sou · GWB3116 · 2008-12-16 00:00:00 — Detsamma ska gälla läkemedel och medicinska behandlingar som är receptbelagda. Som villkor för att sända TV-program där det förekommer produktplacering ska gälla att programmet inte får uppmuntra till inköp av de produktplacerade varorna eller tjänsterna eller innehålla andra säljfrämjande inslag. Programmet får inte heller otillbörligen framhäva produkten. När det förekommer produktplacering ska tittarna informeras om det i början och i slutet av programmet och när programmet börjar igen efter ett reklamavbrott. Informationen ska utformas på lämplig sätt och får inte innehålla säljfrämjande inslag eller något annat som gör att informationen kan förväxlas med reklam. Den som överträder bestämmelserna om produktplacering ska kunna påföras särskild avgift. När någon annan än leverantören av medietjänsten har fått ersättning för att en produkt ska förekomma i ett program och produkten framhävs i programmet på ett otillbörligt sätt, kan förfarandet angripas med stöd av bestämmelserna om otillbörligt kommersiellt gynnande. Identifiering av TV-reklam I artikel 10 i AV-direktivet finns bestämmelser om identifikation av TV-reklam i TV-sändningar. Bestämmelserna bygger på den grundläggande principen om reklamidentifikation. SOU 2008:116 Sammanfattning De nuvarande bestämmelserna i 7 kap. 1 och 6 §§ radio och TVlagen om annonsidentifikation och bestämmelserna i 9 § marknadsföringslagen om reklamidentifiering behöver inte ändras på grund av AV-direktivet. De genomför fullt ut artiklarna 10.1 och 10.2 i AV-direktivet. Placering av TV-reklam Genom AV-direktivet har bestämmelserna om placering av TVreklam och reklamavbrott förenklats och liberaliserats. Reglerna återfinns i artikel 11. När TV-reklam eller teleshopping infogas i programmen ska medlemsstaterna säkerställa att detta inte påverkar programmens integritet eller rättighetshavarnas rättigheter. Den tidigare huvudregeln i TV-direktivet att reklamavbrott ska ske mellan programmen tas således bort. I övrigt motsvarar bestämmelserna vad som gäller enligt TV-direktivet. I artikel 11.2 finns begränsningar för hur ofta sändningar av filmer producerade för TV (med undantag för TV-serier och dokumentärer), biograffilmer, barnprogram och nyhetsprogram, får avbrytas av TV-reklam och teleshopping. TV-reklam eller teleshopping får inte infogas i sändningar av gudstjänster. Vi föreslår att avbrott för reklam och andra annonser inte ska få inte förekomma i program med gudstjänster, i program som huvudsakligen vänder sig till barn eller före eller efter program som huvudsakligen vänder sig till barn . Därutöver föreslår vi att det i lagen tas in bestämmelser om reklamavbrott som motsvarar vad som krävs enligt AV-direktivet. I fråga om övriga program får avbrott förekomma, om det sker på ett sådant sätt att det – med hänsyn till naturliga avbrott i programmen, programmens längd och karaktär – inte påverkar programmens integritet och värde eller rättighetshavarnas rättigheter. Vid sändningar av filmer och nyhetsprogram måste det vara minst mellan avbrotten. Tillåten tid för TV-reklam Radio- och TV-lagens bestämmelser om högsta tillåtna annonstid har ändrats så sent som . Regeringen uttalade då att 31 Sammanfattning SOU 2008:116 det är angeläget att konkurrensförutsättningarna för programföretagen utjämnas och att risken för att programföretag etablerar sig utomlands minskar. Vidare anfördes att det inte är försvarligt att behålla en ordning som missgynnar de TV-företag som väljer att etablera sig i . De svenska reglerna om sändningstid för annonser i TV-sändningar borde därför enligt regeringen närmas till den längsta tillåtna annonstiden enligt TV-direktivet. Vi anser att ett motsvarande synsätt kan anläggas också vid genomförandet av AV-direktivets regler om högsta tillåtna annonstid. Det saknas bärande skäl att behålla eller införa strängare regler än vad som följer av direktivet. Bestämmelserna om högsta tillåtna annonstid i TV-sändningar bör således