sou · GVB380 · 2008-01-01 00:00:00 — Sannolikt kommer det inte heller vara fråga om någon större tillströmning av mål till svenska domstolar. Det är svårt att bedöma hur många mål om kostnadsdelning som kommer in till domstolarna. SOU 2007:80 Ändringar i miljöbalksförfattningar ningsämnen ska registreras, dvs. , kommer målen att vara mer vanligt förekommande än därefter. Mål som rör svenska registranter behöver inte nödvändigtvis prövas av svensk domstol. Om det är fråga om flera svaranden kan ju en registrant, i enlighet med förordningen 44/2001, välja att väcka talan vid en domstol i en medlemsstat där någon av svarandena har sitt hemvist. Genom att samla erfarenheten av att handlägga den här typen av mål till miljödomstolarna kan behovet av inläsning i varje enskilt fall minska, vilket påverkar arbetsbördan för domstolarna. Vi menar vidare att det bör övervägas att införa en bestämmelse som anvisar Miljödomstolen i som behörig domstol om förutsättningarna i artikel 6 i I-förordningen är uppfyllda. Så kan vara fallet när det är fråga om flera svaranden som deltar i samma forum enligt reglerna i artikel 30 i Reach eller när det är fråga om flera potentiella registranter av samma ämne enligt artikel 27.6. Detta skulle ge käranden en möjlighet att välja en domstol där – om det blir fråga om muntlig förhandling - parterna med lätthet kan inställa sig och det finns god tillgång till tolkar. Förutsättningen för att kunna väcka talan vid Miljdomstolen i är att det finns ett tillräckligt nära samband mellan käromålen för att en gemensam handläggning och dom ska vara påkallad. Detta för att undvika att oförenliga domar meddelas i samma fråga. 3.10 Avgifter för prövning och tillsyn Slutsatser och förslag Avgifterna enligt Reach hindrar inte nationella avgifter för tillsyn av efterlevnaden av Reach. Förordningen (1998:942) om kemikalieavgifter m.m. ändras för att förtydliga att kemikalieavgifterna kan användas för Kemikalieinspektionens Reach-tillsyn. Vissa andra ändringar görs till följd av ändringarna i 14 kap. . Avgiftsbestämmelser om prövning och tillsyn Bestämmelser om avgifter för prövning och tillsyn finns i 27 kap. . Kapitlet innehåller ett bemyndigande för regeringen att meddela föreskrifter om avgift för myndigheters kostnader för prövning och tillsyn enligt samt för prövning och till215 Ändringar i miljöbalksförfattningar SOU 2007:80 syn med anledning av EG:s förordningar inom område. Kommunfullmäktige får meddela föreskrifter om sådana avgifter när det gäller en myndighets verksamhet. Särskilda avgiftsbestämmelser för Kemikalieinspektionens prövning och tillsyn av kemiska produkter finns i förordningen (1998:942) om kemikalieavgifter m.m. Övriga bestämmelser om statliga myndigheters avgifter för sådan prövning och tillsyn finns i förordningen (1998:940) om avgifter för prövning och tillsyn enligt , främst 6 kap, och föreskrifter meddelade med stöd av den förordningen. Bl.a. har meddelat föreskrifter om avgifter för tillsyn av kosmetiska och hygieniska produkter. Avgiftsbestämmelser i ska avgifter betalas för registrering och tillståndsprövning. Avgifterna regleras i avdelning IX som består av artikel 74. Avgifterna kommer att anges i en kommissionsförordning som ska antas . Det har ännu inte kommit något förslag till en sådan förordning. Avgifterna ska utformas med hänsyn till det arbete som krävs i Reach av Europeiska kemikaliemyndigheten (Echa) och den behöriga myndigheten. Avgifterna ska tillsammans med budgetmedel och eventuella frivilliga bidrag från medlemsstaterna täcka kostnaden för tillhandahållna tjänsterTPF 60 FPT. Registreringsavgifterna ska fastställas med tanke på arbetet med utvärdering av registreringsunderlag och ämnen. Medlemsstaternas behöriga myndigheter ska få en andel av avgifterna för sitt arbete. Under vilka omständigheter det ska ske kommer att anges i kommissionens förordning. Vår bedömning Nationella avgifter för prövning och tillsyn skulle kunna vara i strid med Reach om de