sou · GVB35 · 2008-01-01 00:00:00 — Resterande del rörde enstaka fall av olika brottstyper, bl.a. 8 fall av olaga hot och lika många fall av förtal/förolämpning. avsåg 375 ärenden tjänstefel, 79 ärenden misshandel och 40 ärenden stöld. Resterande del rörde enstaka fall av olika brottstyper, bl.a. 11 fall av olaga frihetsberövande och 8 fall av förtal/förolämpning. avsåg 306 ärenden tjänstefel, 72 ärenden misshandel och 40 stöld. Resterande del rörde enstaka fall av olika brottstyper varav 11 fall avsåg förtal/förolämpning och 8 olaga hot. avsåg 367 anmälningar påståenden om tjänstefel, 103 avsåg våldsbrott, 39 tillgreppsbrott, 71 betecknades som övriga brott medan 64 anmälningar det året inte bedömdes avse något brott. avsåg 410 anmälningar påståenden om tjänstefel, 74 avsåg våldsbrott, 54 tillgrepps- och skadegörelsebrott, 34 brott mot frihet och frid, 74 betecknades som övriga brott medan 26 anmälningar det året bedömdes inte avse något brott. avsåg 505 anmälningar påståenden om tjänstefel, 73 avsåg misshandel, 41 stöld, 16 brott mot tystnadsplikten, 8 dataintrång och 171 anmälningar betecknades som övriga brott. avsåg 523 anmälningar påståenden om tjänstefel, 80 avsåg misshandel, 40 stöld och 161 betecknades som övriga brott. anmäldes 201 fall av tjänstefel, 35 trafikärenden/vilt, 27 fall av misshandel samt 15 fall av stöld/snatteri. Resterande del rörde enstaka fall av olika brottstyper, bl.a. 5 fall av ofredande och 3 fall av falsk angivelse/tillvitelse. anmäldes 155 fall av tjänstefel, 35 trafikärenden/vilt, 28 fall av misshandel samt 17 fall av stöld/snatteri. Resterande del rörde enstaka fall av olika brottstyper, bl.a. 6 fall brott mot tystnadsplikten, 5 fall av ofredande, 4 fall av olaga frihets- berövande och 3 fall av förtal. anmäldes 227 fall av tjänstefel, 59 trafikärenden, 43 fall av misshandel samt 18 fall av stöld/snatteri. Resterande del rörde enstaka fall av olika brottstyper, bl.a. 5 fall av hastighets- överträdelse, 4 fall av ofredande och 4 fall av skadegörelse. anmäldes 221 fall av tjänstefel, 48 fall av misshandel, 23 stölder samt 23 anmälningar om personskada i arrest. Resterande del avsåg enstaka fall av olika brottstyper. avsåg 94 ärenden tjänstefel, 29 ärenden misshandel och 92 ärenden benämndes brottsrubricering uppskjuten. Resterande anmälningar avsåg enstaka brott såsom bl.a. brott mot tystnadsplikt och personskada i arrest. avsåg 155 ärenden tjänstefel, 48 ärenden misshandel och 45 ärenden rubricerades som brottsrubricering uppskjuten. Av övriga anmälningar utgjorde stöld den största gruppen med 29 anmälningar. Resterande anmälningar avsåg enstaka brott. avsåg 122 ärenden tjänstefel, 33 misshandel och 28 rubricerades brottsrubricering uppskjuten. Resterande anmälningar avsåg enstaka brott. tillhörde enheten i till och med . avsåg 269 ärenden tjänstefel, 78 ärenden avsåg våldsbrott och 24 ärenden avsåg tillgreppsbrott. avsåg 363 ärenden tjänstefel, 95 ärenden avsåg våldsbrott och 31 ärenden avsåg tillgreppsbrott. avsåg 478 ärenden tjänstefel, 83 ärenden avsåg våldsbrott och 34 ärenden avsåg tillgreppsbrott. finns inte någon sammanställning över brottskoder för anmälningarna. Av antalet inskrivna brott per brottskod antecknade i kriminaldiariet –2004 avsåg ca 250–280 brott för vart och ett av åren tjänstefel. Andra större grupper av brott avsåg våldsbrott med ca 50–70 samt tillgrepps- och skade- görelsebrott med ca 30 . Förhållandet beträffande är enligt enheten i princip detsamma. Någon löpande statistik om anmälningar mot åklagare –2004 har inte förts vid de åklagarmyndigheter som har hanterat dessa frågor. Vissa uppgifter har emellertid hämtats ur myndigheternas allmänna diarier. Sökning har gjorts på orden anmälan mot åklagare. Det skall framhållas att de ärenden som i det aktuella diariet betecknas som anmälan mot åklagare inte alla utgör anmälningar om brott. Det kan i stället röra sig om bl.a. ett allmänt framställt klagomål mot en åklagare. Det kan emellertid även vara