sou · GWB368 · 2008-07-04 00:00:00 — Vid ett församråd kan byggherren få besked om hur ser på ändringskraven. I författningskommentarerna till 3 kap. 6 § utvecklar vi vårt syn- sätt när det gäller kraven på ändrade delar eller funktioner och kraven på hela byggnaden eller en avgränsad del av denna vid ombyggnader. Bygglovsplikten för ändringsåtgärder utvecklas närmare i avsnitt 12.3.4 och i författningskommentarerna till 8 kap. 1 §. Definitionen av begreppet tillbyggnad bör liksom omfatta alla volymutvidgningar. Vid PBL:s tillkomst angav departementschefen att begreppet tillbyggnader täcker både en tillbyggnad som ger bygg- naden större planyta och en påbyggnad som ökar byggnadsvolymen. Att en vind inreds inom befintlig byggnadsvolym utgör däremot inte tillbyggnad. 1985/86:1 s. 501). I princip instämmer vi i denna definition. Regeringen verkar heller inte haft någon annan avsikt vid revideringen . I praktiken har det dock rått oklarhet vid vissa åtgärder, om de ska räknas som tillbyggnader eller inte, t.ex. takkupor, balkonger och altaner. Framför allt frågan om dessa åtgärder ska vara bygg- lovspliktiga tillbyggnader eller inte har varit oklar, trots att viss rättspraxis har utvecklats. Krav på byggnadsverk vid ändring m.m. Utifrån en dom i regeringsrätten, RÅ 1995 ref. 42, har en rätts- praxis utvecklats som innebär att en altan med räcken men utan tak och väggar inte kan betraktas som en tillbyggnad enligt den defini- tion som departementschefen uttryckte i prop. 1985/86:1. Detta oavsett hur högt över marken altanen ligger. Detta strider mot den spontana känsla de flesta kommuner har. En vanlig uppfattning är att altaner som ligger mer än 0,5 m över mark bör räknas som bygglovspliktiga tillbyggnader. En regeringsrättsdom (4374-1996) visade att en balkong betraktades som tillbyggnad, trots departe- mentschefens tidigare definition, när den försågs med ett tak men inga väggar. Detta visar att balkonger och altaner utan väggar och tak inte är att betrakta som bygglovspliktiga tillbyggnader. Upp- förande av balkonger och altaner inom detaljplan kan dock betrak- tas som ändringar som avsevärt påverkar byggnadens yttre utse- ende. Utanför detaljplan kan dessa dock byggas utan bygglov. Vi är dock inte beredda att nu lämna ett konkret förslag på lagför- tydligande utan hänskjuter frågan till avsnitt 17. En annan fråga som berör tillbyggnadsbegreppet är när en bygg- herre önska bygga en eller flera takkupor på sin byggnad. Otvivel- aktigt är detta en tillbyggnad i lagens mening oavsett storlek. Pro- blemet är snarare att kupan påverkar definitionen av byggnadens höjd enligt 9 § PBF. Detta är olyckligt eftersom det inte är rimligt att en takkupa ska leda till att byggnadens höjd ökar. Ingen kan förstå logiken i detta. Definitionen av byggnadshöjd bör omformu- leras, eftersom den leder till många och orimliga tolkningar. Det ligger dock inte inom vårt uppdrag att föreslå en ny definition. Däremot vill vi föreslå att takkupor inte ska beaktas när bygg- nadens höjd definieras utifrån PBF 9 §. Att takkuporna är bygg- lovspliktiga och ska bedömas utifrån 3 kap. 1 § är dock självklart. Även detta tar vi upp i avsnitt 17. Nuvarande lydelse i 14 § BVF täcker även in tillbyggnader. Vi tycker att det är lämpligt att den föreslagna 3 kap. 6 § PBL också reglerar tillbyggnadsfallen, och även för dessa ska samhällskraven modifieras med hänsyn till tillbyggnadens omfattning, byggnads- verkets förutsättningar, kravet på varsamhet i 10 § och skyddet mot förvanskning enligt 12 §. En tillbyggnad kan också vara ett led i en ombyggnad enligt vår föreslagna ombyggnadsdefinition. Ombyggnader återkommer vi till nedan. Krav på byggnadsverk vid ändring m.m. Regler om underhåll fanns innan ändringen i 3 kap. 13 § PBL och hade samma lydelse som nuvarande 2 § tredje stycket BVL, dvs. att byggnader ska underhållas så att deras egenskaper i huvudsak bevaras. I senast nämnda bestämmelse finns även de sär- skilda kraven på underhåll av anordningar till skydd