sou · GVB390 · 2008-01-01 00:00:00 — Gärningen bedömdes därför som dråp. Hovrätten dömde för mord till fängelse . I rubriceringsfrågan anförde hovrätten att och hans kam- rater den aktuella dagen hade haft för avsikt att hämnas för skade- görelsen på bilen och att gärningen, även om det inte fanns något belägg för att redan från början haft för avsikt att gå så långt som till ett dödande, från samhällelig synpunkt därför varit särskilt farlig. Hovrätten ansåg vidare att , genom att sticka kniven mot hjärta i direkt samband med att blivit misshandlad och fallit ned på knä, visat en icke obetydlig hänsynslöshet och råhet. Hovrätten konstaterade att varit praktiskt taget försvarslös när utdelade knivhugget. Vid straffmätningen beaktade hovrätten det men som led genom att han förvisades ur riket. Två ledamöter var skiljaktiga och ansåg att skulle dömas för dråp till fängelse . dömde för mord till fängelse , men upphävde förordnandet om förvisning. När det gällde frågan om brottets rubricering anförde domstolen bl.a. att , utan att hade företagit något mot honom, hade stuckit ned med kniv när denne hade blivit slagen med en hänglås- försedd kedja och helt försvarslös stod på knä och med ord och åtbörder sökte avstyra ytterligare misshandel. Från dessa utgångs- punkter kunde gärningen inte bedömas som ett mindre grovt brott. konstaterade vidare att inte stod i något personligt motsatsförhållande till och att de motsättningar som förelåg mellan de båda ungdomsgrupperna inte kunde föran- leda att gärningen skulle betraktas som ett mindre grovt brott. NJA 1985 s. 510 berövade livet genom att med en revolver avlossa minst två skott mot överkropp genom ett sönderslaget fönster till ett badrum där sökt skydd. Både skotten träffade, varav det ena var dödande. två skott genom den stängda och låsta badrumsdörren, som han också försökt att bryta upp. Motivet till gärningen var att ville hämnas eftersom , som han tidigare var god vän med, hade inlett ett förhållande med hans fru. uppfattade det som att hade tagit hans fru och barn ifrån honom. Före gärningen hade hotat till livet. Tingsrätten dömde för mord (jämte viss annan brotts- lighet) till fängelse . I rubriceringsfrågan anförde tingsrätten att gärningen, även om känt sig förorättad av och enligt rättspsykiatrisk undersökning begått gärningen under själslig abnormitet, med beaktande av samtliga omständigheter inte kunde anses som mindre grov. I påföljdsdelen anförde tingsrätten att enligt den rättspsykiatriska undersökningen hade begått gärningen under inflytande av psykisk abnormitet och att han inte hade visat någon särskild grymhet samt att påföljden därför borde bestämmas till fängelse . Även hovrätten bedömde gärningen som mord. I påföljdsdelen anförde hovrätten att det inte behöver konstateras att gärnings- mannen har visat särskild grymhet eller att omständigheterna annars varit försvårande för att påföljden ska kunna bestämmas till livstids fängelse. Av utredningen i målet framgick enligt hovrätten att vid själva gärningstillfället inte var utsatt för någon psykisk press eller provokation och att han hade gott om tid på sig att besinna sig. Med hänsyn till samtliga omständigheter fanns det enligt hovrättens bedömning inte skäl att frångå normalpåföljden för mord. Påföljden bestämdes därför till fängelse på livstid. Två ledamöter var skiljaktiga och ville bestämma påföljden till fängelse . ändrade påföljden till fängelse . I rubriceringsfrågan anförde att det visserligen kunde ses som förmildrande dels att plågats av en mer eller mindre stark psykisk press till följd av osäkerheten för framtiden i anledning av den splittring av familjen som förorsakats av relationen mellan hans hustru och , dels att begått brottet under inflytande av själslig abnormitet som dock inte var av så djupgående natur att den var jämställd med sinnessjukdom. Å andra sidan hade vid brottets förövande, genom att skjuta mot som var instängd i ett trångt utrymme utan möjlighet att försvara