sou · GWB373 · 2008-07-03 00:00:00 — Det har blivit allt vanligare med sådana tillsynsmyndigheter och att flera kommuners myndighetsförvaltningar går samman. Även gemensamma nämnder förekommer. Reglerna i kommunallagen om kommunal- förbund, som är en offentligrättslig juridisk person som är fristående till sina medlemskommuner, har medfört tre sådana förbund inom området miljö/bygg. I syfte att utvidga möjligheterna för samverkan före- slår utredningen att två eller flera angränsande kommuner får möjlighet att bilda en gemensam styrelse. Möjligheterna ska regle- ras i en lag om försöksverksamhet med bildande av gemensam styrelse. Med en gemensam styrelse skapas en plattform för samverkan kring olika kommunala uppgifter. Utredningen hade i uppdrag att analysera koncentration och sam- ordning av länsstyrelsernas kärnverksamhet och föreslå verksamheter som skulle kunna koncentreras till en eller flera länsstyrelser. Till kärnverksamhet räknade utredningen alla typer av sakverk- samheter som länsstyrelserna ska bedriva enligt lagstiftningen. Utredningen skiljde på samverkan och koncentration. Koncent- ration innebär att överföra ansvar och befogenheten att fatta beslut, exempelvis inom tillsynen. Samverkan är när några länsstyrelser har avtalat om att förlägga ärendeberedning hos endera av myndigheterna, men ansvaret och befogenheten att fatta beslut ligger kvar. Ett lämnat exempel rörde förekommande samverkan kring Sevesotillsynen med stöd av 44 § länsstyrelseinstruktionen (2002:864). Den kom fram till att en koncentration bör göras konsekvent till ett bestämt antal länsstyrelser när detta är motiverat. Delvis med utgångspunkt i förslag bedömde utred- ningen att koncentration kunde vara aktuell till sju länsområden, vart och ett bestående av flera län. Mot bakgrund av den osäkerhet om uppgifternas framtida huvudmannaskap som förslag innebär, sorte- rade utredningen bort vissa av länsstyrelsernas uppgifter som berörs av förslag. Kemikalietillsynen i ett sammanhang hänsyn till sådana uppgifter som uppenbart är avståndsberoende och/eller har stor betydelse och koppling till övriga uppdrag och/eller kräver regional hänsyn och anpassning. Därför undantogs bl.a. hela sakområdet regional utveckling och en stor mängd uppgifter inom sakområdet naturvård och miljöskydd från koncentration. Regeringens proposition om en effektivare förvaltningsstruktur inom politikområden av strategisk betydelse för nationell och regi- onal konkurrenskraft lyfter fram miljö som ett av flera politik- områden som har stor betydelse ur ett tillväxtpolitisk perspektiv.TPF11FPT I propositionen inkluderar regeringen en tydlig och överskådlig myndighetsstruktur med klara ansvarsförhållanden som en del av effektiviseringen av statsförvaltningen. Tre uppgifter står i fokus för regeringens förvaltningspolitiska översyns- och förändringsar- -att klargöra statens roll och uppgifter, -att sätta medborgare och företag i centrum genom ökad sam- verkan mellan myndigheterna, och -att förbättra styrningen av myndigheterna genom tydligare rollfördelning och bättre dialog mellan regeringen och myndig- heterna. En utgångspunkt för reformarbetet är tydligare myndighetsstrukturer och att antalet myndigheter bör kunna minska. Regeringen pekar på att har utrett strukturen och uppgiftsfördelningen inom den offentliga sektorn och att betänkandet är under beredning. har granskat tillsynen av tillverkare och importörer av kemiska produkter mot bakgrund av att statsmakterna har ansett att en effektiv tillsyn av den gruppen är ett mycket viktigt medel för att uppnå syftet med och, mer specifikt, målet om en Giftfri miljö. Granskningen inriktades mot att besvara frågan: 11TP PT SOU 2007/08:78, avsnitt 3. Kemikalietillsynen i ett sammanhang Uppfyller tillsynen avseende tillverkare och importörer av kemiska produkter de krav som ställs enligt lagstiftningen och miljökvalitets- målet Giftfri miljö? granskning omfattade regeringen, Kemikalie- inspektionen och länsstyrelserna