sou · GVB324 · 2008-01-01 00:00:00 — 6TP PT Fødevarestyrelsens årsrapport , not 1 Veterinärmarknader i vår omvärld styrelsen de åtgärder och utfärdar de påbud, anvisningar och förbud som situationen kräver. Det kan t.ex. handla om avspärrning av djurbesättningar. Styrelsen hanterar också information till andra djurägare och till allmänheten. Det praktiska arbetet ute i organisationen utförs till stor del av styrelsens egen personal. Det finns också en allmän, straffsanktio- nerad, möjlighet att vid behov rekvirera privatpraktiker för arbete med smittskyddsutredning och åtgärder i anledning av sjukdoms- utbrott. Det finns ingen lagstadgad skyldighet för veterinärer att hålla jour i . Det finns inte heller någon offentlig aktör som upprätt- håller jour med djursjukvård, eller någon annan samlad organisa- tionslösning för sådan jour. Däremot anses jour vara en naturlig del av villkoren för veterinär verksamhet. Detta är en följd av tradition och praxis. Denna praxis har dokumenterats i Den danska veteri- närföreningens (DDD) etiska regler. Av de etiska reglerna framgår, under rubriken , att det anses vara god sed att varje veterinär, som utövar en för all- mänheten tillgänglig veterinärpraktik, dygnet runt och året runt skall, på ett eller annat sätt, säkerställa att kunderna har tillgång till assistans av veterinär i en omfattning som med hänsyn till situatio- nen är nödvändig och som svarar mot behovet i det enskilda fallet. Det innebär i praktiken, så som regeln får tolkas, att en lägre servi- cenivå kan godtas under jourtid än under ordinarie arbetstid. Enligt huvudregeln skall en besättningsveterinär själv åta sig ansvaret för jourhållningen. Om så inte kan ske, skall veterinären ordna med att någon annan veterinär åtar sig jouransvaret för de egna kunderna. Sådana arrangemang skall vara avtalade i förväg mellan veteri- närerna. Att utan föregående överenskommelse hänvisa till andra veterinärer, oavsett om dessa är i tjänst och håller jour, är ofören- ligt med god veterinärsed på den danska veterinärmarknaden. Den veterinär med vilken en sådan överenskommelse träffas, skall vidare finnas i geografisk närhet till kunderna. I fall där en kund anlitar flera olika veterinärer, skall jourplikten åvila den veterinär som utför huvuddelen av arbetet åt kunden eller, i förekommande fall, den som i avtal förbundit sig att vara besätt- ningsveterinär. I sådana avtalsförhållanden gäller en högre service- Veterinärmarknader i vår omvärld nivå i jouren och denna service skall, oavsett om den nämns i av- talet, anses ingå i veterinärens åtagande. I de etiska reglerna ges exempel på förfaranden som är oförenliga med god veterinärsed. Ett sådant exempel är om en praktiserande veterinär, oavsett om praktiken enbart är en bisyssla, inte i förväg uttryckligen förklarat för sina kunder vart de skall vända sig i hän- delse av jourfall. Den danska jouren bygger alltså på en marknadslösning vars reglering skett genom branschinitiativ. Marknadens aktörer organi- serar jouren på olika sätt utifrån kundernas preferenser och egna önskemål och behov. En dansk veterinär, som Veterinärut- redningen intervjuat, berättar att flera veterinärstationer och klini- ker samarbetar om jouren i det område där hon är verksam. Det praktiska ansvaret för jourhållningen har därmed delats upp mellan de lokala aktörerna. Den som behandlar ett djur på jourtid, men åt en annan klinks kund, fakturerar kundens klinik för jourkostnaden. Med jämna mellanrum sker sedan avräkning mellan de veterinärin- rättningar som ingår i joursamarbetet. Kunderna hålls, genom ett jourschema, informerade om vilken veterinärinrättning som från tid till annan ansvarar för jouren. FinlandT har en yta . Det är ungefär tre fjärdedelar av den svenska landarealen. Det finns bara jord- bruksmark i södra delen av landet. Däremot finns skog i hela Fin- land. har en befolkning om ca 5 miljoner invånare och en be- folkningstäthet på i genomsnitt 17 invånare per kvadratkilometer. Det är något färre än