sig, visat en grymhet som varit ägnad att inge svår dödsångest. Sammantaget fann att brottet inte var att anse som mindre grovt och att därför skulle dömas för mord. När det gäller straffmätningen anförde bl.a. följande. Straffet för mord är fängelse eller på livstid. Under förarbetena till uttalade straffrättskommittén att straffet för mord enligt dess mening i regel borde vara fängelse på livstid. Det är emellertid att märka att kommittén i sitt förslag i 1 § angav att den som berövade annan livet skulle dömas för dråp och i denna paragraf tog med fängelse på livstid i straffskalan. Beteckningen mord var enligt 2 § i förslaget förbehållen dråp som var att anse som grovt, och påföljden var fängelse på livstid eller (NJA II 1962 s. 92 ff.). Den omkastning av systematiken som innebar att mord blivit den nor- mala rubriceringen när någon berövar annan livet, medan beteckningen dråp förbehållits de mindre grova brotten, bör medge domstolarna större frihet vid valet av påföljd för mord än vad kommitténs uttalande ger vid handen. I förevarande fall talar, trots den grymhet som förföljelsen av inneburit, det långvariga psykiska stresstillstånd som utsatts för samt det förhållandet att brottet begåtts under inflytande av psykisk abnormitet för ett tidsbestämt straff. NJA 1987 s. 33 Sedan slagsmål uppstått mellan och följde efter och högg ihjäl honom med ett tjugotal knivhugg. Såväl som var påverkade av alkohol och narkotika. Tingsrätten dömde för mord till fängelse . I rubriceringsfrågan uttalade tingsrätten att inget tydde på att hade blivit misshandlad av , att varit på flykt från vid angreppet och uppenbarligen varit försvarslös inför attacken samt att brottet präglats av en hänsynslös råhet. Att begått gärningen i hastigt mod och under starkt inflytande av droger borde enligt tingsrätten vid en samlad bedömning inte föranleda att gärningen bedömdes som mindre allvarlig än mord. Med hänsyn främst till ungdom – han var när brottet begicks – bestämdes påföljden till fängelse . Hovrätten dömde för dråp till fängelse . Enligt hovrättens bedömning fanns det inget som motsade att hade uttalat sig eller betett sig på ett sätt som kunde ha uppfattat som provokativt. Vidare uttalade hovrätten att det inte kunde uteslutas att händelseförloppet utspelats inom en mycket kort tidrymd. Med hänsyn främst till det anförda fann hovrätten att gärningen inte borde bedömas som svårare än dråp. fastställde hovrättens domslut. I rubricer- ingsfrågan anförde att frågan huruvida ett brott är att bedöma som mord eller dråp ska avgöras med hänsyn till samtliga omständigheter vid gärningen, däribland vad som föranlett den, samt att det är åklagaren som har att styrka de omständigheter som är av betydelse för bedömningen och att ovisshet i relevanta hänseenden leder till att det för den tilltalade lindrigaste alterna- tivet ska tillämpas. Domstolen uttalade vidare följande. Annat framgår ej av utredningen än att och hade tillbragt förnatten tillsammans och därvid varit vänner, att de var påverkade av narkotika och sprit som de åtminstone delvis intagit gemensamt, att de på eller invid började gräla samt att till följd av alkohol- och narkotikaberusning eller av annan, okänd anledning greps av besinningslöst raseri och i detta sinnes- tillstånd dödade . Intet motsäger att dödsmisshandeln ut- spelades , och det kan trots det stora antalet knivstick inte sägas att den kännetecknas av vad som under för- arbetena till betecknades som grymhet. På grund av vad sålunda anförts är gärningen som hovrätten funnit att bedöma som dråp. NJA 1989 s. 97 berövade sin hustru, , livet genom att tilldela henne ett trettiotal knivhugg i bland annat halsen. hade ansökt om äktenskapsskillnad och makarna tvistade om vårdnaden om deras gemensamma dotter. Tingsrätten dömde för mord till fängelse . I rubriceringsfrågan uttalade tingsrätten att en omständighet som talade för att gärningen borde rubriceras som dråp var att fick anses ha handlat i hastigt mod. Däremot ansågs inte