användes för att finansiera kostnader som omfattas av avgifter enligt Reach. Vi tolkar artikel 74 så att de avgifter som kan komma medlemsstaterna till godo ska användas för att finansiera kostnader för de behöriga myndigheternas arbetsuppgifter i samband med registrering och tillståndsprövning, inte de nationella myndigheternas tillsyn över Reach. De ska givetvis TP 60 PT Artikel 74.2 jämförd med artikel 96.1. SOU 2007:80 Ändringar i miljöbalksförfattningar inte heller användas till kostnader för prövning och kemikalietillsyn som faller utanför Reach. Vår slutsats är därför att Reach inte hindrar avgiftsfinansiering av Reach-tillsynen. Reach hindrar inte heller avgifter för sådan prövning och tillsyn på kemikalieområdet som faller utanför Reach. Vi återkommer till frågan om avgifter i vårt slutbetänkande. Det är emellertid viktigt att kemikalieavgifterna redan nu kan användas för Kemikalieinspektionens tillsyn över Reach. Enligt 27 kap. 1 § får föreskrifter om avgifter avse prövning och tillsyn med anledning av EG-förordningar inom balkens tillämpningsområde. Det krävs alltså inte någon ändring i den bestämmelsen för att finansiera Reach-tillsynen med avgifter. Vi anser emellertid att det finns ett utrymme för att tolka 1 § förordningen (1998:942) om kemikalieavgifter m.m. på så sätt att förordningens tillämpningsområde enbart gäller prövning och tillsyn enligt 14 kap. . Den tolkningen motsägs i och för sig av att det i förordningen finns avgifter som gäller prövning och tillsyn enligt vissa angivna EG-förordningar, men för att inte det ska finnas några tveksamheter föreslår vi ett förtydligande i 1 §. Vi föreslår också några andra ändringar i förordningen till följd av vårt förslag till nytt 14 kap. . Kommuner som vill finansiera Reach-tillsynen med avgifter kan göra det genom ändringar i sina föreskrifter om avgifter. Vi anser att det inte är nödvändigt att nu ta upp frågan om avgifter för andra myndigheters tillsyn enligt Reach, t.ex. Reachtillsyn över kosmetiska produkter utan avvaktar med den frågan till slutbetänkandet. 4 Ändringar i författningar utanför område 4.1 Arbetsmiljölagstiftningen Förslag En bestämmelse som kan medföra straff för överträdelser av artikel 35 i Reach införs i 7 kap. 7 § arbetsmiljölagen (1977:1160). Med anledning av detta införs en hänvisning till Reach i 1 kap. 2 § arbetsmiljölagen samt ett tillägg till 7 kap. 1 § arbetsmiljölagen av innebörd att ska utöva tillsyn över artikel 35 i Reach. Reach ska inte påverka tillämpningen av gemenskapens arbetsplatslagstiftning, inklusive direktivet TPF 1 FPT om åtgärder för att främja förbättringar av arbetstagarnas säkerhet och hälsa i arbetet TPF 2 FPT (ramdirektivet), kemiska agensdirektivetTPF 3 FPT och carcinogendirektivetTPF 4 FPT. EG:s direktiv är minimidirektiv och är införlivade i svensk lagstiftning genom arbetsmiljölagen (1977:1160), arbetsmiljöförordningen (1977:1176) och föreskrifter. Vi föreslår en bestämmelse i 7 kap. 7 § arbetsmiljölagen som innebär att får meddela förelägganden som rör artikel 35 i Reach. Detta medför att den som inte följer förelägganden kan straffas med stöd av 8 kap. 1 §. Vi redogör för detta i avsnitt 5.6.4 nedan. Med anledning av detta förslår vi också ett tillägg till 1 kap. 2 § arbetsmiljölagen som hänvisar till Reach. Vi föreslår även ett tillägg till 7 kap. 1 § arbetsmiljölagen och 5 kap. 1 § fartygssäkerhetslagen (2003:364) som möjliggör för respektive att bedriva tillsyn över TP 1 PT Rådets direktiv /391/EEG. TP 2 PT Artikel 2.4 i Reach. TP 3 PT Rådets direktiv /24/EG. TP 4 PT Rådets direktiv /37/EG. Ändringar i författningar utanför område SOU 2007:80 artikel 35 i Reach. Detta behandlas i avsnitt 5.11. I övrigt konstaterar vi att Reach inte påkallar några ändringar av materiella regler eller bemyndiganden för i arbetsmiljölagen eller i arbetsmiljöförordningen. Vi vill dock understryka att våra överväganden i fråga om tillsynen på kemikalieområdet kan aktualisera ytterligare ändringar i