så att vissa påståenden om brott inte registrerats under rubriken anmälan mot åklagare. Antalet anmälningar mot åklagare har uppgått till omkring 200 . Tabell 7.2 redovisar antalet anmälningar mot åklagare inkomna till riksåklagaren. hanteras dessa anmälningar av Utvecklingscentrum i . Tabell 7.2 Antalet inkomna anmälningar mot åklagare till riksåklagaren Tabell 7.3 Riksåklagarens beslut om att inleda förundersökning mot åklagare Endast i två fall där förundersökning inleddes beslutade riksåklagaren att åtal skulle väckas. Det ena åtalet väcktes . Det andra åtalet väcktes och avsåg en av de förundersökningar som inleddes . Tabell 7.4 visar antalet väckta åtal mot polisanställda –2005. Uppgifterna i detta avsnitt har – med undantag för – lämnats av respektive internutredningsenhet vid polisen. Uppgifterna avseende 2002–2004 har därefter skickats till Riksenheten för polismål för kontroll. Den kontrollen har resulterat i att man från åklagarväsendets del har ansett sig kunna bekräfta uppgifterna som avser och . När det gäller övriga uppgifter i detta avsnitt har man från åklagarväsendets del sammanfattningsvis uppgett sig inte kunna ha någon säker uppfattning om saken alternativt ingen som helst uppfattning. En anledning till det är att åklagarväsendets nuvarande organisation för handläggning av bl.a. anmälningar mot polisanställda trädde i kraft . Det innebär bl.a. att en del av de åklagare som handlägger förundersökningar och väcker åtal mot polis- anställda inte gjorde det –2004. var den åklagaruppgiften spridd på många fler åklagare än vad som är fallet. Uppgifterna i detta avsnitt får mot den bakgrunden bedömas som osäkra när det gäller samtliga enheter frånsett dem i och . Vi väljer ändå att redovisa dem. Tabell 7.4 Antalet väckta åtal mot polisanställda (uppgift saknas) (uppgift saknas) Riksenheten för polismål har uppgett att antalet åtal mot polisanställda har uppgått till 125. Skillnaden mellan uppgifterna från internutredningsenheterna och Riksenheten för polismål kan troligtvis förklaras med att en stämningsansökan med flera åtalspunkter hos polisen registreras som ett åtal medan uppgifterna från Riksenheten avser antal åtalade brottsmisstankar. Ett fåtal strafförelägganden har utfärdats mot polisanställda –2005. Följande exempel får belysa det. Vid Riksenheten för polismål i utfärdades det två strafförelägganden , tre och ett . utfärdades inte något strafföreläggande. Intern- utredningsenheten i har uppgett att det – 2004 utfärdades sammanlagt fyra strafförelägganden mot polis- anställda som arbetar inom enhetens upptagningsområde. Intern- utredningsenheten i har uppgett att det utfärdades sammanlagt tio strafförelägganden . Riksenheten för polismål har utfärdat 125 strafförelägganden. När det gäller väckta åtal mot polisanställda har det – i den mån det har kunnat lämnas uppgifter om det – framkommit att endast ett fåtal har gällt annan personal än polismän. Vi har också frågat efter hur domstolen har dömt när åtal väl väckts mot en polisanställd. Det finns inte någon samlad statistik över det i landet. Vissa uppgifter har vi dock fått. Polisens intern- utredningsenhet i har uppgett följande. ogillades 1 åtal medan 4 åtal bifölls (dagsböter). åtal medan 2 åtal föranledde fängelse respektive dagsböter. bifölls samtliga 4 åtal. bifölls åtal mot två polisanställda. En av dessa dömdes till skyddstillsyn för 3 brott medan 3 åtals- punkter ogillades. Beträffande 2 åtal hade dom inte meddelats när internutredningsenheten lämnade uppgifterna till utredningen. Riksenheten för polismål i har uppgett att av de ärenden som diariefördes har det meddelats fällande domar mot polisanställda i 20 fall. Motsvarande siffror för åren 2003, 2004 respektive 2005 var 14, 21 respektive 9 fällande domar (uppgifterna gäller de två åklagare som arbetar i ). Uppgiften för kan komma att ändras med hänsyn till att 5 åtal ännu inte hade prövats när denna uppgift lämnades. Internutredningsenheten i har uppgett att ogillades 