sou · GWB3120 · 2008-12-15 00:00:00 — skall en riskanalys lämnas in som utförts i enlighet med de allmänna principer för riskbedömning av kemiska ämnen som anges i artikel 10.4 i rådets förordning (EEG) nr 793/93 (1) om det gäller ett befintligt ämne eller i artikel 3.2 i rådets direktiv /548/EEG (2), om det gäller ett nytt ämne. Kommissionen skall underrätta de övriga medlemssta- terna om utkastet och alla dokument som lämnats in. Den kan även överlämna förslaget för yttrande till den i artikel 5 nämnda kommittén och, om så är lämpligt, till den kommitté som är ansvarig för området i fråga. När det gäller de tekniska specifikationer eller andra krav som anges i artikel 1.9, andra stycket, tredje strecksatsen får kommissionens eller medlemsstaternas detaljerade kommentarer eller utlåtanden endast avse sådana aspekter som kan utgöra ett hinder i handeln, inte skatte- mässiga eller finansiella aspekter. 2.Kommission och medlemsstaterna kan lämna synpunkter till den medlemsstat som har överlämnat ett utkast till teknisk föreskrift. Medlemsstaten skall så långt möjligt ta hänsyn till dessa då den tek- niska föreskriften därefter utarbetas. 3.Medlemsstaterna skall utan dröjsmål till kommissionen överlämna den slutliga versionen av texten till en teknisk föreskrift. 4.Uppgifter som lämnas enligt denna artikel skall inte betraktas som konfidentiella om inte den medlemsstat som gör anmälan uttryckligen begär det. En sådan begäran skall vara motiverad. Vid en sådan begäran får dock den i artikel 5 nämnda kommittén och de nationella myndigheterna höra fysiska och juridiska personer inom den privata sektorn för att få sakkunnig rådgivning, om nödvän- diga försiktighetsåtgärder vidtas. 5.Om utkast till tekniska föreskrifter utgör ett led i en åtgärd som på utkaststadiet skall överlämnas till kommissionen enligt en annan gemenskapsrättsakt, kan medlemsstaterna göra en anmälan i enlighet med punkt 1 inom ramen för den andra rättsakten, förutsatt att de formellt anger att denna anmälan också avser detta direktiv. Att kommissionen inte tar ställning till ett utkast till tekniska före- skrifter enligt detta direktiv påverkar inte vilka beslut som kan komma att fattas enligt andra gemenskapsrättsakter. Artikel 9 i direktivet gäller medlemsstaternas skyldighet att iaktta de s.k. frysningsperioderna. Artikeln innehåller även en bestäm- melse om den s.k. nödfallsproceduren (artikel 9.7), som reglerar möjligheten att under speciella omständigheter undvika nämnda frysningsperioder. Artikel 9 har följande lydelse. 1.Medlemsstaterna får inte anta ett utkast till teknisk föreskrift före utgången av från den tidpunkt då kommissionen mottog informationen enligt artikel 8.1. 2.Från den tidpunkt då kommissionen mottog informationen enligt artikel 8.1 får medlemsstaterna inte anta –ett förslag till teknisk föreskrift i form av en frivillig överenskom- melse enligt artikel 1.9 andra stycket, andra strecksatsen, innan har gått, –något annat förslag till teknisk föreskrift innan har gått, om inte de särskilda förutsättningarna i punkterna 3, 4 och 5 föreligger, om kommissionen eller någon annan medlemsstat från samma tidpunkt inkommer med ett detaljerat utlåtande som går ut på att den planerade åtgärden kan skapa hinder för varornas fria rörlighet på den inre marknaden. Den berörda medlemsstaten skall underrätta kommissionen om vilka åtgärder den planerar att vidta med anledning av sådana detalje- rade utlåtanden. Kommissionen skall yttra sig över dessa åtgärder. 3.Medlemsstaterna får inte anta ett utkast till teknisk föreskrift före utgången av från den tidpunkt då kommissionen mottog informationen enligt artikel 8.1 om kommissionen från samma tidpunkt tillkännager sin avsikt att föreslå eller anta ett direktiv, en förordning eller ett beslut i frågan i enlighet med artikel 4.Medlemsstaterna får inte anta ett utkast till teknisk föreskrift före utgången av från den tidpunkt då kommissionen mottog informationen enligt artikel 8.1 om kommissionen från samma tidpunkt meddelar att den konstaterat att utkastet till tek- nisk föreskrift rör en fråga som redan täcks av ett utkast till ett direk- tiv, en förordning eller ett beslut som förelagts rådet i enlighet med artikel 189 i fördraget. 