i . är världens nordligaste land med förutsättningar att pro- ducera merparten av sina livsmedel inom landet. Detta har möjlig- gjorts genom att finskt lantbruk målmedvetet arbetat med att ta fram raser, växtsorter och metoder som är an- passade till klimatet. Trots detta är det finska jordbrukets kon- kurrenskraft och produktivitet, genom klimatet, begränsad vid en jämförelse med andra EU- och EES-länder inklusive de nordiska grannländerna. Strukturen i det finska lantbruket bygger ännu i hög grad på små familjejordbruk. Dessa är mindre än EU-genomsnittet. Veterinärmarknader i vår omvärld Sedan EU-inträdet har antalet gårdar minskat med flera tusen och uppgår nu till ca 90 000. Härav är större än . Viktiga produktionsområden i är mjölkproduktion och spannmålsodling. minskade antalet mjölkkor från ca 373 000 till ca 318 000. Antalet hästar har ökat från ca 55 000 till ca 60 000. Proportionellt sett är det framför allt de små, östfinska hus- djursgårdarna som lagt ned produktion. Den genomsnittliga be- sättningsstorleken har ökat, men produktiviteten har trots struk- turförändringarna varit i stort sett oförändrad. Tabell 10.3 Utvecklingen av antalet djur av olika slag i 2000-2004 Höns och kyckling, totalt Den finska veterinärmarknadens är på flera sätt annorlunda än den svenska. En viktig skillnad är att det finns få privatpraktiker och i stort sett inga som erbjuder fältveterinärtjänster. Av tradition har djursjukvård utövats av kommunalanställda veterinärer. De första privata veterinärklinikerna upprättades . Fram till dess var djursjukvård i praktiken uteslutande en uppgift. är omkring en femtedel av de finska veterinärerna privatpraktiker. Dessa arbetar enbart med häst och sällskapsdjur. Lantbruksdjuren är alltjämt kommunalveterinärernas ansvar. Sammanlagt finns ungefär 1 750 veterinärer i . Av dessa är ca 400 kommunalveterinärer. sysselsätter ca 230 veterinärer. Dessa arbetar vid , Veteri- närmedicinska fakulteten vid och i Jord- och skogsbruksministeriet. utexamineras ca 50 nya veterinärmedicine licentiater från Veterinärmedicinska fakulteten vid . Veterinärmarknader i vår omvärld flesta av de yngre veterinärerna är kvinnor och kvinnornas samlade andel i yrkeskåren överstiger nu . var av veterinärstudenterna kvinnor. Arbetsmarknaden är god för veterinärer i , trots att arbetslösheten i det finska samhället i övrigt är hög. Detta kan del- vis förklaras med att de yngre veterinärerna ofta är mycket rörliga och åtar sig kortare uppdrag och anställningar var som helst i lan- det. De saknar i regel privat mottagning.TPF7FPT Ytterst ansvarig för jordbrukspolitikens genomförande i är Jord- och skogsbruksministeriet. Ministeriet, som också är högst an- svarig för den veterinära verksamheten, har omkring 500 anställda. Organisationens storlek beror främst på att många förvaltnings- uppgifter, som i hanteras av och Livs- medelsverket, i sköts inom ministeriet. Ministeriet är be- hörig myndighet enligt EG:s livsmedelslagstiftning och är indelat i fem sakavdelningar. De veterinära frågorna handläggs främst inom avdelningens för livsmedel och hälsa enhet för djurens hälsa och välbefinnande. Inom avdelningen finns ytterligare tre enheter, en- heterna för livsmedelssäkerhet respektive för växtproduktion och djurfoder samt en juridisk enhet. Ministeriets livsmedels- och hälsoavdelning handlägger ärenden enligt lagen om utövande av veterinäryrket. En viktig uppgift är att frågor om legitimation och befullmäktigande av veterinärer att till- fälligt utföra veterinära arbetsuppgifter. Avdelningen prövar också frågor om disciplinära åtgärder, såsom indragning av legitimation. Avdelningen har det centrala tillsynsansvaret för att flera av de viktigare regelverken med anknytning till djur, animaliska livsmedel och veterinär verksamhet efterlevs. Avdelningen ansvarar t.ex. för den centrala övervakningen av den veterinära organisationens funktionssätt och utövar den högsta ledningen av tillsynen över efterlevnaden av lagen om medicinsk behandling av djur, bl.a. reg- lerna om läkemedelshantering. Detsamma gäller tillsyn av djur- skyddslagens efterlevnad, som sker inom enheten för djurens väl- befinnande. Gränskontrollen sker genom veterinärer som är an- ställda vid eller direkt bemyndigade av jord- och skogsbruks- ministeriet. 