sou · GVB363 · 2008-01-01 00:00:00 — Till statsrådet och chefen för Regeringen beslutade vid sitt sammanträde att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att analysera gällande älgförvaltningssystem och vid behov lämna förslag till en förändrad älgförvaltningsmodell. Statsrådet förordnade direktören som särskild utredare för detta uppdrag. Tilläggsdirektiv har sedan beslutats vid regeringens sammanträde varvid utredningstiden förlängts. Utredaren ska redovisa uppdraget . Regeringen beslutade vid regeringssammanträde att överlämna en begäran om ändring i jaktförordningen (1987:905) till utredningen om älgförvaltningen (Jo 2005:06). Härmed överlämnas utredningens betänkande En bättre viltförvalt- ning med inriktning på älg. Uppdraget är härmed slutfört. Sammanfattning av uppdraget............................................... Sammanfattning av utredningens förslag .............................. Älgstammens utveckling i historiskt perspektiv ............................. Avskjutningen av älg ....................................... Skog/vilt-balansen............................................................................. Test av modell för årlig inventering av betestryck och populationsmätningar av klövvilt............................................ Det föreligger stort behov av opartisk inventering av vilttäthet och betestryck.......................................................... Behov av en förändrad och utvecklad ÄBIN (älgbetesinventering) ............................................................... Behov av återkommande inventeringar............................................ Förslag till bildande av viltförvaltningsområden för älg ................. Nuvarande licenstilldelningar avskaffas och ersätts med skötselplan för viltförvaltningsområden ................................ Data för förvaltning .......................................................................... Nuvarande älgskötsel- och viltvårdsområden ................................. Föreslagen förändring av älgförvaltningen ...................................... för bildande av viltförvaltningsområde för älg................. Ansvaret för viltförvaltningsområdet............................................... Föreslagna ändringar i jaktlagen (1987:259).................................... Hur beslut får överklagas......................................................... Förslag till förändringar i jaktförordningen (1987:905) ................. Jakten efter älg.......................................................................... Föreskrifter om licensjakt........................................................ Förslag till nytt avgiftssystem........................................................... Begäran om ändring i jaktförordningen (1987:905)........................ Bilaga 1: Kommittédirektiv.................................................. Bilaga 2: Tilläggsdirektiv..................................................... En särskild utredare skall analysera den nuvarande älgförvaltningen. Om det finns behov av förändringar ska utredaren lämna ett förslag som bygger på en förvaltningsmodell som är anpassad till älgstam- mens lokala ekologiska förutsättningar. Målet ska vara en livskraf- tig älgstam av hög kvalitet där stammen är i långsiktig balans med betesresurserna och älgstammens storlek genom lämplig avskjut- ning är anpassad till betestillgången, de areella näringarna och trafiksäkerheten. En enkel, rättssäker och kostnadseffektiv administra- tion ska eftersträvas. Förslag ska lämnas på nödvändiga författnings- ändringar. Jakten är viktig för många i samhället som rekreation och som en del av försörjningen. Älgjakten intar här en särställning. Älg är dessutom ett viktigt bytesdjur för landets största rovdjur, varg och björn. Den svenska älgstammen har under det senaste seklet ge- nomgått en väldig förändring genom ett förändrat skogsbruk som har skapat stora mängder älgbete och en älgförvaltning som varit starkt inriktad på att öka älgstammen. Genom ökat kalvskytte och sparade kor ökade reproduktionen markant och gav förutsättningar för den s.k. Älgexplosionen , som kulminerade i en avskjutning på ca 174 000 älgar 1983. skjuts det knappt 90 000 älgar. Älgköttet har ett betydande värde som uppskattas till . Älgstammen för- orsakar å andra sidan förluster i skogsbruket genom betesskador på skog och gröda och kostnader för den enskilde genom betesskador på skog och gröda. Älgen orsakar också olyckor i trafiken. Efter förslag i propositionen om jaktlag, m.m.