringar som eventuella kvalitetsgaranter. Kapitel 11 handlar om regeringens och styrning av arbetsmarknadsutbildningen och den förberedande utbildningen. En utgångspunkt har varit det så kallade 70-procents- målet, dvs. att av deltagarna i arbetsmarknadsutbildning efter utbildningen skulle ha arbete. I kapitel 12 behandlas vissa mer principiella frågor kring arbets- marknadsutbildning. Till dem hör motiven för offentligt engage- mang i utbildning inom arbetsmarknadspolitiken och de politiska avvägningsfrågor som uppkommer vid prioriteringar av utbild- ningsinsatser inom arbetsmarknadspolitiken. Här redovisas också de slutsatser som utredningen drar beträffande lämplig omfattning av detta slags utbildning. Vidare diskuterar utredningen några mer betydelsefulla utvecklingstendenser inom utbildningssystemet och på arbetsmarknaden som på ett avgörande sätt skulle kunna påverka arbetsmarknadsutbildningen längre fram i tiden. Avslut- ningsvis görs en bedömning av de ekonomiska konsekvenserna av utredningens förslag. 2 En förändrad arbetsmarknad Den svenska arbetsmarknadspolitiken har traditionellt setts som en del av den ekonomiska politiken. Men politiken har också omfattat ett socialpolitiskt försörjningsmotiv. Försörjningsmotiven har fått en mer framträdande plats . Den tidigare aktivitets- garantin och den nuvarande jobb- och utvecklingsgarantin är några uttryck för detta. Det socialpolitiska motivet har också framstått allt tydligare inom ramen för utbildningsinsatserna. Den förbere- dande utbildningens växande betydelse relativt yrkesinriktad arbetsmarknadsutbildning illustrerar ett sådant mönster. I detta kapitel tecknas en bakgrund till arbetsmarknadspolitikens förändrade funktioner och utbildningsinsatsernas ställning i relation till de nya förutsättningar som kan urskiljas på arbetsmarknaden. Syftet är att ge en introduktion till betänkandets efterföljande diskussioner om behovet av utbildningsinsatser inom arbetsmarknadspolitikens ram. En översikt visar att den öppna arbetslösheten har legat på betyd- ligt högre nivåer inledande ekonomiska kris än under föregående decennier. Figur 2.1 Öppen arbetslöshet (procent av arbetskraften) och ekonomisk tillväxt (årlig procentuell förändring av BNP), i –2006 Årlig förändring av BNP Källa: SCB (Arbetskraftsundersökningarna och Nationalräkenskaperna). Trots tillväxttal som senare del och inledningen av låg i närheten av 1960-talets, har arbetslöshets- nivåerna varit fortsatt höga – i alla fall ur svensk synpunkt – sam- tidigt som sysselsättningstalen först nu närmat sig de nivåer som gällde före krisen . Men även om syssel- sättningen nu () ökar mycket snabbt är andelen syssel- satta i arbetsföra åldrar betydligt lägre än när krisen bröt ut. Befolkningen i arbetsföra åldrar har vuxit med cirka 500 000 . Sysselsättningsgraden i åldrarna 16–är ungefär 8 pro- centenheter lägre och gruppen som står utanför arbetskraften har ökat med cirka 450 000 personer, vilket till stor del förklaras av ett ökat antal personer med sjuk- och aktivitetsersättning (förtidspen- sionärer) och fler studerande (, 2004).TPF1FPT Högre arbetslöshetstal och lägre sysselsättning återspeglades också i en trend mot längre arbetslöshetsperioder. Enligt SCB:s arbets- kraftsundersökningar utgjorde andelen långtidsarbetslösa av samt- liga arbetslösa, dvs. andelen med arbetslöshetsperioder som över- stiger , mellan från 1970- 1TP PT utgjorde antalet personer med sjuk- och aktivitetsersättning (tidigare för- tidspension och sjukbidrag) 546 000. Bara tillkom 78 000 personer med sjuk- och aktivitetsersättning. Därefter steg andelen långtids- arbetslösa. var andelen för att sedan återigen minska till år år 2004.TPF2FPT Enligt AMS arbetsmarknadsdata för låg andelen långtidsarbetslösa kvar på . Det absoluta antalet långtidsarbetslösa har hal- verats första hälft, men uppgår fortfarande till cirka 50 000 individer. Andelen av de arbetslösa med arbetslöshetsperioder som sträckte sig mellan en månad och utgjorde under både . sjönk andelen till för att återigen öka något till under det nya årtusendets första år. Det förhållandet att det finns en grupp med särskilt stora etable- ringsproblem kan också utläsas i AMS statistik om inskrivnings- tider vid arbetsförmedlingen. Statistiken talar för att en betydande andel av de arbetslösa kontinuerligt återkommer till arbetsförmed- lingen. 