sou · GVB341 · 2008-01-01 00:00:00 — Parlamentariskt skulle en socialdemokratisk minoritetsregering ha möjlighet att samarbeta i ekonomiska frågor med 3–4 partier. En uppgörelse med riskerade att kapa banden till de övriga partierna. Likaså skulle en sådan uppgörelse öka riskerna för att de socialdemokratiska sympatisörerna skulle säga nej till ett svenskt medlemskap i den kommande folkomröstningen om EU-medlem- skap. framhåller också att en koalition med Folk- partiet skulle kunna uppfattas som en helomvändning för hans del. kontakt med centerledaren blev intressant. Utgångspunkten för regeringsbildningen borde enligt centerledaren vara den vänstermajoritet som valet ledde till. hade inte för avsikt att sitta i knäet hos vare sig den ene 2Carlsson 2003:543–549. 3Carlsson 2003:548–549. eller den andre, allra minst hos . avvi- sade tanken på en koalition med Socialdemokraterna liksom tanken på en koalition mellan Socialdemokraterna, . Men eftersom det var ett allvarligt läge för landet var , när det gått på den nya valperioden, berett att diskutera konkreta punkter. Grundinställningen till en dialog med Socialdemokraterna var positiv.4 Det besked som lämnade talmannen när de träffades blev således att en enparti- regering bestående av socialdemokrater och med brett samarbete också över blockgränsen skulle ha bäst förutsättningar. Efter att ha samrått med de övriga partiföreträdarna gav talmannen i uppdrag att undersöka förutsätt- ningarna för att bilda en enpartiregering med erforderligt stöd i . kunde meddela tal- mannen att han fått tillräckligt stöd från andra partier för att Socialdemokraterna skulle kunna bilda regering. Direkt därefter överlade talmannen med de vice talmännen och gav sedan uppdraget att fullfölja förberedelsearbetet med att bilda en ny regering. valdes vid första sammanträde till talman och övertog därmed arbetet med regeringsbild- ningen. hade den nya talmannen kontakter med den tilltänkte regeringsbildaren och de övriga partiledarna samt de vice talmännen. Därefter samtalade hon på nytt med . informerade talman- nen även statschefen. Vid kammarens sammanträde föreslog talmannen att till ny statsminister utse och medde- lade att han avsåg att bilda en regering bestående av före- trädare för Socialdemokraterna. Efter två bordläggningar prövades förslaget i . Röstförklaringar lämnades av alla partier utom Socialdemokra- terna som givetvis avsåg att rösta ja till talmannens förslag. För talmannens förslag skulle också rösta medan Folk- partiet däremot avsåg att rösta nej.5 Vänsterpartiledaren framhöll att valet resulterat i en vänstermajoritet i . Socialdemokraterna hade blivit största parti men inte fått egen majoritet och behövde 4Carlsson 2003:545–546. 5Riksdagens protokoll 1994/95:5 s. 11. därför stöd av andra partier. Störst möjlighet att klara de problem som stod inför skulle ett samarbete mellan Socialdemokra- terna och innebära. De politiska motiven för detta stöd var att det härigenom skapades förutsättningar att genomföra viktiga delar av politik. gruppledare förklarade att hans parti ansåg att behövde en majoritetsregering. En sådan regering skulle skingra mycket av den osäkerhet som följer med minoritetsregeringar och öka möjligheten till långsiktighet. Han hänvisade till att folkpartiledaren i överläggningarna om regerings- bildningen förordat en majoritetsregering över blockgränsen, men denna möjlighet hade enligt uppfattning aldrig prövats på ett seriöst sätt av . Med hänvisning till att omröstningen gällde om den föreslagna lösningen av regerings- frågan var den bästa och att omröstningen inte innebar något ställ- ningstagande till den föreslagna statsministerns personliga lämplig- het eller till den tillträdande regeringens politik deklarerade att skulle rösta nej till förslaget. Vilket utrymme för samarbete med den nya regeringen som skulle finnas avgjordes av hur denna regering valde att utforma sin politik. De övriga partirepresentanterna angav att deras partier stannat för att avstå vid omröstningen. Motiveringarna var i viss