sou · GVB329 · 2008-01-01 00:00:00 — boendemöjligheter och värdet av fastighetsägarnas egna arbeten ut- gör följdskador av ekonomisk natur och kan inte anses sakna be- tydelse. Fastighetsägarna är alltså berättigade till ersättning härför.2 I NJA 1999 s. 385 (det s. k. Dalarömålet) var fråga om ersätt- ning för miljöskada av trafikimmissioner från en ny väg. Bak- grunden var följande. Regeringen fastställde en detaljplan inom kommun som bl.a. innebar framdragande av en ny väg längs den västra stranden av Smådalarö. Vägen anlades på mark som ägdes av kommunen. Tre fastighetsägare begärde skadestånd för den värdeminskning som deras fastigheter drabbats av genom immissioner från vägen i form av buller, avgaser, damm, vibrationer, strålkastarljus, ökad insyn, förändrade växtförhållan- den, ökad vindkänslighet samt förfulning av omgivningen. Två av fastigheterna är bebyggda med fritidshus och en med permanent- bostad. ansåg att bullret skulle beräknas enligt en nordisk beräkningsmodell. I fråga om estetisk påverkan ansåg att förändringen av landskapsbilden kunde be- dömas som stor eller mycket stor. Mikroklimatet, liksom utblickar och vyer från fastigheterna, bedömdes ha förändrats måttligt. ansåg det uppenbart att den nya vägen måste ha utgjort en betydande förändring på orten och störningarna kunde därför inte betecknas som ortsvanliga. Bullerstörningarna liksom vägens inverkan i övrigt var dock enligt att anse som allmänvanliga. Därmed inte sagt att fastighetsägarna skulle vara skyldiga att tåla störningarna utan ersättning. I skälighets- bedömningen borde ett flertal omständigheter vägas in. speciella karaktär, den sammantagna inverkan av immissionerna och skadans art och storlek. Vidare kunde hänsyn tas till över- skridande av gällande normer för immissioner. Samhällsnyttan borde beaktas liksom att toleransgränsen för vissa typer av immissioner kunde ligga högre än för andra. Vid en samlad bedömning fann att omständigheterna var sådana att fastighets- ägarna inte skäligen själva borde bära hela den värdeminskning deras fastigheter undergått och ersättning skulle således utgå.3 har hovrätterna avgjort tre mål som rört ersätt- ning för bl.a. befintliga mobiltelefonmaster när arrendet gått ut. IHovrättens över och utslag i mål Ö152-06 var fråga om ersättning för en ledningsrättsupplåtelse avseende en mast med teknikhus, en s.k. basradiostation, på ett 2Lantmäteriets rättsfallsregister avd. 2 V 00:8. 3Lantmäteriets rättsfallsregister avd. 2 V 99:4. område av jordbruksmark. Hovrätten tilläm- pade 4 kap. 2 § första stycket expropriationslagen (influensregeln). Hovrätten gjorde följande bedömning. En befintlig mastanläggning får anses så förknippad med ledningsföretaget att mastens eventu- ella påverkan i höjande riktning av marknadsvärdet inte bör be- rättiga till intrångsersättning. På motsvarande sätt skall vid upp- skattningen av marknadsvärdet bortses från de olägenheter som mastanläggningen kan medföra. Av influensregeln följer vidare att det vid bestämmande av intrångsersättning inte skall tas hänsyn till att ett markområde är av särskilt intresse för den som ansöker om ledningsrätt för anläggande av mast. Sammanfattningsvis fann hov- rätten inte visat att det aktuella markområdet hade ett marknads- värde som översteg ortspriset för betes- och . Hovrätten bestämde ersättningen till . ISvea hovrätts utslag i mål Ö 4136-05 var också fråga om en ledningsrättsupplåtelse för en befintlig s.k. basradio- station på ett område om . Hovrätten fann att ledningsföretaget bedömt enligt influensregeln i målet är be- gränsat till upplåtelsen av mark för mobiltelefonistationen i syfte att säkerställa den framtida dispositionsrätten. Detta innebar att influensregeln inte var tillämplig i målet för den markvärdehöjning som inträffat. Hovrätten bestämde ersättningen med utgångspunkt ipågående markanvändning till motsvarande 10 års- belopp à uppräknat från dag för tillträde enligt lednings- rättslagen. utslag i mål Ö 1719-06 behandlade i