yttranden eller beteende i övrigt kunna inverka i mildrande riktning vid bedömning av gärningen. Tingsrätten ansåg dock att det i viss mån kunde beaktas att begått gärningen under inflytande av en psykisk abnormitet som inte var av så djupgående natur att den kunde anses jämställd med sinnes- sjukdom. Enligt tingsrättens bedömning talade främst det för- hållandet att , med utnyttjande av sina överlägsna kroppskrafter och hustruns skyddslösa ställning, hänsynslöst till- fogat ett stort antal knivstick som orsakat henne svårt lidande och att han därigenom visat en grymhet som varit ägnad att inge henne allvarlig dödsångest, för att brottet inte var att anse som mindre grovt. Med beaktande av de angivna omständigheterna fann tingsrätten att gärningen, trots att förövat den och under inflytande av psykisk abnormitet, inte kunde anses som mindre grov. De omständigheter som ansetts kunna inverka i något mildrande riktning medförde dock att påföljden kunde stanna vid fängelse . Hovrätten fann att den omständigheten att handlat i hastigt mod talade starkt för att bedöma brottet som mindre grovt. hade visserligen tillfogat ett stort antal knivhugg på ett sätt som kunde synas vittna om särskild grymhet, men av den rättspsykiatriska undersökningen framgick att uppvisade en omogen personlighet och att hans förmåga till integration försämrades vid yttre påfrestningar eller i situationer där han kände sig i underläge. Det var därför enligt hovrättens bedömning ovisst om det stora antalet knivhugg var ett uttryck för grymhet. Hovrätten fann med beaktande av samtliga omständig- heter att brottet skulle bedömas som dråp. Vid straffmätningen beaktades psykiska abnormitet. Straffet bestämdes till fängelse . Två ledamöter var skiljaktiga och ville fastställa tingsrättens dom. uttalade bl.a. att utredningen angående de skador som hustrun tillfogats – mer än 30 stick- och skärsår fördelade över nästan hela kroppen – liksom fynden från brotts- platsen gav belägg för att händelseförloppet inte varit helt kort- varigt, att försökt värja sig mot angreppen, att hon be- funnit sig i en mycket skyddslös situation samt att hon genom handlande på ett hänsynslöst sätt utsatts för döds- ångest och andra svåra lidanden. Dessa omständigheter i förening med ställning som närstående talade enligt Högsta dom- stolen med betydande styrka för att brottet skulle bedömas som mord. För ett annat ställningstagande talade enligt domstolen främst att fick anses ha handlat i hastigt mod samt att hans psykiska särdrag sannolikt inte saknat betydelse för händelse- förloppet. Vid en sammanfattande bedömning var dessa om- ständigheter enligt domstolens mening dock inte tillräckliga för att brottet skulle anses som mindre grovt. dömdes därför för mord. ansåg inte att det fanns skäl att frångå tingsrättens straffmätning och bestämde därför straffet till fängelse . NJA 1994 s. 310 dödade sin sambo i deras gemensamma hem genom att strypa henne med sina händer. Enligt var motivet för gärningen att varit otrogen med ett flertal män. Tingsrätten ansåg att det måste hållas för visst att , som befunnit sig i en utsatt och i det närmaste skyddslös situation, genom handlande på ett hänsynslöst sätt utsatts för dödsångest och andra svåra lidanden. Dessa omständigheter i förening med det förhållandet att var närstående till talade enligt tingsrätten med styrka och avsevärd tyngd för att brottet skulle bedömas som mord. De omständigheter som kunde anföras till stöd för att anse brottet som mindre grovt var enligt tingsrättens bedömning inte tillräckliga för att göra en annan bedömning. Trots den grymhet som visat och det lidande som utsatts för, ansåg tingsrätten att främst det förhållandet att brottet begåtts under påverkan av en psykisk störning talade för att påföljden kunde bestämmas till ett tidsbestämt straff. Påföljden bestämdes därför till fängelse . Hovrätten rubricerade gärningen som dråp och bestämde på- följden till fängelse . I rubriceringsfrågan uttalade hovrätten