1 av de 6 väckta åtalen och ogillades 4 av de 10 väckta åtalen. väcktes 8 åtal. Av dessa ogillades 4 åtal, medan 2 åtal inte var slutligt avgjorda när uppgifterna lämnades till utredningen. Internutredningsenheten i har uppgett att av de 6 åtal som väcktes meddelades 2 fällande domar. Motsvarande siffror för de två följande åren var 7 åtal och 6 fällande domar respektive 3 åtal och ingen fällande dom . Internutredningsenheten i har uppgett att för saknas uppgifter medan det väcktes 13 åtal och meddelades 10 fällande domar. ogillades 1 åtal medan övriga bifölls i tingsrätten och ogillades 1 åtal medan 4 fällande domar meddelades. Internutredningsenheten i har i denna del uppgett att ogillades 1 av de 2 väckta åtalen, ogillades 3 av de 4 väckta åtalen, meddelades 3 fällande domar med anledning av de 4 väckta åtalen och meddelades fällande domar i samtliga av de 4 väckta åtalen. –2004 har det endast väckts något enstaka åtal mot åklagare och har en dom meddelats. har Riksenheten för polismål inte fått en någon anmälan om fritidsbrott begånget av en åklagare. De flesta anställda inom polisen är polismän. När det gäller statistiken –2005 över antalet anmälningar m.m. som gäller polisanställda har det inte gått att få fram någon samlad statistik över hur många anmälningar m.m. som gäller polismän respektive övriga polisanställda. Några internutredningsenheter har dock antingen angett den exakta fördelningen mellan yrkesgrupperna eller försökt att uppskatta fördelningen. Internutredningsenheten i har uppskattat att det –2004 rör sig om färre än tio anmälningar som gällt andra anställda inom myndigheten än polismän. Enheten i har uppgett att det rör sig om mellan 10–16 anmälningar –2004 som avsett civilanställda. har 44 ärenden gällt civilanställda. utredningar i har uppgett att det inte finns någon statistik vid myndigheten över fördelningen mellan yrkesgrupperna. Av den statistik som internutrednings- enheten i har lämnat framgår att det endast är ett fåtal anmälningar som avser civilanställd personal. Internutrednings- enheten i har uppgett att det saknas statistik på denna fördelning men enhetens uppfattning är att förhållandet kan vara att en polisman är berörd i 8 fall av 10. Internutredningsenheten i har uppgett att det uppskattningsvis rör sig om färre än av anmälningarna som gällt civilanställd personal. När det gäller fördelningen av anmälningar i respektive utanför arbetet förs inte heller någon samlad statistik. Internutrednings- gruppen i har uppskattat att det –2004 rör sig om färre än 10 anmälningar som avser händelser som inte har något samband med arbetet. Enheten i har uppgett att det endast finns statistik i denna del och att av det totala antalet ärenden (508 ärenden) utgjorde 38 ärenden händelser som inte hade något samband med den anmäldes arbete, medan 31 av 427 ärenden avsåg brott utanför tjänsten. utredningar i har uppgett att det inte finns någon statistik över antalet brott begångna . Från åklagarväsendets sida förs dock viss statistik över antalet lagförda polisanställda i tjänsten respektive . Sådan statistik förs vid Riksenheten för polismål i och gäller huvudsakligen i . polisanställda till 19 där den lagförda händelsen hade samband med tjänsten och 12 där den lagförda händelsen inte hade något sådant samband. Motsvarande siffror för var 25 respektive 6 och för 17 respektive 14. har enheten uppgett att av de anmälda brotten skedde 41 . Merparten av dessa avsåg polismän. Av den statistik som Internutredningsenheten i har lämnat för åren 2002–2004 framgår att det för enhetens del endast är ett fåtal anmälningar som avser händelser som inte har samband med den polisanställdes arbete. Internutredningsenheten i för inte någon statistik över fördelningen av brott begångna av polisanställda i respektive utanför tjänsten. Vid en kontroll 2001 visade det sig att av ärendena rörde händelser utanför tjänsten. Samma förhållande torde, enligt enheten, föreligga . Internutredningsenheten i har