arbetsmiljölagstiftningen. Vi avser att återkomma till detta i slutbetänkandet. Arbetsmiljölagen Arbetsmiljölagen syftar till att förebygga ohälsa och olycksfall i arbetet och till en i övrigt god arbetsmiljö (1 kap. 1 §). Detta omfattar även hanteringen av hälsofarliga ämnen. Bestämmelserna reglerar skyldigheter för arbetsgivarna och arbetstagarna. Dessutom har ett antal andra aktörer också ansvar för arbetsmiljön (3 kap. arbetsmiljölagen). har bemyndigande att i fråga om ämnen som kan föranleda ohälsa eller olycksfall besluta om föreskrifter om bl.a.TPF 5 FPT villkor, tillverkning, användning samt märkning eller annan produktinformation tillstånd, godkännande eller annat bevis om överensstämmelse med gällande krav innan ämnet får släppas ut på marknaden, användas eller avlämnas för att tas i bruk. krav att det på arbetsställen ska föras en förteckning över vissa ämnen, förbud att använda ämnen om det är av särskild betydelse från skyddssynpunkt. Arbetsmiljölagens bestämmelser om farliga ämnen omfattar även material, som med visst användningssätt kan föranleda ohälsa eller olycksfall. Genom bemyndigandet går det att föreskriva om krav knutna till kemiska ämnen och deras egenskaper i sig. Vi har därför ställt oss frågan om bemyndigandena i arbetsmiljölagen och arbetsmiljöförordningen för kan strida mot Reach. TP 5 PT Se 4 kap. 1-4 §§ arbetsmiljölagen och 18 § arbetsmiljöförordningen. SOU 2007:80 Ändringar i författningar utanför område EG-direktiven och svenska bestämmelser I de flesta EG-direktiven som rör kemiska ämnen är direktivens krav knutna till arbetsplatserna och reglerar skyldigheter för arbetsgivarna. I likhet med vad vi fört fram i avsnitt 3.7 med avseende på , är inte de generella rekommendationerna i säkerhetsdatabladen om skyddsåtgärder bindande i de enskilda fallen med avseende på arbetsmiljön på en viss arbetsplats. Ett exempel på detta är att arbetsgivare är skyldiga att utvärdera riskerna på arbetsplatsen vid val av kemiska ämnen. Men det förekommer krav knutna till de kemiska ämnena i sig, exempelvis yrkeshygieniska gränsvärden. Dessa har införlivat via föreskrifter, AFS 2005:17. Det finns fem bindande hygieniska gränsvärden i EG:s direktiv - för blyTPF 6 FPT , asbestTPF 7 FPT , bensen, vinylklorid och trädammTPF 8 F. PT Därutöver finns ett stort antal s.k. indikativa gränsvärden. Medlemsländerna är skyldiga att fastställa gränsvärden för de ämnen som har indikativa gränsvärden. Dessa får vara både strängare och mildare än de indikativa värdena med avseende på både haltnivåerna och värdenas rättsliga status. har ca 400 gränsvärden, vilket är fler än EU. Värdena för ämnen där EU har ett indikativt gränsvärde är ungefär lika ofta högre som lägre. EG-direktiven om kemiska ämnen lämnar i det här hänseendet stor frihet åt medlemsländerna att besluta hur de ska införliva dem. EU har förbjudit framställning, tillverkning och användning av fyra ämnen eller s.k. kemiska agens. Förbudet gäller inte om dessa ingår i en annan kemisk agens eller i avfallTPF 9 FPT i en koncentration . I omfattar förbudet ytterligare nio ämnen och hanteringen av ytterligare ca 60 ämnen är belagd med tillståndsplikt.TPF 10 FPT Det går att få undantag från förbudet i vissa fall genom att söka tillstånd hos Arbetsmiljöverket.TPF 11 FPT TP 6 PT Rådets direktiv /24/EG, bilaga 1. TP 7 PT Rådets direktiv /18/EG. TP 8 PT Rådets direktiv /37/EG. TP 9 PT Rådets direktiv /24/EG, artikel 9. TP 10 PT 21 § och bilaga 3 i föreskrifter (AFS 2005:17) om hygieniska gränsvärden och åtgärder mot luftföroreningar. TP 11 PT 22 § i föreskrifter (AFS 2005:17) om hygieniska gränsvärden och åtgärder mot luftföroreningar. Ändringar i författningar utanför område SOU 2007:80 Vår bedömning Vi anser att bemyndigandet för inte strider mot Reach. måste av EG-rättsliga skäl kunna införliva direktiven på arbetsmiljöområdet och Reach ska inte påverka tillämpningen av dessa. Det är givetvis nödvändigt att beakta Reach vid tillämpningen av bemyndigandet, exempelvis beträffande nationella regler, så att de utgivna reglerna är förenliga med Reach. Det är uppgift att se över sina föreskrifter och vid behov anpassa dem till Reach eller till nya kunskaper om kemiska ämnen som kraven i Reach kan generera. 