7TP , /Pages/svenska.htm Veterinärmarknader i vår omvärld startade sin verksamhet . Nämnden är ett opartiskt, veterinärmedicinskt expert- organ med uppgift att pröva om veterinärer begått fel eller misstag vid behandling av djur. Närmare bestämt skall nämnden pröva om det finns ett orsakssamband mellan en veterinärs åtgärd, alternativt en underlåten åtgärd, och en skada som uppstått på ett djur. Nämnden lämnar ett utlåtande, som dock inte har någon självstän- dig rättskraft. Däremot kan det utgöra underlag för förlikning mellan parterna eller åberopas som bevisning i en civilrättslig rätte- gång om t.ex. skadestånd. Till skadenämnden kan djurets ägare eller innehavare, en veteri- när eller en veterinärs arbetsgivare vända sig för att få en ifrågasatt felbehandling prövad. har inga uppgifter när det gäller tillsyn av veterinär yrkesutövning eller i fråga om disciplinära åtgärder. Sådana ärenden hanteras centralt av Jord- och skogs- bruksministeriet och, beträffande tillsyn, regionalt av länsstyrel- serna. började det nya () sin verksamhet. Det nya verket skall hantera alla frågor om tillsyn, kontroll och uppföljning enligt principen från jord till bord. Flera tidigare myndigheter, såsom , Forsk- och livsmedel och Kontroll- centralen för växtproduktion, upphörde i samband med tillkomsten av . Det nya verket har till uppgift att säkerställa livsmedlens säker- het, främja djurens hälsa och välmående samt sörja för att förut- sättningarna för växt- och djurproduktion och för växtsundhet är goda. utövar tillsyn och utför inspektioner vid produk- tionsanläggningar i olika led av produktionen. bedriver forskning inom sitt område, bl.a. om djursjukdomar och om dia- gnostik av sådana. förfogar över ett eget referenslabora- torium. har centralt fyra operativa avdelningar varav avdelningen för kontroll av livsmedel och veterinärvård hanterar veterinära upp- Veterinärmarknader i vår omvärld gifter inom livsmedelsproduktionen, bl.a. köttkontrollen genom verkets besiktningsveterinärer. Forskning och laboratorieanalyser sker vid avdelningen för forskning i djursjukdomar och livsmedel. Sammantaget har ca 750 medarbetar varav ca 500 arbetar vid huvudkontoret i . De övriga arbetar vid någon av verkets 32 regionala kontor och vid slakterier.TPF8FPT Många av kontrolluppgifterna delas dock, i en vertikal dimen- sion, mellan flera olika centrala, lokala och regionala myndigheter. Ett exempel är fördelningen av ansvaret för köttbesiktning, som är mer splittrat än i . I 43 § finska livsmedelslagen (2006/43) stadgas t.ex. följande. Den kommunala tillsynsmyndigheten utför köttbesiktningar i små slakterier och i inrättningar för vilthantering samt övervakar dessa. En veterinär som är anställd av besiktar köttet vid renslakterier och övervakar renslakterierna. utför köttbesiktningar vid andra slakterier samt övervakar dessa slakterier och de livsmedelslokaler för hantering av kött som finns i anslutning till dem. Vid köttbesiktningen och övervakningen kan kommunalt eller statligt anställda besiktnings- assistenter som utbildats för ändamålet anlitas som hjälp. Vid fjä- derfäslakterier och små fjäderfäslakterier kan också den personal som är anställd av livsmedelsföretagaren anlitas som hjälp i kött- besiktningen och övervakningen. Länsstyrelserna utgör en del av centralförvaltning. Inom finns, liksom i , en länsveterinär som bl.a. an- svarar för tillsynen över den veterinära yrkesutövningen i länet. I de fem finska länen finns sammanlagt ett tjugotal länsveterinärer. kan även assisteras i sina myndighetsuppgifter av särskilda av förordnade veterinärer. Länsstyrelserna har det regionala tillsynsansvaret för flera lagar inom djurskyddet, livsmedelssäkerheten och medicinsk behandling av djur inklusive användning och överlåtelse av veterinära läke- medel. ansvarar för att det finns en nödvändig bered- skap inför utbrott av smittsamma djursjukdomar. be- slutar om tillstånd till verksamhet med försöksdjur och om verk- samhetstillstånd för icke offentliganställda djurskyddsövervakare. 