5.Om rådet antar en gemensam ståndpunkt under den frysningsperiod som anges i punkterna 3 och 4 skall perioden förlängas , om inte annat följer av artikel 9.6. 6.De skyldigheter som anges i punkterna 3, 4 och 5 skall upphöra att gälla om –kommissionen meddelar medlemsstaterna att den inte längre avser att föreslå eller anta en bindande gemenskapsrättsakt, –kommissionen meddelar medlemsstaterna att den återtagit sitt förslag eller utkast, eller –kommissionen eller rådet antagit en bindande gemenskapsrättsakt. 7.Punkterna 1–5 skall inte tillämpas i de fall då en medlemsstat av brådskande skäl, på grund av allvarliga och oförutsedda händelser som gäller skyddet av folkhälsan eller den allmänna säkerheten, djurskyddet eller skyddet av växter, måste utarbeta tekniska föreskrifter på i syfte att anta och införa dem, utan att samråd är möjligt. Medlemsstaten skall i informationen enligt artikel 8 ange vilka skäl som gör beslutet om åtgärderna så brådskande. Kommissionen skall lämna sina synpunkter på informationen. Den skall vidta lämpliga åtgärder om detta förfarande missbrukas. Kommissionen skall regelbundet informera . I artikel 10 i direktivet regleras undantag från skyldigheten att anmäla eller iaktta frysningsperioder. Artikeln kompletterar artik- larna 8 och 9, genom att fastställa de lagliga undantagen från skyl- digheten att anmäla ett utkast till nationell teknisk föreskrift. Den fastställer också vissa undantag från skyldigheten att uppfylla de frysningsperioder som fastställs i artikel 9. Artikel 10 har följande lydelse. 1.Artiklarna 8 och 9 skall inte tillämpas på de lagar och andra författ- ningar i medlemsstaterna eller de frivilliga överenskommelser genom vilka medlemsstaterna –uppfyller de bindande gemenskapsrättsakter som leder till att tek- niska specifikationer antas, –uppfyller skyldigheter som följer av internationella avtal som leder till att gemensamma tekniska specifikationer antas i gemenskapen, –utnyttjar de skyddsklausuler som är fastställda i bindande gemen- skapsrättsakter, –tillämpar artikel 8.1 i direktiv /59/EEG (1), –endast efterlever en dom som meddelats av Europeiska gemenska- pernas domstol, –endast ändrar en teknisk föreskrift i enlighet med artikel 1.9 i detta direktiv för att på begäran av kommissionen undanröja ett handelshin- der. 2.Artikel 9 skall inte tillämpas på de lagar och andra författningar i medlemsstaterna som förbjuder tillverkning i den mån som de inte hindrar varornas fria rörlighet. 3.Artikel 9.3–9.6 skall inte tillämpas på de frivilliga överenskommelser som anges i artikel 1.9 andra stycket, andra strecksatsen. Artikel 9 skall inte tillämpas på de tekniska specifikationer eller andra krav som anges i artikel 1.9 andra stycket, tredje strecksatsen. 8.2.3Vad händer om en medlemsstat inte följer direktivet? En utebliven anmälan får till följd att de delar av den nationella föreskriften som utgör tekniska föreskrifter saknar rättslig verkan och att de därför inte kan tillämpas gentemot enskild7. Även en föreskrift som har anmälts enligt direktivet men anta- gits innan frysningstiden enligt art. 9 har löpt ut kan inte göras gäl- lande gentemot enskild8. Att en medlemsstat underlåter att anmäla ett förslag som enligt direktivet ska anmälas eller underlåter att beakta frysningstiderna kan även utgöra skäl för kommissionen att inleda ett överträdelseförfarande enligt artikel 226 i EG-fördraget. Den svenska staten kan dessutom bli skadeståndsskyldig för fel och försummelse vid myndighetsutövning enligt 3 kap. 2 § ska- deståndslagen vid sådan underlåtelse9. 