(prop. 1986/87:58) skall älgjakten vara produktionsanpassad. Med det avses att älgstammens storlek genom en lämplig avskjutning anpassas till betestillgången, de areella näringarna och trafiksäkerheten. En produktionsanpassad älgjakt anses kräva att jakten huvudsakligen sker som licensjakt inom särskilt registrerade områden som är lämpliga för sådan jakt och med en bestämd avskjutning inom området. Enligt 33 § jaktlagen (1987:259) får jakt efter älg endast ske efter licens av och inom ett område som re- gistrerat (licensområde). I stora och stabila licensområden kan älg- skötselområden registreras där bl.a. älgavskjutningens storlek finns inskriven i en skötselplan. Planen skall omfatta en treårsperiod var- efter ny plan ska inges. Nuvarande licensområden omfattar fem olika typer, nämligen A-område, B-område, K-område, E-område och Ä-område. Områden som tål en avskjutning av minst ett vuxet djur . Ett sådant område kan bestå av en eller flera fastigheter. Jakttiden ska vara minst om det inte finns särskilda skäl för en kor- tare tid. Produktionsanpassningen sker genom att be- slutar om hur många älgar som får fällas. Älgtilldelningen får avse en gemensam tilldelning för flera områden, s.k. samlicens. Ett till- delningsbeslut får även avse den totala avskjutningen inom ett eller flera områden än ett jaktår, s.k. storlicens. Det finns ca 9 000 A-områden registrerade med en total areal på ca 24 miljoner ha. Områden som inte uppfyller kraven för A-områden kan – om det finns särskilda skäl – av registreras för tilldelning av ett valfritt djur (vuxet djur eller kalv). Produktionsanpass- ningen sker genom att jakttiden är eller den som bestämmer. Genom att reglera jakttidens längd regleras således avskjutningens storlek. Det finns ca 12 700 B-områden registrerade med en total areal på ca 827 000 ha. På områden som inte registrerats för jakt efter älg får endast älgkalv jagas. Jakten är inte begränsad till ett visst antal djur men jakttiden är eller den som bestämmer. Dessa områden registreras inte av . Områden som har en sammanhängande areal av minst 20 ha får av registreras som licensområden för tilldelning av en älgkalv . Jakttiden skall vara minst om det inte finns särskilda skäl för . Det finns ca 6 400 E-områden med en areal på ca 600 000 ha. Trots bestämmelsen i 33§ jaktlagen om att jakt efter älg bara får ske efter licens av får ett område som har sådan storlek och arrondering att det medger vård av en i huvudsak egen älgstam av registreras som älgskötselområde. Inom älgsköt- selområden sker jakten efter älg utan licens. Markägarna och jä- garna bestämmer i stället tillsammans själva avskjutningens storlek. För älgskötselområden skall det finnas en skötselplan. Jakttiden skall vara om det inte finns särskilda skäl för . Det finns ca 700 Ä-områden med en total areal på närmare 12 miljo- ner ha. Sammanfattning av utredningens förslag Utredningen föreslår att länsstyrelserna får i uppdrag att indela landet i viltförvaltningsområden för jakt av älg och en ny lag införs som reglerar funktionen i de nya viltförvaltningsområdena. I och med tillkomsten av viltförvaltningsområden för jakt av älg utgår nuvarande licenstilldelning från länsstyrelsernas sida och av- skjutningen av älg bestäms lokalt/regionalt genom fastställelse av skötselplan för området. Avgifterna för fällda älgar och registerhållning till länsstyrel- serna tas bort och ersätts med en höjning av avgiften för jaktkort. Som en följd av ovanstående