sou · GVB3112 · 2008-01-01 00:00:00 — Att deltagaren över huvud taget har arbete efter en arbetsmark- nadsutbildning kan visserligen betraktas som det primära målet. Men om deltagaren börjar en anställning där denne inte har någon nytta av sina nyförvärvade kunskaper har förmodligen inte utbild- ningen haft någon effekt på att anställningen kommit till stånd (dödviktseffekt). Upphandlade yrkesutbildningar är dessutom ofta kostnadskrävande vilket medför att utbildningsinvesteringar kan ha riktats till fel personer (allokeringsförlust). Självfallet är det omöjligt att förutse vilka arbeten enskilda arbetssökande kommer att erbjudas, liksom att förhindra att deltagarna accepterar andra jobb än de som de har utbildats för. Men de produktivitetsvinster man förväntar sig av arbetsmarknadsutbildningarna riskerar uppen- barligen att utebli om utbildningarna inte träffar rätt. Att systematiskt mäta träffsäkerheten efter arbetsmarknads- utbildning skulle utgöra en kvalitetsindikator som kompletterar huvudindikatorn, dvs. Det här är varken någon ny eller särskilt kontroversiell synpunkt. Problemet är att få tillgång till information om vilket yrke deltagaren har fått när denne lämnat arbetsförmedlingen. I AMS registerstatistik finns endast uppgift om ifall deltagaren har arbete eller ej, men inte vilket arbete personerna har fått. En sådan informationsinsamling gene- rerar sannolikt en stor administrativ pålaga på arbetsförmedlingen eller utbildningsanordnarna, vilket utredningen inte vill medverka till. Men om informationen kunde samlas in utan att belasta arbets- förmedlingen med mera administration, exempelvis genom SCB:s yrkesregister, vore den mycket värdefull för att uppskatta arbets- marknadsutbildningens värde.TPF1FPT 1TP PT I avsnitt 9.1 nämns resultat beträffande träffsäkerhet baserad på enkätstudier. Styrning av utbildningsinsatser inom arbetsmarknadspolitiken Som tidigare nämnts har inte den förberedande utbildningen varit föremål för något kvantitativt mål. Det är troligt att avsaknaden av ett sådant mål har orsakat den heterogena samling insatser som har rymts under förberedande utbildning. Utredningens förslag med yrkesbedömning där insatserna på ett tydligare sätt riktas mot arbetsmarknadsutbildning eller arbete underlättar förhoppningsvis målstyrningen. Yrkesbedömningen bör i indikatorform följas lika noggrant som arbetsmarknadsutbildningen. Det långsiktiga målet med yrkesbe- dömning är självfallet att individen ska börja arbeta, men på kort sikt är arbetsmarknadsutbildning ett delmål på vägen till arbete. Indikatorn för yrkesbedömning bör därför inkludera såväl arbete som arbetsmarknadsutbildning. För dem som har genomgått starta eget utbildningar bör även programmet start av näringsverksamhet betraktas som en framgångsrik utfallsvariabel. Den ovan föreslagna metoden att mäta 30 dagars varaktighet bör inte vara något pro- blem för en insats som yrkesbedömning. Däremot blir frågan om träffsäkerhet relevant först när individen börjat en arbetsmarknads- utbildning. Utredningen vill även påpeka att allmänförberedande insatser som exempelvis motivationshöjning också bör analyseras med indika- torer. Även om det önskvärda utfallet på kort sikt kan variera är det viktigt att den målgrupp som denna insats riktar sig till genom olika insatser kommer närmare arbetsmarknaden och inte fastnar i en rundgång mellan arbetslöshet och arbetsmarknadspolitiska program eller rent av slås ut. Hur sådana indikatorer bör utformas tar dock inte utredningen ställning till. Vi vill dock påpeka att dessa indikatorer inte bara bör baseras på kvantitativ statistik, utan även på kvalitativ information. I annat fall kan indikatorerna driva fram kortsiktiga resultat som inte visar sig vara verkningsfulla på lång sikt. Styrning av utbildningsinsatser inom arbetsmarknadspolitiken Utbildningsinsatserna inom arbetsmarknadspolitiken tillhör de mest kostnadskrävande insatserna. Den genomsnittliga kurskostna- den för en arbetsmarknadsutbildning uppgick