8.3Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 764/2008 av om förfaranden för tillämpning av vissa nationella tekniska regler på produkter som lagligen saluförts i annan medlemsstat och om upphävande av beslut nr 3052/95/EG träder förordning 764/2008 i kraft. Enligt artikel 1.1 är syftet med den aktuella förordningen att stärka den inre marknadens funktion genom att förbättra den fria rörligheten för varor på det icke-harmoniserade området. Enligt artikel 1.2 fast- ställs i förordningen bestämmelser och förfaranden som medlems- staternas behöriga myndigheter ska följa när de fattar eller avser att fatta sådana beslut som avses i artikel 2.1 (se nedan) och som skulle kunna hindra den fria rörligheten för en produkt som lagligen saluförts i en annan medlemsstat och som omfattas av artikel 28 i 7EG-domstolens dom i mål C-194/94, , 1996, s. I-2201, punkterna 33 och 34, här anm. 8EG-domstolens dom i mål C-443/98 Unilever, 2000, s. I-7535, punkt 52, här anm. 9Ett exempel är Justitiekanslerns beslut [dnr 4243-99-4] där en taxi- ägare tillerkändes skadestånd av staten på med anledning av att före- skrifter om krav på taxametrar inte anmälts i vederbörlig ordning, här anm. Åtgärder som omfattas av förordningen är förbud mot saluföring, återkallande och krav på att en produkt måste ändras eller provas ytterligare. Även åtgärder mot ekonomiska operatörer som rör substanser som omfattas av denna utredning kan falla under förordningens tillämpningsområde, förutsatt att det inte finns harmoniseringslagstiftning som reglerar dessa substanser och att åtgärderna grundar sig på en teknisk regel. I artikel 1.3 anges att det i förordningen också fastställs att det ska upprättas kontakt- punkter för produkter i medlemsstaterna för att bidra till att mål- sättningen med förordningen uppnås, i enlighet med artikel 1.1. Artikel 2 i förordningen har följande lydelse. Denna förordning ska tillämpas på administrativa beslut som riktar sig till ekonomiska aktörer och som fattas eller avses att fattas på grundval av en teknisk regel enligt definitionen i punkt 2, avseende alla produkter, inklusive jordbruks- och fiskeriprodukter, som lagligen saluförs i en annan medlemsstat, om beslutet har någon av följande direkta eller indirekta verkningar: a)Förbud mot att produkten eller produkttypen släpps ut på mark- naden. b)Ändring eller ytterligare provning av produkten eller produktty- pen innan den kan släppas ut på eller vara kvar på marknaden. c)Återkallande av produkten eller produkttypen från marknaden. När det gäller första stycket b menas med ändring av produkten eller produkttypen varje ändring av en produkts eller produkttyps egenskaper såsom de förtecknas i punkt 2 b i. 2.I denna förordning menas med tekniska regler alla bestämmelser i en medlemsstats lagar eller andra författningar a)som inte är föremål för harmonisering på gemenskapsnivå, och b)som förbjuder saluföring av en produkt eller produkttyp på den medlemsstatens territorium, eller som det är obligatoriskt att följa när en produkt eller produkttyp saluförs på den medlemsstatens territo- rium, och där något av följande fastställs: i)De egenskaper som krävs av en produkt eller produkttyp, såsom krav på kvalitet, prestanda, säkerhet eller dimensioner, inbegripet krav på produkten eller produkttypen med avseende på varubeteckning, terminologi, symboler, provning och provningsmetoder, förpackning, märkning eller etikettering. ii)Alla andra krav som gäller för produkten eller produkttypen i konsument- eller miljöskyddssyfte, och som påverkar produktens livs- cykel efter det att den har släppts ut på marknaden, såsom villkor för användning, återvinning, återanvändning eller omhändertagande, om sådana villkor på ett väsentligt sätt kan påverka produktens eller pro- dukttypens sammansättning, natur eller saluföring. 3.Denna förordning ska inte tillämpas på a)rättsliga beslut som fattas av nationella domstolar, b) rättsliga beslut som fattas av brottsbekämpande myndigheter i samband med utredningen eller lagföringen av ett brott i fråga om terminologi, symboler eller sakuppgifter avseende författningsstridiga eller brottsliga organisationer eller brott av rasistisk eller främlingsfi- entlig karaktär. 