sou · GVB380 · 2008-01-01 00:00:00 — Våra resonemang och slutsatser kan dock tillämpas mer allmänt på prövning och tillsyn av platsbundna enskilda verksamheter. TP 47 PT och rådets förordning (EG) nr 850/2004 av om långlivade organiska föreningar och om ändring av direktiv /117/EEG samt Europarlamentets och rådets förordning (EG) nr 396/2005 av om gränsvärden för bekämpningsmedelsrester i eller på livsmedel och foder av vegetabiliskt och animaliskt ursprung och om ändring av rådets direktiv /414/EEG. Ändringar i miljöbalksförfattningar SOU 2007:80 Miljöfarlig verksamhet I 9 kap. finns särskilda bestämmelser om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd. Definitionen av miljöfarlig verksamhet innebär att verksamheten ska vara fastighetsanknuten för att omfattas av begreppet. Det finns ett bemyndigande för regeringen att föreskriva om tillstånds- och anmälningsplikt för miljöfarlig verksamhet. Regeringen har i förordningen (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd ställt krav på tillstånd eller anmälan för de verksamheter som anges i en bilaga till förordningen. Bestämmelserna om miljöfarlig verksamhet genomför delvis direktiv /61/EG (IPPC-direktivet) och direktiv /60/EG (ramdirektivet för vatten). Tillstånds- och anmälningspliktens omfattning är också beroende av andra EG-direktiv, såsom direktiv /12/EG om avfall och direktiv /337/EEG (MKB-direktivet). En majoritet av verksamheterna omfattas dock av tillstånds- eller anmälningsplikt som inte grundar sig på några EG-rättsliga förpliktelser. Regeringen har beslutat om en ny bilaga till förordningen om miljöfarlig verksamhet och hälsoskyddTPF 48 F. PT Färre verksamheter kommer att vara tillståndspliktiga när den bilagan träder i kraft. kommer dock den största delen av tillstånds- och anmälningsplikten härröra från nationella beslut. I 9 kap. finns också ett bemyndigande till regeringen att meddela föreskrifter om förbud och försiktighetsmått för miljöfarlig verksamhet. Regeringen har utnyttjat bemyndigandet bl.a. i fråga om deponier och anläggningar för förbränning av avfall. får meddela föreskrifter om vilka försiktighetsmått som ska gälla för ett antal verksamheterTPF 49 FPT, t.ex. i fråga om flyktiga organiska lösningsmedel. Sådana föreskrifter sätter endast en miniminivå för hälso- och miljöskyddet. Prövningen av miljöfarlig verksamhet ska ske utifrån mål och med tillämpning av de allmänna hänsynsreglerna. Den ska alltså inte enbart omfatta utsläpp och andra olägenheter från verksamheten. TP 48 PT Förordningen (2007:674) om ändring i förordningen (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd. TP 49 PT 47 § förordningen om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd. SOU 2007:80 Ändringar i miljöbalksförfattningar Beslutsunderlag och tillståndsbestämmelser Den som ansöker om tillstånd till miljöfarlig verksamhet upprätta en miljökonsekvensbeskrivning (MKB) enligt 6 kap. . Syftet med MKB:n är att identifiera de direkta och indirekta effekterna av den planerade verksamheten. MKB:n ska möjliggöra en samlad bedömning av dessa effekter på människors hälsa och miljön. MKB:n ska ingå i ansökan om tillstånd. Ansökan ska också innehålla bl.a. tekniska beskrivningar av verksamheten och förslag till skyddsåtgärder eller andra försiktighetsmått samt de övriga uppgifter som behövs för att bedöma hur de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. iakttas.TPF 50 FPT Tillstånden innehåller villkor och andra bestämmelser som reglerar verksamheten. Villkoren kan avse allt som gagnar en ekologiskt hållbar utveckling enligt målTPF 51 FPT. innehåller en uppräkningTPF 52 FPT av bestämmelser som kan bli aktuella att ta med i ett tillstånd.TPF 53 FPT Ett tillstånd har vissa verkningar som bl.a. innebär att tillsynsmyndigheten har begränsade möjligheter att ställa krav utöver de som ingår i tillståndet. Det gäller för frågor som har prövats i tillståndet.TPF 54 FPT Utsläpp och hantering av ämnen och beredningar ingår i prövningen. Enligt förarbeten