sou · GVB368 · 2008-01-01 00:00:00 — För det partiets del blev ingen kandidat på icke valbar plats personvald i vare sig riksdagsvalet eller kommunalvalet, och i landstingsvalet blev endast två socialdemokrater på icke valbar plats personvalda. Sammantaget motsvarar detta av de socialdemokratiska ledamöterna i riksdag, kommun och landsting. Resultatet ska ses mot bakgrund av att personröstningen var lägre bland de socialdemokratiska väljarna än bland övriga partiers väljare. Det kan dock inte utgöra hela förklaringen till den ringa direkta effekten av personvalet. Stor betydelse har sannolikt också att Socialdemokraterna är största parti och därmed som regel erhåller flera mandat i respektive valkrets. För att en kandidat för Socialdemokraterna ska anses stå på icke valbar plats krävs således en placering långt ned på partiets lista. Detsamma gäller för det näst största partiet, , som också kännetecknas av för- hållandevis få personvalda på icke valbar plats. I mindre partier, som ofta kanske bara får ett till två mandat per valkrets, kan det räcka att en kandidat är nominerad som nummer två eller tre på listan för att det ska räknas som icke valbar plats. En närmare granskning ger också vid handen att personvalda på icke valbar plats från andra partier än Socialdemokraterna och i många fall är placerade förhållandevis högt på sina respektive partiers listor, placeringar som på socialdemokratiska och moderata listor skulle anses vara valbara platser. Tabell 4.4 Personvalda kandidater på icke valbar plats i 1998 (endast riks- dagsvalet), 2002 och val fördelat på parti (antal) Källor: SOU 1999:136 s. 87, KU 2003/04:URD6 s. 39, . Vidare skulle kunna sägas att de socialdemokratiska väljare som personröstade val i högre grad än andra partiers väljare instämde i partiets rangordning. av de personvalda socialdemokraterna i riksdags-, kommunal- och landstingsvalen var nämligen placerade på valbar plats, vilket betyder att den direkta effekten av personvalet blev liten; som framgått i det föregående lades dock många av socialdemokratiska personröster på kandidater som inte klarade personvalsspärren. Även väljare instämde i stor utsträckning i partiets kandidatrangordning då av de personvalda i de tre valen var placerade på valbar plats. Återigen ska resultaten ses mot bakgrund av att antalet kandidater som anses stå på valbar plats är större i Socialdemokraterna och än i övriga partier. De partier som påverkades mest i fråga om kandidaturvalet var , och . Totalt i valen till riksdag, kommun- och blev i dessa partier 34, 34 respektive 31 kandidater på icke valbar plats personvalda. I relation till antalet mandat respektive parti har i de valda försam- lingarna var förändringen dock störst för , därefter , . Av dessa partiers ledamöter visar sig mellan ha blivit personvalda på icke valbar plats. För del är mot- svarande andel till följd av att partiet har ett stort antal mandat i framför allt kommunerna. Som konstaterats i föregående avsnitt är andelen personvalda på icke valbar plats störst i landstingen. Vad gäller landstingen kan här särskilt noteras . Totalt har detta parti 68 valda lands- tingsfullmäktigeledamöter, och av dessa var 10 personvalda på icke valbar plats, vilket motsvarar . Även bland landstingsfullmäktigeledamöter var en förhållande- vis stor andel, , personvalda på icke valbar plats. Resultatet avseende kan tyckas överraskande mot bakgrund av att väljare var de som personröstade i minst utsträckning i landstingsvalet (se ovan). Vad som känneteck- nar de miljöpartistiska väljarnas personröstning jämfört med andra väljares är dock att de i mindre utsträckning bekräftar partiets kandidatrangordning. Av de personvalda miljöpartisterna i riksdags-, kommunal- och landstingsvalen stod på valbar plats, vilket kan jämföras med av de person- valda socialdemokraterna. enbart till landstingsvalet stod av de personvalda miljöpartisterna på valbar plats. Det vill säga över en tredjedel av de personvalda miljö- partisterna hade