korthet följande. Fråga var om ersättning för ledningsrättsupplåtelse avseende en telestation m.m. på ett område när det var kvar av avtalet. Hovrätten bestämde ersättningen till . Beräkningen gjordes utifrån värdet av industrimark, värderat med faktor 14 (, kalkylränta) gånger ett normalt årsarrende om . Samtliga tre hovrättsutslag har överklagats till Högsta dom- stolen4 men frågan om prövningstillstånd har när detta skrivs, ännu inte avgjorts. IRH 2005:625 var fråga om ersättning för marköverföring till golfbana. Genom fastighetsreglering överfördes mark från lantbruksfastigheten 25:1 till den angränsande golf- banefastigheten 2. Genom regleringen anpassades fastighets- 4Högsta domstolens målnummer Ö 5083-06, Ö 4636-06 och Ö 3780-06. 5Svea hovrätts utslag i mål Ö 710-04. indelningen till gällande detaljplan. Det överförda markområdet ligger i ytterkanten av fideikommisset ägor i kommun, i vilket fastigheten 25:1 ingår. Lantmäterimyndig- heten beslutade om en ersättning om för det överförda markområdet. I fastighetsdomstolen var parterna eniga om vilka ersättningsprinciper som skulle gälla – vinstfördelningsfall – men de var oeniga om hur en skälig vinstfördelning skulle ske. Fastighets- domstolen fann att en skälig vinstfördelning skulle erhållas om marken värderades enligt genomsnittsvärdeprincipen, som innebar att marknadsvärdet som mark för golfbana för den genom regler- ingen bildade fastigheten fördelades lika per kvadratmeter. Fastig- hetsdomstolen fann vidare att värderingen i första hand borde ske utifrån de priser som hade betalats vid förvärv av golfbanemark på den öppna marknaden. Ersättningen bestämdes skäligen till . Hovrätten, som inte fann anledning höja ersättningen, gjorde samma bedömning som fastighetsdomstolen.6 I RH 2005:397 var fråga om ny motorväg hade gett upphov till företagsnytta samt om denna skulle avräknas mot förlust av för- väntningsvärde och markintrång. Bakgrunden i målet var följande. I samband med utbyggnad av en ny motorväg, , och där- med sammanhängande omläggningar av vägar togs åker-, betes- och skogsmark i anspråk av fastigheten 1:4, en stor lantbruksegendom (). På fastigheten anlades även en trafikplats. betalade i förskott på ersätt- ningen. Fastighetsägaren yrkade ersättning för dels förlust av för- väntningsvärden med , grundat på att vägarna och trafikplatsen skulle ha tagit i anspråk mark som avsågs att exploateras för handels- och industriändamål, dels intrång i jord- och skogs- bruk. bestred yrkandet och gjorde gällande att fastig- heten hade ökat i värde efter intrånget på grund av att marken blev attraktiv att planlägga till följd av förbättrade kommunikationer. Denna företagsnytta skulle enligt räknas av mot intrånget, vilket borde leda till att inte någon ersättning alls skulle betalas. Hovrätten gjorde följande bedömning. För att uppkommen värde- stegring skall kunna göras gällande som en företagsnytta krävs att vägföretaget har ett sådant samband med värdestegringen att väg- företaget inte bara är en nödvändig utan även en tillräcklig förut- sättning för värdestegringen. Vägföretaget hade otvivelaktigt för- bättrat förutsättningarna för att det aktuella området skulle bli 6Lantmäteriets rättsfallsregister avd. 2 V 04:9. 7Svea hovrätts dom i mål T 9174-01. intressant för planläggning men inte enbart genom vägföretaget skapades byggmöjligheter. Vägföretaget var således inte en tillräck- lig förutsättning för hela värdestegringen. En rimlig bedömning synes enligt hovrätten vara att värdestegringen berodde till lika delar på vägföretaget och planläggningen. Vidare ansåg hovrätten det inte självklart att företagsnytta i form av mer eller mindre säkra förväntningsvärden skulle avräknas från skada i form av intrångs- ersättning avseende pågående användning av en jord- eller skogs- bruksfastighet. Frågan avgjordes efter en skälighetsavvägning enligt 4 kap. 2 § expropriationslagen. I målet hade redovisats att en detalj- plan för handels- och industriändamål hade antagits invid