och gällde insatser för operativ tillsyn och tillsynsvägledning. Kommunernas arbete med tillsyn faller utanför granskningsmandat men ett visst underlagsmaterial om den kommunala tillsynen samlades ändå in. Slutsatserna kan sammanfattas enligt följande. Tillsynen visar på brister hos många företag Kemikalieindustrin i har kraftigt ökat sina produktions- volymer och förädlingsvärden . Vid en europeisk jämförelse tillhör svenska kemiföretag de som satsar minst andel av sin omsättning på miljöskydd. Hälften av de företag som Kemikalieinspektionen inspekterar har brister som är sådana att Kemikalieinspektionen utfärdar förelägganden om åtgärder. Ofta brister de företag som importerar eller tillverkar kemiska produkter i att tillhandahålla ändamålsenliga säkerhetsdatablad. Sådana brister är bl.a. en av orsakerna till att det anmäls 2 000–3 000 arbetsskador där ett kemiskt ämne uppges ha orsakat skadan. Tillsynen ger resultat men räcker inte till Kemikalieinspektionens inspektörer släpper inte ärendet förrän ett företag med allvarliga brister har rättat till bristerna och skaffat sig den kunskap som behövs för att leva upp till lagstiftningen. Såtill- vida är tillsynen effektiv. Tillsynen är dock otillräcklig i relation till de många brister som behöver rättas till hos företagen för att till- synen ska kunna sägas leva upp till mål och regelverk. En beräkning av sannolikheten för ett företag att bli föremål för inspektion visar att mer än hälften av de företagen i produktregistret inte blir före- mål för någon inspektion . Det är därmed troligt att även många företag som inte blivit föremål för inspektion har brister. Dessutom finns det företag, enligt Kemikalieinspektionens bedömning 10–, som inte tagit sitt ansvar och anmält sin verksamhet till Kemikalieinspektionen. Utebliven verksamhetsanmälan visar att företagen inte känner till eller Kemikalietillsynen i ett sammanhang av andra orsaker inte lever upp till sina skyldigheter. Det är därför troligt att dessa företag även brister i sina andra skyldigheter såsom att lämna ändamålsenlig information till användarna. Även till- synsvägledning bedrivs i för liten omfattning. Viktig uppföljning saknas, bland annat om hur många inspektioner kommunerna utför. Samlad utvärdering av den operativa tillsynen saknas helt. Det försvårar bedömningen av behovet av operativ tillsyn och till- synsvägledning. Kemikalieinspektionen kräver inte in de uppgifter som behövs Kemikalieinspektionens metoder för tillsyn och urval av företag som ska inspekteras har utvecklats och förbättrats . En följd av att företagen inte fullgör sina skyldigheter att anmäla sin verksamhet och sina produkter till produktregistret är att de inte blir föremål för någon tillsyn. De undgår även sin skyldighet att betala kemikalieavgifter. Kemikalieinspektionen kräver inte in saknade uppgifter från de företag som gjort en bristfällig produktanmälan. Därmed saknas tillräckliga uppgifter för cirka 4 000 av de cirka 69 000 pro- dukter som finns i registret. Företagen kan i realiteten, utan att drabbas av vidare åtgärder från Kemikalieinspektionens sida utöver en påminnelse, avstå från att lämna de uppgifter som krävs enligt föreskrifterna. Tillräcklig tillsyn motverkas av parallellt ansvar Kemikalieinspektionen och de kommunala tillsynsnämnderna har parallellt ansvar för operativ tillsyn. Kemikalieinspektionen och länsstyrelserna har parallellt ansvar för tillsynsvägledning. Tillsynsmyndigheterna saknar tydligt avgränsade ansvars- områden, resurserna är begränsade och det finns andra områden som ställer tydligare krav på insatser från myndigheterna ifråga. Dessa omständligheter medverkar till att tillsynen av kemiska pro- dukter får för liten omfattning. Kemikalietillsynen i ett sammanhang Kemikalieavgifterna används till mer än tillsyn De kemikalieavgifter som tas ut – nära – ska finansiera tillsynen. I praktiken används en betydande del av avgifterna för andra ändamål. användes för tillsyn. Avståndet mellan