inte blivit valda om partiets kandidatrangordning fått gälla. Andra partier vars personvalda i förhållandevis liten ut- sträckning var placerade på icke valbar plats är och (). Även här bör påpekas att resultaten ska ses mot bakgrund av att antalet kandidater som anses stå på valbar plats är klart färre i nämnda partier än i de större partierna som Socialdemokraterna. Personvalets betydelse under valrörelsen En del av debatten om personvalet har handlat om dess betydelse för valrörelserna. Det har anförts att personvalet skulle leda till att valrörelserna personcentreras på ett olyckligt sätt (se till exempel SOU 1999:136 s. 194 f., m.fl. 1996 s. 54, Karvonen 2002 s. 29 f.). Det har anförts att tystlåtna och eftertänksamma kandi- dater kan vara väl så lämpade att företräda sina väljare men att de i ett personval kan få svårt att konkurrera med mer utåtriktade och karismatiska kandidater. Partierna riskerar med omfattande person- val att reduceras till administrativa samordningar av ett antal kandi- dater med gemensam varubeteckning, och det har ansetts finnas en risk att politiken blir mer jippobetonad och amerikaniserad. De allmänna valen har befarats mer få karaktären av popularitets- tävlingar mellan enskilda politiker och partierna skulle få en svagare roll i valrörelserna. Erfarenheter från , där man har ett rent personval utan spärr, tyder på att kandidater som bedöms ha ett attraktivt utseende får signifikant fler personröster än andra kandi- dater (, Jordahl & Poutvaara ). Politikens yta befaras bli viktigare än dess innehåll. SNS Demokratiråd konstaterade i sin årliga rapport , som inte omfattar valrörelse, att det på ett allmänt plan finns få belägg för att svenska valrörelser har blivit mer amerikaniserade (m.fl. 2006 s. 99 f.). Däremot har televisionen, i såväl som i andra länder, fått större betydelse för politiken. Utveckling har drivit fram en perso- nifiering i journalistiken. finns också, menar , en beredvillighet bland politiska ledare att ställa sitt privatliv till förfogande för att få bättre image och mer uppmärksamhet. Under valrörelserna har mediebevakningen blivit mer personcentrerad. Det är dock, menar , framför allt partiledarna och inte kandidater i allmänhet som alltmer har kommit att stå i fokus. Vidare menar rådet att det vore förhastat att dra slutsatsen att också väljarna i sitt röstningsbeteende har blivit mer personoriente- rade (s. 71). Partiledareffekterna är ofta små och personvalet har inte medfört att riksdagskandidaterna blivit mer kända hos allmän- heten. Studeras utvecklingen har kandidatkännedomen tvärtom minskat sedan personvalet infördes (se 2004 s. 155 f., 185 f., 2007). som effekterna av just personvalet på valrörelserna i dessa avseenden har varit, som det förefaller, ringa har antalet kandidater som driver egna personvalskampanjer ökat. Åtminstone års val; någon statistik över personvalskampanjer val har inte funnits tillgång till i denna utvärdering. ökade antalet personvalskampanjer dramatiskt, enligt forskarna (2004 s. 276 f., se även 2004 s. 248). Ökningen gällde alla partier men var störst för , och . Det var också i dessa partier som det totalt sett förekom flest personvals- kampanjer. Minst antal personvalskampanjer 2002 rapporterades av , och . Även stödet från partiorganisationerna till de enskilda personvalskampanjerna ökade , framför allt inom de borgerliga partierna men även inom Socialdemokraterna. Här kan noteras att som antalet personvalskampanjer och stödet från partierna till kandidaternas egna kampanjer ökade så minskade, som framgått ovan, personvalsdeltagandet . Vidare visar forskning att stödet från partierna främst fördelades till vissa kandidater val. Mest stöd gick till kandidater placerade på valbar plats, dvs. de som av sina respektive partier hade nominerats högt upp på partiets lista (Duit & 2004 s. 288 f.). Det var således framför allt de mer etablerade i partierna, som av partierna bedömts vara de främsta kandidaterna, som fick partiernas stöd att