måste prövningen leda fram till att tillståndsvillkor utformas på ett sådant sätt att de inte omöjliggör för verksamhetsutövaren att själv tillämpa produktvalsregeln.TPF 55 FPT Beslut om verksamhet som inte är tillståndspliktig Frågan om en verksamhet är tillstånds- eller anmälningspliktig enligt är inte styrande för vilka hälso- och miljökrav som kan ställas på verksamheten. mål och allmänna hänsynsregler gäller för all verksamhet och alla åtgärder som inte är av försumbar betydelse. kan med stöd av 26 kap. 9 § meddela de förlägganden och förbud som behövs i ett enskilt fall för att krav ska uppnås. Sådana beslut kan förenas med vite (26 kap. 14 § ). Tillsynsbestämmelserna används för att ställa krav på anmälningspliktig TP 50 PT 19 kap. 5 § 1och 22 kap. 1 § . TP 51 PT Prop. 1997:98/45, del 2, s. 8. TP 52 PT 22 kap. 25 § TP 53 PT prop. 1997:98/45, del 2, s. 246 TP 54 PT 24 kap. 1 § och 26 kap. 9 § tredje och fjärde stycket . TP 55 PT prop. 1997:98/45, del 1, s. 347. Ändringar i miljöbalksförfattningar SOU 2007:80 miljöfarlig verksamhet och annan sådan verksamhet som inte är tillståndspliktig. Exempel på hänsyn som ska tas vid prövning och tillsyn Miljökvalitetsnormerna enligt är inte direkt rättsligt bindande för enskilda. De kan dock få indirekt effekt genom att de ska tillämpas i tillståndsprövning och tillsyn. Den skälighetsavvägning som ska göras enligt 2 kap. 7 § får nämligen inte medföra att en miljökvalitetsnorm åsidosätts. Enligt 16 kap. 5 § får inte heller tillstånd meddelas för en ny verksamhet som medverkar till att en miljökvalitetsnorm överträds. De miljökvalitetsnormer som finns genomför EG-rätten. Natura 2000-områden finns för att bevara skyddsvärda naturtyper och arter. Om en verksamhet kan beröra ett sådant område krävs ett särskilt tillstånd.TPF 56 FPT Utgångspunkten är att sådant tillstånd endast får lämnas om verksamheten inte kan skada livsmiljöerna eller försvåra bevarandet av arterna som skyddas i området, exempelvis genom utsläpp av kemikalier till vattendrag som rinner in i området. Reglerna är gemensamma för EU. Vår bedömning Vilka hälso- och miljökrav som ställs vid tillståndsprövning eller tillsyn av en miljöfarlig verksamhet bestäms genom tillämpning av de allmänna hänsynsreglerna. Hur Reach påverkar den tillämpningen har vi diskuterat i avsnitt 3.2. Vi har där dragit slutsatsen att Reach i princip inte rör användningen eller annan hanteringTPF 57 FPT av en kemikalie i ett enskilt fall på en viss plats. I vissa fall kan dock Reach inskränka möjligheten att ställa krav med stöd av de allmänna hänsynsreglerna. Särskilt gäller det tillämpningen av produktvalsregeln i fall där en verksamhetsutövare har rätt enligt artikel 56 i Reach att använda ett tillståndpliktigt ämne. Som vi konstaterat tidigare innebär det dock inte en ovillkorlig rätt att använda ämnet i en viss anläggning eller på en viss plats. Reach hindrar inte att användningen förbjuds i det enskilda fallet av andra skäl än att det finns lämpliga alternativ, exempelvis för att verksamheten finns TP 56 PT 7 kap. 28 a, 28 b 29, 29 a och 29 b §§ TP 57 PT Med hantering avser vi begrepp som det definieras i 14 kap. Det är vidare än användningsbegreppet enligt Reach. SOU 2007:80 Ändringar i miljöbalksförfattningar inom ett skyddsområde för vattentäkt. Det är då ett beslut med stöd av den allmänna regeln om försiktighetsmått i 2 kap. 3 § , och inte en tillämpning av produktvalsregeln. Vi menar vidare att ett tillstånd enligt Reach inte hindrar att produktvalsregeln tillämpas indirekt, t.ex. genom att ett miljöbalkstillstånd tidsbegränsas till att gälla fram till dess att Reach-tillståndet omprövas. Bestämmelserna om tillstånd och begränsningar i Reach kan även sätta en miniminivå för kraven enligt de allmänna hänsynsreglerna och hindra eller begränsa användningen av ett ämne i det enskilda fallet. Reach innehåller ytterligare bestämmelser vars betydelse för hanteringen i enskilda fall kan diskuteras. Vi tar upp några av dem närmare i det