förslag föreslås ändringar i jakt- lagen och jaktförordningen. föreslås få i uppdrag att utveckla ÄBIN-metoden (älgbetesinventering) till en metod som kan användas över hela landet och inte är beroende av en viss areal tallungskog. Älgstammens utveckling i historiskt perspektiv Det har varit stora svängningar i tillgång på älg . Från att varit i närmaste utdöd till att explodera . och i början av 1900- talet var det rovdjur i kombination med hårt jakttryck under de perioder som inte älgen var fredad. Jaktförbuden visade sig inte vara så lyckosamma eftersom när de upphävdes så togs skadan igen och älgstammen togs snabbt ner till ett minimum av djur. Älg före- kom inte heller som utbrett inom landet med undantag för . Det var i och södra som älgarna fanns för att sedan sprida sig både norrut och söderut. Det finns dokumenterat att efter den fredningstid som varade i sköts 655 älgar första året, 543 andra året, 274 Sammanfattning av utredningens förslag tredje året och sjunde året endast 51. Det visar på att med hårt jakttryck och utebliven samordning går det snabbt att decimera en älgstam. har älgstammen vuxit och nådde sin topp och . Med en vinterstam på mellan 300 000 och 350 000 älgar hade sannolikt världens största älgstam med en avskjutning på ca 175 000 älgar. Det torde ha rört sig om 20–30 älgar per 1 000 ha och i vissa områden ännu större täthet. Med så hög täthet följde skador på skog vilket visar sig i nu- tidens avverkningar och förädling. Erfarenheter och diskussionen om skador efter älg är inte ny. Under fredningstid var det skador på det småskaliga jordbrukets grödor som var det ut- märkande eftersom skogsbruket då inte var någon huvudsaklig näring. har skogsbruket blivit en viktig eller huvudsaklig näring där skador på växande skog, framför allt ung tallskog, har stort ekonomiskt nedsättande värde. Avskjutningen av älg har minskat och trenden är tydlig i de flesta länen. Orsakerna till denna trend kan vara flera. En orsak kan vara att Älgobsen tyder på en minskad älgstam. En annan orsak kan vara att jägarnas omsorg om älgstammen gör att man inte skjuter den tilldelning som man fått utifrån kunskapen att aktuell tilldelning inte motsvarar den älgstam som finns inom de olika licensområdena. Inom områden där det finns rovdjur som har älgen som bytesdjur finns det sannolikt inte möjlighet att uppnå den tilldelning som man fått. Mycket talar för att dagens älgstam före årets jakt är den lägsta sett över landet i stort. Avskjutningen per 1 000 ha har stadigt minskat . En sviktande älgstam kan noteras för följande län; , , , , , , , och . En utplanande nergång kan noteras för länen , , Söderman- land och . För är läget relativt stabilt om man ser till hela länet, men de lokala variationerna är dock rätt stora och kalvavskjutningen på är låg. För och län är tillgången på älg mycket låg. För , Jönkö- pings, och län har den negativa utvecklingen Sammanfattning av utredningens förslag vänt och älgstammen ökar. I och har man gjort mycket tydliga insatser med mål som verkar uppnås. I , och län är älgförekomsten ojämn mycket beroende på förekomsten av rovdjur, främst orsakade av de vargrevir som förekommer. Gemensamt för de tre länen är en något lägre kalvavskjutning, vilket sannolikt kan tillskrivas rov- djuren främst varg. Flera undersökningar har gjorts för att beräkna konsumtionen av älg i vargreviren. Extrapoleringen av resultat från både vinter och sommarstudier av predationstakt på älg visar att den totala preda- tionen på årsbasis sannolikt uppgår till 100–130 älgar per vargflock och år. I en nyligen framtagen rapport inom analyseras orsaker till graden av måluppfyllelse för de nationella skogliga sektorsmålen samt att föreslå åtgärder för att förbättra målupp- fyllelsen. Arbetet har gjorts med utgångspunkt i den första uppföljningen av sektorsmålen som redovisades . Ett av de nationella skogliga målen är skog/vilt-balansen där sektorsmålet formulerats av enligt följande: Ande- len svårt älgskadad plant- och ungskog av