8TP PT Se /portal/se/ Veterinärmarknader i vår omvärld Det tillhör uppgifter att styra och övervaka verk- samheten med livsmedelskontroll i enligt anvisningar som meddelats av . är också den myndighet som godkänner renslakterier och ansvarar för köttbesiktning av renkött. Sjukbesök, rådgivning och uppföljande undersökningar i djurbesätt- ningar handhas nästan uteslutande av s.k. kommunalveterinärer. Kommunalveterinärernas främsta uppgift är ta hand om djursjuk- vård och förebyggande djurhälsovård för lantbruksdjuren. Kommunalveterinärerna svarar självständigt för arbetet från början till slut; undersökningar, provtagningar, vård och operativa in- grepp. Kommunalveterinären skall också övervaka djurskyddet inom sitt ansvarsområde. Det finns ca 400 kommunalveterinärer i Fin- lands knappt 450 kommuner. En kommunalveterinär kan verka i flera olika kommuner och län. Kommunalveterinärerna är också basorganisation inom smittskyddet och kan fungera som officiell veterinär. I används för övrigt ofta begreppet tjänstevete- rinär som en samlingsbeteckning för offentligt anställda veteri- närer.TPF9FPT Kommunalveterinärerna är alltså, utifrån ett svenskt synsätt, både näringsidkare och tjänsteveterinärer som har tillsynsuppgifter och kan utöva myndighet. Vid allvarliga utbrott av smittsamma djursjukdomar kan, liksom i , en latent krisorganisation aktiveras. Vi utgår i det följande från ett tänkt utbrott av fågelinfluensa. Högst ansvarig för de operativa insatserna är Jord- och skogsbruksministeriet. Statsrådet har det övergripande krisledningsansvaret i förhållande till den samlade statsförvaltningen.TPF10FPT Liksom i kan krisledningscen- 9TP PT Se t.ex. Jord- och skogsbruksministeriets beslut om utfärdande av myndighetsintyg för djur och animaliska produkter på Europeiska gemenskapens inre marknad. Där definieras i 2 § begreppet tjänsteveterinär så som läns- eller kommunalveterinär, statens besiktnings- veterinär, gränsveterinär samt annan veterinär som Jord- och skogsbruksministeriets Veteri- när- och livsmedelsavdelning har förordnat. 10TP PT Med statsrådet avses generellt som består av statsministern och ett antal andra ministrar. Med statsrådet avses här det organ för beslutsfattandet som består av statsrådets allmänna sammanträde och ministerierna. Veterinärmarknader i vår omvärld traler på nationell och regional nivå inrättas beroende på behov. Den nationella krisledningscentralen leder de regionala kriscentral- erna och svarar för nödvändig information till parter i och utomlands. Regional kriscentral inrättas i det eller de län där smitta på- träffats. Centralen leds av länsveterinären. Det finns, liksom i Sve- rige, mellan en och fem länsveterinärer i de finska länsstyrelserna. Av de ca 400 kommunalveterinärerna har ett sjuttiotal specialut- bildats i bekämpning av smittsamma djursjukdomar. Dessa kallas i samband med sjukdomsutbrott beredskapsveterinärer. Beredskaps- veterinärerna vidtar, i enlighet med länsveterinärens anvisningar, de åtgärder som krävs för att bekämpa utbrottet. Vid behov kan dess- utom vilken veterinär som helst rekvireras och åläggas att delta i smittskyddsarbetet. Det gäller för övrigt även veterinärmedicine studeranden. I varje län finns beredskapsupplag med provtagningsförnödenheter, desinfektionsmedel, skyddsut- rustning och annan behövlig utrustning i en mängd som motsvarar det initiala behovet. Den samlade lagstiftningen för veterinärsektorn omfattar sju olika lagar samt förordningar föreskrifter och beslut som kompletterar dem. De viktigaste lagarna är veterinärvårdslagen (685/1990), lag om behandling av djur (617/1997), lag om utövning av veteri- näryrket (409/1985), lag om djursjukdomar (55/1980) och djur- skyddslagen (247/1996). Lag om utövning av veterinäryrket Lagen om utövande av veterinäryrket innehåller regler om behörig- het och legitimation och om återkallelse av legitimation. Dessutom finns särskilda regler om veterinärers skyldigheter. Av 3 kap 13 § framgår att veterinärer i sin yrkesutövning skall upprätthålla och främja djurens hälsa och välbefinnande, förebygga och bota sjukdomar bland djuren, lindra deras lidande samt bibe- hålla folkhälsan och eftersträva säkra livsmedel. Veterinärer skall tillämpa allmänt godtagna och beprövade, motiverade metoder i en- Veterinärmarknader i vår omvärld lighet med sin utbildning som han eller hon fortlöpande skall söka komplettera. I 14 § samma kapitel finns en nödhjälpsregel. Där stadgas att en veterinär är skyldig att bistå ett djur i samband med olycksfall eller annan jämförbar händelse, om djuret lider avsevärt och bistånd är påkallat av djurskyddsskäl. Det finns också bestämmelser om t.ex. journalföring, tystnadsplikt och intygsskrivning. I 4 kap. 1 § stadgas att ministeriet styr och övervakar utövarna av veterinär- yrket och att styr och övervakar utövarna av veteri- näryrket som är verksamma inom dess område. Veterinärvårdslagen (685/1990) innehåller allmänna bestämmelser om veterinärvårdens organisation i . Under rubriken valtning stadgas i 2 kap 4 § att den allmänna planeringen och styr- ningen av veterinärvården i och tillsynen över den an- kommer på Jord- och skogsbruksministeriet. Styrningen och tillsyn i länen ankommer på länsstyrelserna. Kommunerna har ett viktigt ansvar för grundläggande djursjukvård åt lantbruksdjur (nytto- djur). Varje kommun skall enligt 2 kap. 6 § inom sitt område pla- nera och genomföra veterinärvården enligt vad som närmare fram- går i 3 kap. I 1 kap. 3 § definieras veterinärvård som hälso- och sjukvård som gäller djur samt annan veterinärhjälp, köttbesiktning, mjölk- kontroll, övervakning och kontroll av hygienen vid primärproduk- tion av animaliska livsmedel och vid djurhållning, bekämpning och förebyggande av djursjukdomar samt djurskydd. Begreppet veteri- närvård utgör således en samlingsbeteckning för i princip alla typer av veterinär yrkesutövning, oavsett inriktning och huvudman. I skiljer man mellan och privat veterinärvård. Med veterinärvård avses, med undantag för djurskyddet, veterinärvård inom primärproduktionen, alltså för nyttodjur. Om djurskyddet för nyttodjur finns särskilda bestämmelser i djur- skyddslagen. Med nyttodjur avses produktionsdjur och andra hus- djur som hör samman med näringsverksamhet i anslutning till gårdsbruk. Det åligger enligt 3 kapitlet kommunarena att anordna basveteri- närservice åt nyttodjur samt sådan veterinärservice som anses nöd- vändig för behandling av sjukdomar hos andra husdjur (8 §). Veterinärmarknader i vår omvärld basveterinärservice avses 1 kap. 3 § 6p. tjänster som en veterinär, under rådande förhållanden och med tillgång till lämplig utrust- ning, kan tillhandahålla utifrån de kunskaper och färdigheter han förvärvat genom veterinär grundexamen. Kommunen ansvarar ock- så för att det finns veterinärer på jourtid. Kommunerna skall också ordna med övervakning och kontroll av hygienen vid primärproduktion av animaliska livsmedel och vid djurhållning i den mån denna övervakning inte regleras i lagen om djursjukdomar. Kommunen kan inrätta en eller flera tjänster som kommunalveterinär i syfte att fullgöra sina skyldigheter enligt vete- rinärvårdslagen. En sådan tjänst kan vara gemensam för flera kommuner. Det åligger kommunen att ordna med den utrustning och de lokaler som behövs för att de kommunala veterinära skyldigheterna skall kunna fullgöras. Kommunen skall, med tillämpning av självkostnadsprincipen, ta ut en klinikavgift vid djursjukvård i lokaler som kommunen till- handahåller. Beträffande nyttodjuren finns speciella regler om kommunala subventioner av veterinärvårdskostnaderna, om resa till mottagningen, eller kommunalveterinärs resa till djurägaren, över- stiger . En kommunalveterinär har rätt att i sin verk- samhet få handräckning av statliga eller kommunala myndigheter, t.ex. polis. Privata veterinärer skall anmäla sin verksamhet till och till kommunens hälsovårdsnämnd. Privata veterinärer skall ha en ansvarig föreståndare som skall ha finsk veterinärlegitimation. och hälsovårdsnämnden skall underrättas om vem som är ansvarig föreståndare. Verksamheten skall bedrivas i ända- målsenligt utrustade lokaler. Om det inom privat veterinär verk- samhet påvisas avsevärda brister kan Jord- och skogsbruks- ministeriet avbryta verksamheten tills bristerna avhjälpts. Djurskyddslagen (247/1996) innehåller en rad materiella be- stämmelser om djurhållning, behandling av djur, djurtävlingar, för- och transport av djur m.m., som i stora drag inte avviker från de svenska bestämmelserna. Däremot finns skillnader när det gäller hur tillsynen och övervakningen är organiserad. I 3 kap. 34-38 §§ stadgas att Jord- och skogsbruksdepartementet leder, styr och utövar allmän tillsyn över lagens efterlevnad. Veterinärmarknader i vår omvärld svarande gäller länsstyrelserna inom sina respektive områden. Kommunalveterinären, hälsovårdsmyndighet samt poli- sen övervakar att lagen följs i kommunerna. Motsvarande tillsyns- uppgifter har besiktningsveterinärer och gränskontrollveterinärer inom sina respektive ansvarsområden. kan också utse s.k. djurskyddsövervakare. Dessa skall ha genomgått särskild av ministeriet föreskriven utbildning och har rätt att verkställa djurskyddsinspektioner enligt 4 kap. 39 §. Sådan inspektion får, enligt nämnda lagrum, verkställas av en till- synsmyndighet enligt ovan, eller av en djurskyddsövervakare, om det finns anledning misstänka att ett djur sköts, behandlas, används eller transporteras i strid med djurskyddslagstiftningen. Polisen och besiktningsveterinärer har även utan misstanke om lagbrott rätt att inspektera djurtransporter. Detsamma gäller övriga tillsyn- sorgan inklusive djurskyddsövervakare beträffande vissa särskilt ut- pekade tillsynsobjekt, t.ex. cirkusar, djurgårdar, permanenta eller ambulerande djurutställningar och djurtävlingar. Det är inte obliga- toriskt med tävlingsveterinär i , men kan vid behov och på arrangörens bekostnad förordna att en veterinär skall närvara vid tävlingen. I övrigt åligger det arrangören att anordna med tävlingsveterinär, om det kan antas att djur vid tävlingen blir utsatta för smärta, plåga eller oskälig påfrestning. Enligt 8 § veterinärvårdslagen är en kommun skyldig att anordna en basveterinärservice för nyttodjurens (lantbruksdjurens) hälso- och sjukvård samt den veterinärservice som anses nödvändig för be- handling av sjukdomar hos andra husdjur eller för tillhandahållande av normal hälsovårdsservice. Av förarbeten till veterinärvårdslagen framgår att kommunen skall som en till veterinärvården tillhörande förpliktelse anordna också en veterinärjour. Denna skyldighet gäller både nyttodjur och andra husdjur. Kommunernas skyldigheter i veterinärvårdslagen angående nyttodjur är dock mer omfattande än de veterinära skyldigheterna för andra husdjur.TP F11FPT bedömde I ett mål hur lång kommunens skyldighet att anordna veterinärjour skall sträcka 11TP PT Se Finska regeringens proposition RP 252/1989. Veterinärmarknader i vår omvärld sig.TPF12FPT I fallet hade förbundsstyrelsen i hälsoarbetet i Inari-Utsjoki beslutat att upphöra med veterinärjour under veckosluten. Rätten konstaterade dock att i enlighet med veterinärvårdslagens 8 § 1 st., har kommunen, eller i detta fall ett kommunalförbund, en skyldighet att anordna veterinärverksamhet samt att denna skyldighet omfattar även basveterinärservice för behandling av nyttodjurens hälso- och sjukvård och veterinär- service som anses nödvändig för behandling av sjukdomar hos andra husdjur eller för tillhandahållande av normal hälsovårds- service. Enligt beslutet är anordnandet av veterinärjour en sådan förpliktelse som avses i veterinärvårdslagens 8 § 1 st. och inte en fråga om ändamålsenlighet.