mot olycksfall och brand, avfallshantering och tillgänglighet. Departementschefen uttryckte i prop. 1985/86:1 s. 509 vid inför- andet av PBL att som underhåll bör räknas sådana åtgärder som vidtas enbart i syfte att hålla byggnaden i ett gott tekniskt skick eller att främja en rationell drift av byggnaden. Som exempel på under- hållsåtgärder anförde han följande: byte av inredning i kök och badrum, ommålning, omläggning av tak och byte av golvbelägg- ning. Vi delar här departementschefens inställning att detta är en samling underhållsåtgärder. Tillsammans med någon bygglovsplik- tig ändring och ytterligare underhållsåtgärder anser vi dock att detta kan vara en så stor investering av fastighetsägaren att det är att betrakta som en förnyelse av hela byggnaden. Som vi ser det kan en serie av åtgärder av detta slag sammantaget komma att definieras som ombyggnad och utlösa följdkrav från samhällets sida. I dagens lagstiftning finns underhållsregler i 3 kap. 13 § PBL, där det framgår att byggnaders yttre ska hållas i vårdat skick. Underhållet ska anpassas till byggnadens olika värden (bl.a. historiska och kultur- historiska). I 2 § tredje stycket BVL, framgår att byggnadsverk ska underhållas så att deras egenskaper i avseende på de tekniska egen- skapskraven i huvudsak bevaras. Anordningar som är avsedda att tillgodose kraven avseende brandsäkerhet, skydd med hänsyn till hygien, hälsa och miljö, säkerhet vid användning samt tillgänglighet och användbarhet ska hållas i stånd. I 10 kap. PBL finns de sanktionsregler som kommunen kan till- gripa, om en fastighetsägare inte underhåller sin byggnad (15 §) eller underhållit på fel sätt (3, 12 och 14 §§). Det finns också möjlighet för att uppdra åt en sakkunnig att utreda behovet av underhållsåtgärder (20 §). Vi bedömer att sank- tionsreglerna är tillräckliga i detta avseende. Det finns också två särskilda förordningar som har till syfte att säkerställa underhållet, nämligen förordningen (1991:1273) om funk- tionskontroll av ventilationssystem och förordningen (1999:371) om kontroll av hissar och andra motordrivna anordningar i byggnads- verk. Dessa två förordningar lämnas dock utanför denna utredning. Krav på byggnadsverk vid ändring m.m. Frågan är om underhållsreglerna i PBL och BVL behöver ändras och i så fall på vilket sätt. Till att börja med tror vi att det vore bra om underhållsreglerna samlades på ett ställe. Nuvarande lydelse av 3 kap. 13 § PBL tar sikte på en yttre, medan underhållsreglerna i 2 § BVL reglerar byggnadsverk utan begränsning till det yttre. Vi föreslår att underhållsreglerna samlas i 3 kap. 13 § PBL och avser byggnadsverk till såväl det yttre som det inre. Begreppet underhåll bör preciseras i lagen till att avse åtgärder som behövs för att byggnadsverkets eller en installations egen- skaper i huvudsak ska bibehållas eller återställas. Åtgärderna ska anpassas till byggnadsverkets värde från historisk, kulturhistorisk, miljömässig och konstnärlig synpunkt samt omgivningens karaktär. Andra stycket i dagens 13 § behöver, enligt vår bedömning, inte ändras, och när det gäller anordningar som enligt 2 § sista stycket BVL ska hållas i stånd har det inte framkommit något som för- anleder någon ändring i sak. Att bibehålla eller återställa ett byggnadsverks egenskaper innebär naturligtvis inte att ett byte av en 60-talsspis mot en modern spis inte skulle inrymmas i begreppet underhåll, även när den moderna spisen har väsentligt ändrade egenskaper och utökade funktioner. Motsvarande synsätt ska gälla även för andra ursprung- liga funktioner och byggnadsdelar när de byts ut. Ofta diskuteras var gränsen mellan underhåll och ändring går. Frågan är om det finns en sådan gräns och om det ens är möjligt att diskutera var exakt denna gräns går. Enligt vårt förslag kommer samhället att ställa ombyggnadskrav på hela eller avgränsade delar av byggnadsverket vid ackumulerade ändringar inklusive underhållsåt- gärder som påtagligt förnyar byggnadsverket. Vid andra ändrings- åtgärder