bl.a. att brottet begåtts i hastigt mod, att på grund av svartsjuka inte varit sig själv när han begick gärningen, att händelseförloppet måste betecknas som kortvarigt och att gärningen inte kunde sägas kännetecknas av sådan synnerlig grymhet som gör att den inte kunde anses som mindre grov. Vid en samlad be- dömning fann hovrätten att gärningen – trots ställning som närstående – borde bedömas som dråp. Vid straffmätningen beaktades det men som det fick anses innebära för att han utvisades från riket. Två ledamöter var skiljaktiga och ville rubricera gärningen som mord. anförde att även om känt mycket stor smärta och upplevt stark ångest kunde inte genom sitt handlingssätt anses ha visat en sådan synnerlig grymhet som förarbetena till 3 kap. 1 och 2 §§ BrB talar om. befann sig emellertid i en utsatt och skyddslös situation. Detta, liksom det förhållandet att var närstående, talade enligt Högsta dom- stolen för att gärningen skulle rubriceras som mord. Övriga omständigheter ansågs inte föranleda att brottet skulle anses som mindre grovt. dömdes därför för mord. ansåg att det saknades skäl att frångå tingsrättens straff- mätning, varför påföljden bestämdes till fängelse . NJA 1995 s. 464 Miitri L () dödade med 64 knivhugg/stick i bröstet, ansiktet, huvudet och ryggen. för gärningen var Miitri L påverkad av alkohol och narkotika. Även var be- rusad. Enligt uppgift från Miitri L föregicks gärningen av att den för honom okände gjort ett homosexuellt närmande mot honom. Närmandet bestod i att tog ett kraftigt tag om Miitri L:s nacke med båda händerna och drog ned Miitri L i rikt- ning mot sitt mellangärde som han föreslagit Miitri L sexuellt umgänge. Tingsrätten fann vid en samlad bedömning att gärningen var att betrakta som dråp och dömde Miitri L till fängelse (inne- fattande även en tidigare utdömd skyddstillsyn, för bl.a. grov miss- handel, som undanröjdes). Vad gäller rubriceringen uttalade tings- rätten bl.a. att gärningen åtminstone inledningsvis hade utlösts av den provokation som närmanden mot Miitri L innebar. Det förhållandet att Miitri L utdelat ett mycket stort antal kniv- hugg mot var enligt tingsrättens bedömning inte i och för sig tillräckligt för att i den givna situationen kvalificera gärningen som mord. Det var inte heller visat att Miitri L hade huggit mot sedan denne hamnat liggande på marken eller att Miitri L:s handlande influerats av dennes uttalat negativa inställning till homosexuella. Sammantaget fann tingsrätten att gärningen skulle bedömas som dråp. Vid bestämmande av fängelsestraffets längd beaktade tingsrätten å ena sidan Miitri L:s ungdom och det för- hållandet att brottet föranletts av grovt kränkande be- teende, å andra sidan att Miitri L visat särskild hänsynslöshet och råhet. Hovrätten fastställde tingsrättens dom och uttalade bl.a. att det av utredningen inte gått att dra några bestämda slutsatser om hur i sitt höggradigt alkoholpåverkade tillstånd upplevt det våld han utsatts för, att huggen antagligen utdelats under ett mycket kort tidsförlopp, att döden inträtt snabbt, att det inte visats att Miitri L utdelat hugg mot efter det att denne fallit till marken och att den omständigheten att Miitri L utdelat ett mycket stort antal knivhugg inte ensamt kunde kvalificera gärningen som mord. En nämndeman var skiljaktig och ansåg att gärningen vid en samlad bedömning var att anse som mord och att påföljden skulle bestämmas till fängelse . Högsta domstolens majoritet (tre justitieråd) fastställde hov- rättens domslut och uttalade bland annat följande. Fastän det således är utslagsgivande för brottsrubriceringen om ett uppsåtligt dödande sker i hastigt mod eller ej måste detta för- hållande tillmätas betydelse vid den helhetsbedömning som skall göras. Detta belyses av Högsta domstolens praxis från tiden efter ikraftträdande, enligt vilken domstolen lagt vikt vid om gärningen utförts under inflytande av en plötslig, stark affekt och dessutom beaktat om affekttillståndet har kunnat förklaras