trafik- platsen belägen på 1:4. De ökade förväntningarna som gett upphov till företagsnyttan skulle kunna tillgodogöras av till betydande del. Hovrätten fann det därför skäligt att av- räkna nyttan av vägföretaget även mot den skada som uppkommit på de rena jord- och skogsbruksdelarna av fastigheten. Hovrätten fann vidare att värdet efter upplåtelsen väsentligt översteg värdet före upplåtelsen. Någon ersättningsgill skada hade därmed inte upp- kommit och intrångsersättning skulle inte utgå.8 I det s.k. Baltic cable-målet9 var fråga om ersättning för miljö- skada m.m. till följd av kraftledning. Bakgrunden var följande. beslutade om ledningsrätt och för- tida tillträde för en likströmsförbindelse mellan och . På den svenska sidan är kabeln förlagd i marken på en sträcka om från strandlinjen. Därefter är kabeln placerad som luftledning. Ersättning utgick huvudsakligen för stolpintrång i enlig- het med åkernorm. Miljöskadorna bedömdes inte vara så stora att ersättning skulle utgå. Ersättningsbeslutet överklagades och fastighetsägarna yrkade ersättning för miljöskador, minskat jakt- värde och vissa andra intrång i den pågående markanvändningen. Fastighetsdomstolen fann att ersättning skulle utgå för intrång avseende åkermarken och jordbruksrörelsen samt för förstörd jakt. I fråga om miljöskadorna fann fastighetsdomstolen att den visuella störningen i första hand torde ha inverkan på den del av fastig- hetens marknadsvärde som kunde hänföras till tomt och bostads- byggnader, medan oron för hälsorisker torde vara relaterad till åkermarkens värde och den exponering brukaren drabbades av när han uppehöll sig i ledningens närhet. Av betydelse för bedöm- ningen var dels vilken kategori på fastighetsmarknaden som fastig- 8Lantmäteriets rättsfallsregister avd. 2 V 04:8. 9Hovrättens över och utslag UÖ 2156. heten uppfattades tillhöra, dvs. huvudsakligen bostad eller huvudsakligen jordbruk, dels fastighetens totala oskadade värde. Kraftledningar av olika slag var visserligen ett normalt inslag i land- skapsbilden, men den aktuella ledningen hade så hög spänning och så framträdande karaktär, att störningen för vissa fastigheter hade en omfattning som enligt fastighetsdomstolen inte kunde betraktas som orts- eller allmänvanlig. Beträffande två av de i målen aktuella fastigheterna bedömdes att störningen skulle tålas utan ersättning. För övriga tre fastigheter skulle ersättning utgå efter toleransavdrag . Hovrätten delade i huvudsak fastighetsdomstolens bedömningar men utgick vid bedömningen av miljöskadan från respektive fastighets bostadsdel.10 För att analysera hur expropriationslagens ersättningsbestämmelser tillämpas och för att urskilja vilka typer av ianspråkstagande av mark och intrång som förekommer har också en enkätundersökning genomförts. Enkäten innehöll åtta frågor och tillställdes 54 myndig- heter, kommuner, organisationer, företag, advokater och fastig- hetsvärderingsbolag (se bilagorna 4 och 5). Även utredningens 11 experter har beretts tillfälle att svara på enkäten. Kartläggningen omfattar alla sammanhang då ersättningsbestämmelserna tillämpas. Det innebär att den omfattar dels situationer då lagens regler direkt tillämpas, t.ex. vid tvist inför domstol, dels sådana fall där reglerna kan antas ha en indirekt inverkan på ersättningen, t.ex. vid över- låtelse av egendom där tvångsförfogande annars hade kunnat aktualiseras. Av de tillfrågade har 36 svarat och har angett att de har erfarenhet av att tillämpa de aktuella bestämmelserna (se bilaga 6). Av utredningens experter har svar på enkäten lämnats av dem som företräder , IT-företagen (, och ), (och E.ON), , (), Fastighetsägarna och . Enkätfrågorna har formulerats för att få fram ett brett fakta- underlag utifrån utredningsdirektiven. En sammanställning av svaren redovisas nedan. Sammanställningen är enbart en återgivning av de 10 Lantmäteriets rättsfallsregister avd. 2 V 00:9. tillfrågades egna svar på de olika frågorna. Som framgår av redo- görelsen så varierar svaren