följande. Information enligt Reach som beslutsunderlag Enligt artikel 14.6 i Reach ska alla registranter fastställa och tilllämpa de åtgärder som är lämpliga för att på ett adekvat sätt kontrollera de risker som identifieras i kemikaliesäkerhetsbedömningen. När det är lämpligt ska registranten också rekommendera åtgärderna i sitt säkerhetsdatablad. Enligt artikel 37.5 i Reach ska varje nedströmsanvändare identifiera, tillämpa och, där så är lämpligt, rekommendera lämpliga åtgärder för att på ett adekvat sätt kontrollera risker som angivits i säkerhetsdatabladet, den egna kemikaliesäkerhetsbedömningen eller i viss annan information som lämnats av hans leverantörer. En nedströmsanvändare som inte uppfyller villkoren i ett exponeringsscenario för en användning eller som tillämpar en användning som leverantören avråder ifrån måste utarbeta en egen kemikaliesäkerhetsrapport (artikel 37.4) Ett undantag från det kravet är när nedströmsanvändarens användning av ämnet eller beredningen understiger (artikel 37.4 c). Nedströmsanvändare som omfattas av det undantaget ska ta ställning till användningen av ämnet och identifiera och tillämpa alla nödvändiga riskhanteringsåtgärder för att se till att hälso- och miljöriskerna kontrolleras på ett adekvat sätt (artikel 37.6). Det gäller utöver de ovan nämnda kraven i artikel 37.5. Den som använder ett ämne eller en beredning är alltså skyldig att beakta den information om riskerna som tagits fram i kemi207 Ändringar i miljöbalksförfattningar SOU 2007:80 kaliesäkerhetsbedömningar och säkerhetsdatablad. På det sättet ställer Reach upp minimikrav. Reach innebär således inte bara att kunskap ska tas fram; kunskapen ska också påverka användarnas hantering av ämnen och beredningar. Detta är viktigt för att Reach ska uppnå sina syften. Kemikaliesäkerhetsrapporterna och säkerhetsdatabladen kommer att innehålla information som är viktig inte bara för företagen själva, utan också för prövnings- och tillsynsmyndigheterna enligt . Det är därför viktigt att myndigheterna har tillgång till den informationen. Det behovet tillgodoses i Reach genom att registranter och nedströmsanvändare måste hålla sin kemikaliesäkerhetsrapport tillgänglig (artikel 14.7 och 37.7). En tillsynsmyndighet kan med stöd av 26 kap. 21 § förelägga en verksamhetsutövare att lämna kemikaliesäkerhetsrapporter och säkerhetsdatablad till myndigheten om de behövs för tillsynen enligt . Det är också möjligt för en tillståndsprövande myndighet att vid behov begära in dokumenten som en komplettering av ansökan. Utöver förpliktelsen enligt Reach att hålla kemikaliesäkerhetsrapporten tillgänglig så gör alltså det möjligt att också kräva att den skickas till myndigheterna. Vi anser att de bestämmelserna inte behöver ändras på grund av Reach. Hur information enligt Reach påverkar beslut om riskhanteringsåtgärder Bestämmelserna i artikel 14.6 och 37.5–6 kan emellertid uppfattas som att de också innebär att registranters och nedströmsanvändares egna bedömningar och rekommendationer i kemikaliesäkerhetsrapporter och säkerhetsdatablad i princip bestämmer vilka riskhanteringsåtgärder som ska tillämpas i enskilda fall. Strängare krav skulle bara kunna ställas om det behövdes för att uppfylla annan EG-lagstiftning (jfr artikel 2.4 a). Vid en sådan tolkning kan man ifrågasätta om det som innefattas i användning av ämnen och beredningar enligt Reach över huvud taget ska ingå i tillståndsprövningen och tillsynen av miljöfarlig verksamhet i andra fall än när det behövs för att uppfylla EGrättsliga förpliktelser. I vart fall borde frågan falla utanför prövningen och tillsynen om det finns riskhanteringsåtgärder angivna i säkerhetsdatablad eller kemikaliesäkerhetsrapport för en aktuell 208 SOU 2007:80 Ändringar i miljöbalksförfattningar användning. Frågan om riskhanteringsåtgärder vid användningen av ämnen och beredningar blir då i huvudsak en fråga för tillsynen enligt Reach. Ett sådant synsätt kan leda till en diskussion om en ändring av bestämmelserna som reglerar