4.2 Lagstiftningen om skydd mot olyckor Slutsats Lagen (2003:778) respektive förordningen (2003:789) om skydd mot olyckor behöver inte ändras till följd av Reach. Detsamma gäller för lagen (1999:381) respektive förordningen (1999:382) om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga kemikalieolyckor. Lagstiftningen om skydd mot olyckor Lagen (2003:778) respektive förordningen (2003:789) om skydd mot olyckor syftar till att skydda människors liv och hälsa, egendomTPF 12 FPT och miljö mot olyckor. Lagen gäller skyddet med avseende på lokala förhållanden. Lagen reglerar och statlig räddningstjänst samt förebyggande åtgärder. Enskilda har vissa skyldigheter, bl.a. ska fastighetsägare eller nyttjanderättshavare vidta de åtgärder som behövs för att förebygga brand och för att hindra eller begränsa skador till följd av brand (2 kap. 2 §). Vid en anläggning där verksamheten innebär fara för att en olycka ska orsaka allvarliga skador på människor eller miljö är anläggningens ägare eller verksamhetsutövaren skyldig att vidta nödvändiga åtgärder för att hindra eller begränsa sådana skador (2 kap. 4 §). Verksamhetsutövaren är skyldig att analysera riskerna TP 12 PT Lagstiftningen skiljer sig begreppsmässigt från där egendom ingår i begreppet miljö (jfr prop. 1998/99 s. 58). SOU 2007:80 Ändringar i författningar utanför område för olyckor. Om en allvarlig olycka inträffar ska anläggningens ägare eller verksamhetsutövaren omgående informera kommunen och ()TPF 13 FPT. Informationen ska omfatta bl.a. förekomst av farliga ämnen som kan orsaka allvarliga skador och uppgift om läckage av sådana ämnen. Vår bedömning De skyldigheter för enskilda som regleras i lagstiftningen gäller således riskbedömningar och försiktighetsåtgärder som ska vidtas i enskilda fall på fastigheter och i anläggningar för att förebygga och begränsa skador till följd av brand och andra olyckor. Vår bedömning är att lagstiftningen därmed inte rör frågor som harmoniseras av Reach. Det är således inte nödvändigt att ändra reglerna. Sevesolagstiftningen Lagen (1999:381) respektive förordningen (1999:382) om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga kemikalieolyckor – den s.k. Sevesolagstiftningen – tillämpas på verksamheter där farliga ämnen vid ett och samma tillfälle förekommer eller kan förekomma i vissa mängder. och har meddelat föreskrifter om allvarliga kemikalieolyckor.TPF 14 FPT Lagstiftningen genomför direktiv /82/EG, det s.k. Sevesodirektivet, och den s.k. Industriolyckskonventionen. Den som bedriver verksamhet som omfattas av lagstiftningen är skyldig att förebygga risker för allvarliga kemikalieolyckor. I de fall en allvarlig kemikalieolycka ändå skulle inträffa är verksamhetsutövaren skyldig att begränsa följderna av denna för människors hälsa och miljön. Verksamheterna berörs också av annan lagstiftning, såsom vissa bestämmelser i lagen om skydd mot olyckor.TPF 15 FPT I Sevesolagen erinras särskilt om att allmänna hänsynsregler gäller för verksamhetsutövaren.TPF 16 FPT De farliga ämnen som omfattas av lagstiftningen anges i en bilaga till Sevesoförordningen. För varje ämne finns två kravnivåer TP 13 PT 7 kap. 4 § förordningen om skydd mot olyckor. TP 14 PT Statens räddningsverks föreskrifter (SRVFS 2005:2) om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga kemikalieolyckor och föreskrifter (AFS 2005:19) om förebyggande av allvarliga kemikalieolyckor. TP 15 PT Jfr 5 § Sevesolagen. TP 16 PT 6 § andra stycket Sevesolagen. Ändringar i författningar utanför område SOU 2007:80 vilka bestäms av den mängd av ämnet som förekommer i en verksamhet. Bilagan består av två delar, del 1 med namngivna ämnen och del 2 med kategorier av farliga ämnen. För att kunna sortera in ämnen i de olika