tall är lägre eller i nivå med den situation som gällde . Trädbildning av asp, rönn och sälg kan ske där arterna har natur- givna förutsättningar för trädbildning. I rapporten konstateras att älgskadesituationen i början av 1990- talet var lokalt och regionalt allvarlig, men på regional/landsdelsnivå upplevdes situationen ändå som acceptabel. Det finns framför allt i norra ett samband mellan andelen skadad tallungskog och förhållandet mellan antalet älgar i vinter- stam och arealen tallungskog. När mängden tillgängligt vinterfoder minskar ökar skadorna trots att älgstammen i stort är oförändrad. Detta är enligt förmodligen den viktigaste orsaken till att skadorna på ungskog orsakade av älg ökat . Enligt den orsaksanalys som gjort ökar skadorna trots att klövviltsstammen i stort är oförändrad när mängden till- gängligt vinterfoder minskar. Detta är förmodligen den viktigaste Sammanfattning av utredningens förslag orsaken till att viltskadorna i ungskog har ökat . har älg- och rådjursstammarna nått så stora kvan- titeter i förhållande till fodertillgången att viltet genom sin betning i hög grad påverkar landskapsbilden. Kraftiga åtgärder har genomförts för att komma till rätta med skadeproblematiken i ungskogarna. har i samverkan med berörda organisationer i södra fastställt regionala strategier mot viltskador. Flertalet skogsbolag har ge- nomfört olika handlingsprogram mot skogsskador och drivit olika projekt med inriktning på praktisk viltförvaltning. har respektive länsstyrelser infört länsvisa älgförvaltningsprogram. Utformningen varierar och avses ligga till grund för klövviltstammars långsiktiga utveckling. har utvecklat en nationell inventeringsmetod den s.k. ÄBIN-metoden som är den standardiserade inventer- ingsmetoden för hela skogsbruket. har i samverkan med skogssektorn systematiskt inventerat delar av landet för att bedöma skadeläget och dess utveckling över tiden. har också löpande tagit fram beslutsun- derlag, förutom ÄBIN, för praktisk viltförvaltning även förmedlat information och annan kunskap kopplat till sektorsmålet. I Riksskogstaxeringens material återspeglas dock inte genom- förda åtgärdsinsatser. Det finns flera orsaker till detta förhållande. För det första omfattar åtgärdsinsatserna enbart väl avgränsade om- råden i landskapet eller vissa län och Riksskogstaxeringens uppfölj- ning omfattar flera län i enlighet med nya region- indelning. För det andra har Riksskogtaxeringen förändrat sina in- venteringsrutiner, vilket har medfört att det inte finns data att tillgå och därmed omintetgörs möjligheten att följa skadeut- vecklingen över tiden. Vidare skiljer sig skadetyper i ÄBIN från tidigare definition av allvarlig skada, då den tidigare definitionen också omfattade en viss sidoskottsbetning. Provytornas storlek och urval av stammar skiljer sig också åt. Detta innebär att tidigare och nuvarande värden för viltskador inte är jämförbara. En tredje orsak till att åtgärdsinsatser inte återspeglas i resultatet är själva formule- ringen av sektorsmålet. Eftersom målet för skador i ungskog är formulerat som ett tillstånd i en population (ungskogsareal mellan 0,5–7m höjd) och nuvarande skadenivån är hög, kommer utförda åtgärder inte att kunna återspeglas i Riksskogstaxeringens material –2014. Sammanfattning av utredningens förslag Det går heller inte med tillgänglig data från Riksskogstaxeringen att bedöma hur väl sektorsmålet för trädbildning uppfylls, eftersom mätdata återspeglar antalet lövträd per hektar och inte antalet löv- träd i förhållande till lokaler med den för arten naturgivna förut- sättningar. Orsaken till den minskande andelen lövträd i ungskog beror med stor sannolikhet på ökat betestryck. Test av modell för årlig inventering av betestryck och populationsmätningar av klövvilt. Vid arbetet med regionala sektorsmål om skog och vilt i balans har region samarbetat med representanter från , , Sydved, LRF i respektive , i respektive i Jön- län, och . Gruppen har lagt fram förslag på fyra delmål. Ett av