driva egna personvalskampanjer. En intervjuundersökning val visade att kandidaterna hade olika erfarenheter av partiets förhållningssätt till deras personvalskampanjer (2004 s. 311 f.). Knappt hälften av de intervjuade kandidaterna uppgav att de hade upp- muntrats att driva egna personvalskampanjer. Ungefär lika många uppgav att de inte uppmuntrats. Endast ett fåtal uppgav dock att partiet hade avrått dem från att driva personvalskampanj. Det fanns således få tecken på att kandidater med egna personvalskampanjer motarbetades av sina partier. Däremot uppgav flera intervjuade att personvalskampanjer kunde skapa spänningar inom partierna. Etablerade kandidater, till exempel kommunalråd, med hög placering på sitt partis lista kunde bli osäkra när kandidater längre ned på listan aktivt drev egna personvalskampanjer. Det kunde i sin tur tvinga kandidater med hög placering på listan att också driva personvalskampanjer. Personvalsystemets konstruktion, som innebär att personvalet sker inom ramen för ett partival, medför att enskilda kandidater i valrörelsen ska arbeta både för att få väljare att rösta på det egna partiet och för att få dem att personrösta på just honom eller henne. Det är här fråga om en balansgång mellan att å ena sidan föra ut partiets politik tillsammans med andra kandidater och val- arbetare i partiet och å andra sidan profilera sig själv gentemot partiets övriga kandidater. För att hålla ihop partiets valkampanj och försäkra sig om att de som blir förtroendevalda delar partiets politik och grundläggande värderingar och inte har en bakgrund som kan skada partiet, använder sig vissa partier av kandidat- kontrakt, kandidatförsäkran, valetiska riktlinjer e.d. I en kandidat- försäkran kan kandidaterna uppmuntras att driva egna personvals- kampanjer, men den kan också tydliggöra en ram som kandidaterna måsta hålla sig inom i sina personvalskampanjer och, om de blir valda, i utövandet av sina förtroendeuppdrag. Kandidatförsäkringar kan självklart även tänkas förekomma utan personval, men i kom de att aktualiseras i samband med införandet av personval. års val förekom centralt initierade kandidatförsäk- ringar i två riksdagspartier (): Social- demokraterna och . Liknande arrangemang kan även ha förekommit i andra partier på lokal nivå, och flera partier har också diskuterat om kandidatförsäkring bör införas i partiet. Betydelsen av kandidatförsäkran har visat sig i olika sammanhang – både i samband med val och mellan val – då de har åberopats av ledande partiföreträdare gentemot personer i partiet. Till exempel har det gjorts när en kandidat för ett parti under valrörelsen uttalat sig på ett sätt som kraftigt avvikit från partiets politik och värde- ringar och på grund därav ansetts ha bort dra tillbaka sin kandi- datur (TT ). Ett annat exempel gäller när en ledamot har aviserat att han eller hon eventuellt kommer att gå emot sin parti- grupp i en viktig omröstning. Det har ansetts att ett sådant beteende står i strid med den försäkran ledamoten hade skrivit på inför valet om att rösta i enlighet med partilinjer (). Ett tredje exempel är att en ledamot inte blivit nomi- nerad på nytt med hänvisning till att denne som för- troendevald inte uppfyllt sin kandidatförsäkran (Dag- blad ). I strikt juridisk mening kan en vald ledamot som bryter mot kandidatförsäkran inte tvingas lämna sitt uppdrag. Betydelsen ligger snarare på ett moraliskt plan. Partiet kan med stöd av kandidatförsäkran uppmana ledamoten att lämna sitt upp- drag eller utesluta ledamoten från partigruppen. Personvalets konsekvenser i det parlamentariska arbetet Valrörelserna är självklart centrala inslag i en demokrati, men räknat utgör de ett förhållandevis begränsat inslag i det politiska arbetet. Större delen av tiden är mellanvalsperiod som består av vardagligt arbete i de politiska församlingarna, internt i partierna och ute i valkretsarna. En fråga i utvärderingen gäller personvalets eventuella effekt på ledamöternas beteende i det parlamentariska