kategorierna i del 2 måste man känna till hur ämnena är klassificerade och vilka riskfraser de har enligt Kemikalieinspektionens och föreskrifter.TPF 17 FPT Verksamhetsutövare som bedriver verksamhet på den lägre kravnivån är skyldiga att anmäla verksamheten och utarbeta ett handlingsprogram för hur allvarliga kemikalieolyckor ska förebyggas. För verksamheter på den högre kravnivån gäller i stället krav på att upprätta en mer omfattande säkerhetsrapport i vilken det bl.a. ska ingå en intern plan och ett handlingsprogram. Säkerhetsrapporten ska granskas av tillsynsmyndigheten. Verksamheter på den högre kravnivån är också tillståndspliktiga enligt miljöbalkenTPF 18 F. PT Säkerhetsrapporten ska ingå i tillståndsansökan. Vår bedömning Liksom den allmänna lagstiftningen om skydd mot olyckor gäller Sevesolagstiftningen krav på riskbedömningar och riskhanteringsåtgärder i enskilda fall för platsbundna verksamheter. Regleringen grundar sig dessutom på ett EG-direktiv. Vår bedömning är därför att Sevesolagstiftningen inte rör frågor som harmoniseras av Reach. Bestämmelserna behöver således inte ändras. TP 17 PT Statens räddningsverksverks föreskrifter (SRVFS 2005:10) med vissa bestämmelser om brandfarliga vätskor. TP 18 PT Se avsnitt 1 och 2 i avdelning 4 i bilagan till förordningen om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd. SOU 2007:80 Ändringar i författningar utanför område 4.3 Lagstiftningen om brandfarliga och explosiva varor Våra slutsatser och förslag Av den nya bestämmelsen om utredningskrav i den nya lagen om brandfarliga och explosiva varor bör tydligt framgå att den enbart omfattar platsanknutna riskbedömningar. Alternativt bör den utformas som ett bemyndigande. Bestämmelsen om varuinformation i den nya lagen om brandfarliga och explosiva varor bör utformas som ett rent bemyndigande. Begreppet tillstånd bör ersättas med auktorisation. Gällande svenska bestämmelser Syftet med lagstiftningen om brandfarliga och explosiva varorTPF 19 FPT är att hindra att sådana varor orsakar brand eller explosion som inte är avsedd. Syftet är också att förebygga och begränsa skador på liv, hälsa, miljö eller egendom genom brand eller explosion vid hanteringen. Definitionen av brandfarliga respektive explosiva varorTPF 20 FPT innefattar sådana varor som är ämnen, beredningar och förmodligen även varor enligt Reach.TPF 21 FPT Lagstiftningen reglerar hantering och import. Begreppet hantering har en vid innebörd. Det finns allmänna bestämmelser om skyldigheter vid hantering, såsom krav på försiktighetsmått, kompetens, utredning och varuinformation. Det sist nämnda gäller även för import. Den som hanterar eller importerar explosiva varor måste ha tillstånd till det. Detsamma gäller för den som hanterar brandfarliga varor yrkesmässigt eller i större mängd. och i vissa fall meddelar tillstånd för hantering av explosiva varorTPF 22 F. PT Det är tillståndsprövning av brandfarliga varor. prövar dock alla tillståndsfrågor som TP 19 PT Lagen (1988:868) respektive förordningen (1988:1145) om brandfarliga och explosiva varor samt föreskrifter från och . TP 20 PT 5 resp. 8 § förordningen om brandfarliga och explosiva varor TP 21 PT I EU:s arbete med att ta fram vägledningsdokument för ämnen i varor (3.8) har dock den diskussion som varit lett till slutsatsen att t.ex. fyrverkeripjäser inte ska anses som varor enligt Reach. TP 22 PT Se 22 och 23 §§ förordningen om brandfarliga och explosiva varor. Ändringar i författningar utanför område SOU 2007:80 rör försvarets hantering av brandfarliga och explosiva varor på fasta platser. Vid handläggningen av en ansökan om tillstånd för hantering av explosiva varor prövas sökandens och föreståndarens lämplighet och föreståndarens kompetens.TPF 23 FPT Vidare görs en teknisk besiktning på plats. Vid besiktningen gör polisen en bedömning av tillgreppsskyddet, t.ex. låsanordningar, brandrisken och skyddsavståndet till andra objekt. Förrådsenheterna kontrolleras för att se att de är lämpliga