vilka frågor som ska ingå i prövning och tillsyn, bl.a. reglerna om vilka villkor och andra bestämmelser ett tillståndTPF 58 FPT ska innehålla. Om riskhanteringsåtgärderna enligt Reach är bindande bör kanske frågan hållas helt utanför prövning och tillsyn enligt , eller i vart fall bara ingå om det krävs enligt annan EU-lagstiftning än Reach. Synsättet kan alternativt ge upphov till frågan om informationen i säkerhetsdatablad och kemikaliesäkerhetsrapporter alltid borde ingå i beslutsunderlaget när en myndighet ska ta ställning till behovet av riskhanteringsåtgärder vid användning av ämnen och beredningar, för att förhindra att myndigheten inte beslutar om andra åtgärder än de som framgår av informationen enligt Reach. Vi anser emellertid att Reach bör tolkas på så sätt att leverantörers och användares bedömningar av lämpliga eller nödvändiga riskhanteringsåtgärder endast är rekommendationer om hur risker som angivits i säkerhetsdatablad eller kemikaliesäkerhetsrapporter ska kontrolleras. En annan tolkning anser vi vara i strid med ordalydelsen i artiklarna 14.6 och 37.5. Vidare måste kemikaliesäkerhetsrapporternas och säkerhetsdatabladens status bedömas mot bakgrund av att Reach inte ställer krav på att någon myndighet alltid ska granska innehållet i dem. Sådan kontroll kommer troligen endast ske stickprovsvis av tillsynsmyndigheterna. Det finns inte heller några andra kvalitetssäkringssystem inbyggda i Reach. Vilka åtgärder som ska vidtas för att uppnå en adekvat kontroll i enskilda fall måste oftast vara beroende av hur förhållandena är på platsen och i omgivningen. Riskhanteringsåtgärderna enligt Reach är generella och tar inte sådana hänsyn. Det krävs i allmänhet information i miljökonsekvensbeskrivningar och annan plats- eller anläggningsspecifik utredning som ingår i tillståndsprövningen eller tillsynen för att komma fram till vilka åtgärder som är lämpliga. Det är exempelvis inte säkert att det går att i varje enskilt fall innehålla de s.k. PNEC-värdenaTPF 59 FPT, som ingår i exponeringsscenariTP 58 PT Se 19 kap. 5 § 8 och 22 kap. 25 § . TP 59 PT Ett PNEC-värde är den koncentration av ett ämne under vilken det inte väntas uppkomma några skadliga effekter i den berörda miljön (nolleffektkoncentration eller Predicted NoEffect Concentration), pkt 3.0.1 i bilaga 1 till Reach. Ändringar i miljöbalksförfattningar SOU 2007:80 erna, enbart genom att tillämpa de generella och rekommenderade skyddsåtgärderna i säkerhetsdatabladet. Vilka koncentrationer ett ämne har i den yttre miljön beror ju också på en rad andra faktorer, exempelvis på andra förekommande utsläpp av samma ämne till den aktuella recipienten eller på vattenföring, skiktningsförhållanden och strömmar i recipienten. Vilka åtgärder som ska vidtas för att uppnå adekvat kontroll är dessutom beroende av vilka skyldigheter enligt annan lagstiftning som gäller för verksamheten. Det kan t.ex. röra miljökvalitetsnormer, påverkan på ett Natura 2000-område, utsläpp av flyktiga organiska föreningar eller klimatpåverkande ämnen, avfallshantering eller åtgärder som krävs för att uppnå en god vattenstatus. Det kan vara fråga om krav på åtgärder som härrör från EU:s miljöskyddslagstiftning eller andra EU-regler som ligger utanför tilllämpningsområdet för Reach. Det kan också handla om nationella krav i frågor som inte harmoniseras av Reach. Vi menar därför att vad som är adekvat kontroll av risker och vilka åtgärder som är lämpliga respektive nödvändiga att vidta för att uppnå sådan kontroll i praktiken ofta kommer att bestämmas av förhållandena i det enskilda fallet och annan lagstiftning än Reach. Det kan innebära att såväl strängare som mindre omfattande åtgärder ska vidtas än de som framgår av informationen om ämnet eller beredningen enligt Reach. Det kan också innebära att ett ämne eller en beredning inte får användas i ett enskilt fall. Vår slutsats är därför att det saknas anledning att ändra bestämmelserna om vad som ska ingå vid prövning och tillsyn av miljöfarlig verksamhet