utformas på så sätt att de motsvarar vad som krävs som miniminivå enligt direktivet. Korta nyhetsinslag En nyhet i AV-direktivet är artikel 3k som rör korta nyhetsinslag i TV-sändningar. Programföretagen har för korta nyhetsinslag rätt att få tillgång till evenemang av stort allmänintresse även om dessa sänds med utnyttjande av exklusiva rättigheter. Syftet med bestämmelsen är enligt skäl 38 i ingressen att främja mångfald genom diversifierad nyhetsproduktion och ett diversifierat programutbud. För att genomföra artikel 3k är inte nu gällande inskränkningar i upphovsrätten och de till upphovsrätten närstående rättigheterna tillräckliga. Vi föreslår därför att det införs bestämmelser i upphovsrättslagen som ger programföretagen rätt att i allmänna nyhetsprogram sända korta utdrag från ett evenemang av stort allmänintresse som ett annat programföretag har den exklusiva rätten att sända. Programföretaget ska också få sända utdraget när nyhetssändningen senare tillhandahålls som beställ-TV. Det korta utdraget får inte vara längre än vad som är motiverat av informationssyftet. Det får inte heller sändas efter evenemanget än som är motiverat med hänsyn till nyhetsintresset. Reklam- och annonsbegreppen I artikel 1 i AV-direktivet definieras begreppet TV-reklam. Definitionen motsvarar närmast ordagrant definitionen av begreppet TVreklam i TV-direktivet. SOU 2008:116 Sammanfattning Begreppet annons har dock utgjort ett samlingsbegrepp för kommersiell reklam och meddelanden som utan att utgöra sådan reklam har till syfte att bibringa allmänheten vissa allmänna värderingar. Det saknas anledning att nu frångå detta system. Annonsbegreppet är väl inarbetat och bör behållas. Mot bakgrund av dess centrala betydelse på området bör begreppet definieras i den nya lagstiftningen. Vi föreslår att begreppet annons ska avse dels kommersiell reklam, dels meddelanden som utan att vara reklam sänds på uppdrag av någon annan och som har till syfte att främja en sak eller idé. informations- eller utbildningsprogram som bekostas av någon annan omfattas därmed inte. Begreppet reklam bör definieras i lagstiftningen som varje form av meddelande som sänds antingen mot betalning eller liknande ersättning eller som utgör egenreklam, och som syftar till att marknadsföra varor, tjänster, fast egendom, arbetstillfällen och andra nyttigheter. Annonsering med delad skärm Tekniken med delad skärm (split screen) innebär att olika former av innehåll kan visas i bild. Detta sker genom att TVskärmen delas upp i olika delar. Exempelvis kan annonsinslag sändas i ett fönster under sändningen av ett TV-program så att två åtskilda bilder syns på skärmen. används split screentekniken av svenska TV-programföretag, exempelvis genom att låta en rullande text längst ner i rutan ange börskurser eller återge smsmeddelanden som skickats till ett program. Radio- och behandlade frågan om annonsering med delad skärm i betänkandet Anpassning av radio- och TVlagen till den digitala tekniken (SOU 2005:62). I likhet med den förra utredningens förslag föreslår vi att man i ett program som består av ett direktsänt evenemang som fortgår oberoende av annonsavbrott ska få sända annonsering med delad skärm under förutsättning att det sker på ett sådant sätt att programmets integritet och värde eller rättighetshavarnas rättigheter inte kränks. Vi föreslår också att sponsringsmeddelanden får sändas med delad skärm under samma förutsättningar som med hel skärm. Sammanfattning SOU 2008:116 Virtuell annonsering Med virtuell annonsering avses användningen av virtuella metoder för att infoga reklaminslag under sändning av TV-program, särskilt genom att befintliga reklamskyltar på platsen byts ut eller att nya bilder placeras över dem. Härigenom får tittaren intrycket att reklambilderna finns i verkligheten, dvs. rent fysiskt, medan de i själva verket är inlagda på elektronisk väg i TV-signalen. Radio- och behandlade frågan om virtuell annonsering i betänkandet Anpassning av radio- och TV-lagen till den