uppskattat att ca 80–av alla anmälningar där gäller händelser/brott i samband med arbetet. Enligt våra direktiv skall vi göra en jämförelse med övriga nordiska länders och vissa EU-länders utredningsförfaranden. Vi har i det syftet skrivit till de övriga nordiska ländernas justitiedepartement. Eftersom det i betänkandet Förstärkt granskning av polis och åklagare (2003:41) finns en redogörelse för dessa länders organisation av polis- och åklagarväsendena och för ländernas utredningsförfaranden har vi frågat om det som i dessa delar anges i betänkandet alltjämt gäller eller om det har skett några förändringar. Relevanta texter ur SOU 2003:41 har bifogats vår förfrågan till vart och ett av länderna. I den mån SOU 2003:41 inte innehåller någon uppgift om det har vi även frågat om det finns några särskilda regler för den situationen när en person har avlidit eller skadats allvarligt i samband med ett polisingripande. Beträffande de nordiska länderna inkom svaren . Vad gäller förhållandena i har därefter ytterligare uppgifter inhämtats vid ett besök hos Spesialenheten for politisaker i . I redogörelsen nedan lämnas en översiktlig beskrivning av internutredningsförfarandet i några olika länder. För mer utförlig information beträffande , och hänvisas till SOU 2003:41. Eftersom förhållandena i har förändrats sedan det betänkandet lämnades redovisas förfarandet i mer utförligt (avsnitt 8.3). Av det svar som vi har fått från det danska och andra uppgifter som vi har inhämtat har framkommit att den beskrivning beträffande danska förhållanden i nu aktuella hänseenden som finns i SOU 2003:41 alltjämt gäller. I det betänkandet anges bl.a. följande om det danska internutrednings- förfarandet. En anmälan om brottsmisstanke eller ett klagomål mot en polis i tjänsten skall inges till den regionala statsadvokaten, som är en allmän åklagare. Man skiljer mellan straffrättsliga ärenden och klagoärenden, men forum- och handläggningsbestämmelserna är i princip desamma. Statsadvokaten handlägger ärendena, beslutar om och utför förundersökningar samt fattar beslut i åtalsfrågan. Kravet för att inleda en förundersökning är att det föreligger misstanke om att en polis har begått ett brott som faller under allmänt åtal. I de fall en person avlidit eller skadats allvarligt i samband med ett polisingripande skall en förundersökning alltid inledas. Statsadvokaten sköter i huvudsak själv utredningsarbetet och utför alla förundersökningsåtgärder. får dock på eget initiativ vidta sådana förundersökningsåtgärder som måste ske utan dröjsmål för att inte skada utredningen. Hos varje statsadvokat finns en polisklagonämnd (politiklagenaevn). Nämnden, som består av en advokat och två lekmän, har till uppgift att ha tillsyn över statsadvokatens arbete. Statsadvokaten skall anmäla samtliga klagomål och brotts- anmälningar som riktats mot poliser i deras tjänsteutövning till nämnden. Statsadvokaten skall utarbeta en skriftlig redogörelse för resultatet av undersökningen. Nämnden meddelar statsadvokaten sin uppfattning om vilket beslut som bör fattas i ett visst ärende. Om statsadvokaten inte följer nämndens förslag kan nämnden överklaga statsadvokatens beslut hos riksadvokaten. En anmälan om brottslig handling kan avslutas genom avskrivning på grund av grundlös anmälan, genom att förundersökning läggs ned eller genom att åtal väcks. Den ordning som nämnts gäller endast när klagomålet eller anmälan om en brottslig gärning riktats mot en polis, jurister eller åklagare vid en polismyndighet och gärningen utförts i tjänsten. Förhållanden utanför tjänsten handläggs av polismästaren vid den myndighet som polismannen tjänstgör vid. Anmälningar om brottsmisstankar mot anställda inom statsadvokatämbetet handläggs av vederbörande polismästare. Ärendet skall dock överlämnas till den regionala statsadvokaten för beslut i åtalsfrågan, om inte den som anmälan riktas mot är anställd vid samma statsadvokatämbete. Riksadvokaten skall till och justitieministern skriftligen