enligt . Krav på egen kemikaliesäkerhetsrapport eller tillsynen enligt kan med vår tolkning av bestämmelserna i leda fram till krav på åtgärder som innebär att en nedströmsanvändare inte kommer att följa villkoren för användningen enligt leverantörens exponeringsscenarier. Det kan i sin tur medföra att nedströmsanvändaren måste göra en egen kemikaliesäkerhetsbedömning, alternativt ändra den som han redan har gjort. Kravet gäller dock inte om nedströmsanvändaren genomför eller rekommenderar ett exponeringsscenario som omfattar åtminstone de villkor (engelska versionen: includes as a minimum the conditions) som beskrivs i säkerhetsdatabladets 210 SOU 2007:80 Ändringar i miljöbalksförfattningar exponeringsscenario. Det kan diskuteras om det innebär att alla riskhanteringsåtgärder i scenariot måste ingå eller om det är samma skyddsnivå som ska uppnås för att undantaget ska vara tillämpligt. Det är dock ingen fråga som berör ändringar i svensk lagstiftning och således inte heller utredningen. 3.8 Avfall och producentansvar Slutsatser Gränsdragningsproblem vid tillämpningen av avfallsdefinitionen medför svårigheter att avgöra om ett undantag för avfall i Reach är tillämpligt eller ej. Avfall I 15 kap. finns bestämmelser om avfall och producentansvar. Definitionen av avfall (15 kap. 1 §) överensstämmer med EU:s definition enligt direktiv /12/EG om avfall. Definitionen har fått en mycket vid tillämpning av vad gäller kriterierna för när avfall uppstår och när ett avfall upphör att vara avfall. praxis ger utrymme för olika tolkningar när någon i ett enskilt fall ska ta ställning till om ett ämne, en beredning eller ett föremål är avfall eller ej. Direktiv /12/EG ses över, bl.a. i syfte att minska gränsdragningsproblemen. Tillämpningen av Reach på avfall Avfallsaspekter ingår i Reach, bl.a. genom att exponeringsscenarierna i kemikaliesäkerhetsbedömningen ska inrymma ett ämnes hela livscykel. I säkerhetsdatabladen finns det en särskild rubrik om avfallshantering. Avfallsfrågorna ingår även i delarna av Reach som rör tillståndsprövning och begränsningar. Enligt artikel 2.2 i Reach är avfall enligt direktivets definition inte ett ämne, en beredning eller en vara enligt definitionerna i Reach. Det innebär att ämnen som utgör avfall inte behöver registreras. Bestämmelserna om skyldighet att upprätta säkerhetsdatablad och att lämna annan information i distributionskedjan, 211 Ändringar i miljöbalksförfattningar SOU 2007:80 krav i fråga om nedströmsanvändare, tillstånd och begränsningar gäller inte heller. Ämnen som är resultatet av återvinningsprocess är i vissa fall undantagna från bestämmelserna i om registrering, nedströmsanvändare och utvärdering (artikel 2.7 d). Vidare är biprodukter undantagna från registreringsplikten (artikel 2.7 b och bilaga V). Vår bedömning Tillämpningen av undantagen i Reach för avfall är beroende av tolkningen av avfallsdefinitionen i direktiv /12/EG. Gränsdragningsproblemen vid tillämpningen av den definitionen kommer alltså att medföra svårigheter när man ska avgöra om ett undantag för avfall är tillämpligt eller ej. Det är inom ramen för EU:s avfallslagstiftning som de problemen måste tas omhand. Tillämpningen av avfallsundantagen är ingen fråga för utredningen och medför inga behov av författningsändringar till följd av Reach. Producentansvaret Producenter kan ges en skyldighet att se till att avfall samlas in, transporteras bort, återvinns, återanvänds eller bortskaffas på ett sätt som kan krävas för en hälso- och miljömässigt godtagbar avfallshantering (15 kap. 6 §). Producentansvaret kan även omfatta en skyldighet att se till att varor eller förpackningar har en viss sammansättning, återanvändbarhet och återvinningsgrad (15 kap. 7 §). För varor gäller det enbart om det behövs till följd av EU-medlemskapet. Märkning av varor och förpackningar kan också krävas. Vilka som anses som producenter framgår av 15 kap. 4 §. Bl.a. omfattas den som yrkesmässigt tillverkar, för in till eller säljer varor eller förpackningar. Bemyndigandena har använts bl.a. för att genomföra EU:s direktiv om förpackningar. Vår bedömning Vi gör bedömningen att bemyndigandena i 15 kap. och de förordningar som meddelats med stöd av dessa inte kommer i 212 SOU 2007:80 Ändringar i miljöbalksförfattningar konflikt med Reach i de delar som vi behandlar i det här betänkandet. Vi återkommer dock i slutbetänkandet till frågan om hur de kan påverkas av begränsningsreglerna i Reach. 