och säkra. Vid den kommunala prövningen av tillstånd till hantering av brandfarliga varor kontrolleras att hanteringen kan ske på ett säkert sätt i enlighet med lagstiftningens krav. Tillståndansökan handläggs oftast som ansökan om bygglov. När anläggningen är färdigställd ska den avsynas av kommunen innan den får tas i drift. För att en explosiv vara ska få hanteras eller importeras krävs att den är godkänd eller att varorna har gått igenom någon annan form av bedömning av överensstämmelse som ska godtas enligt . Det är som godkänner explosiva varor. För att en fyrverkeripjäs ska godkännas krävs att den har ett annat huvudsakligt syfte än att avge knall eller är anpassad för inomhusbruk. Begränsningen innebär ett förbud mot s.k. smällare. Bakgrunden till förbudetTPF 24 FPT är att smällare orsakar hörselskador och andra personskador. Smällare utgör också en olägenhet för människor och hundar genom att ljudet kommer oväntat. har meddelat föreskrifter med krav vid godkännande av fyrverkeripjäser.TPF 25 FPT Förslag till ny lagstiftning I betänkandet Ny reglering om brandfarliga och explosiva varor (SOU 2006:16) föreslås en ny lagstiftning i syfte att anpassa den till utvecklingen på området. Bl.a. föreslås att tillämpningsområdet utvidgas och att vissa definitioner och begrepp klargörs. I betänkandet görs också överväganden i fråga om kontrollen och godkännandet av pyrotekniska varor. De allmänna hanteringskraven samt kraven på tillstånd och godkännanden finns kvar enligt förslaget. Vissa ändringar i prövningsorganisationen föreslås. TP 23 PT SOU 1999:128 Ja till fyrverkerier – men med färre skador. TP 24 PT Se fotnot 7. TP 25 PT föreskrifter (SÄIFS 1992:2) om godkännande av fyrverkeripjäser och pyrotekniska sceneffekter. SOU 2007:80 Ändringar i författningar utanför område EG-direktiv om brandfarliga och explosiva varor Direktiv /15/EEG, det s.k. explosivdirektivet, harmoniserar bestämmelser om utsläppande på marknaden och övervakning av explosiva varor för civilt bruk. Direktivet är ett s.k. nya metodendirektiv. De explosiva varor som omfattas av explosivdirektivet får släppas ut på marknaden endast om de uppfyller de väsentliga krav som anges i direktivet och är CE-märkta. De väsentliga kraven gäller skydds- och säkerhetskrav. Med skydd avses förebyggande av olyckor och begränsning av olyckors effekter. Med säkerhet avses förebyggande av användning som strider mot lag och ordning. Undantagna från direktivets tillämpningsområde är explosiva varor som är avsedda för användning av militär och polis samt pyrotekniska produkter. Ammunition omfattas bara delvis. Direktivet hindrar inte medlemsstaterna från att i nationell lagstiftning ange andra ämnen som explosiva varor. Såsom den svenska regeln om godkännande är utformad blir godkännande enligt de svenska bestämmelserna bara aktuellt för sådana explosiva varor som inte omfattas av CE-märkningskravet enligt explosivdirektivet. Explosivdirektivet ställer också krav på tillstånd för överföring, dvs. varje fysisk förflyttning inom EU. Tillstånd ges av den behöriga myndigheten (är svensk behörig myndighet) som bl.a. ska kontrollera att mottagaren har laglig rätt att förvärva explosiva varor och att han har nödvändiga licenser eller tillstånd. Det finns också ett nytt direktiv om utsläppande på marknaden av pyrotekniska produkter, direktiv /23/EG. Ett mål med direktivet är att uppnå en hög skyddsnivå för hälsa och allmän säkerhet, konsumentskydd och relevanta miljöskyddsaspekter. Även det direktivet ställer upp väsentliga krav som måste vara uppfyllda för att produkterna ska få släppas ut på marknaden och krav på CE-märkning. Direktivet föreskriver också att försäljning endast får ske till konsumenter som uppnått viss ålder och innehåller märkningskrav. Det finns vissa undantag från direktivets tilllämpningsområde, bl.a. sådana produkter vars användning är avsedd för militär, polis eller räddningstjänst. Direktiv /23/EG ska börja tillämpas för fyrverkerier och 2013.