i befintliga byggnadsverk ställer samhället krav endast på själva åtgärden. I båda fallen ska hänsyn tas till åtgärdens omfatt- ning, byggnadens förutsättningar och kravet på varsamhet. I vissa fall kan underhållsåtgärderna vara mycket omfattande, t.ex. när en fastighetsägare har underlåtit att underhålla sin byggnad. I ett sådant fall kan åtgärderna, när de väl görs, vara sådana att de skulle kunna betraktas som en påtaglig förnyelse av byggnaden, dvs. omfattas av ombyggnadsbegreppet. Om ingen av åtgärderna är bygglovspliktig, är det ändå inte rimligt att kräva stora följdinsatser. Vi tror att man måste acceptera att gränsen mellan underhåll och ändring är flytande och i vissa fall att begreppen t.o.m. överlappar Krav på byggnadsverk vid ändring m.m. Men eftersom byggherren alltid kan begära ett besked av om han är osäker, borde det inte vara något pro- blem för denne att ta reda på var gränsen går och därmed vilka krav som skall gälla. Vi återkommer till frågan om besked vid församråd i avsnitt 9.5.5. Ett stort problem i dagens lagstiftning är frågan huruvida andra delar av byggnaden än de som omfattas av ändringen också ska uppfylla de tekniska egenskapskraven, de s.k. följdkraven. I dessa fall ska man ta ställning till en hel del oklara uttryck i BVF. Inte nog med att den svåra bedömningen av avsevärt förlängd bruks- tid ska göras, alternativt väsentligt ändrad användning, utan dessutom avser kraven de delar av byggnaden som, utan att omfattas av ändringen, indirekt berörs av denna. Även i detta fall ska hänsyn tas till ändringens omfattning och byggnadens förutsättningar. En specialregel gäller dock för tillgänglighetskravet i 12 § BVF, som ska tillämpas i den utsträckning det inte är uppenbart oskäligt med hänsyn till ändringens omfattning och byggnadens standard. Begreppet avsevärt förlängd brukstid ingick tidigare i den ursprungliga lydelsen av PBL som ett led i definitionen av ombygg- nadsbegreppet. Avsevärt förlängd brukstid är ett otydligt begrepp och har tolkats olika i praxis. Vid PBL:s införande uttalade departementschefen sin syn på hur man bör se på ombyggnadskraven (prop. 1985/86:1 s. 502) och för- nyelsen av den befintliga bebyggelsen. Därvid förde departementschefen ett långt resonemang om hur kraven vid ombyggnad skulle tillämpas: De resurser som kan avdelas för förbättringar inom den befintliga bebyggelsen måste sättas in på att undanröja sådana brister eller miss- förhållanden som inte kan accepteras, om en byggnad eller en del av den skall användas . Nivån på kraven i de före- skrifter som gäller ombyggnad måste avvägas med hänsyn till om kraven är motiverade av hänsyn till hälsa och säkerhet eller om de i huvudsak syftar till att främja en god funktion. I vissa hänseenden finns knappast skäl att formulera kraven vid ombyggnad på ett sätt som avviker från kraven på nya byggnader. Jag tänker då närmast på sådana tekniska krav som är nödvändiga för att garantera säkerhet och hälsa för dem som vistas i eller kring byggnaderna. Exempel på detta är kraven på skydd av personer vid brand, kraven på skyddsanordningar Krav på byggnadsverk vid ändring m.m. på tak samt kraven på bärighet och stabilitet i de konstruktioner som ändras genom ombyggnaden. När det gäller kraven på energihushållning bör dessa tillgodoses på ett sätt som tar hänsyn till byggnadens förutsättningar. Det kan inne- bära att t.ex. utvändig isolering av fasaden inte skall utföras på vissa byggnader med hänsyn till kravet på varsamhet. I stället bör andra åtgärder vidtas för att tillgodose kraven. I fråga om andra krav som t.ex. storleken på rum och inrednings- standard i bostäder, ljudisolering inom byggnader eller brandkrav som syftar till att skydda egendom bör en särskild ombyggnadsnivå kunna anges. Inom den äldre bebyggelsen finns stora brister i fråga om tillgänglig- het. Vid ombyggnad måste kraven på tillgänglighet enligt min mening uppfyllas på ett sådant sätt att människor tillförsäkras möjlighet att bo kvar inom sitt