redogöra för handläggningen av klagomålsärenden och brottsanmälningar mot poliser. Det danska beslutade att tillsätta en utredning med uppgift att göra en genomgång och utvärdering av den gällande ordningen av anmälningar mot polisanställda. Enligt har den nuvarande ordningen gällt och har det framförts kritik mot att ordningen inte i tillräcklig omfattning tillgodoser kravet på en opartisk behandling av anmälningar mot poliser. Utredningens uppdrag skall vara avslutat i mitten av . I har det har skett en del förändringar i förhållande till vad som redovisas i SOU 2003:41. Med hänsyn härtill väljer vi att lämna en mer utförlig redogörelse för de norska förhållandena. Redogörelsen avser således såväl organisationen av polis- och åklagarväsendena som den nya ordningen för det som i benämns internutredningsverksamheten och som gäller från . Justis- og politidepartementet har överlämnat den proposition som den nya organisationen för internutredningsverksamheten bygger på (Ot.prp. 96 [2002–2003] Om lov om endringer i straffeprosessloven [ny organisering av et eget etterforsknings- organ for politiet og påtalemyndigheten]). Propositionen behandlades vid justiskomite i betänkandet (Innst. 15 [2003–2004]). Även det betänkandet har överlämnats till oss. 8.3.2Organisationen av polis- och åklagarväsendena m.m. Ett centralt inslag i den norska polisorganisationen är det tvåspåriga systemet som innebär att åklagarmyndigheten (påtalemyndigheten) är en integrerad del av polisen där riksadvokaten har det överordnade fackansvaret för polisens åtalsverksamhet, men där Justis- og politidepartementet och Politidirektoratet har ett överordnat fackansvar för resten av polisens verksamhet. Samordningen mellan dem sker genom regelbundna kontakter mellan riksadvokaten, departementet och Säkerhetspolisen har en särställning genom att den är direkt underställd departementet. är inrättad som en egen myndighet med ansvar för att verkställa förundersökning och åtal. Det är riksadvokaten som leder åklagarmyndigheten. Denne är dock inte verksamhetsmässigt underordnad departementet. Endast Kongen i statsråd (dvs. regeringen efter beslut av kungen) kan utfärda allmänna regler och ge bindande förelägganden/föreskrifter om riksadvokatens uppdrag eller verksamhet. Under riksadvokaten finns statsadvokater och under dem finns polismästarna och deras underordnade. Politidirektoratet är det centrala förvaltningsorganet för polisväsendet. Det är underordnat Justis- og politidepartementet och handlar under justitieministerns konstitutionella ansvar. Politidirektoratet leds av en direktör som är utsedd av Kongen i statsråd för . Det finns möjlighet för direktören att få ett förlängt förordnande på ytterligare maximalt . är indelat i 27 polisdistrikt med en polismästare som chef (som också är åklagare på lokal nivå). Det finns sju särorgan (centrala förvaltningsorgan) för särskilda polisärenden. Polis- distrikten och särorganen är, med undantag av säkerhetspolisen, underställda Politidirektoratet i administrativa och polisiära frågor. Vid brottsutredning och annan handläggning av brott är polisen underställd åklagarmyndigheten. När det gäller handläggning av enskilda ärenden är åklagarmyndigheten inte underordnad departementet. Politidirektoratet inrättades som ett led i en större effektiviserings- och utvecklingsprocess i polisförvaltningen, som berör den centrala och lokala polisen. Målsättningen var bl.a. att klargöra ansvaret mellan organen och att skapa en enhetlig operativ polisverksamhet. Genom polisreformen har antalet polisdistrikt minskat från 54 till 27 med verkan . leds av riksadvokaten. Regionalt finns det tio statsadvokatämbeten. och statsadvokat- ämbetena betecknas samlat som Den högre åklagarmyndigheten. Ledarskapet för den högre åklagarmyndigheten är delat mellan Justis- og politidepartementet och riksadvokaten. Riksadvokaten har ledarskapet över den egentliga åklagarverksamheten vid statsadvokatämbetena och departementet är det