mycket i omfattning och utförlighet. Det kan antas att myndigheter och större organisationer på ett annat sätt än mindre aktörer har tillgång till dokumentation över den markåtkomst som förekommer och därför också haft andra förutsättningar att lämna utförliga svar. 4.6.2Vilka är parter? Enkätens första fråga har följande lydelse. Tillämpas ersättningsreglerna i expropriationslagen i Er verksamhet eller har ersättningsreglerna indirekt inverkan på ersättningar som bestäms? Av de flesta svaren på denna fråga framgår att det är vanligt före- kommande med både offentliga och privata rättssubjekt. Det går inte att av enkätsvaren utläsa om den ena kategorin är mer vanligt förekommande än den andra. 4.6.3Vilka typer av markåtkomst och intrång förekommer? Enkätens fråga 2 a har följande lydelse. För vilken typ av förfoganden (expropriation, ledningsrättsupplåtelse osv.) De som lämnat svar på enkäten representerar verksamheter i vilka en rad olika förfoganden kan bli aktuella. tillämpar ersättningsbestämmelserna i samband med marklösen enligt järnvägsplaner och vid förvärv av mark och rättig- heter för järnvägens behov. former för ianspråktagande av mark kan avse äganderätt och alla upplåtelseformer, dvs. servi- tut, nyttjanderätt och ledningsrätt. tillämpar expropriationslagens regler när mark tas i anspråk med vägrätt. Detta regleras i 55 § väglagen som hänvisar till bestämmelserna i 4 kapitlet expropriationslagen. är ibland involverat i förfaranden då mark tas i anspråk för anläggande av en- skild väg som sker på grund av förändringar av enskilt vägnät eller utfarter mot allmän väg. Frågan om ersättning för mark som tas i anspråk i detta syfte regleras av expropriationslagens bestämmelser enligt hänvisning i 13 § anläggningslagen. För vid- kommande kan även ersättning för miljöskador bli aktuella i för- hållande till fastigheter som blir indirekt berörda av en väg genom t.ex. buller. I detta sammanhang kan nämnas att begränsningen av ersättningsskyldigheten i 32 kap. 1 § tredje stycket har en motsvarighet i regeln om företagsskada i 4 kap. 2 § första stycket expropriationslagen. Ett fåtal av IT-företagens medlemmar äger elektroniska nät som medlemsföretag. Andra företag, som inte är medlemmar i tagen, utnyttjar näten i varierande grad för sin verksamhet. Vissa av dessa bolags nät är landsomfattande med stor geografisk räckvidd medan andra bolags nät är mycket lokala. Ägandet av nät avsedda för fast telefoni och bredbandstjänster fördelas mellan flera olika bolag men det ojämförligt största nätet ägs av . Ägandet av nät ämnade för mobiltrafik är koncentrerat till ett fåtal stora ägare. IT-företagens medlemmar är i större eller mindre grad beroende av varandra för att få tillgång till varandras nät för verk- samheten. TeliaSonera har ett ramavtal med LRF och ett annat ramavtal med Kommuner och Landsting. Ramavtalen innehåller rekommendationer för vad TeliaSonera skall betala markägare vid placering av anläggningar på annans mark. Vanligen är det mark på landsbygden som kommer i fråga när det gäller ramavtalet med och i avtalet med och Landsting är det aktuellt med främst s.k. allmän plats i tätort. Ersättningsberäkningarna i avtalet med är sådana att det utgår ersättning baserad på expropriationslagens ersättningsregler men med ett tillägg dels för att garantera att ingen får för låg ersättning, dels för att undvika kostnader för processer samt åstadkomma ett snabbt tillträde till den aktuella marken. Storleken på tillägget redovisas inte i ramavtalet och inte heller i de enskilda fallen. Avtalet med LRF avser kablar, stolpar, telestationer m.m. på lands- bygden. Avtalet omfattar inte avsedda för mobiltelefoni. I fråga om ersättning för mark avsedda för har troligen inte expropriationslagen legat till grund för beräkning av ersätt- ning. Avtalet med Kommuner och Landsting omfattar kablar, kabelbrunnar och teleskåp men inte telestationer och . Även detta avtal följer grundprinciperna för ersättningsreglerna i expropriationslagen. och