9Ytterligare lagstiftning av intresse för utredningen 9.1Den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna Den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (den s.k. Europa- konventionen) undertecknades i . Sedan konventionen ratificerats av tio stater trädde den i kraft den 3 sep- tember 1953. ratificerade konventionen 1953, dock utan att då inkorporera den i svensk rätt. har sedan tillkomsten kompletterats med ett antal tilläggsprotokoll. Genom lagen (1994:1219) om den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grund- läggande friheterna inkorporerades i svensk rätt. Lagen trädde i kraft . I lagen föreskrivs att konventionen och dess tilläggsprotokoll ska gälla som lag i . reglerar en lång rad rättigheter, t.ex. rätt till liv, rätt att inte utsättas för slaveri eller tvångsarbete, rätt till personlig frihet, äganderätt, rätt till domstolsprövning och en rätt- vis rättegång, yttrandefrihet, mötes- och föreningsfrihet, förbud mot dödsstraff, förbud mot tortyr samt omänsklig eller förned- rande behandling eller bestraffning och förbud mot bestraffning utan stöd i lag. Det internationella övervakningssystemet i Europakonventio- nen är subsidiärt i förhållande till den nationella tillämpningen. Det primära ansvaret för att rättigheterna i konventionen respekteras har de enskilda konventionsstaterna. De ska enligt artikel 1 i Ytterligare lagstiftning av intresse för utredningen konventionen se till att individen kommer i åtnjutande av de fri- och rättigheter som skyddas genom konventionen. Eftersom är avsedd att etablera en euro- peisk minimistandard, måste de begrepp som används i konventio- nen ges en autonom tolkning som är oberoende av vilken innebörd motsvarande begrepp har i de nationella rättssystemen. är inte en ordinär appellinstans och ska inte överpröva de nationella avgörandena i hela deras vidd. Uppgiften för är i princip att kontrollera att konventionens krav blivit uppfyllda. Domstolen har i många frågor varit beredd att förlita sig på den nationella prövningen men har förbehållit sig att ingripa om denna av någon anledning framstår som felaktig eller bristfällig. Saken har uttryckts på så sätt att de nationella domsto- larna åtnjuter en viss diskretionär prövningsrätt (of appre- ciation) och att resultatet av deras prövning ska godtas utom när speciella skäl föreligger.1 En viktig princip som enligt rättspraxis ska anses genomsyra konventionen är den s.k. proportionalitets- principen. Många åtgärder som till sin typ är konventionsenliga kan sålunda godtas endast om de är proportionerliga, dvs. om de står i rimlig relation till det intresse som de är avsedda att tillgodose. Är de oproportionerliga, och således mera långtgående än som fram- står som rimligt för detta ändamål, kan de däremot innefatta brott mot konventionen.2 Bland de rättigheter som regleras i är skyddet för äganderätten av särskilt intresse för . Av artikel 1 i första tilläggsprotokollet till , som reglerar skydd för egendom, framgår följande. Varje fysisk eller juridisk person ska ha rätt till respekt för sin egen- dom. Ingen får berövas sin egendom annat än i det allmännas intresse och under de förutsättningar som anges i lag och i folkrättens allmänna grundsatser. Ovanstående bestämmelser inskränker dock inte en stats rätt att genomföra sådan lagstiftning som staten finner nödvändig för att reglera nyttjandet av egendom i överensstämmelse med det allmännas 1Hans Danelius, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 3 uppl. 2007, s. 48. Ytterligare lagstiftning av intresse för utredningen intresse eller för att säkerställa betalning av skatter eller andra pålagor eller av böter och viten. Begreppet egendom i artikeln ska ges en autonom och vidsträckt innebörd. Det omfattar inte bara fast och lös egendom av olika slag utan också begränsade sakrätter av ekonomiskt värde