bostadsområde eller sin stadsdel även om de genom olycka, sjukdom eller ålder drabbas av ett tillfälligt eller varaktigt handikapp. Varje del av en byggnad som byggs om bör alltså vara tillgänglig och kunna användas på i huvudsak samma sätt som en nybyggnad. Även om t.ex. endast en lägenhet i ett trapphus är avsedd att byggas om skall denna lägenhet göras tillgänglig. Avser ombyggnaden en bostads- lägenhet som ligger på tredje våningsplanet eller högre skall hiss normalt installeras. Saknas hiss i en bostadsbyggnad med tre eller flera våningar bör i vissa fall även en ombyggnad av lägenheterna på botten- våningen och andra våningsplanet utlösa krav på tillgång till hiss för alla lägenheter i samma trapphus. Detta gäller om de övriga lägen- heterna redan har en sådan standard att de aktuella åtgärderna medför att rekvisitet om en väsentligt förlängd brukstid uppfylls för hela den del av huset som ligger kring detta trapphus. I stort sett delar vi departementschefens bedömning om hur man bör se på ombyggnadskraven. Men samhällskraven vid ombygg- nader, som de formulerades i förarbetena till PBL i början på 1980- talet, utgick delvis från andra förutsättningar än de som råder . Dels fanns fortfarande ett bestånd av byggnader med en standard som understeg lägsta godtagbara standard enligt dåva- rande bostadssaneringslag. Rekvisitet avsevärt förlängd brukstid syftade därför på byggnader som genomgick sådana standardför- bättringar, att de kunde nyttjas på ett normalt sätt . finns knappast några byggnader med så låg standard kvar. Motivet för samhället att lägga till nya anspråk på en byggnad som genomgår förändringar måste därför utgå från andra förutsätt- ningar . En annan utgångspunkt för lagstiftaren vid formuleringen av ombyggnadskraven var att kommunerna mer aktivt skulle planera vilken standard hela områden skulle få genom en Krav på byggnadsverk vid ändring m.m. ombyggnadsverksamhet som skulle regleras i detaljplaner och statliga föreskrifter. I verkligheten har kommunerna emellertid i endast liten utsträckning utnyttjat möjligheten att planera standarden för hela bebyggelseområden. Det finns därför ingen anledning att ha kvar de föreskrifter i BVF som behandlar ombyggnadskrav i detalj- planer. En komplikation har varit att, trots att lagstiftaren både 1985 och 1995 förutsatte att det skulle utfärdas statliga ombyggnads- föreskrifter, några sådana aldrig har kommit till stånd. Svårigheten har troligen varit att det är omöjligt att generellt detaljreglera kraven på byggnader med så vitalt olika förutsättningar. Med de möjligheter som redan ligger i lagstiftningen att nyansera kraven efter olika förutsättningar och omständigheter ser vi heller ingen anledning att nu efterfråga några bindande detaljföreskrifter. Nybygg- nadskraven i tillämpningsföreskrifterna i kombination med möjlig- heterna att modifiera kraven borde vara fullt tillräckliga. har bebyggelsen en standard, som inte generellt behöver höjas genom statlig reglering. Erfarenheterna har också visat att det inte finns behov av att områdesvis reglera byggnaders egenskaper genom planläggning. De krav som bör ställas vid ändringar kan därför regleras med stöd av lag vid bygglovstillfället i de enskilda fallen. Två egenskaper har ur allmän synpunkt framstått som mer ange- lägna att förbättra i hela byggnadsbeståndet än andra egenskaper, nämligen tillgänglighet och energieffektivitet. Att höja nivån på dessa egenskaper kan i många lägen leda till stora ingrepp i bygg- naden, vilka kan strida mot ett annat angeläget samhälls- behov, nämligen att bevara de kulturhistoriska värdena eller vissa tidstypiska drag i bebyggelsen. När en fastighetsägare gör en större investering genom att ändra byggnaden, finns det i vissa lägen motiv för samhället att kräva att byggnaden i sin helhet rustas upp till en högre nivå och att de olika egenskaperna i olika grad förbättras. Detta anser vi vara lika logiskt som att samhället begär att fastighetsägaren i nybygg- nadsfallet ska uppfylla