2TP PT I grundtabellerna för Arbetskraftsundersökningarna och 2006 redovisas inga upp- gifter om andelen långtidsarbetslösa i åldrarna 20–. Tabell 2.1 Personer kvarstående i obalansenTPF3FPT . Antal år som inskrivna på arbetsfömedlingen , exklusive tid som ombytessökande och anställning med lönebidrag och OSA. Personer mellan 25 . 3–5 år 5–7 år Källa: AMS. Uppgifterna i tabell 2.1 visar att en stor andel av dem som ingår i obalansen har varit inskrivna på arbetsförmedlingen under upp- repade perioder . av de arbetslösa i åldersgruppen , eller cirka 50 000 personer, har varit inskrivna . De geo- grafiska variationerna är inte så stora som man kanske skulle kunna ha förväntat sig. och avviker med en lägre andel med långa inskrivningstider, vilket rimligen förklaras av den höga arbetskraftsefterfrågan i huvudstadsregionen. 3TP PT Med obalansen avses antalet personer som är öppet arbetslösa och i arbetsmarknads- politiska program som andel av arbetskraften. 2.1.3Vilka är arbetslösa? Sammansättningen av gruppen öppet arbetslösa har förändrats. Sysselsättningsgraden har sjunkit och arbetslöshetstalen har ökat dramatiskt för utrikes födda, ungdomar och lågutbildade. Om vi börjar med gruppen utrikes födda kan vi konstatera att andelen sysselsatta i arbetsföra åldrar, dvs. i åldrarna , har minskat från andra hälft till cirka 62 pro- cent (SCB , 2006). Sysselsättningsgraden för utrikes födda är lägre än för inrikes födda. var arbetslöshetstalet för utrikes födda i åldrarna 20–högre – eller dubbelt så hög – jämfört med inrikes födda (jämfört med ). Den ekonomiska krisen påver- kade villkoren för alla åldersgrupper, men förändringarna var sär- skilt markanta för yngre. Sysselsättningen minskade dramatiskt. Andelen sysselsatta av det totala antalet personer i åldrarna 20 24 föll från 1980 till in . Därefter har sysselsättningsgraden ökat, men långt ifrån nått upp till de nivåer som gällde före den ekonomiska krisen första hälft. Sysselsättningsgrad i åldrarna 16–, 20–respektive 25–, åren 1983–2006 Källa: SCB:s Arbetskraftsundersökningar (årsmedeltal) och . Den minskade sysselsättningen motsvarades av ökad arbetslöshet. De relativa arbetslöshetstalen i åldrarna 20–24 är mer än dubbelt så höga som arbetslöshetstalen i åldrarna 25–. Den kraftiga nedgången i andelen sysselsatta i åldrarna 20–har också motsvarats av en mycket markant ökning av andelen studerande. Andelen studerande ökade något för att sedan mer än fördubblas , från till 21 pro- cent. De årliga förändringarna i andelen studerande i åldrarna 20–visar ett påtagligt positivt samband med utvecklingen av arbets- löshetstalen och omvänt ett negativt samband med allmänna kon- junkturförhållanden (, 2005). En annan förändring i arbetslöshetens sammansättning och framåt gäller de försämrade förutsättningarna på arbetsmarknaden för personer med en svag utbildningsbakgrund. Personer som saknar utbildning på gymnasial nivå har betydligt lägre arbetskraftsdeltagande, lägre sysselsättningsgrad och högre arbetslöshetstal jämfört med personer med gymnasial och efter- gymnasial utbildning. Tabell 2.2 Sysselsättningsgrad (procent av befolkningen) och öppen arbets- löshet för personer i åldrarna 25–som saknar gymnasial utbildning respektive har