liksom ford- ringar och immateriella rättigheter.3 När det gäller egendomsskyddets omfattning har Europadom- stolen framhållit att artikel 1 innehåller tre regler: i den första fast- slås principen att egendom ska respekteras, i den andra uppställs villkoren för att någon ska få berövas sin egendom och i den tredje behandlas frågan om hur ägarens rätt att utnyttja sin egendom får begränsas. Domstolens syn på tolkningen klargjordes först i Spor- rong och mot och har senare upprepats i många avgöranden.4 I m.fl. mot Förenade gav dom– stolen följande sammanfattning:5 I sak garanterar artikel 1 äganderätten – – –. I sin dom den 23 septem- ber 1982 i fallet och gjorde domstolen analysen att artikeln innehåller tre separata normer: den första, som har kommit till uttryck i första meningen i första stycket, är av allmän natur och ger uttryck för principen om respekt för äganderätten; den andra regeln, som återfinns i andra meningen i första stycket, gäller egendomsberö- vande, och detta görs till föremål för vissa villkor; den tredje regeln, som är upptagen i andra stycket, erkänner att de fördragsslutande sta- terna har rätt att bland annat kontrollera användningen av egendom i enlighet med det allmänna intresset – – –. Domstolen uttalade också att den måste ta ställning till tillämpligheten av de två senare reglerna innan den prövar om den första allmänna regeln har iakttagits. De tre reglerna är emellertid inte 'separata' i den meningen att de inte har något samband med varandra. De andra och tredje reglerna avser särskilda fall av ingrepp i äganderätten och måste därför tolkas i ljuset av den allmänna principen som är angiven i den första regeln. Liksom beträffande andra bestämmelser i konventionen får staterna även i fråga om äganderätten anses ha en positiv förpliktelse att se till att rättigheten skyddas mot kränkningar från andra privata rättssubjekt. Detta sker framför allt genom att lagen skyddar mot tillgrepp av egendom och ger möjlighet att återfå egendom som under konventionens giltighetstid frånhänts ägaren olovligen.6 Ytterligare lagstiftning av intresse för utredningen Enligt första stycket andra meningen i artikel l i första tilläggs- protokollet gäller som villkor för egendomsberövande att åtgärden vidtas i det allmännas intresse och under de förutsättningar som anges i lag och i folkrättens allmänna grundsatser. När det gäller kravet på att egendomsberövandet ska ske i det allmännas intresse är det i första hand de nationella organen – regering, parlament, domstolar osv. – som har att göra denna bedömning. De åtnjuter därvid en viss rörelsefrihet (of appreciation), men Euro- padomstolen kan överpröva om de utövat sitt skön på ett rimligt och proportionerligt sätt.7 Även om det i och för sig finns ett allmänt intresse som kan motivera att egendom fråntas en enskild person, måste det ske en avvägning mellan det allmännas och den enskildes intresse, och egendomsberövandet måste genomföras på sådant sätt att det inte innebär en oskälig börda för den enskilde. Med terminologi måste det vara fråga om ett proportionerligt ingrepp i den enskildes rätt. Vid avgörandet av om ingreppet är proportio- nerligt ska hänsyn tas till om den enskilde tillerkänns ersättning i någon form och i övrigt till de omständigheter under vilka ingrep- pet sker. Som ett led i ett sådant proportionalitetsresonemang har intagit ståndpunkten att ersättning för expropri- erad eller nationaliserad egendom normalt måste utgå och att egen- domsberövandet i avsaknad av sådan ersättning inte kan anses pro- portionerligt.8 Kravet på att egendomsberövande ska vara lagligt (under de förutsättningar som anges i lag) innebär inte bara att det ska finnas ett stöd för egendomsberövandet i inhemsk lag. Det ställs också krav på att den inhemska lagen är tillgänglig och tillräckligt tydlig för att göra ingreppet i äganderätten förutsebart och att den har ett sådant innehåll att den tillfredsställer rimliga rätts- säkerhetskrav.9 