till per deltagare och månad, och drygt 10 000 för förberedande utbildning. Utbildningsmixen (dimensioneringen av olika yrkesinriktningar) påverkar den genomsnittliga kurskostna- den så till vida att framför allt transport-, bygg- och industriutbild- ningar är jämförelsevis dyra. För att hålla nere kurskostnaderna är det viktigt att arbetsförmedlingen genomför upphandlingar där de mest konkurrenskraftiga anbuden antas. Förutom priset utgör exempelvis kvalitet och leveransförmåga viktiga kriterier vid utvär- deringarna av de inkomna anbuden. Arbetsförmedlingens nya organisation har förändrat strukturen på upphandlingsverksamheten både när det gäller uppdelningen på ansvarsområden och geografiska regioner. Till fördelarna hör att upphandlingsenheterna blir större, vilket bör generera stordrifts- fördelar vid upphandlingarna. har regeringens anslag för köp av utbildning minskat, vilket minskar omsättningen hos utbildningsleverantörerna och eventuellt även leder till utslagning av vissa aktörer. Trots förväntade stordriftsfördelar, kan ett minskat antal tillgängliga utbildningsleverantörer leda till lägre pris- press och slutligen ökade utbildningskostnader inom arbetsmark- nadspolitiken. I detta läge är det än mer väsentligt att kostnads- effektiviteten bibehålls eller förbättras, så att så många deltagare som möjligt kan delta i arbetsmarknadsutbildning i förhållande till resurstilldelning och efterfrågan på arbetskraft. Kostnaderna som uppstår i samband med en utbildningsinsats bör sättas i relation till resultatet. Har deltagarna fått ett varaktigt arbete inom det yrke de har utbildats inom betalar sig utbildnings- satsningen . Då utbildningssatsningarna inte leder till arbete inom utbildningsyrket är det tveksamt om de samhälls- ekonomiska intäkterna uppväger kostnaderna. Det är svårt att separera en individs utbildningskostnad från hela kostnaden för en upphandling, i synnerhet när anvisningarna av deltagare är helt individuella och varierar . AMS har emellertid sammanställt en databas som rymmer såväl utbildningskostnader som detaljerade uppgifter om deltagare och utbildningsinnehåll, vilket ger stora möjligheter till kostnadsanalyser. Förutom kurs- kostnader för enskilda deltagare möjliggör den kostnadsjämförelser Styrning av utbildningsinsatser inom arbetsmarknadspolitiken mellan olika upphandlingar, yrkesinriktningar och regioner. Syftet med databasen var från början att arbetsförmedlingarna skulle använda verktyget operativt och snabbt kunna sätta kostnaderna i relation till verksamhetsresultaten. Tyvärr var inte underlaget kvalitetssäkrat och utvecklingsarbetet avstannade av olika anled- ningar. förefaller det som om AMS inte har prioriterat fortsatt utvecklingsarbete av kostnadsanalyser. Det grundläggande arbetet är dock genomfört och onekligen skulle indikatorerna för arbetsmarknadsutbildning berikas ytterligare av kostnadsjämförelser. Därutöver är naturligtvis de detaljerade kostnadsuppgifterna ovärderliga vid cost-benefit analyser, som fort- farande är ett outvecklat analysområde inom arbetsmarknads- politiken. Vid tiden för regeringens förra utredning om arbetsmarknads- utbildning (Ds 2000:38) ändrades spelplanen så till vida att det tillväxtpolitiska målet blev överordnat andra mål. Arbetsmark- nadsutbildningen blev strikt yrkesinriktad, större vikt lades vid arbetsmarknadens efterfrågan och placeringsgraden blev ett verk- samhetsmål. Inför är spelplanen återigen förändrad och förutsättningarna annorlunda. Antalet deltagare uppgår till knappt en fjärdedel av de genomsnittliga volymerna , 70-procentsmålet har fasats ut och för a-kasseanslutna deltagare i arbetsmarknadsutbildning är programperioden inte längre överhoppningsbar. Vidare existerar inte längre några länsmyndigheter med eget budgetansvar. Den sistnämnda förändringen innebär en stor omställning för organisationen. Det blir en utmaning för den nya myndigheten att upprätthålla effektiviteten då det ställs ökade krav på samverkan, såväl internt som