gymnasial utbildning. Åren 1995– 2006 P =P Avser åldrarna 16–. Källa: EcoWin och SCB. Studerar vi uppgifter om arbetskraftsdeltagande för män i gruppen som saknar gymnasial utbildning, inleddes nedgången , men kompenserades då av en ökning av kvinnors arbets- kraftsdeltagande. Arbetskraftsdeltagandet bland kvinnor som saknade gymnasial utbildning, i åldrarna 16–, ökade från till (, 2002, ). Arbetskrafts- deltagandet föll bland såväl kvinnor som män som saknade gymna- sial utbildning, men andelsmässigt mest bland kvinnor; från . Bland män minskade arbets- kraftsdeltagandet från till . Utöver detta ska sägas att skillnaderna i arbetskraftsdeltagande i grupperna med respektive utan gymnasieutbildning har varit större för kvinnor än för män ända . Under 1970- talet pendlade de årliga differenserna i arbetskraftsdeltagande mellan för båda könen sammantaget. För männen uppgick avståndet till mellan . minskade avståndet mellan kvinnor med och utan gymnasieutbildning, för att återigen öka under de inledande åren av det nya årtusendet. För männens del ökade däremot skillnaderna mellan grupperna med olika utbildningsbak- grund successivt inledning till mellan . Skillnader i sysselsättningsgrad och arbetslöshetstal mellan indi- vider med olika utbildningsnivåer är större bland yngre (under ) än bland medelålders. Det beror delvis på att frånvaron av gymnasieutbildning har en starkare stigmatiserande effekt bland unga vuxna och delvis på att låg utbildning ofta har ett samband med andra faktorer som försvårar en snabb etablering på arbets- marknaden, som t.ex. diskriminering av utrikes födda, svag social kompetens och psykiska funktionshinder. Uppgifterna om skillnader i arbetskraftsdeltagande och syssel- sättningsgrader illustrerar följaktligen inte bara konjunkturella förändringar på arbetsmarknaden i största allmänhet. Lågutbildades sysselsättningsproblem kan uppfattas som ett strukturellt än ett konjunkturellt problem. 2.1.4Högre utbildning och tilltagande segmentering Uppgifterna om de hårdnande konkurrensvillkoren på arbetsmark- naden för gruppen som saknar gymnasieutbildning måste också ses i relation till arbetskraftens allt högre utbildningsnivå. Ser vi till arbetskraften som helhet, i åldrarna 16 , minskade andelen med enbart förgymnasial utbildning från strax till . ökade andelen med en gymnasial utbildning från till . Förändringen var givetvis särskilt påtaglig bland de yngre. I åldrarna 20–minskade andelen med enbart förgymnasial utbildning från till strax . har skillnaderna i sysselsättningsgrad ökat (se tabell 2.2). Från ganska små skillnader vid ingången mellan dem som fullbordade respektive inte fullbordade en gymnasieutbildning uppgår skillnaden i syssel- sättningsgrad till . De förändringar som kan urskiljas i sysselsättnings- och arbets- löshetsmönster är långt ifrån unika för . Förändringarna följer tvärt om ett mönster som går igen i vår omvärld. Jämfört med förhållandena i t.ex. , med betydligt mindre reglerade villkor på arbetsmarknaden, hade personer med förgymnasial utbildning i en sysselsättningsgrad som var högre och en arbetslöshet som var mindre än hälften så stor (, 2004). Det är alltså inte givet att en oregle- rad arbetsmarknad är mer sysselsättningsbefrämjande ur lågutbil- dades och ungdomars synpunkt. Det går heller inte att dra slut- satsen att förändringarna entydigt talar för att arbetsmarknads- politikens effektivitet har avtagit. Nya sysselsättnings- och arbets- löshetsmönster kan ses som uttryck för grundläggande föränd- ringar i branschsammansättning, arbetsorganisationer och teknik med återverkningar på arbetskraftsefterfrågan, kvalifikationskrav och segmenteringsmönster. En preliminär slutsats av förändringarna som berörts ovan är just att arbetsmarknaden sannolikt har blivit allt mer segmenterad, dvs. inträdeshindren och inträdeskraven för dem som står utanför primära arbetsmarknader med trygga anställningsförhållanden (ungdomar och utrikes födda) har ökat. Därmed påverkas också förutsättningarna för arbetsmarknadspolitikens mål och medel. Hur har då arbetsmarknadspolitikens innehåll och åtgärdssamman- sättning förändrats? 