delmålen handlar om inventeringar och är uttryckt som Årliga inventeringar av betestryck och populationsmätningarav klövvilt. Två olika inventeringar har utförts dels en spillningsinventering av älg och rådjur där det gjorts en skattning av antalet djur i området, dels en betesskadeinventering som mäter skadorna på ungskogar som viltet åsamkat. Tre för tallskog lämpliga områden valdes ut som testobjekt; Beatebergsområdet (14700 ha väster om borg), (10 900 ha i ) samt Gislavedsområdet (Nissadalen NO om , 11 600 ha). Spillningsinventer- ingen utfördes enligt Svenska Jägarförbundets modell. Provytorna lades ut systematiskt i form av kvadrater med en kilometer långa sidor och i varje kvadrat lades sedan 8 cirkelprovytor ut med en yta . Betesskadeinventeringen utfördes enligt Lokal- ÄBIN som mäter skadorna från vinterpopulationen av älg på framför allt tallungskog. Sammanfattning av utredningens förslag Den genomsnittliga vinterpopulationen av älg i Beatebergsom- rådet 2006/uppgick till 208 djur. Utslaget över areal ger det drygt 14 älgar per 1 000 ha. För Töllsjöområdet blev resultatet 112 djur eller drygt 10 älgar per 1 000 ha. För Gislavedsområdet blev resultatet 97 djur eller drygt 8 älgar per 1 000 ha. Andelen färska skador på tall /2007 bedöm- des ligga på i Beatebergsområdet, i på och i Resultatet för de tre områdena låg inom ett rimligt intervall en- ligt de lokala kontakter som tillfrågades, både på markägar- och jägarsidan. Det fanns dock en stor variation i viltkoncentration på landskapsnivå. I Beateberg och var betesskadorna mycket små trots en vinterstam på mellan 8–14 älgar. Man kan dock inte dra några långtgående slutsatser av inventeringsresultat från ett en- skilt år och speciellt inte efter en vinter som denna när det legat vindfällen av tall i hela efter stormen . Här krävs en återkommande inventering för att få fram ett säkrare resultat, trender och prognoser. ges i uppdrag att inom sitt sektorsansvar ut- veckla en ÄBIN-metod som kan användas över hela landet i blandskog för att skapa en säkrare bild av betesskador från älg och annat klövvilt. Det föreligger stort behov av opartisk inventering av vilt- täthet och betestryck Organiserade diskussioner mellan markägare, jägarorganisationer, polis och andra intressenter sker i det s.k. lokala samrådet. Där diskuteras älgstammens storlek och vilka skador den för med sig inom jord- och skogsbruk samt i trafiken i form av viltolyckor. Utifrån denna diskussion bedömer man sedan hur stor avskjutning som kan vara lämplig inom det aktuella området. Utan objektiva fakta om stammens storlek eller betestryck på plant- och ungskogar har de lokala samråden ofta byggt sina diskussioner på olika tyckanden i fråga om huruvida det råder balans mellan vilt och föda i området. Genom att få till stånd en opartisk inventering av vilttäthet och framför allt betestryck, genereras förhoppningsvis ett objektivt fakta- underlag som kan ligga till grund för diskussioner och beslut i de styrelser för viltförvaltningsområden som utredningen föreslår. Behov av en förändrad och utvecklad ÄBIN (älgbetes- inventering) Utvärderingar av ÄBIN visar att metoden fungerar och ger en korrekt och objektiv skattning av andelen färskt skadade tallar inom såväl om- råden med hög som låg tallandel men skall nuvarande ÄBIN-metod spegla den lokala älgstammens storlek i förhållande till födotillgång i tallfattiga områden så måste den förändras och utvecklas. Utred- ningen föreslår därför att får i uppdrag att förändra och utveckla ÄBIN-metoden till att kunna tillgodose behovet av förvaltningsunderlag i hela landet, dvs. även i de områden som är mycket tallfattiga. Det är också mycket viktigt att metoden ut- vecklas så att det går att generera ett mått på olika markers poten- tial för trädbildning av lövträd. Forskaren vid SLU har gjort en utvärdering av ÄBIN-metoden som presenterades 2006. Den mest centrala och övergripande frågeställningen rör ÄBIN-metodikens lämplighet, brister och utvecklingsmöjligheter med