externt. Därför är det nödvändigt att Arbetsförmedlingen kontinuerligt analyserar konsekvenserna av omorganisationen för att säkerställa att verksamhetsprocessen i Styrning av utbildningsinsatser inom arbetsmarknadspolitiken arbetsmarknadsutbildningen och den föreslagna yrkesbedöm- ningen fungerar utan störningar. Ledtiderna måste hållas korta, vilket förutsätter god kommunikation mellan beställare och upphandlare. Dessa aktörer bör tillsammans med branschråd och prognosbedömare följa inte bara resultatutvecklingen, utan även kvalitativa aspekter i all hantering kring arbetsmarknadsutbildning och yrkesbedömning. I detta kapitel ska vi inledningsvis sammanfatta motiven för arbetsmarknadsutbildning. Därefter diskuteras volymer för arbetsmarknadsutbildning och den av utredningen föreslagna yrkesbedömningen. Vidare pekar vi på vissa intressanta utveck- lingstendenser som kan förändra förutsättningarna för utbildning som ett inslag i arbetsmarknadspolitiken. Slutligen kommenteras de ekonomiska konsekvenserna av utredningens för- slag. Arbetsmarknadsutbildningen ska lägst ligga på nivån 10 000– 15 000 platser som årsgenomsnitt. Hälften så många plaster ska finnas i yrkesbedömning. Utredningen har fått i uppdrag att analysera möjliga framtida för- ändringar på arbetsmarknaden och uppskatta det framtida behovet av arbetsmarknadsutbildning. Vi vill hävda att arbetsmarknadsut- bildning i ett tioårsperspektiv kan motiveras utifrån tre argument: 1.Det finns och kommer även fortsättningsvis finnas ett behov av arbetsmarknadsutbildning både ur ett individ- och ett efter- frågeperspektiv. 2.Arbetsmarknadsutbildningen ger positiva effekter på individers möjligheter att få arbete. 3.Det finns grupper som oavsett konjunkturläge och arbets- kraftsefterfrågan behöver vidareutbildning eller omskolning. Det finns strukturproblem på arbetsmarknaden som inte löser sig av sig självt. Brist på arbetskraft förekommer som det råder arbetslöshet. Att i ett sådant läge tillhandahålla arbetsmark- nadsutbildning för arbetslösa så att de kan matcha efterfrågan är väl motiverat. Med hjälp av arbetsmarknadsutbildning och yrkes- bedömning kan utslagningen från arbetsmarknaden minska och risken för att det uppstår långtidsarbetslöshet motverkas. Arbets- marknadsutbildningen blir en del i den kollektiva försäkring och det skyddsnät som arbetsmarknadspolitiken utgör. Av kapitel 7 framgår att kompetenskraven har höjts successivt i ekonomin , men att det fortfarande finns åtskil- liga jobb som ligger på låg- eller mellannivå avseende kvalifika- tionskrav. Arbetsmarknadsutbildning kan spela en roll för personer i arbetskraften som inte har den kompetens som krävs. Återkom- mande behov av att reducera kompetensbrister uppstår av flera skäl, på grund av skolsystemets misslyckanden med yrkesutbild- ningen, nyanlända invandrares behov av särskilt utbildningsstöd och den pågående strukturomvandlingen. Dagens arbetsmarknadsutbildning ger signifikant positiva effekter på utflödet till arbete, på inkomster, samt minskar dessutom socialbidragsberoendet. Det gäller såväl kvinnor som män, yngre som äldre men även utsatta grupper på arbetsmarknaden – lågut- bildade, personer födda i länder utanför och långtids- arbetslösa. Detta framgår av IFAU:s senaste utvärdering men även av andra aktuella utvärderingar (se kapitel 9). Behov av arbetsmarknadsutbildning och yrkesbedömning Det finns långtidsarbetslösa och andra utsatta grupper som oavsett konjunkturläge har svårt att få fotfäste på arbetsmarknaden (se kapitel 2). Bland dessa finns många personer som har svag utbild- ningsbakgrund. Det kan gälla brister både på grundskole- och gymnasienivå. En kompetenshöjande insats kan vara nödvändig för dessa, givet att den riktas mot yrken med konstaterad efterfrågan på arbetskraft. Arbetsförmedlingen kan använda sig av olika instrument, inklusive den av utredningen föreslagna yrkesbedöm- ningen, för att öka träffsäkerheten i urval av deltagare och precisio- nen i utbudet av arbetsmarknadsutbildning. Motiven