avgiften och den kostnadsnivå som redovisas för tillsynen är betydande även om vissa indirekta kostnader bör läggas till de dryga 12 miljonerna. rekommenderar regeringen att överväga att: vidta de åtgärder som krävs för att försäkra sig om att tillsynen av kemiska produkter har en omfattning och inriktning som svarar mot dagens risksituation och de mål som uttryckts i miljökvalitetsmålet Giftfri miljö, ta initiativ till en översyn av fördelningen av ansvar för tillsyn av kemiska produkter enligt , dvs. ansvarsfördelningen mellan Kemikalieinspektionen och de kommunala tillsyns- nämnderna för operativ tillsyn samt mellan Kemikalieinspek- tionen och länsstyrelserna för tillsynsvägledning, precisera vilka krav som ställs på Kemikalieinspektionen och länsstyrelserna avseende tillsynsvägledning, särskilt när det gäller uppföljning och utvärdering av den operativa tillsynen, och se över systemet för kemikalieavgifter. Kemikalieinspektionen bör överväga att: säkerställa att alla tillverkare och importörer anmäler sin verk- samhet till Kemikalieinspektionens produktregister, och kräva in de uppgifter från företagen som behövs för tillsynen enligt , helst innan produkten börjar användas. Kemikalietillsynen i ett sammanhang Med anledning av rapporten gjorde en framställning till för att skulle göra vissa till- kännagivanden till regeringen om åtgärder i fråga om inriktning och organisering av tillsynen och användning av kemikalieavgifterna. I Miljö- och jordbruksutskottets betänkande 2006/07:MJU4 konstaterade utskottet bl.a. att regeringen vidtagit vissa åtgärder för att komma till rätta med bristerna och att ytterligare åtgärder är planerade. Utskottet hänvisade därvid bl.a. till regeringens avsikt att utreda de frågor som ingår i vårt uppdrag, målsättningen för tillsynen i Kemikalieinspektionens regleringsbrev och Kemikalie- inspektionens uppdrag att effektivisera tillsynsverksamheten. Riks- dagen avslog framställningen i enlighet med utskottets förslag. 2.3Utvecklingen av tillsynen och finansieringen Den första lagstiftningen om kemikalier fanns . Giftstadgan innehöll mer uttalade hänsynsregler. Genom giftförordningen infördes krav på försiktighetsmått vid hantering av kemikalier liksom krav på märkning av hälsofarliga ämnen. Lagstiftningarna avsåg att skydda människors hälsa. Lagen (1973:329) om hälso- och miljöfarliga varor (LHMV) infördes . Lagen var en mer modern ramlag med bestämmelser om tillverkning, försäljning, annan hantering och import av hälso- och miljöfarliga varor. Den omfattade även varor som innehöll eller hade behandlats med kemikalier. skulle inte bara hälsofarlighet beaktas utan även miljöfarlighet. nämnde förar- betena att möjligheten att ersätta ett skadligt ämne med ett mindre skadligt (utbyte) skulle inverka på bedömningen av om hanter- ingen var tillåten. Lagen (1985:426) om kemiska produkterTPF12FPT (LKP) ersatte 1985 LHMV. Den nya lagstiftningen hade ett betydligt bredare tillämp- ningsområde och omfattade hantering av alla kemiska ämnen och beredningar, även sådana som saknade kända skadliga verkningar. Lagen innehöll bland annat krav på försiktighetsmått samt utred- nings- och märkningsskyldigheter. Även förarbetena till den här 12TP PT Prop. 1984/85:118, JoU 30, rskr 340. Kemikalietillsynen i ett sammanhang lagen innehöll uttalanden om att undvika produkter som kunde ersättas av sådana med mindre skaderisker. Utbytesregeln infördes senare genom ett tillägg till bestämmelsen om försiktighetsmått. Inträdet i EU 1995 innebar att kemikalielagstiftningen upphörde att vara en nationell fråga. kemikaliereglering är i hög grad styrd av utvecklingen i . trädde i kraft . Denna innebar inga stora för- ändringar beträffande reglerna om kemiska produkter. , Arbetarskyddsstyrelsen, länsstyrelserna och kommunerna utövade tillsynen enligt LHMVTPF13FPT, med undantag för transporter med fartyg eller luftfartyg som vederbörande centrala förvaltningsmyndigheter utövade tillsynen över. Ansvaret för kemikaliefrågor