Hänvisningen till folkrättens allmänna grundsatser i artikel 1 i första tilläggsprotokollet syftar på de rättsliga principer som ger utländska medborgare och juridiska personer rätt till ersättning vid nationalisering eller annat egendomsberövande. Detta är alltså en punkt där en skillnad görs på grund av nationalitet och utländska medborgare ges en rätt som inte åtnjuts av landets egna medbor- gare. Betydelsen härav förringas emellertid av Ytterligare lagstiftning av intresse för utredningen klargörande av att även statens egna medborgare i allmänhet ska ha rätt till ersättning när de berövas sin egendom, eftersom åtgärden i annat fall inte kan anses som proportionerlig. Om folkrättens prin- ciper tolkas så, att full ersättning alltid ska utgå vid expropriation av utländsk egendom, kan det dock tänkas att dessa principer skulle kunna ge en starkare rätt än den som följer av en tillämpning av proportionalitetsprincipen.10 Inskränkningar i ägarens rätt att använda sin egendom före- kommer i stor utsträckning i syfte att tillgodose olika allmänna intressen. Inte minst gäller detta fast egendom, som ofta är under- kastad inskränkningar i rätten att bebygga egendomen, rätten att utnyttja den för olika ändamål och ibland också rätten att överlåta den till annan ägare. Sådana inskränkningar kan i många fall anses naturliga och normala, och de ger då inte anledning till problem i förhållande till artikel 1 i tilläggsprotokollet, vars andra stycke uttryckligen medger en stat att genomföra sådan lagstiftning som den finner nödvändig för att reglera utnyttjandet av egendom i det allmännas intresse. Emellertid kan inskränkningarna vara så betungande för ägaren att deras förenlighet med artikel 1 kan ifrå- gasättas. prövar även i detta fall om inskränk- ningen är proportionerlig, vilket innebär att det görs en avvägning mellan det allmänna intresset och den enskilde ägarens intresse, och om en rimlig balans inte uppnås, strider en inskränkning i rätten att utnyttja egendom mot artikel 1.11 9.2Regeringsformens fri- och rättigheter 9.2.1Vissa bestämmelser i 2 kap. regeringsformen Regeringsformen (RF), som är en av grundlagar, reglerar i andra kapitlet de grundläggande fri- och rättigheterna. I förgrun- den återfinns de politiska rättigheterna. De positiva opinionsfrihe- terna anges i 2 kap. 1 § RF medan de negativa opinionsfriheterna definieras i 2 kap. 2 och 3 §§ RF. Skyddet för den enskildes frihet och säkerhet till person, de s.k. kroppsliga fri- och rättigheterna, återfinns i 2 kap. 4–8 §§ RF. Enligt 2 kap. 6 § RF är varje medborgare gentemot det allmänna skyddad mot påtvingat kroppsligt ingrepp av visst slag. Ytterligare lagstiftning av intresse för utredningen hon är dessutom skyddad mot bl.a. kroppsvisitation, husrannsakan och liknande intrång samt mot undersökning av brev eller annan förtrolig försändelse. Enligt 2 kap. 8 § RF är varje medborgare gentemot det allmänna skyddad mot bl.a. frihetsberövande. De fri- och rättigheter som avses i bl.a. 2 kap. 6 och 8 §§ RF får begränsas genom lag. Efter bemyndigande i lag får de även begrän- sas genom annan författning i närmare angivna fall. Detta framgår av 2 kap. 12 § första stycket RF. nämnda begränsning får enligt andra stycket endast göras för att tillgodose ändamål som är god- tagbart i ett demokratiskt samhälle. Begränsningen får därvid aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett den och inte heller sträcka sig så långt att den utgör ett hot mot den fria åsiktsbildningen såsom en av folkstyrelsens grundvalar. Begränsning får inte göras enbart på grund av politisk, religiös, kulturell eller annan sådan åskådning. 2 kap. 10 § första stycket RF innehåller förbud mot retroaktiv strafflag. Där anges att straff eller annan brottspåföljd inte får åläg- gas för gärning som inte var belagd med brottspåföljd, när den för- övades. Där anges vidare att svårare brottspåföljd inte heller får åläggas för gärningen än den som var föreskriven då.