arbetet, framför allt i förhållande till den egna partigruppen (jfr 1999 kap. 9). Inför personvalsreformen diskuterades om ett ökat inslag av personval kunde förväntas leda till partisplittring (SOU 1993:21 s. 59). Några klara belägg från andra länder för ett sådant samband kunde dock inte konstateras. Länder med större personvalsinslag i sitt valsystem, till exempel och , skiljde sig i detta avseende inte på något anmärkningsvärt sätt från länder med mindre personvalsinslag i sitt valsystem. I debatten uppmärksammades dock även erfarenheter från som tydde på att personvalet där hade försvagat partior- ganisationerna och därigenom partirepresentationen (m.fl. 1999 s. 118 f.). Från socialdemokratiskt håll förutspåddes interna partistrider och populism till följd av personvalet. fanns de i debatten som såg en minskad partidisciplin till följd av personvalet som något eftersträvansvärt. I grunden går i debatten en skiljelinje mellan de som anser att förtroendevalda i första hand direkt representerar väljarna och de som anser att förtroendevalda främst representerar väljarna genom de politiska partierna. Det rör sig således om olika representations- uppfattningar i demokratin (se även avsnittet Kandidaterna och personvalet). Det går också att anlägga ett effektivitetsperspektiv som har att göra med kapaciteten att styra riket, kommunen eller . Uppfattningen är då att den lägre partidisciplin som kan följa av personval skapar ett instabilare regeringsunderlag vilket i sin tur försvårar en handlingskraftig styrelse (se vidare till exempel m.fl. 1999 s. 98 f., , Karvonen & 2001 s. 35 f.). Någon studie av personvalets eventuella påverkan på ledamöter- nas förhållande till sitt parti val har inte genomförts. Däremot finns ett antal rapporter eller undersökningar från tidigare mandatperioder, samtliga inriktade på . I en studie inom ramen för SNS författningsprojekt studerades ledamöternas indivi- duella aktivitet i i form av antal egenmotioner och antal frågor till statsråd för skriftliga svar samt deras profilering gentemot det egna partiet i form av avvikelser från partilinjen vid votering och frånvaro vid voteringar (, Karvonen & 2001 s. 54 f.). Grundhypotesen var att personvalda upplever sin individuella roll mer som ombud för väljare och mindre som partirepresentant. De personvalda riksdagsledamöter som stod på icke valbar plats, totalt tolv stycken vid den aktuella tidpunkten (1999/), jämfördes med genomsnittet för ledamöter. De tolv personvalda ledamöternas indivi- duella aktivitet i form av motionsskrivande och frågeställande visade sig vara något högre än riksdagsgenomsnittet. Det fanns dock stora skillnader mellan dem. Vidare fanns andra ledamöter som skrev klart fler motioner och ställde klart fler frågor. Vad gäller profilering gentemot partiet visade sig frånvaron vid voteringar vara mindre vanligt förekommande bland de tolv än bland genomsnittet, vilket var tvärtemot vad som kunde förväntas utifrån grundhypotesen. Avvikelserna från partilinjen var försvinnande få och något mönster kunde inte skönjas. Samman- taget menade forskarna att det fanns svaga tendenser i den riktning grundhypotesen antydde, men att variationen inom gruppen personvalda var för stor för att man skulle kunna tala om ett kollektiv med särpräglat beteendemönster i . De personvalda riksdagsledamöternas individuella aktivitet och profilering gentemot sitt parti studerades även i den utvärdering av personvalet som lät genomföra (KU 2003/04:URD6 s. 50 f.). /studerades egenmotioner, frågor för skriftliga svar, frånvaro vid omröstningar och avvikelser från partilinjen. Samtliga ledamöter ingick i studien och åtskillnad gjordes mellan personvalda på valbar plats, person- valda på icke valbar plats och övriga valda; i studien inom ramen för SNS författningsprojekt särskildes den förstnämnda gruppen inte från övriga ledamöter. Vad gäller den individuella aktiviteten kunde konstateras att personvalda ledamöter var mer aktiva än övriga ledamöter i form av