digitala tekniken (SOU 2005:62). I likhet med den förra utredningen föreslår vi att virtuell annonsering ska få förekomma i program under förutsättning att programföretaget inte får någon ersättning för den och att annonseringen är placerad på ett fysiskt föremål eller en fysisk plats som normalt används för annonser, inte är mer framträdande än den annonsering som normalt sett förekommer på platsen, inte innebär att programmets integritet och värde eller rättighetshavarnas rättigheter kränks, eller inte strider mot lagens annonsbestämmelser i övrigt. Ett krav för att virtuell annonsering ska få förekomma är att programföretaget före och efter varje sändning av program som innehåller virtuell annonsering på lämpligt sätt upplyser om annonseringen. Bestämmelserna om annonssignatur, annonstid och annonsavbrott ska inte tillämpas på virtuell annonsering. Övriga bestämmelser om annonsinnehåll är däremot tillämpliga. Elektroniska företagsskyltar Med elektroniska företagsskyltar avses sådana skyltar som förekommer i sportsändningar och som tillsammans med tids-, placerings- och resultatinformation anger namnet på det eller de företag som tillhandahållit den tidmätnings- eller datautrustning som används vid sportevenemanget. Det är alltså fråga om skyltar som inte finns naturligt utan som fogas in i bilden av produktionsföretaget i samband med sändningen. SOU 2008:116 Sammanfattning Radio- och behandlade frågan om virtuell annonsering i betänkandet Anpassning av radio- och TV-lagen till den digitala tekniken (SOU 2005:62). Även i denna del ansluter vi oss till den förra utredningen och föreslår att det i lagen tas in bestämmelser som innebär att det blir möjligt att under vissa förutsättningar infoga elektroniska företagsskyltar i sportprogram. Sådana företagsskyltar ska få förekomma i sportprogram i TV-sändning under förutsättning att 1. det sker i samband med sändning av den information som företaget i fråga tillhandahållit, 2. programföretaget inte får någon särskild ersättning för det, 3. företagsnamnet eller logotypen inte förenas med ljud och bara upptar en liten del av bilden och 4. företagsnamnet visas i rimlig omfattning. Konkurrens och abonnentinflytande i kabel-TV-nät Radio- och hade i uppdrag att överväga om det är lämpligt och möjligt att genom lagstiftning skapa förutsättningar för konkurrens mellan olika innehållsleverantörer i kabel-TVnäten. Utredningen behandlade i sitt betänkande Anpassning av radio och TV-lagen till den digitala tekniken (SOU 2005:62) tre olika delfrågor: lagstiftning om tillträde till kabel-TV-näten för programföretag eller andra operatörer, inflytande för abonnenterna över programutbudet och inflytande för abonnenterna över hur programutbudet paketeras. Utredningen bedömde att det varken skulle vara möjligt eller lämpligt att lagstiftningsvägen skapa förutsättningar för konkurrens mellan olika innehållsleverantörer i kabel-TV-näten. Utredningen ansåg inte heller att det borde införas lagstiftning om hur de program som distribueras i kabel-TV-nät ska väljas ut eller hur programutbudet ska paketeras. Vi gör ingen annan bedömning än Radio- och . Det bör således inte införas lagstiftning om konkurrens mellan olika innehållsleverantörer i kabel-TV-nät. Det bör inte heller införas någon lagstiftning om hur de program som distribueras i kabel-TV-nät ska väljas ut eller paketeras. Sammanfattning SOU 2008:116 Villkor för sändningarnas innehåll Radio- och hade i uppdrag att lägga fram förslag som gör att samma regler kan tillämpas på samtliga TVsändningar från ett företag, oberoende av om sändningarna sker på ett sätt som kräver tillstånd eller på något annat sätt. Utredningen skulle också föreslå mer kraftfulla åtgärder om ett programföretag vid upprepade tillfällen och på liknande sätt bryter mot villkor för innehållet i sändningarna. Radio- och diskuterade i sitt betänkande Anpassning av radio- och TV-lagen till den digitala tekniken (SOU 2005:62) frågor om innehållet i sändningar skulle regleras