av någon form av provokation eller annan liknande omständighet. Efter genomgång av praxis fortsatte enligt följande. Som domstolarna har funnit måste de uppgifter som Miitri L har läm- nat i fråga om händelseförloppet i allt väsentligt godtas. En utgångs- punkt för bedömningen är att Miitri L och båda var starkt berusade – Miitri L förutom av alkohol även av amfetamin – och att när de gjorde sällskap tog ett kraftigt grepp runt huvudet på Miitri L och drog ned honom mot sitt mellangärde sam- tidigt som han uppmanade Miitri L till en homosexuell handling. Riks- åklagaren har också godtagit att det var detta beteende från sida som utlöste våldet. Miitri L får i enlighet härmed anses ha blivit utsatt för en för- hållandevis kraftig provokation. Utredningen ger inte stöd för annat än att närmande försatt Miitri L, som endast var , i ett tillstånd av okontrollerat ursinne och att den därpå följande dödsmisshandeln i sin helhet förövats medan Miitri L alltjämt var i stark affekt framkallad genom beteende. Trots det mycket höga antalet knivhugg och knivstick som Miitri L tilldelade kan det med hänsyn till Miitri L:s uppgifter inte heller anses utrett annat än att händelseförloppet varade , kanske endast . angivna förhållanden medför att gärningen, i enlighet med den praxis som har utvecklats på området, till sin typ utgör dråp snarare än mord. Även om främst den synnerligen om- fattande misshandeln kan ge anledning till viss tvekan i rubricerings- frågan bör gärningen vid en samlad bedömning betecknas som dråp. fann inte skäl att frångå de lägre instansernas straffmätning. Högsta domstolens minoritet (två justitieråd) ansåg att den provokation som Miitri L blivit utsatt för inte kunde anses vara av allvarligare art och anförde följande. Miitri L har utsatt för en omfattande och synnerligen allvarlig misshandel trots att denne till följd av sin kraftiga berusning får antas ha varit i det närmaste försvarslös. Även i betraktande av att Miitri L av allt att döma handlat i stark affekt har dödsmisshandeln karakteri- serats av en sådan utpräglad hänsynslöshet att gärningen vid en samlad bedömning inte kan anses som mindre grov. Miitri L skall följaktligen dömas för mord. Med denna utgångspunkt bör straffet skärpas. På grund av det anförda ändrar vi på det sättet hovrättens dom att Miitri L jämlikt 3 kap. 1 § döms för mord och att straffet bestäms till fängelse . NJA 1996 s. 509 () berövade livet genom att tilldela honom ett knivhugg i bröstet. för dådet bar hakkors och andra nazistsymboler. Han var påverkad av alkohol. Gärningen föregicks av en diskussion mellan och dennes kamrater om att skrämma eller prygla , för att denne var neger. Enligt åklagarens gärningsbeskrivning var omständig- heterna – brutaliteten i dådet, det faktum att var ensam, försvarslös och oförberedd samt i synnerhet att dödats för sin hudfärgs skull – försvårande och gjorde att brottet måste be- dömas som mord och inte dråp. Tingsrätten dömde för mord och anförde bl.a. följande. har utan någon som helst provokation från angripit denne. har vid angreppet varit ensam, oförberedd och för- svarslös. Angreppet har varit brutalt. Motivet för övergreppet har varit att kränka på grund av dennes hudfärg. Omständigheterna kring gärningen är sådana att denna måste bedömas som mord. Tingsrätten fann vidare att brottets straffvärde var så högt att det, trots unga ålder, förelåg synnerliga skäl att döma honom till fängelse. Vid en avvägning mellan brottets straffvärde och ungdom bestämdes fängelsestraffets längd till . Hovrätten fann att det av utredningen inte gick att dra någon särskild slutsats om uppsåt när han riktade knivhugget mot , men att han däremot måste ha insett att hans handlande var livsfarligt, och dömde honom för grov misshandel och vållande till annans död till vård inom . fann att inte kunde undgå ansvar för uppsåtligt dödande. Då det inte ansågs föreligga några sådana omständigheter som föranledde att brottet skulle bedömas som mindre grovt