utsträck- ning skiljaktiga. gruppledare redogjorde för partiets hållning i tidigare omröstningar om förslag till statsminister i regeringar där inte skulle medverka. Partiet hade röstat nej när en bättre lösning var politiskt möjlig och avstått från att rösta när förslaget framstått som en naturlig – om än för oss ovälkommen – följd av det parlamentariska läget. Ett sådant ställ- ningstagande innebar inte något omdöme om den blivande regeringens politik. Mot denna principiella bakgrund avsåg partiet att lägga ned sina röster i den kommande omröstningen. gruppledare förklarade att valet av statsminister enligt uppfattning var en fråga om att pröva huruvida talmannens förslag överensstämmer med den parlamentariska princip som är utformad i vår grundlag. Då detta var fallet med talmannens förslag skulle riksdagsgrupp lägga ned sina röster. I det löpande riksdagsarbetet avsåg att kritiskt granska regeringens förslag och politik. Vi kommer att göra det genom en konstruktiv oppositionspolitik i hela folkets intresse och för landets bästa, avslutade sitt an- förande. röstförklaring avgavs av ett av partiets språkrör, . Partiet hade förordat en regering med bredast möjliga majoritet och sagt sig också vara villiga att bidra till detta. När denna möjlighet hade fallit hade kunnat tänka sig att stödja en socialdemokratisk minoritetsregering under förutsättning att utfästelser lämnats om att påbörja avvecklingen av kärnkraften . Något sådant löfte hade man inte fått från . Därför skulle avstå i omröstningen. hoppades dock på samför- ståndslösningar. gruppledare menade att förslaget till ny statsminister var naturligt utifrån valutslaget och de deklarationer som under valrörelsen gjordes av representanter för och . Den kristdemokratiska riksdags- gruppen skulle därför lägga ned sina röster. deklarerade han att i skulle föra en sakligt grundad och konstruktiv oppositionspolitik. Omröstningen innebar att godkände talmannens för- slag till ny statsminister, eftersom nej-rösterna inte uppgick till mer än riksdagsledamöter. Vid omröstningen avgavs nämligen 180 röster för bifall till förslaget och 26 röster för avslag. 130 ledamöter avstod från att rösta. 13 var frånvarande. Den partimässiga fördelningen av rösterna visade att alla närvarande ledamöter hade följt sina respektive partilinjer vid omröstningen. I sin regeringsförklaring avslutade med att betona samarbete och samförstånd. I nationens intresse kommer jag som statsminister att göra mitt yttersta för att åstadkomma ett nytt samarbetsklimat i – i , på arbetsmarknaden, mellan enskilda medborgare, framhöll I den debatt om regeringsförklaringen som följde var det bara centerledaren som kommente- rade regeringsfrågan.7 Han framhöll att valet resulterat i en tydlig vänstermajoritet i . I den majoriteten fanns Socialdemo- kraterna, och , det senare med hänsyn till dess stöd under valkampanjen till en socialdemokratiskt ledd regering. hade i samtal med talmannen förordat en 6Riksdagens protokoll 1994/95:6 s. 11. 7Riksdagens protokoll 1994/95:8 s. 5–6. regering baserad på denna majoritet. Intresset för en sådan regering var uppenbarligen begränsat och därför har vi nu en socialdemo- kratisk minoritetsregering som presenterat en regeringsförklaring i klar insikt om sitt behov av samarbete i . Om det innebär att vi också har en samarbetsregering återstår att se. Den ekono- miska situationen för landet var så allvarlig att det egentligen skulle krävas en nationell samling. Men intresset hade enligt varit mycket begränsat också för detta. avvisade inte samarbete men ansvaret följde i första hand med regerings- makten. roll skulle bli konstruktiv opposition. Samarbetet mellan Socialdemokraterna och 1995– 1998 genomförde regeringen huvudsakligen med stöd av ekonomisk-politiska åtgärder främst på skatteområdet som hade karaktären av återställare, dvs. man avskaffade förändringar som införts av den borgerliga regeringen. Av naturliga skäl var något samarbete med något av de borgerliga partierna i dessa frågor inte möjligt. Men tankar fanns på