för arbetsmarknadsutbildning ur allmänteoretisk synvinkel Utifrån en mer allmänteoretisk bedömning kan hävdas att ett offentligt åtagande för utbildning inom arbetsmarknadspolitiken främst låter sig motiveras utifrån strukturpolitiska skäl (mark- nadsmisslyckanden som leder till underinvesteringar i utbildning och risk för investeringar i utbildning som inte efterfrågas på arbetsmarknaden) och fördelningspolitiska skäl (att minska inkomstskillnader mellan arbetslösa med låg, eller ur arbetsmark- nadssynpunkt ej konkurrenskraftig, utbildning och sysselsatta)TPF1FPT. Marknadsmisslyckandena hänger bland annat samman med: att positiva externa effekter gör utbildning mer värd för sam- hället än för individen och arbetsgivaren, att informationsproblem och osäkerhet för såväl individ som arbetsgivare reducerar incitamenten att investera i utbildning vilket leder till underinvestering i utbildning, att likviditetsproblem för individen inte kan hanteras fullt ut i studiemedelssystemet, (Bohm, 1988; , 1999). Man bör naturligtvis alltid räkna med negativa sidoeffekter av offentliga ingrepp i ekonomin, så även av arbetsmarknadsutbild- ning. Inlåsning och undanträngning av reguljär arbetskraftsefterfrågan är några exempel. Personen som utbildas, skulle ha kunnat få jobbet även utan utbildning, eller så skulle en annan person ha anställts, men blir den personen i stället arbetslös. I sådana fall leder inte politiken till någon sysselsätt- ningsökning netto. Forskning visar dock att arbetsmarknads- utbildning knappast leder till direkt undanträngning av reguljär sys- selsättning vilket däremot subventionerad anställning gör i bety- dande utsträckning (Calmfors m.fl., 2002). Allmänt sett är riskerna för undanträngning mindre med en politik inriktad på utsatta grupper på arbetsmarknaden. 1TP PT Arbetsmarkandsutbildningens roll i stabiliseringspolitiken och anpassning till konjunkturerna diskuteras i kapitel 11 samt även mer principiellt i kapitel 4. nings- och socialpolitiken fyller också arbetsmarknadsutbildning och den föreslagna yrkesbedömningen sin funktion genom att inriktas på grupper med svag ställning på arbetsmarknaden och kort utbildning, eller en utbildning som ur arbetsmarknads- synpunkt inte är konkurrenskraftig. Det är utredningens bedömning att vissa riktlinjer kan sättas upp för en undre gräns för arbetsmarknadsutbildningen och den av utredningen föreslagna yrkesbedömningen. Denna miniminivå för arbetsmarknadsutbildning och yrkesbedömning ska inte variera med konjunkturerna utan ligga fast över tiden. Inför en konjunk- turuppgång kan ytterligare arbetsmarknadsutbildning tillkomma, men totalvolymen bör sedan stabiliseras inför konjunkturtoppen för att därefter närma sig basnivån igen. Man kan ställa sig frågan vilken basnivå som är lagom. I grun- den handlar det om politiska avvägningsfrågor och samhälls- ekonomiska bedömningar av mål och medel i sysselsättningspoliti- ken. Hur stora resurser ska avsättas för fördelningspolitik och socialpolitik? Hur mycket ska satsas på effekter via program respektive förändringar i incitamentsstrukturen? Vissa bedöm- ningar kan dock göras av hur pass stora grupper det är som med höga anspråk på programeffektivitet skulle kunna anvisas arbets- marknadsutbildning. Antalet långtidsinskrivnaTPF2FPT på arbetsförmedlingen har, som fram- går av figur 12.1, legat på en mer eller mindre nivå, 35 000–40 000 . Även om de långtidsinskrivna och de som riskerar att bli långtidsinskrivnaTPF3FPT drar nytta av en högkonjunk- tur – vilket tycks ha varit fallet men kanske mer tvek- samt för 2007TPF4FPT – förblir ändå totalantalet långtidsinskrivna mer eller mindre oförändrat (AMS, 2007c). 2TP PT Personer som har varit inskrivna vid arbetsförmedlingen och som under den tiden inte haft ett arbete. 3TP PT Inskrivna 420–. 