genom tillståndsvillkor eller lagregler, frågan om sanktioner och tillsyn och slutligen tillämplighet av tillståndsvillkor på vissa sändningar. Utredningens förslag fick viss kritik vid remissbehandlingen. Vi anser att regler som har till syfte att tjäna angelägna intressen bör kunna upprätthållas för alla slags sändningar, även trådsändningar. En sådan ordning kräver emellertid ändringar i yttrandefrihetsgrundlagen. Vi har framfört detta till (Ju 2003:04), som ser över grundlagen. Trots det som sagts föreslår vi inte att några av de regler som kan föreskrivas som tillståndsvillkor omvandlas till föreskrifter i lag. Vi anser att den nuvarande myndighetskontrollen av vissa sändningsvillkor bör kunna ersättas med självreglering, under förutsättning att självregleringen bedöms kunna fungera lika effektivt som myndighetskontrollen. För att en utveckling mot självreglering ska underlättas bör regler som kan föreskrivas som villkor för sändningstillstånd inte ersättas med föreskrifter i lag, som den förra utredningen föreslog. Om ett programföretag omfattas av en effektiv ordning för självreglering bör tillståndsmyndigheten kunna avstå från att ställa upp villkor inom områden som omfattas av självregleringen eller ändra sådana villkor som redan meddelats. Om en utveckling mot självreglering inte kommer till stånd anser vi att man på nytt bör överväga om vissa regler bör framgå direkt av lagen och därmed bli tillämpliga även för sändningar som inte kräver tillstånd. TV och radio är viktiga informationskällor och det är angeläget att tittare och lyssnare har tillgång till korrekt och relevant information. Krav på saklighet bör därför fortfarande kunna ställas upp som villkor för sändningstillstånd. SOU 2008:116 Sammanfattning Till skillnad från den förra utredningen anser vi inte heller att nuvarande regler om tillsyn och sanktioner i fråga om förbudet att sända program med ingående våldsskildringar m.m. bör ändras. Tillstånd och registrering Radio- och behandlade frågor om tillståndsplikt i sitt betänkande Tillgänglighet, mobil-TV samt vissa andra radio- och TV-rättsliga frågor (SOU 2006:51). Detta gjordes dels i samband med förslag om mobil-TV, dels i samband med förslag om interaktiva tjänster. Vi bedömer att de skäl som historiskt använts för att motivera tillståndsplikt är giltiga när det gäller traditionell marksänd TV. Däremot bedömer vi att det finns anledning att överväga om man ska begränsa omfattningen av de sändningar för vilka det ska krävas tillstånd. Vi föreslår att tillstånd ska krävas för att sända TV-program med hjälp av radiovågor, om sändningen sker på frekvenser mellan 87,5– , 174–eller 470–. För att sända ljudradioprogram med hjälp av radiovågor ska det krävas tillstånd, om sändningarna sker på 1. frekvenser under som är avsedda för rundradiosändningar enligt internationella överenskommelser som är bundet av, eller 2. frekvenser mellan 87,5–, 174–eller 470–. Vi bedömer att så kallade push-tjänster i allmänhet får anses utgöra TV-sändningar i AV-direktivets mening och att det inte bör utformas några särskilda regler för sådana sändningar. Ett programföretag med tillstånd att sända TV har rätt att sända push-tjänster i den utsträckning som tillståndet ger möjlighet till det. Det bör också vara möjligt att meddela tillstånd till programföretag som uteslutande avser att sända push-tjänster. Vi föreslår att det ska krävas tillstånd för att sända sökbar textTV i de frekvensband som föreslås vara tillståndspliktiga för sändning av ljudradio- och TV-program. Med sökbar text-TV ska avses en medietjänst som huvudsakligen består av text, grafik eller stillbilder, med eller utan ljud, om 37 Sammanfattning SOU 2008:116 användaren själv kan välja vilken del av innehållet som han eller hon vill ta del av och det ska ske. Vi bedömer att det inte kommer att bli aktuellt att sända beställtjänster i AV-direktivets mening som rundradiosändning i de frekvensområden som vi föreslår ska vara tillståndspliktiga. När man inskränker