3.9 Forumbestämmelser – 20 kap. Förslag En ny punkt införs i 20 kap. 2 § 9 . Denna innebär att mål om kostnadsdelning enligt artiklarna 27 och 30 i Reach i första instans prövas av miljödomstol. En ny paragraf införs i 20 kap. vilken innebär att mål om kostnadsdelning får väckas vid miljödomstolen i om det är fråga om flera svaranden och minst en av dem har sitt hemvist i . Regler om kostnadsdelning i Reach I artiklarna 27.6 och 30.3 i Reach finns regler för hur kostnader för tillgängliga undersökningar ska fördelas mellan potentiella registranter. Reglerna innebär att en registrant som låter andra registranter få tillgång till en fullständig undersökningsrapport ska kunna kräva dessa registranter på en del av kostnaderna för de undersökningar som ligger till grund för rapporten. I reglerna anges uttryckligen att registranten på begäran ska kunna vända sig till nationell domstol för att kunna verkställa sin fordran. När den här typen av tvister uppkommer torde, i vart fall när det gäller undersökningsrapporter som görs tillgängliga i enlighet med artikel 30.3, inte sällan flera registranter vara inblandade. Dessa kan ha säte i olika medlemsstater. Reach saknar regler för domstols behörighet i tvister om kostnadsdelning för undersökningar. Forumregler Enligt de svenska interna forumreglerna är allmänt forum i tvistemål tingsrätten på den ort där svaranden har sitt hemvist (10 kap. 1 § ). För bolag gäller som hemvist den ort där styrelsen har sitt säte. Om det är fråga om flera svaranden kan 213 Ändringar i miljöbalksförfattningar SOU 2007:80 käromålet väckas vid tingsrätten på den ort där någon av dem har sin hemvist (10 kap. 14 § ). I 20 kap. finns särskilda forumregler för vissa mål med anknytning till . Miljödomstolen prövar bl.a. som första instans ersättning för miljöskador enligt 32 kap. och fördelning av solidariskt ansvar mellan flera enligt 10 kap. . Gemenskapsrättsliga regler om domstols behörighet finns i rådets förordning (EG) nr 44/2001 om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område (den s.k. I-förordningen). Förordningen är tilllämplig på privaträttens område oberoende av vilket slags domstol det är fråga om (artikel 1). I artikel 2 i förordningen anges att talan mot den som har hemvist i en medlemsstat ska väckas vid domstol i den medlemsstaten. Om det är flera svaranden kan emellertid, enligt artikel 6, talan mot den som har hemvist i en medlemsstat även väckas vid domstol där någon av svarandena har hemvist. Förutsättningen för detta är att det finns ett tillräckligt nära samband mellan käromålen för att en gemensam handläggning och dom ska vara påkallad i syfte att undvika att oförenliga domar meddelas som en följd av att käromålen prövas i olika rättegångar. Finns skäl att ha särskilt forum för mål om kostnadsdelning enligt Reach? Enligt de allmänna forumreglerna i tvistemål kan mål om kostnadsdelning enligt reglerna i Reach väckas vid tingsrätten på den ort där tillverkaren och importören har sitt säte. Tingsrätterna kommer att ha erfarenhet av att handlägga mål och ärenden som rör Reach eftersom de i första instans kommer att pröva brottmål som rör överträdelser av reglerna i Reach. Trots detta menar vi att det finns skäl att samla mål som rör kostnadsdelning för tillgängliga undersökningar till miljödomstolarna. Sammansättningen i miljödomstolen torde underlätta domstolens ställningstaganden kring sådana frågor som kan komma upp under prövningen av målet, exempelvis vilken information som behövs för registrering och vad som är en relevant undersökning.