2.2Arbetsmarknadspolitikens förändrade betydelse och inriktning – det långa perspektivet Den så kallade Rehn-Meidnerska modellen är en viktig förklaring till att den aktiva arbetsmarknadspolitiken fick en så stark ställning i efter . Namnet på modellen härstammar från två inflytelserika fackföreningsekono- mer, och . Utgångspunkten för deras resonemang var att full sysselsättning tenderar att resultera i pris- ökningar som dels försämrar industrins konkurrenskraft, dels urholkar löntagarnas köpkraft. Arbetsmarknadspolitiken skulle underlätta solidarisk lönepolitik och effektivitetshöjande rationali- seringar och möjliggöra högre produktivitet och lägre inflations- tryck vid given sysselsättningsnivå. Mycket har förändrats på svensk arbetsmarknad sedan och utvecklade sin modell på 1950- och 60- talen. Den period som i efterhand har beskrivits av många som en skördetid gick mot sitt slut . Gamla industri- näringar drabbades av konkurrensproblem, tillväxten i ekono- mierna sjönk och arbetslösheten började återigen öka. I var arbetslösheten fortfarande låg , men i sam- band med den ekonomiska krisen drabbades också av det europeiska arbetslöshetssyndromet. Tabell 2.3 Genomsnittlig öppen arbetslöshet (procent av arbetskraften) i , , och , 1980–2006 Källa: Layard, R., Nickell, S., & Jackman, R, Unemployment. Macroeconomic Performance and the Labour Market, 2005; Employment Outlook ; databas . Stagflation var ett uttryck som användes flitigt för att beskriva problemen i de västerländska ländernas ekonomier under 1970- och 80-talen.TPF4FPT Det negativa sambandet mellan arbetslöshet och inflation 4TP PT Med stagflation avses en kombination av inflation och hög arbetslöshet. som hade präglat det ekonomisk-politiska tänkandet under decen- nierna efter tycktes inte längre gälla. Trots att arbetslösheten var hög gav inte inflationen vika. Lägre ekonomisk tillväxt och hög arbetslöshet berodde enligt flera tongivande eko- nomer och politiker på trögheter som skapats genom välfärdstatens expansion, höga skatter och allt för hårt reglerade förhållanden på arbetsmarknaden. Grundproblemet var alltså inte låg efterfrågan eller instabilitet i ekonomin, utan institutionella förhållanden som hämmade rörlighet, entreprenörskap och innovationer. före- språkades avregleringar och skattesänkningar för att uppmuntra nyföretagande och öka flexibiliteten på arbetsmarknaden. Detta innebar också att uppfattningarna om arbetslösheten och den fulla sysselsättningen förändrades. Uttryck som frivillig eller naturlig arbetslöshet återspeglade en återgång till förkeynesiansk ekonomisk teori och nyliberala föreställningar. Arbetslösheten beskrevs som frivillig i betydelsen att den i grunden berodde på för höga löneanspråk, låg sökintensitet och begränsad flyttnings- benägenhet. En viktig förklaring till detta var i sin tur generösa trygghetssystem, t.ex. höga ersättningsnivåer och långa ersättnings- perioder i arbetslöshetsförsäkringen. Flexibiliteten på arbetsmark- naden minskade ytterligare genom statlig lagstiftning som reglerade anställningsförhållanden och begränsade arbetsgivares möjligheter att säga upp arbetskraft. 