motionsskrivande. Det gällde både personvalda på valbar plats och personvalda på icke valbar plats. Vid kontroll för ett flertal andra faktorer såsom position i och partigrup- pen framgick att ledamöter i dessa grupper skrev i genomsnitt 7–8 fler egenmotioner /03 än övriga ledamöter, och den statistiska analysen gav vid handen att skillnaden var systematisk. Vad gäller frågor för skriftliga svar kunde konstateras att person- valda på icke valbar plats var mer aktiva än övriga ledamöter, medan personvalda på valbar plats inte utmärkte sig som mer aktiva. Någon uttalad profilering gentemot det egna partiet fanns inte bland de personvalda. Varken när det gällde frånvaro vid omröst- ningar eller avvikelser från partilinjen skiljde de sig nämnvärt från övriga ledamöter när kontroll gjordes för andra faktorer. Slutsatsen i utvärderingen var att det kunde sägas finnas en tendens att personvalda ledamöter uppvisade en något högre indi- viduell aktivitet i , åtminstone i form av antal motioner och antal frågor för skriftliga svar. Däremot profilerade de sig inte gentemot sina partier i större utsträckning än övriga ledamöter. Den högre individuella aktiviteten kunde således inte sägas ha gått ut över partisammanhållningen (se även 2005). I rapporten framhölls också att det både bland personvalda och övriga ledamöter fanns flera vars individuella aktivitet inte stämde med de konstaterade statistiska samband. Vidare betonades i rapporten att det endast var en begränsad tid som hade studerats och att det kunde diskuteras i vilken utsträckning de studerade variablerna (egenmotioner, frågor för skriftliga svar, frånvaro vid omröstningar och avvikelser från partilinjen) verkligen mätte det som de var avsedda att mäta (individuell aktivitet respektive profilering gentemot partiet). Resultaten skulle därför tolkas för- siktigt. Den mest omfattande undersökningen av personvalsreformens eventuella effekt på ledamöternas förhållande till sitt parti och sin partigrupp har genomförts av statsvetaren (2006). forskning visar att personvalsreformen i vissa avseenden har lett till en ökad individuell profilering hos ledamöter (s. 304 f.). I likhet med föregående utvärdering konstaterar att personvalda tenderar att vara något mer aktiva än övriga ledamöter i form av motionsskrivande, men någon markant skillnad mellan hur de personvalda och övriga ledamöter agerar i föreligger inte. Till skillnad från de föregående utvärderingarna studerar även om personvalsreformen har effekt på en annan betydligt större grupp ledamöter, nämligen de som befinner sig i en från omvalssynpunkt utsatt position.2 I undersökning framkommer att dessa ledamöter i högre grad än övriga avviker i sina motioner från partilinjen. 2 Med utsatt position avses i undersökningen placering på näst sista eller sista valbara plats, eller utanför valbar plats, på partiets lista i det efterföljande riksdagsvalet (2006 s. 130). avvikande motionerna ett regionalt innehåll. Ledamöter som däremot befinner sig på en mer säker plats på sitt partis lista har inte ändrat sitt beteende på samma sätt. Ytterligare ett resultat i undersökningen är att personvalsreformen enligt ledamöterna själva har bidragit till ett ökat intresse bland dem för att avvika från den egna riksdagsgruppens intressen.3 konstaterar att före personvalsreformen var den huvudsakliga risken för de ledamöter som hade en utsatt position på sitt partis lista att partiet skulle göra ett så dåligt val att mandatet eller mandaten i valkretsen inte räckte för att bli invald, vilket i sin tur gav incitament till lojalt arbete för partiets framgång. Efter reformen utgörs den huvudsakliga risken i stället av att bli bort- kryssad av partikamrater längre ned på samma lista. Härigenom har, menar , personvalssystemet skapat en situation där riksdagsledamöter företräder sina väljare på olika premisser med delvis olika beteende som följd (s. 318). Vidare konstaterar att de nya förutsättningar som har följt av personvals- reformen också delvis har