tillståndsplikten bör de regler om utgivare som föreskrivs i 3 kap. 1 och 2 §§ lagen (1991:1559) om föreskrifter på tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens områden även gälla för TV- och ljudradiosändningar som inte kräver tillstånd. Den som tillhandahåller beställtjänster ska anmäla sig för registrering hos Radio- och så att myndigheterna vet vilka som bedriver sådan verksamhet som är ansvarigt för enligt AV-direktivet. Radio och ska vid anmälan om registrering av dem som sänder TV-program, sökbar text-TV och beställ-TV pröva om verksamheten omfattas av lagen. Om verksamheten inte omfattas av lagen, ska registrering inte ske. Slutligen föreslår vi att ett tillstånd att sända TV och sökbar text-TV ska kunna överlåtas om tillståndsmyndigheten godkänner det. ska pröva om förvärvaren uppfyller kraven för att beviljas tillstånd. Vidare ska myndigheten pröva om ägarkoncentrationen bland innehavarna av tillstånd att sända TV påverkas i mer än ringa omfattning och om överlåtelsen för med sig en påtaglig minskning av mångfalden i programutbudet. Den som förvärvar ett tillstånd övertar överlåtarens rättigheter och skyldigheter. Radio- och behandlade i sitt betänkande Tillgänglighet, mobil-TV samt vissa andra radio- och TV-rättsliga frågor (SOU 2006:51) mobil-TV. Utredningen lämnade ett omfattande förslag på området. Det saknas utrymme för rundradiosänd mobil-TV i de frekvensband där vi föreslår att det ska krävas tillstånd och det är tveksamt om de särskilda sändningssystemen för mobil-TV kommer att behövas. Med hänsyn till dessa förhållanden och till den tekniska utvecklingen på området bedömer vi att det är mindre sannolikt att det kommer att bli aktuellt att inleda TV-sändningar som är särskilt 38 SOU 2008:116 Sammanfattning anpassade för mottagning med små rörliga mottagare inom det område som vi föreslår ska vara tillståndspliktigt. Vi finner därför att det inte finns någon anledning att införa några särskilda regler för sådana TV-sändningar. Om särskilda mobil-TV-sändningar ändå skulle komma till stånd inom det tillståndspliktiga området, kommer de att följa samma regler som TV-sändningar i allmänhet. Lokal icke-kommersiell TV och närradio Radio- och tog självmant upp frågan om registrerade trossamfunds möjlighet att sända närradio i sitt betänkande Tillgänglighet, mobil TV samt vissa andra radio- och TVrättsliga frågor (SOU 2006:51). Vi föreslår i likhet med den förra utredningen att tillstånd att sända närradio ska också kunna ges till samtliga registrerade trossamfund och registrerade organisatoriska delar av registrerade trossamfund som har anknytning till sändningsområdet. anpassades bestämmelserna om vidaresändningsplikt i 8 kap. 1 § radio- och TV-lagen till artikel 31 i USO-direktivetTPF 1 F. PT Vi anser i likhet med Radio- och och Radio- och att samma anpassning bör göras när det gäller bestämmelserna i 8 kap. 2 § radio- och TV-lagen om skyldighet att tillhandahålla utrymme för lokala kabelsändarföretag. kan kabeloperatören välja att tilldela kabelsändarföretagen enbart analogt sändningsutrymme trots att allt övrigt programutbud tillhandahålls digitalt. Det leder till att det enligt Radio- och finns en risk att tittarna inte på ett enkelt sätt kan ta del av sändningarna från de lokala kabelsändarföretagen. Vi anser därför att skyldigheten att tillhandahålla sändningsutrymme ska gälla såväl analog som digital teknik. Den nuvarande bestämmelsen i 8 kap. 4 § radio- och TV-lagen om skyldighet att tillhandahålla utrymme för de lokala kabelsändarföretagens sändningar i mikrovågssändningar bör avskaffas. Enligt vad som är bekant för utredningen förekommer det inte några sådana sändningar. Bestämmelsen är därmed obehövlig. i lokalt kabelsändarföretag har ansetts mindre rättvisande, eftersom det framförallt är ideella föreningar som TP 1 PTEuropaparlamentets och rådets direktiv /22/EG av om samhällsomfattande tjänster och kommunikationstjänster (USO-direktivet). Sammanfattning SOU 2008:116 bedriver verksamheten. Enligt