rubricerade gärningen som mord. Vid bedömningen av gärningens straffvärde anförde Högsta dom- stolen följande. Redan av egna uppgifter framgår att han i vart fall kort innan han hann ifatt såg att var svart. Mot bakgrund av den rasistiska inställning som åtminstone hade får det hållas för visst att ett motiv för gärningen varit att kränka på grund av hans hudfärg eller ursprung. Detta förhållande utgör i och för sig en sådan försvårande omständighet som enligt 29 kap. 2 § 7 skall beaktas vid bestämningen av straffet. När det gällde valet av påföljd och straffmätning konstaterade att brottets straffvärde var mycket högt och att påföljden för en vuxen gärningsman skulle ha varit fängelse på livstid. fann liksom tingsrätten att det förelåg synnerliga skäl att trots ungdom bestämma påföljden till fängelse. Med hänsyn bl.a. till att vid tiden för gärningen inte var äldre än fyllda bestämdes fängelsestraffets längd till . NJA 1999 s. 531 gjorde knivbeväpnat inbrott i och villafastighet. Han blev upptäckt av fastighetsägarna och flydde, men återvände till garageuppfarten för att få med sig sin moped och utdelade då ett tiotal knivhugg/stick mot som avled till följd av skadorna. var påverkad av alkohol. Tingsrätten dömde för mord till fängelse på livstid. I rubriceringsfrågan anförde tingsrätten bl.a. att de omständigheterna att i avsikt att stjäla olovligen tagit sig in i en bostad där de boende låg och sov, att han i avsikt att skrämma tagit fram den kniv han haft på sig, att han inte tvekat att använda kniven mot som var mycket mindre och äldre än han själv samt att han inte ens sedan han tappat kniven besinnat sig utan åter tagit kniven som tillhygge och utdelat stick som träffat , gjorde att gärningen inte kunde bedömas som mindre grov. Brottet rubricerades därför som mord. Som stöd för att bestämma påföljden till fängelse på livstid anförde tings- rätten, utöver ovanstående omständigheter, att berövade livet i dennes eget hem när han försökte undkomma an- svar för stölden samt att sättet att döda var hänsynslöst och besinningslöst. Hovrätten fastställde tingsrättens domslut och anförde bl.a. att hade använt ett kraftigt våld som präglats av hänsynslöshet samt att hade befunnit sig i ett utsatt läge och inte kunnat värja sig mot våldet. Två av hovrättens ledamöter var skilj- aktiga och ville bestämma påföljden till fängelse . fastställde hovrättens domslut. Domstolens majoritet (tre justitieråd) anförde i sina domskäl bland annat följande. Enligt 3 kap. 1 § är påföljden för mord fängelse eller på livstid. Av bestämmelsen framgår inte vad som skall vara den normala påföljden för detta brott, utan valet mellan tidsbestämt straff och livstidsstraff måste grundas på en samlad bedömning av omstän- digheterna i varje särskilt fall (jfr m.fl., , En kommentar, s. 3:19). Det förhållandet att mordet begåtts i samband med ett inbrott i en bostad utgör en för starkt graverande omständig- het. Därtill kommer att brottet var helt oprovocerat såtillvida att – vilken vid tillfället var obeväpnad och helt ur stånd att värja sig mot angrepp med kniv – enbart sökte skydda sin och sin sambos egendom och möjligen också underlätta ett gripande av den person som i brottslig avsikt trängt in i deras bostad. har gjort gällande att han handlat i panik och att detta bör påverka synen på hans handlande. I detta hänseende bör de faktiska omständigheterna, så som dessa fastställts av hovrätten, läggas till grund för bedömningen. Av hovrättens domskäl framgår att , han bragtes om livet, stod på husets garageuppfart vid moped och att då befann sig ett stycke längre bort och var mycket upprörd. Hovrätten konstaterar att härefter måste ha sprungit fram till för att få tag i mopeden, varvid den kon- frontation inträffade som ledde till död. Händelseför- loppet visar således att det inte varit fråga om en plötsligt uppkommen paniksituation i vilken haft svårt att besinna sig och sett an- vändandet av kniven mot som den enda möjligheten att själv undkomma.