använder expropriationslagens ersättnings- bestämmelser endast i samband med ledningsrätt. del kommer expropriationslagens ersättnings- bestämmelser till användning vid uppförande av kraftledningar i luft, markförläggning av elkablar och vid uppförande av till ledning- arna hörande anläggningar som t.ex. transformatorstationer för lokalnät eller s.k. regionstationer. Ersättningsbestämmelserna i lagen har dock utgjort grunden för ett ramavtal mellan och . har sagts upp av LRF . För E.ONs del används expropriationslagens ersättningsbestäm- melser i samband med markupplåtelser för elledningar, gasled- ningar, bredbandskablar och fjärrvärmeledningar. Markupplåtelse för sker normalt med ledningsrätt. Vid bestämmande av ersättning för ledningsrätts- upplåtelse tillämpas 13 § ledningsrättslagen som hänvisar till 4 kapitlet expropriationslagen. Om skada uppkommer på berörda fastigheter på grund av ägarnas oro för magnetfält eller på grund av utsiktsstörningar tillämpas reglerna i 32 kapitlet . Dessa regler överensstämmer i huvudsak med expropriationslagens ersätt- ningsregler. tillämpar ersättningsbestämmelserna i samband med köp och intrång med anledning av områdesskydd enligt miljö- balken. I kommunerna uppkommer frågor om ersättning vid ianspråk- tagande av privat mark för t.ex. ledningsrättsupplåtelse, anläggnings- förrättning, fastighetsreglering och inlösen av mark enligt . Länsstyrelserna tillämpar ersättningsreglerna bl.a. vid handlägg- ningen av områdesskydd, framför allt vid bildande av naturreservat och för beräkning av intrångsersättning enligt 31 kapitlet . tillämpar ersättningsbestämmelserna vid åt- komst av mark för försvarsändamål, ledningsrättsupplåtelser och lösen av byggnader och mark på grund av bullerstörningar. Kammar- kollegiet har erfarenhet av ersättning och inlösen enligt 31 kapit- let . Skogsbolagen/skogsägarna har erfarenhet av naturreservatsbildningar, ledningsrättsupplåtelser (den största delen), vägrätt och fastighets- bildningsförrättningar för bildande av järnvägsfastigheter. och Egendomsnämndernas samarbetsorgan har erfarenheter från i huvudsak samma områden som skogsbolagen. Bergsstaten och gruvbolagen har erfarenhet av förfoganden enligt minerallagen, t.ex. skada och intrång på grund av undersöknings- arbete eller på grund av att bearbetningskoncession gäller och att mark då tas i anspråk för bearbetning av mineralfyndighet. När det gäller advokater och värderingsmän som deltagit i enkäten har de uppgett att de har erfarenheter av att tillämpa ersättningsreglerna i ett flertal olika sammanhang. För att få en uppfattning om omfattningen av de förfoganden som sker och den ersättning som betalas innehåller enkäten frågor om antalet förfoganden , antalet berörda fastigheter och den totala ersättningen . (Fråga 2 b, d och e i enkäten.) De flesta som svarat på dessa frågor har haft svårt att ange bestämda antal och belopp, med hänvisning till att mängden för- foganden kan variera kraftigt mellan olika år. tillämpar ersättningsbestämmelserna vid uppskattnings- vis 500–1 500 förfoganden och fastigheter . Ersättningen som utbetalas av uppgår till omkring 100–. har 800–900 förfoganden vilka berör om- kring 1 300 fastigheter. Ersättningen uppgår till . ersätter uppskattningsvis omkring 3 000–4 000 berörda fastighetsägare. åren 2000–2005) har det totala ersättningsbeloppet som ut- betalats uppgått till . Den genomsnittliga ersättningen som utbetalats per fastighet var för . av ersättningarna understeg ett basbelopp. I norra var av ersättningarna lägre än ett basbelopp. I de utbetalda ersättnings- beloppen har ingått ersättning för såväl inlösen och intrång som för annan skada. Det kan även ingå ersättning som inte direkt hänför sig till ianspråktagandet av marken såsom t.ex. ersättning för skador i samband med byggandet samt i vissa fall ombudskostnader. Över- vägande antalet av de fastighetsägare som erhållit ersättning är berörda enligt väglagen. Det är mindre vanligt att ersättning ut- betalas