4TP PT Mätt som antalet personer som lämnar långtidsinskrivning i relation till antalet långtidsinskrivna vid månadens början. Långtidsinskrivna 1996–2007 Källa: AMS. Vi noterade också i kapitel 2 att en betydande andel av de arbets- lösa kontinuerligt återkommer till arbetsförmedlingen. hade av åldersgruppen 25–, eller cirka 50 000 indi- vider, varit inskrivna . De långtidsinskrivna är i allmänhet äldre och har ofta endast grundskoleutbildning. Utrikes födda och funktionshindrade är också överrepresenterade i gruppen. Till dem som har svårt att få arbete hör också vissa ungdomar. Ut- redningen konstaterade i sitt tidigare delbetänkande (SOU 2007:18) att det fanns en hård kärna på cirka 50 000 individer i åldrarna 20–med stora etableringsproblem på arbetsmarknaden. Det är inte heller så att dessa svårigheter automatiskt går över utan de kvarstår upp i åldrarna 25–. Som framgår av kapitel 9 talar resultaten från utvärderingarna av arbetsmarknadsutbildningens effekter för att dessa grupper (lågut- bildade, funktionshindrade, utrikes födda, äldre, ungdomar och långtidsinskrivna) skulle kunna ha nytta av arbetsmarknadsutbild- ning. Alla de individer som ingår i dessa grupper är kanske inte hjälpta av arbetsmarknadsutbildning. Utredningens utgångspunkt är inte heller att arbetsmarknadsutbildning ska beslutas gruppvis utan att det ska göras en noggrann individuell prövning innan någon får del av arbetsmarknadsutbildning. Med hjälp av urvalsinstrument som targeting skulle man kunna få en uppfattning om hur många av de långtidsinskrivna, och de som riskerar att bli långtidsinskrivna, som skulle kunna ha nytta av arbetsmarknadsutbildning. Tyvärr har AMS användning av den typen av instrument enbart kommit till försöksstadiet (se kapitel 10). En försiktig bedömning är enligt utredningen att 10–av individerna i de utsatta grupperna med fördel borde kunna anvisas till arbetsmarknadsutbildning. I absoluta tal skulle det kunna handla om 10 000–15 000 individer i arbetsmarknadsutbildning som årsgenomsnitt. Att ställa upp kvantifierade riktlinjer för yrkesbedömningen är svårare än för arbetsmarknadsutbildningen. Den av utredningen föreslagna yrkesbedömningen består av delar av det som rubri- ceras som förberedande utbildning (exempelvis yrkesorientering, kunskapsvalidering och nivåtest). Den förberedande utbildningen har inte utvärderats, och tidigare erfarenheter av den är dessutom mindre relevanta, eftersom upphandlings- och urvalsprocesserna som leder fram till yrkesbedömning ska stramas upp. De delar inom den nuvarande förberedande utbildningen som motsvarar den föreslagna yrkesbedömningen har utgjort cirka hälften av platserna i förberedande utbildning. Tiderna i yrkesbe- dömning kommer dock att vara väsentligt kortare än i arbetsmark- nadsutbildning. Alla som ska gå en arbetsmarknadsutbildning kommer inte heller att behöva en yrkesbedömning och alla som deltar i yrkesbedömning kommer inte att fortsätta till arbetsmark- nadsutbildning. Utredningen uppskattar därför att behovet av yrkesbedömning är hälften så stort som för arbetsmarknadsutbild- ning. Tilläggas kan att de utvärderingar, som utredningen föreslagit i kapitel 9 beträffande arbetsmarknadsutbildning och yrkesbedöm- ning och förutsättningarna för dylika satsningar, ska inkludera effekterna av satsningarna vid olika utbildningsvolymer. Dylika utvärderingar kan ge underlag för beslut i volymfrågor. Tyvärr finns inga sådana ännu gjorda. har man i utvärderingssam- manhang inte kommit längre än till en diskussion kring möjlig- heten av att ryckigheten och den kraftiga oplanerade uppgången i utbildningsvolymerna bidrog till en låg effektivitet (Calmfors m.fl., 2002). Man kan också argumentera för att det behövs en viss volym arbetsmarknadsutbildning och yrkesbedömning för att det över huvud taget ska vara motiverat att hålla igång processerna i sam- band med dessa insatser. För det första handlar det om apparaten kring upphandling: prognoser, arbetsgivarenkäter, branschsam- arbete och kontakter med utbildningsanordnare. För det andra handlar det om individprocessen med vägledning, kartläggning, yrkesbedömning och urval till arbetsmarknadsutbildning. Dessa