på låg på produktkontroll- nämnden. KemikommissionenTPF14FPT konstaterade 1984 att huvuddelen av och länsstyrelsernas tillsyn över kemiska hälso- och miljörisker utgick från miljöskyddslagen. Den var i stort sett riktad mot tillståndspliktig miljöfarlig verksamhet. Alla inblandade myndigheters tillsyn enligt LHMV för att skydda den yttre miljön var begränsad. Kommunerna lade ner mest resurser (20–) på tillsynen och då över främst farligt avfall och bekämpningsmedel. Kemikalieinspektionen inrättades 1985, som LKP trädde i kraft. Tillsynsan- svaret delades mellan Kemikalieinspektionen, , , , , Generalläkaren, yrkesinspektionerna, länsstyrelserna och kommunerna.TPF15FPT Kemikalieinspektionens centrala tillsynsansvar omfattade tillsyn över tillverkare, importörer och andra leverantörer. Ansvaret omfattade även alla sådana frågor som ingen annan myndighet hade ett tillsynsansvar för. Medan Arbetarskyddsstyrelsens skulle bedriva central tillsyn över skyddet mot ohälsa och olycksfall i arbetsmiljön i samband med yrkesmässig hantering av kemiska produkter, så skulle yrkes- inspektionerna bedriva tillsynen regionalt och lokalt. 13TP PT 58 § Kungl. Maj:ts kungörelse (1973:334) om hälso- och miljöfarliga varor. 14TP PT Kemikaliekontroll (SOU 1984:77). 15TP PT 26 § förordningen (1985:825) om kemiska produkter. Kemikalietillsynen i ett sammanhang verket fick centralt tillsynsansvar för skyddet av den yttre miljön i samband med yrkesmässig hantering av kemiska produkter och för den centrala tillsynen över tillverkare, importörer och andra leverantörer av drivmedel och bränslen. Ansvaret omfattade exem- pelvis spridningen av bekämpningsmedel, gödselmedel och motor- bensins kemiska sammansättning. och centrala ansvar enligt LKP var mer begränsade och omfattade verkens föreskrifter om byggpro- dukter för skydd för inomhusmiljön respektive om material och produkter som var avsedda att komma i kontakt med livsmedel, samt nappar. Länsstyrelsernas och kommunernas regionala respektive lokala tillsynsansvar omfattade alla delar av LKP, med undantag för försvarets verksamheter som Generalläkarens hade tillsynsansvaret över. centrala ansvar omfattade tillsynen över kosmetiska och hygieniska preparat. ansvar för produkt- säkerhetsfrågor omfattade andra produktområden än kemiska pro- dukter och ansvar avsåg frågor om varors brandfarliga och explosiva egenskaper, men enligt annan lagstiftning. Regeringen betonade behovet av samarbete mellan de centrala myndigheterna, bland annat beträffande deras långsiktiga planering av kemikaliekontrollen.TPF16FPT Regional och lokal tillsynen enligt miljöskyddslagstiftningen Kommunernas tillsyn över hälsoskyddet har sina historiska rötter från tiden för kolerans härjningar. bedrev kommunerna tillsyn över bland annat industriella verksamheter enligt hälsovårdsstadgan och ännu tidigare enligt de lokala hälsovårdsstadgorna, men med skyddet för människors hälsa i fokus. Tillsynen över vad som kom att kallas miljöfarlig verksamhet i miljöskyddslagen (ML) förstat- ligades därmed delvis 1969 i och med lagens ikraftträdande. Tillsyn enligt ML omfattade även tillsyn över hantering av kemikalier i syfte att minska den platsknutna hanteringens påverkan på miljön. Även hälsovårdsstadgan var tillämplig på kemikalier i syfte att skydda människor från sanitära olägenheter. 16TP PT /85:118 s. 83. Kemikalietillsynen i ett sammanhang föreslog 1977 en kommunalisering av tillsynen enligt ML på grund av länsstyrelsernas helt otillräckliga resurser och en oklar gränsdragning relativt kommunernas tillsyn enligt hälsovårdsstadgan.TPF17FPT I realiteten bedrev kommunerna till- synen över verksamheterna, men fortfarande enligt hälsovårds- stadgan. Staten började därför överlåta tillsynen enligt ML 1981 till kommuner som frivilligt ville överta denna beträffande miljöfarliga verksamheter utan tillståndsplikt. Därmed började kommunerna få ansvar för kemikalietillsynen också enligt ML. Det kommunala ansvaret enligt LHMV fanns . Utredningen om miljövårdens organisation konstaterade 1987 att de kommunala försöken med tillsyn enligt miljöskyddslagen föll väl ut medan statens problem bestod.TPF18FPT I de kommuner som tagit över tillsynen hade resurserna ökat markant även om ambitions- nivåerna varierade mycket mellan kommunerna.TPF19FPT För merparten anläggningar i landet, som länsstyrelserna hade kvar tillsyns- ansvaret för, fortsatte tillsynen att vara obefintlig. En annan aspekt som utredningen lyfte fram till förmån för en kommunaliserad till- syn var den ökande betydelsen av kompetens för ett breddat miljöarbete, särskilt mot bakgrund av den kommunala fysiska planeringen enligt plan- och bygglagen.TPF20FPT Utredningen gick inte närmare in på tillsynen enligt kemikalie- lagstiftningen. Den konstaterade att kemikaliefrågornas betydelse troligen skulle växa och redogjorde för vad tidigare utredningar sagt samt föreslog att yrkesinspektionerna och länsstyrelserna borde samarbeta mer på kemikalieområdet. I den efterföljande propositionen tog regeringen upp frågan om betydelsen av kompetens i miljöarbetet och ansåg att ett brett kommunalt ansvarstagande för miljöfrågorna i nära kontakt med medborgarna skulle bli större med kommande breddade miljöpolitik. Den aspekten, tillsammans med statens problem att få till stånd en tillräckligt omfattande tillsyn, samt utfallet av försöken med tillsyn, utgjorde grunden för kommunaliseringen av tillsynen enligt ML.TPF21FPT Denna genomfördes . Därmed kom- munaliserades även kemikalietillsynen med stöd av ML. 17TP PT Bättre miljöskydd I, delbetänkande av miljöskyddsutredningen (SOU 1978:80). 18TP PT För en bättre miljö – betänkande av utredningen om miljövårdens organisation (SOU 1987:32). 19TP PT SOU 1987:32 s. 235. 20TP PT SOU 1987:32 s. 300. 21TP PT Prop. 1987/88:85, Miljöpolitiken inför 90-talet, s. 39, avsnitt 10.1 och s. 260. Kemikalietillsynen i ett sammanhang Propositionen 1997/98:45 Regeringen underströk vikten av att fördela och effektivt utnyttja de samlade myndighetsresurserna för att fånga upp vinsterna med den samordnade lagstiftningen. Den lyfte fram vikten av kompe- tens, effektivitet, rättssäkerhet och enhetlig rättstillämpning. Till- synen betraktades som en avgörande länk i kedjan mål, hänsyn, till- stånd, tillsyn, omprövning, överträdelse och straff. De samlade myndighetsresurserna skulle fånga upp rationaliseringsvinsterna från den samordnade lagstiftningenTPF22FPT. Regeringen ansåg även att kommunernas ansvar och befogen- heter i övrigt för att åstadkomma ett uthålligt samhälle, var en naturlig utgångspunkt för kommunerna att ta ansvar för tillsynen.TPF23FPT Regeringen delade in kemikalietillsynen i två kategorier; tillsyn över införande av kemiska produkter och varor samt tillsyn över användningen av kemikalier som kan medföra utsläpp.TPF24FPT Remissinstanserna hade kritiserat betänkandet med förslag om en miljöbalk för att det kommunala ansvaret för tillsynen inte var tydligt redan i lagtexten. Regeringen ansåg det därför vara motiverat att precisera lagtexten, bl.a. så att kommunerna skulle fortsätta bedriva tillsyn över sådana verksamheter där tillsynsansvaret redan var kom- munalt. Regeringen bedömde även att kommunerna i större utsträck- ning än vad som förekommit tidigare borde utöva tillsynen och att statens roll då skulle vara att stödja de kommunala tillsyns- myndigheterna. som kommunerna skulle ha kvar sitt ansvar framhöll regeringen betydelsen av en tydlig ansvarsfördel- ning för kemikalietillsynenTPF25FPT och konstaterade att det fanns oklarheter i denna.TPF26FPT Kemikalieinspektionen skulle få huvudansvaret för tillsynen över tillverkare och importörer. Kommunerna borde som grund- princip ansvara för kemikalietillsynen över återförsäljare och yrkes- mässiga användare och dessutom för viss tillsyn över tillverkare och importörerTPF27FPT. Det framgick inte mer precist vad regeringen avsåg med detta. Regeringen aviserade att eventuellt senare föra över även 22TP PT Prop. 1997/98:45, Avsnitt 4.28. 