egenskapskrav, som fastighetsägaren kanske inte anser vara nödvändiga. Ett sätt att beskriva när dessa högre krav på byggnaden bör ställas skulle kunna vara att relatera ombyggnadskostnaden till en genomsnittlig nybyggnadskostnad för ett likadant objekt i aktuell ort. Bl.a. har man i valt en liknande lösning. En rimlig nivå skulle kunna vara när ombyggnadskostnaden överstiger Krav på byggnadsverk vid ändring m.m. av nybyggnadskostnaden för en motsvarande byggnad. I den kost- naden skulle i så fall inräknas även underhållsåtgärder som utförs i samband med de bygglovpliktiga ändringsåtgärderna, eftersom även t.ex. byte av taktäckning, VA-ledningar och inredning leder till en förnyelse av byggnaden. En sådan gräns borde i så fall inte vara strikt utan kunna varieras utifrån den omständigheten att vissa hus har lättare för att nå kraven än andra. En annan väg vore att inte fixera uppgraderingen till en generell gräns utan låta kommunerna själva bedöma från fall till fall var denna nivå bör ligga. Nackdelen med en sådan lösning är att det inte blir för- utsägbart när kommunen kommer att kräva denna högre nivå. För att inte bedömningarna ska bli nyckfulla skulle ändå kommunen kunna själv få bestämma vid vilken nivå samhället skulle kräva en upp- rustning av hela byggnaden genom en detaljplanebestämmelse. Fördelen med en generell gräns är att byggherren i förväg vet vad han kan räkna med. Nackdelen är att man riskerar att vissa bygg- herrar medvetet ser till att lägga sig strax under denna gräns. Ett sätt att komma undan denna effekt är att samhället inte ställer större krav än att de kan uppfattas som rimliga även av fastighetsägaren och de boende. Det måste enligt vår mening vara attraktivt även för en byggherre, att hans byggnad rustas upp till en nivå som närmar sig den hos ett nybyggt hus men med bibehållna äldre kvaliteter. Ett annat sätt är att i beräkningen av om kvalifikationsgränsen har uppnåtts eller inte räkna in de upprustningar som successivt görs, sedan ett krav på en viss kvalifikationsgräns har införts. På detta sätt kommer de flesta hus att ha förnyats inom en femtio- årsperiod. Vår slutsats är, att den bästa lösningen är alternativet med en generell kvalifikationsgräns som kan uppnås genom successiva upp- rustningar av byggnader. Vi väljer därför att föreslå att begreppet avsevärd förlängd brukstid utmönstras ur lagstiftningen. I stället föreslår vi att begreppen påtaglig förnyelse av byggnadsverket eller en betydande och avgränsad del av denna och att begreppet ombygg- nad införs i lagtexten. Med påtaglig förnyelse avses sådana större ändringsåtgärder att följdkrav på hela byggnadsverket eller en betydande och avgränsbar del av byggnadsverket ska kunna ställas av . Det räcker med att någon av ändringsåt- gärderna är bygglovspliktiga, men det krävs att den totala eko- nomiska insatsen, inklusive kostnaden för tidigare genomförda bygglovspliktiga ändringsåtgärder, är så omfattande att de moti- verar ganska långtgående följdkrav från samhället sida. Krav på byggnadsverk vid ändring m.m. bedömning ingår även de insatser av underhållskaraktär som görs med de aktuella ändringsåtgärderna. Vi föreslår således att en ackumuleringsprincip förs in i lagen inför utlösandet av ombygg- nadskraven. De åtgärder som kan leda till att kraven utlöses ska räknas från den dag när denna lagändring träder i kraft. De underhållsåtgärder som kan bidra till att kvalifikationsgränsen uppnås ska dock vara av en väsentlig karaktär, t.ex. att byta taktäckning, byta inredning och utrustning i hygienrum och kök, byta eller renovera VA-stam- marna och motsvarande större underhållsåtgärder. Tapetsering av barnens rum ska exempelvis inte medräknas. Exakt var kvalifi- ceringsgränsen bör ligga har vi inom denna utrednings tidsramar ingen möjlighet att analysera. av en nybyggnadskostnad för en motsvarande byggnad förefaller dock vara en rimlig gräns. Principen med ackumulering framgår av definitionen av ombygg- nadsbegreppet i 1 kap. Kraven