samband med parti- och valkretsstorlek (s. 306 f.). Andelen säkra platser är större i stora partier och stora valkretsar. Härutöver kan införandet av personval tänkas ha haft andra konsekvenser för det parlamentariska arbetet som dock, såvitt känt, inte har studerats i vetenskapliga undersökningar. En konsekvens påminner om den som beskrivits ovan men handlar mer om samarbetsklimatet i partigrupperna. Även om vissa partier låter sina kandidater skriva under kandidatförsäkran (se ovan) kan inte uteslutas att kandidater väljs in på personröster efter att de har profilerat sig i en fråga på ett sätt som avviker från partiets linje, till exempel i EU-frågan. Om personvalet resulterar i att kandidater med egna profilfrågor blir valda skulle det kunna komplicera sam- arbetet i partigruppen om frågan går på tvärs emot partiets linje, och för den personvalde ledamoten kan förhållandet till partigrup- pen bli ansträngt om han eller hon fortsätter att driva sin profil- fråga i parlamentet (jfr till exempel 2005-10- 08). En annan tänkbar konsekvens har att göra med organiseringen av partigrupperna och det parlamentariska arbetet. De förtroende- status och position därvidlag kan påverkas av personvalet. Ett stort antal personröster på en ledamot torde stärka dennes 3 Detta gällde dock inte de socialdemokratiska ledamöterna (2006 s. 257). Socialdemokraterna var när undersökningen genomfördes regeringsparti. ställning i gruppen och öka chansen för honom eller henne att få tyngre förtroendeuppdrag. Uppgifter i medierna tyder på att personvalet har haft sådana effekter. kommunalval i kommun fick en kandidat längre ned på sitt partis lista klart fler personröster än toppkandidaten, som före valet var ordförande i kommunstyrelsen och kommunalråd (2006-02- 08). Personvalsresultatet ledde till diskussioner om vem som skulle bli kommunalråd. Diskussionerna slutade med byte på posten som ordförande i styrelsen och kommunalråd i enlighet med personvals- resultatet. Ett annat exempel är års landstingsval. I valde en avgående ordförande för lands- tingsstyrelsen att inte ställa upp på nytt som ledare för sitt partis landstingsgrupp efter att en annan av partiets kandidater hade fått fler personröster. Beslutet motiverades med att det var viktigt för statusen att vara ohotad etta (). Bland partiernas väljare var personvalsdeltagandet 2006 högst bland dem som röstade på och ; så var fallet även vid föregående val. Lägst var personvalsdeltagandet bland de socialdemokratiska väljarna, vilka även har personröstat i förhållandevis liten utsträckning. Jämfört med riksdagsval minskade personvalsdeltagandet bland alla partiers väljare. Studeras förändringen uppdelat på län framkommer att personvalsdeltagandet minskade särskilt mycket bland de moderata väljarna. Till exempel minskade personvalsdeltagandet bland de moderata väljarna med i och i . till hela landet var minskning bland de moderata väljarna dock inte så stor vilket för- av att de ökade sitt personvalsdeltagande i (inklusive ), där partiledaren kandiderade och fick många personröster. Att andelen personröster minskar i partier som ökar kraftigt i ett val är ett mönster som också har konstaterats i tidigare utvärderingar. I kommunalvalet och landstingsvalet ser utvecklingen ungefär ut som i riksdagsvalet. När det gäller partiernas kandidater kan konstateras att skillnaderna mellan partierna är stor. De partier som riksdagsval hade störst andel personvalda riksdagsledamöter var Av dessa partiers riksdagsle- damöter var omkring hälften personvalda. Lägst var andelen bland de socialdemokratiska riksdagsledamöterna, av vilka var personvalda. Jämfört med föregående val har andelen personvalda minskat i alla partiet utom i och , i vilka andelen ökat. Det har dock sin grund i att dessa partier har fått färre mandat. I absoluta tal har antalet personvalda riksdagsledamöter för och inte ökat. Till en del torde skillnaderna mellan partierna förklaras av att partiernas väljare personröstar i olika utsträckning.