administrativt överordnade organet. Riksadvokaten har det överordnade ansvaret för brottsutredningsverksamheten och ledningen av åklagar- myndigheten och är dessutom överinstans för övertagande av åtalsbeslut som fattas av statsadvokater. Riksadvokaten fastställer i samarbete med departementet de generella reglerna om vilka prioriteringar som skall göras och hur målen för verksamheten skall uppnås. Statsadvokatämbetena leds av en förstestatsadvokat. Den del av åklagarmyndigheten som är integrerad i polisen består av en polismästare, vice polismästare, övervakningschef, polisinspektörer, polisadvokater, polisadjutanter och polis- fullmäktige. Dessa är anställda vid påtalemyndigheten i politiet. Den SEFO-modell som finns beskriven i SOU 2003:41 har avskaffats. SEFO stod för Det særskilte etterforskningsorgan och var ett brottsutredningsorgan med behörighet att besluta om att inleda förundersökning. Utredningsarbetet sköttes antingen av SEFO eller av polisen. SEFO saknade emellertid åtalsbefogenhet. Åtalsbefogenheten tillkom i stället en statsadvokat som också utförde talan vid domstol. Statsadvokatens beslut kunde överklagas till riksadvokaten. inrättades ett centralt utredningsorgan för hela landet med regionalt organiserade utredningsavdelningar. Det nya utredningsorganet, som benämns Spesialenheten for politisaker, är en fristående myndighet under civilavdelningen vid Justis- og politidepartementet. Spesialenheten har även åtalsbefogenhet i de brottsutredningar som faller inom dess kompetensområde. I propositionen som föregick inrättandet av Spesialenheten for politisaker framhölls att SEFO-modellen hade blivit kritiserad och att det behövdes en förändring för att kunna säkra allmänhetens förtroende för den aktuella verksamheten. När det gällde allmänhetens förtroende framhölls särskilt det förhållandet att SEFO saknade åtalsbefogenhet. Det nya organet bedömdes vidare kunna säkerställa en mer rättssäker och mer likartad behandling av de personer som vill anmäla anställda inom polisen och åklagarmyndigheten än vad den tidigare SEFO-modellen ansågs kunna göra. En annan aspekt som framhölls i proposition var att även de anställda som blev föremål för en anmälan skulle komma att få en mer rättssäker behandling och prövning. Det nya organet bedömdes också kunna säkra bl.a. ett större organisatoriskt avstånd mellan dem som utreder den nu aktuella typen av brott och den personal som blir anmäld. Under lagstiftningsarbetets gång framfördes en del invändningar mot att överföra åtalsbefogenheten till ett särskilt organ. Riksadvokaten hade påpekat att man därigenom riskerade att det skulle utvecklas en egen praxis i detta organ. Det framhölls att en sådan praxis skulle kunna komma i konflikt med principen om att lika fall skall behandlas lika. Departementet framhöll i denna del att det fanns flera faktorer som minskade faran för detta. Bl.a. påpekades att organets beslut skulle kunna överklagas till riksadvokaten och att i de fall organet beslutar att åtal skall väckas är det domstolen som avgör ansvarsfrågan. Riksadvokaten har föreskriftsrätt över organet när det gäller förundersökning och åtal. I förarbetena framhölls att man utgick från att riksadvokaten skulle komma att ingripa i enskilda ärenden endast när det behövdes för att genomföra utredningen på ett tillfredsställande sätt (se Ot.prp. 96 [2002–2003] avsnitten 1 och 4.6). Enligt uppgift från Spesialenheten for politisaker har riksadvokaten meddelat ändring i endast ett beslut. Efter denna allmänna bakgrund kommer vi i det följande att redogöra för de författningsbestämmelser som infördes för att genomföra reformen med Spesialenheten for politisaker. Det gäller främst bestämmelserna i 59 a och 67 §§ straffeprosessloven (straffprocesslagen) och 34 kap. forskrift om ordningen av påtalemyndigheten (åklagarinstruktionen). Den nya organisationen innebar att vissa paragrafer i straffprocesslagen fick ändras. Det rörde sig om två bestämmelser, nämligen 59 a och 67 §§.