ledande socialdemokratiskt och centerpartistiskt håll på samarbete längre fram. På socialdemokratisk sida var anledningen att man bedömde det svårt att få med på de ytterligare besparingsåt- gärder som ansågs nödvändiga.8 Under vårvintern 1995 blev kontakterna mellan ledningarna inom de båda partierna alltmer regelbundna.9 träffades en jordbrukspolitisk uppgörelse i jordbruksutskottet.10 I finansdebatten närmade sig partierna varandra ytter- ligare när det gällde bedömningen av det ekonomiska läget och vilka åtgärder som krävdes.11 Förhandlingar inleddes med sikte på en uppgörelse i den kompletteringsproposition som skulle läggas . Genombrottet för samarbetet mellan Socialdemokraterna och kom emellertid tidigare. begärde en särskild debatt om ekonomi. Inför debatten som ägde rum intensifierades förhandlingarna. före debatten nåddes en uppgörelse som förankrades i de båda 8Carlsson 2003:581–582, 2005:10, 45, 48. 9Carlsson 2003:580–584. 10Carlsson 2003:583, 2005:20. 11Lagercrantz 2005:21–23. partiernas riksdagsgrupper vid sammanträden före debatten. Uppgörelsen innehöll ett brett spektrum av ekonomisk- politiska åtgärder som skulle föreläggas i komplette- ringspropositionen.12 Det samarbete mellan Socialdemokraterna och som in- leddes kom att fortgå under större delen av återstoden av mandatperioden. Kärnan i samarbetet var den ekonomiska politiken där man i första hand var inriktad på att lösa akuta pro- blem i svensk ekonomi. Andra områden såsom försvarspolitiken och kyrka-statfrågan kom också att ingå men något brett, lång- siktigt samarbete var det aldrig frågan om. Någon övergripande överenskommelse om samarbetet ingicks inte. Det hade formen av ett samarbete om olika propositioner, främst på det ekonomisk-politiska området. Frågan om en koali- tionsregering mellan de båda partierna dryftades aldrig på allvar.13 Däremot fick placera en politiskt sakkunnig i Finans- och Försvarsdepartementen. avgick som partiledare . Samarbetet var då på upphällningen. Avsikten hade med ord inte varit att bedriva valrörelse i armkrok med social- demokraterna .14 Regeringsskiftet föranleddes av att hade avgått som ledare för och att vid en extra partikongress valts till ny partiledare. avgick som statsminister. förde talman samtal med företrädare för riks- dagspartierna och de vice talmännen. Ett nytt möte ägde därefter rum med . föreslog talmannen att utse till ny stats- minister. Som nämndes var en koalitionsregering mellan Socialdemo- kraterna och aldrig riktigt aktuell. Men i efterhand har medgett att det var ett misstag att inte gå i 12Carlsson 2003:584–585, 2005:24–29. 13Lagercrantz 2005:54, 83–84, 224. 15Händelseförloppet beskrivs i PM Regeringsskiftet efter statsminister avgång se protokoll 1995/96:111 s. 6–13. Men det var, säger i intervjubok ingenting som jag hade i min föreställ- ningsvärld vid det tillfället. Han kunde inte börja sin tid som partiledare och statsminister med att bryta blockgränsen med en koalition.16 Det kan också nämnas att i ett annat sammanhang har uttryckt sitt principiella tvivel på koalitionsregeringar.17 Förslaget att utse till statsminister prövades vid kammarsammanträdet . Inför omröstningen gjorde företrädare för alla partier utom Socialdemokraterna en röstför- . Ställningstagandena var med undantag för desamma som vid regeringsbildningen 1994.18 Vänsterpartiledaren hänvisade liksom 1994 till vänstermajoriteten i och stod fast vid att stödja en social- demokratisk statsminister. kritiserade hon de beslut som regeringen fattat tillsammans med . Det är beslut som lett till ökade orättvisor men som medfört mycket små be- sparingar, ansåg hon. Övriga partier avstod vid omröstningen. gruppledare framhöll att de parla- mentariska styrkeförhållandena inte hade ändrats och att regerings- skiftet närmast hade en teknisk karaktär. uppfattning, framförd av gruppledaren , var att talmannens förslag att utse till ny statsminister, med avsikt att bilda en socialdemokratisk regering, var naturligt och i överensstämmelse med den parlamentariska situationen. framhöll