enligt på grund av den s.k. toleransgränsen i 32 kap. 1 § tredje stycket. I regel uppkommer sådana ersättnings- frågor på initiativ från markägaren. har svarat att de flesta ersättningar beräknas enligt bestämmelserna i ledningsrättslagen och betalas . har betalat ersättning till 270 000 fastighets- ägare med totalt . Av den utbetalade ersätt- ningen avser ersättning enligt 4 kap. 1 § expropriationslagen. E.ON lämnar ekonomisk ersättning till markägare i mycket stor omfattning. Det rör sig om tusentals markägare och ersättningar om sammanlagt . Ersättningarna avser huvud- sakligen marknadsvärdeminskningar till följd av intrång av ledningar i skogsmark och . I mindre omfattning förekommer även ersättning som avser intrång i allmän platsmark och tomtmark. Inom hela E.ONs verksamhetsområde pågår s.k. trädsäkring av regionledningar. sker markupplåtelser för ett stort antal kablar i framför allt inom det s.k. Gudrunområdet. Omfattningen av de ersättningar som utbetalas av varierar mycket beroende på vilka nya ledningar och andra anlägg- ningar som byggs och vilka nya intrång dessa medför. Ersätt- ningarna utgör huvudsakligen kompensation för bestående och till- fälliga skador i skogsmark och som ersätts enligt reglerna i 4 kap. 1 § expropriationslagen, samt indirekt skada enligt 4 kap. 2 § expropriationslagen i form av marknadsvärdeminskning av bostads- fastigheter på grund av oro för magnetfält eller utsiktsstörningar (s.k. företagsskada eller miljöintrång). har uppfört nya ledningar i stamnätet på sträck- orna –Breared–i , och län samt –Hemsjö i och . På sträckan –Breared utbetalades totalt i ersätt- ning till 162 fastigheter. Härtill kom ersättning för ombuds- kostnader med . Motsvarande belopp för sträckan Breared–Södersåsen var för 238 fastigheter och för ombudskostnader. För –Hemsjö utbetala- des för 158 fastigheter respektive i ombudskostnader. På beloppen tillkommer ränta från värde- tidpunkten för skadan till utbetalningen. Av de totalt 558 be- rörda fastigheterna företräddes 246 av LRF. Totalt utbetalades i ersättningar till fastighetsägare i de tre angivna projekten. Av detta belopp utgjorde ersättningar för bestående skador i skog och , ersätt- ningar för tillfälliga skador och för miljöintrång. Ersättningar utanför de tre angivna projekten har varit av mindre omfattning. Eftersom ersättningarna hänför sig till en tioårsperiod kan man uppskatta de årliga utbetalningarna till cirka 3–i genomsnitt. TeliasSoneras telenät når de flesta bostadsbyggnader och bygg- nader där näringsverksamhet bedrivs. Detta är en följd av att under tidigare telereglering i praktiken levererade telenät för telefoni till var och en som efterfrågade sådant. har tillsyns- myndigheten och () på telefonimarknaden krävt att TeliaSonera skall leverera telefoni till vars och ens fasta bostad eller driftställe om begäran är rimlig. Länsrätten i har upphävt PTS beslut angående TeliaSoneras skyldig- het att tillhandahålla fast telefoni.11 TeliaSoneras nät, fast och mobilt, omfattar i runda tal 9 000 telestationer, 5 000 mobila siter, ett kopparnät vars längd som motsvarar omkring 30 varv runt jorden, samt 6 fiberkablar. TeliaSonera äger vidare 2,3 miljoner telestolpar och brukar ytterligare 600 000 stolpar tillsammans med elsidan. I finns luftledningar med enbart tele- ledningar och 3 där elledningar och teleledningar hängts på samma stolpar. TeliaSonera kan därför inte i detalj ange antalet fastighetsägare, det totala ersättningsbeloppet och vad som ingår i ersättningsbeloppen. Det är inte heller möjligt att försöka beskriva hur ersättningarna fördelar sig storleksmässigt, antalsmässigt och geografiskt eller att ange hur många fastighetsägare som berörs. På vissa fastigheter kan finnas många ledningar men på andra ingen alls. Det bör framhållas att telenätet omfattas av ledningsrätt men det totalt dominerande antalet avtal som TeliaSonera har med markägare baseras dock på engångsersättningar som betalas då nyttjanderätts- eller arrendeavtalet ingås.