vår mening bör minsta möjliga ändring göras av begreppet för att tillgodose önskemålet om ett begrepp som inte leder tanken till någon särskilt organisationsform. Vi föreslår därför att begreppet lokalt kabelsändarföretag ersätts med begreppet lokal kabelsändarorganisation. I övrigt anser vi att den nuvarande ordningen när det gäller lokal icke-kommersiell TV och närradio bör bestå. Författningsteknisk lösning Den nuvarande radio- och TV-lagen ersätts med en helt ny lag med samma namn. Den nya lagen inleds med en avdelning med övergripande bestämmelser som gäller för såväl radio som TV. Därefter följer en avdelning med bestämmelser som bara rör TV, dvs. TV-sändningar, beställ-TV och sökbar text-TV. Nästa avdelning innehåller bestämmelser som bara reglerar ljudradiosändningar. Lagen avslutas med en avdelning med gemensamma bestämmelser. Självreglering I utredningens uppdrag att göra en allmän översyn av radio- och TV-lagen ingår att överväga möjligheten att komplettera lagstiftningen med former för självreglering. AV-direktivet innehåller också regler enligt vilka medlemsstaterna åläggs att främja system för sam- eller självreglering på nationell nivå inom de områden som samordnas i direktivet. Det finns i flera system för självreglering som berör olika medietjänster. Det saknas dock system som skapats av eller uteslutande riktar sig till programföretagen eller andra leverantörer av AV-tjänster. TV-företagen har sinsemellan olika förutsättningar för att delta i självreglerande eller självsanerande verksamhet. Det finns inget som hindrar att programföretagen ansluter sig till befintliga system på pressens område eller skapar egna. Omfattas ett programföretag av en effektiv självreglering bör tillståndsmyndigheten främja självregleringen genom att avstå från att ställa upp sändningsvillkor inom områden som omfattas av självregleringen. SOU 2008:116 Sammanfattning Övriga frågor Vi föreslår att Radio- och tillsynsansvar förtydligas i lagen. Tillsyn över villkor som meddelats med stöd av 3 kap. 8 § 2 (skyldighet att sända under en viss minsta tid) har tidigare ansetts vara delat mellan och TV och Radio- och . Vi föreslår att det bara ska vara Radio- och som ska ha tillsyn över sådana villkor. Redovisningen av hur stor andel av verksamheten som har utgjorts av europeiska program och vilka åtgärder som har vidtagits för att främja framställningen av europeiska produktioner, som lämnas till Radio- och , ska i fortsättningen lämnas till och TV, eftersom arbetsuppgiften är programrelaterad och kan samordnas med annan rapporteringsskyldighet till nämnden. På begäran av och TV ska den som bedriver verksamhet enligt lagen lämna de upplysningar som behövs för att kunna bedöma storleken av den särskilda avgiften. Beslut av Radio- och om tillstånd att sända TV, återkallelse av tillstånd m.m. ska gälla , om inte något annat bestäms. Genomförandefrågor Den nya lagen föreslås träda i kraft . Den som för lagens ikraftträdande har tillstånd att sända TV ska ha rätt att också sända sökbar text-TV i rimlig omfattning så länge tillståndet gäller. Lagens bestämmelser om produktplacering ska bara gälla program som har producerats efter lagens ikraftträdande. Våra förslag innebär att både och TV och Radio- och kommer att få nya uppgifter. Det resursbehov som uppstår bör kunna finansieras genom besparingar som kan vinnas genom att myndigheterna ytterligare samverkar och integrerar sina verksamheter med varandra. För staten i övrigt får de förslag vi lämnar i detta betänkande inte några konsekvenser som måste finansieras i särskild ordning. Våra förslag till nya regler för annonser, sponsrade program och produktplacering kan leda till ökade intäkter för programföretagen. Sammanfattning SOU 2008:116 Förslaget till nya regler när det gäller skyldigheten att göra TVprogram och program i beställ-TV som sänds på annat sätt än genom tråd tillgängliga för personer med funktionsnedsättning kommer att leda till ökade kostnader för de berörda företagen.