utgångspunkt i behovet av underlag vid de lokala samråden som används . Erfarenheter och synpunkter på ÄBIN samlades in från dåtida skogsvårdsområ- dena, jägarorganisationerna, forskare, markägare och skogsbruket såväl regionalt som centralt. Förutom litteraturstudier och inter- vjuer genomfördes en enkätundersökning, som gick ut till ca 675 personer inom fyra olika skogsbolag, fyra skogsägarföreningar, myndigheter och intresseorganisationer som på olika sätt berörs av ÄBIN. Det finns i alla grupper en stor samsyn kring behovet av ett opartiskt faktaunderlag för att beskriva älgbete, då av de svarande instämde helt eller delvis i ett sådant påstående. I detta avseende anser därför att ÄBIN är ett steg i rätt riktning och bedömer att ÄBIN även i tallfattiga områden genere- rar en helt korrekt och objektiv skattning av andelen färskt skadade tallar inom inventeringsområdet. Men han konstaterar att med nu- varande målsättning att ÄBIN-resultatet skall spegla den lokala älg- stammens storlek i förhållande till födotillgången och med oför- ändrad metodik måste ÄBIN-metoden överges i tallfattiga områ- den. Mot denna bakgrund föreslår jag att får i upp- drag att utveckla ÄBIN till att vara användbar över hela landet och inte enbart i områden med stor andel tallar. Behov av återkommande inventeringar har på förfrågan från utredningen gjort en kalkyl med uppskattad kostnad för årlig respektive återkommande betes- inventering med mellanrum för de 250–300 viltförvaltnings- områdena som kommer att bildas enligt utredningens förslag. Ut- ifrån gjorda erfarenheter av inventeringar som gjort skulle en årlig ÄBIN-inventering inom samtliga viltförvaltnings- områden kosta 125 000–, vilket innebär en total- kostnad på mellan 30–. Om inventering sker inom viltförvaltningsområdena med två till mellanrum, vilket betyder att hälften eller en tredjedel av områdena inventeras till en kostnad mellan 10–. För dessa in- venteringsåtgärder behövs extern kostnadstäckning utöver Skogs- styrelsens budget. Förslag till bildande av viltförvaltningsområden för älg Länsstyrelserna ges i uppdrag att indela landet i viltförvaltnings- områden för älg. Områdena skall begränsas genom naturliga barriärer för viltet, t.ex. vattendelare, större jordbruksområden större vattendrag eller viltstängsel. Viltförvaltningsområdena kommer att variera i storlek beroende på var i landet man befin- ner sig och utifrån att förvaltningsområdet i huvudsak ska kunna förvalta en egen älgstam. Vid länsgränsöverskridande om- råden får den länsstyrelse som har största arealen inom sitt län ansvaret för bildandet av området. Inom varje viltförvaltnings- område för älg ska det finnas en styrelse som utses av resp. läns- styrelse. Bildandet av viltförvaltningsområden för älg får inte inskränka den rättighet till jakt som tillkommer samerna genom rennärings- lagen (1971:437). All jaktbar mark för älg ska ingå i viltförvalt- ningsområden. Nuvarande älgjakt bedrivs på områden med stora variationer i storlek och utifrån nu gällande licenssystem. Vid de många träffar jag har haft med företrädare för såväl markägare som jägare har jag noterat ett intresse för att jakten samordnat bedrivs i större områ- den och med överenskommelser om gemensamma regler jaktlagen mellan. Flera projekt med syfte till bl.a. samordning pågår i olika delar av landet, ett exempel är den s.k. Kalmarmodellen ett annat exempel är Skelleftemodellen. Jag föreslår att landet indelas i vilt- förvaltningsområden genom länsstyrelsernas försorg. I dessa områ- den skall all älgjaktsmark ingå oavsett om jakt bedrivs eller ej och oavsett enskilda markägares innehav av areal. lämplig storlek på viltförvaltningsområden är det främst två krite- rier som skall ha företräde enligt min mening. Det första kriteriet är att det finns vilja och möjlighet till sam- verkan inom området mellan markägare och jägare. Att bilda områ- den där inte möjlighet eller vilja till samråd finns är inte menings- fullt och leder inte till en bättre älgförvaltning.