23TP PT Prop. 1997/98:45, Avsnitt 4.28.3 sid 502. 24TP PT Prop. 1997/98:45, avsnitt 4.28.3 sid 510. 25TP PT a. prop, avsnitt 4.28.2. 26TP PT a. prop avsnitt 4.28.3 sid 511. 27TP PT a. prop avsnitt 4.28.3 sid 501. Det framgår inte vilka importörer eller tillverkare som avsågs. Kemikalietillsynen i ett sammanhang delar av tillsynen över tillverkare, importörer och andra leve- rantörer från Kemikalieinspektionen till kommunernaTPF28FPT och fram- höll vikten av ett förstärkt samarbete och bättre vägledning från centrala och regionala myndigheter till kommunerna. skulle inte ha något generellt ansvar för kemi- kalietillsynen utan inrikta sig på regional samordning och upp- följning av tillsynen och på sådan kemikalietillsyn som är knuten till miljöskyddet i miljöfarliga verksamheter. Propositionen om en miljöbalk 1997/1998:45 nämner inget om tillsynen över varor som innehåller eller har behandlats med en kemisk produkt. Den tar heller inte närmare upp fördelningen av de centrala ansvaren för tillsynsvägledning. Begreppen operativ till- syn och tillsynsvägledning fanns inte när beslutade om . Dessa tillkom först i samband med arbetet med för- ordningen (1998:900) om tillsyn enligt (tillsynsför- ordningen). Regeringens förslag till lagtext liksom den slutliga lagtexten gav redan från början kommunerna tillsynsansvar för all hantering av kemiska produkter enligt 14 kap. Regeringen blev bemyndigad att reglera övriga ansvar för den operativa tillsynen och för tillsyns- vägledningen, vilket har skett i tillsynsförordningen. Staten och kommunerna fick parallella tillsynsansvar över kemiska produkter, men inom staten blev antalet tillsynsmyndigheter fler än som nämndes i propositionen. Ansvarsfördelning är också annorlunda och betydligt mer komplex än den som är redogjord för i propo- sitionen. I avsnitt 2.5 redogör vi närmare för hur ansvaren är fördelade . 2.3.3Statens avgiftsfinansiering för produkttillsyn och bekämpningsmedel Sedan tillkomsten av Kemikalieinspektionen har myndigheten finansierats genom kemikalie- och bekämpningsmedelsavgifterna. konstaterade att myndighetens finansie- 28TP PT a. prop avsnitt 4.28.3 sid 511. Kemikalietillsynen i ett sammanhang ringsform varit föremål för omfattande diskussionerTPF29FPT, och är så än . Avsikten när Kemikalieinspektionen inrättades var att myndig- hetens verksamhet fullt ut skulle vara finansierad med avgifter. Departementschefen hade anfört att en allmän produktavgift borde tas ut för att täcka de kostnader för inspektionens verksamhet som inte avsåg bekämpningsmedelskontrollen, vilken skulle finansieras med ansöknings- och årsavgifter. Produktavgiften skulle tas ut av företagen som hade anmält produkter till Kemikalie- inspektionens produktregister och knytas till antalet anmälda pro- dukter. Avgiften skulle täcka kostnaderna för den dokumentations-, kontroll-, informations-, föreskrifts- och utredningsverksamhet som enligt den nya lagen om kemiska produkter kommer att åvila kemikalieinspektionen med anledning av tillverkar- och leverantörs- ledens befattning med kemiska produkter. Avgifterna skulle i princip motsvara den faktiska kostnaden för myndighetens verksamhet (prop. 1984/85 s. 31, 90f). Den allmänna produktavgiften benämndes kemikalieavgift och reglerades i förordningen (1985:199) om avgifter för Kemikalie- inspektionens verksamhet. Kemikalieavgiften skulle efter debitering av Kemikalieinspektionen betalas av var och en som tillverkade eller importerade kemiska produkter som var anmälningspliktiga till Kemikalieinspektionens produktregister. Produkter som tillverkades enbart för exportändamål undantogs. Kemikalieavgiften för varje produkt var för de första 100 produkterna och för de följande. Dessa belopp ändrades som en anpassning till myndighetens faktiska kostnader och uppgick till respektive . förordning ersattes av förordningen (1989:216) om kemikalieavgifter. Årsavgiften var och inkluderade produktavgift för 3 produkter.