ska dock modifieras till en rimlig nivå och beakta de kulturvärden och andra tidstypiska värden som kan finnas i byggnaden. Med en betydande och avgränsbar del menas t.ex. ett trapphus med omkringliggande lägenheter i en byggnad. Hur de tekniska egenskapskraven bör tillämpas med beaktande av byggnadens förutsättningar utvecklas i författningskommentarerna till 3 kap. 6 § PBL. I utredningens direktiv skriver regeringen bl.a. att det råder oklar- het om hur varsamheten kan hanteras som de tekniska egenskapskraven ska efterlevas. Utredaren bör därför, enligt direk- tiven, belysa hur både kraven på varsamhet och de tekniska egen- skapskraven ska kunna uppfyllas. I 3 kap. 10 § PBL finns varsamhetskravet formulerat. Detta krav gäller alla ändringar, oavsett om dessa är lovpliktiga eller inte. Enligt 3 kap. 11 § PBL gäller att för åtgärder som inte är anmälnings- pliktiga, varsamhetskravet ska tillämpas i den utsträckning som kan krävas med hänsyn till åtgärdens art och omfattning. Något behov av en sådan nyansering finns inte enligt vår mening. När innehållet i 14 § BVF flyttas till 3 kap. PBL blir också kopplingen till varsam- hetskravet i 10 § naturligare. Detta tydliggörs ytterligare genom en uttrycklig skrivning i den föreslagna 3 kap. 6 §, att kraven vid änd- ringar, tillbyggnader och ombyggnader ska modifieras med hänsyn Krav på byggnadsverk vid ändring m.m. till ändringens omfattning, byggnadens förutsättningar och kravet på varsamhet i 10 §. Som framgår av avsnitt 9.5.2 föreslår vi att BVL och BVF ren- odlas på så sätt att dessa författningar främst reglerar frågor som är knutna till EU:s byggproduktdirektiv Det är därför lämpligt att motsvarigheterna till 14 och 15 §§ i BVF förs över till PBL. Dess- utom anser vi att ändringsfrågorna är av så central betydelse, att dessa bör regleras på lagnivå. Lydelsen i 14 § BVF bör således omformuleras och flyttas till PBL 3 kap. 6 §. Den ursprungliga avsikten när varsamhetskravet infördes i lagstift- ningen var att kravet ska tillämpas vid alla ändringar. Kravet fick dock enligt departementschefen (prop. 85/86:10 s. 501) inte tas till intäkt för att generellt hålla en låg standard när byggnader ändras. Oberoende av åtgärdens omfattning kan varje ändring göras på en varsamt eller ovarsamt sätt. Detta förutsätter att man skaffar sig kunskaper om de värden som byggnaden har och att man tar till vara dessa värden så långt det är möjligt. Det finns enligt vår upp- fattning ingen anledning att ändra på detta förhållningssätt. , KTH Arkitektur, genomförde på upp- drag av en undersökning om hur varsamhetskravet häv- dades av byggnadsnämnderna i och . Under- sökningen har titeln säkerställs i byggandet. Det visade sig enligt rapporten, att varsamhetskravet tillämpas i klart mindre utsträckning än vad lagstiftaren förväntade och vad byggnadsnämnderna önskar. En orsak till att kravet inte har förverkligats på avsett sätt kan enligt utredningen härledas till reformen . Inre åtgärder ska enligt nuvarande regler bedömas som bygganmälningsärenden. De som leder dessa ärenden från sida är i huvudsak personer med teknisk bakgrund. Det är naturligt att ett så pass sublimt krav som varsamhet riskerar att komma i bakgrunden i för- hållande till de rent tekniska detaljerna. Eftersom byggnadsnämnd- erna i dagens system inte vare sig kan begära kompletterande hand- lingar eller hejda en byggherre som riskerar att inte ta hänsyn till varsamheten utan helt fokuserar på att uppnå en modern standard, är förutsättningarna för små att kunna ingripa. I det system som vi föreslår prövas varsamhetskravet i bygglovet av personer som även prövar estetik och andra lämplighetsfrågor. Frågan får härigenom större tyngd. Möjligheter finns sedan att i det tekniska samrådet kräva in handlingar eller sakkunnigutlåt- anden som visar att varsamheten kommer att beaktas. Krav på byggnadsverk vid ändring m.m. församråd kan frågan belysas, så att byggherren blir medveten om sitt ansvar för att detta krav verkligen följs.