2.2.1Effekter av tilltagande segmentering Mycket talar följaktligen för att sysselsättningsproblemen i och andra västeuropeiska länder kan till- skrivas en skärpt segmentering på arbetsmarknaden. Uppdelningen av arbetsmarknaden i segment med olika villkor för anställnings- förhållanden, kompetens- och löneutveckling återspeglar dels förändrade företags- och arbetsorganisationer, dels ett ömsesidigt intresse av långvariga anställningsrelationer mellan arbetsgivare och delar av arbetskraften. används uttrycken insiders respektive outsiders för att belysa intressekonflikter mellan dem som tillhör den primära arbetsmarknaden med goda jobb, säkra anställnings- villkor och bra löneutveckling, och dem som tillhör den sekundära arbetsmarknaden präglad av mindre kvalificerade jobb, osäkra och tidsbegränsade anställningar och betydligt svagare inkomstutveck- ling. I flera länder, inklusive , har antalet deltidsjobb och tidsbegränsade anställningar, framför allt inom kvinnodominerade verksamheter, framhållits som exempel på villkoren på den sekun- dära arbetsmarknaden. talas det om att uppdelningen på arbetsmarknaden är ett resultat av övergången från ett industridominerat till ett tjänste- och kunskapsintensivt samhälle med nya förutsättningar för företa- gande, växande kvalifikationskrav och förändrade rörlighets- mönster. Men det finns också många överdrivna föreställningar om flexibilitetskravens utveckling. Effektiviteten i företagen förut- sätter att anställda är engagerade, kreativa och positivt inställda till utbildning och förändrade arbetsuppgifter. En sådan funktionell flexibilitet är inte förenlig med en snävt definierad kvantitativ flexi- bilitet, t.ex. oreglerade löner, korta och osäkra anställningsvillkor. Mismatch är ett vanligt begrepp i arbetslöshetsdiskussionerna. Med mismatch avses en bristande överensstämmelse mellan arbets- lösas kvalifikationer och geografiska hemvist, och de krav som arbetsgivare ställer för att tillsätta nya jobb. Det finns delade meningar om den exakta innebörden av mismatch. Generellt sett visar erfarenheterna från liksom andra jämförbara länder att uppdelningen på arbetsmarknaden följer vissa mönster. Män klarar sig i allmänhet bättre än kvinnor, lågutbildade får allt större etableringsproblem, ungdomar och utrikes födda är överrepresen- terade bland de arbetslösa. Men att lågutbildade, dvs. de utan utbildning på gymnasienivå, får allt svårare att få jobb behöver inte nödvändigtvis tillskrivas ökade kvalifikationskrav. En generellt höjd utbildningsnivå bidrar också, som framhölls ovan, till en stigmatisering av de lägst utbildade. Svårigheterna för invandrare, som i återspeglas i en sysselsättningsgrad som understiger , kan dels vara ett uttryck för ökade krav på en nationellt anpassad social kompetens, dels för en renodlad diskriminering. Hur förhåller sig då denna utveckling till de tankar om arbetsmarknadspolitik som summerades i den Rehn-Meidnerska modellen? och tog i stor utsträckning den fulla sysselsättningen för given. Utgångspunkten var hur man skulle mildra inflationseffekterna av låg arbetslöshet och hög sysselsättning. är problemet att hög ekonomisk tillväxt och ökad efterfrågan inte längre tycks generera lika stark arbetskrafts- efterfrågan som . Några av förklaringarna är tilltagande segmentering, minskad arbetskraftsefterfrågan inom industrin och förändrade kvalifikationskrav. Den Rehn-Meidnerska modellen möter en förändrad problembild. Antalet personer i aktiva åtgärder har utgjort ungefär hälften så många som antalet öppet arbetslösa. har de i medeltal uppgått till av antalet personer i arbetskraften. Det är en hög nivå i ett internationellt perspektiv. I ett längre tidsperspektiv – och i relativa termer – är det dock en kraftig andelsminskning jämfört med förhållandena (, 1995). Figur 2.3 Procentuell andel öppet arbetslösa och andel arbetslösa i program av arbetskraften, A n d e l ö p p e t a r b e ts lö s a A n d e l i p r o g r a m Källor: AMS och Arbetskraftsundersökningarna, SCB. utgjorde det årliga genomsnittet av programdel- tagare av obalanstalet. Motsvarande uppgift för tioårs- perioden är .