båda processer är nödvändiga för kvalitet och kostnadseffektivitet i genomförandet av arbetsmarknadsutbildning (jämför kapitel 10). Alternativa och/eller komplementära arbetsmarknadspolitiska insatser Den nuvarande regeringen har satsat på att stimulera sysselsätt- ningen. Å ena sidan har incitamenten för individen att snabbt söka jobb ökat genom jobbavdragen och genom sänkningen av ersätt- ningsnivåerna i arbetslöshetsförsäkringen (direkt och indirekt genom högre medlemsavgifter och färre medlemmar i arbetslös- hetskassorna). Dessutom stimuleras arbetsgivarna att anställa lång- tidsarbetslösa, långtidssjuka, invandrare och ungdomar genom ned- satta arbetsgivaravgifter (nystartsjobb, nyfriskjobb, instegsjobb och ungdomssatsningen). Pragmatiskt kan man tycka att det är bra om dessa sysselsätt- ningsstimulerande åtgärder förstärker effekterna av arbetsmark- nadsutbildning. Individerna kanske söker sig snabbare ut på arbetsmarknaden efter arbetsmarknadsutbildning och arbetsgivarna stimuleras att anställer fler – även bland dem med arbetsmarknads- utbildning. (2007) pekar på riskerna med alltför ensidiga satsningar på efterfrågestimulerande åtgärder i sysselsättningspolitiken. De kan dämpa en redan svag produktivitetstillväxt genom att skapa stora sektorer med lågproduktiva jobb. Till skillnad från arbets- marknadsutbildningen har de också stora undanträngningseffekter, dvs. de bidrar till en undanträngning av reguljär arbetskraftsefter- frågan vilket minskar politikens sysselsättningsökning netto. Kombinationen arbetsmarknadsutbildning och stimulanser till arbetsgivare att anställa har dock förekommit tidigare även om det varit i relativt begränsad omfattning. befann sig i arbete efter arbetsmarknadsutbildning, utan stöd och med stöd. För långtidsarbetslösa kan arbets- marknadsutbildning som leder till arbete med stöd vara ett steg på vägen till reguljärt arbete (AMS, 2007a; Okeke, 2005). Arbetsmarknadsutbildningen kan också med fördel inriktas på dem som riskerar att bli långtidsarbetslösa i stället för på dem som redan blivit långtidsarbetslösa. Vidare är det viktigt att upprätthålla träffsäkerheten i arbetsmarknadsutbildningen. Det är inte meningen att yrkesutbildade personer ska få jobb som inte mot- svarar deras kompetens. Den nya myndigheten lingen bör noga följa utvecklingen av antalet anställda med skatte- reduktioner och antalet med arbetsmarknadsutbildning som får anställning med och utan skattereduktion i olika typer av jobb(se även kapitel 11). Vad som kan vara nytt är dels den framtida omfatt- ningen av antalet anställda för vilka arbetsgivarna får skattereduk- tion, dels permanensen i stöden. Det krävs en noggrann avvägning mellan satsningar på efterfrågestimulans och produktivitetshöjande investeringar i bland annat humankapital, inklusive i arbetsmark- nadsutbildning. Utredningen gör bedömningen att det samhälls- ekonomiskt är motiverat att satsa på arbetsmarknadsutbildning med en miniminivå på 10 000–15 000 platser . Man bör inte avhända sig den potential som finns att sysselsätt- ningsmässigt höja ett visst antal arbetslösa personer genom arbetsmarknadsutbildning. Det är två delvis sammanflätade utvecklingstendenser som enligt utredningens bedömning på kan påverka förutsättning- arna för arbetsmarknadsutbildning. Den ena har att göra med utvecklingen av yrkesutbildningen inom det reguljära utbildnings- väsendet och den andra med arbetsmarknadens parter och kollek- tivavtalen. Yrkesutbildning och kommunernas engagemang i yrkesutbildning Yrkesutbildningen håller på att reformeras (jämför kapitel 6). Vi kan förväntas få en gymnasieskola med en tydligare inriktning på yrkesutbildning och lärlingsutbildning samt en yrkeshögskola. En individuell rättighet till vuxenutbildning på gymnasial nivå diskuteras liksom fristående vuxenutbildningsenheter. I kommunerna finns redan en pågående utveckling av så kallade lärcentrum och olika slags college med yrkesutbildning på varie- rande nivåer där arbetsgivarna medverkar.