han att det parlamentariska sam- arbetet förändrats genom att regeringen medvetet valt att samarbeta med på viktiga områden. Han deklarerade att I nära samarbete med en regering ledd av är vi beredda att även fortsättningsvis ta samhällsansvar för att lösa de problem som vårt land står inför. gruppledare redogjorde för partiets ställningstaganden vid tidigare omröstningar. hade röstat ja då partiet ingått i den nya regeringen och nej då man ansett att det funnits bättre lösningar på den parlamentariska situa- tionen än den talmannen föreslagit. De nedlagda rösterna vid dagens omröstning skulle liksom vid de tidigare tillfällen då man 16Lagercrantz 2005:54, 224. 17Persson 2004:231–232. 18Riksdagens protokoll 1995/96:73 s. 1–5. avstått tolkas så att partiet med rådande mandatfördelning i riks- dagen inte såg någon annan realistisk lösning på den parlamenta- riska situationen än den talmannen föreslagit. Det betydde inte att accepterade den inriktning den socialdemokratiska politiken hade haft och kunde förväntas få framöver. Så länge denna inriktning på regeringspolitiken bestod skulle vara i hård och tydlig opposition emot den. språkrör förklarade att partiet skulle kritiskt granska regeringens förslag och politik och på ett konstruktivt sätt bidra till att besluten om möjligt ledde till en bättre miljö och en rättvisare fördelningspolitik. Detta var skäl till att vi i de gröna lägger ned våra röster och där- med släpper fram som ny statsminister. Partiledaren deklarerade på den kristdemokratiska riksdagsgruppens vägnar att den avsåg att lägga ned sina röster. Detta innebar givetvis inget ställningstagande till den politik som regeringen skulle föra utan var ett uttryck för respekt för valut- slaget . skulle fortsätta att föra en sakligt grundad och konstruktiv oppositionspolitik. Vid omröstningen avgavs inga nej-röster. 178 ledamöter röstade ja och 154 avstod. 17 ledamöter var frånvarande. Ledamöterna följde helt partilinjerna. Den 2–gjorde statsminister ett officiellt besök i på inbjudan av den kinesiske premiär- ministern. Under besöket åtföljdes han också av näringsminister , ett mindre antal tjänstemän från samt ett 70-tal företrädare för det svenska näringslivet. Resan hade tre huvudsakliga syften: att föra en politisk dialog med de kinesiska ledarna om frågor av gemensamt intresse, att i kon- kreta ordalag diskutera situationen för de mänskliga rättigheterna i , att främja det svenska näringslivets ansträngningar på den kinesiska marknaden.19 Under ett fritt hållet lunchanförande i för en grupp svenska affärsmän fällde statsministern, enligt vad han själv uppgav vid den särskilda riksdagsdebatten, följande yttrande: 19 protokoll 1996/97:30 s. 1. För mig är det oerhört slående vad politisk stabilitet betyder för eko- nomisk utveckling när man ser det kinesiska exemplet. Sedan skall det naturligtvis inte drivas så långt att man inte kritiserar exempelvis om det sker övertramp mot mänskliga rättigheter. Det är självklart. Där viker vi inte.20 Uttalandet väckte en omfattande debatt i . Det togs upp i frågestund den 7 november.21 En särskild debatt anord- nades i den 20 november.22 Efter debattens slut väckte 35 företrädare för , yrkande om misstroendeförklaring mot statsministern. Yrkandet motiverades av företrädare för dessa tre partier med att stats- ministern i debatten inte lämnat tillfredsställande förklaringar till sitt uttalande eller tagit tillbaka det.23 Förslaget till misstroendeförklaring företogs till avgörande . Före omröstningen gjordes röstförklaringar av samt- liga partier. För misstroendeförklaringen avsåg , och att rösta, mot Socialdemokraterna, . gruppledare hänvisade till att statsministern i debatten inte medgett att hans uttalanden var fel och tagit tillbaka vad han sagt. Den moderata riksdagsgruppen hade därmed inte förtroende för vilja och förmåga att företräda utrikespolitiska linje i inter- nationella framträdanden som statsminister. Enligt gruppledare gällde detta misstroendevotum inte statsministerns tal i utan hans oförmåga och ovilja att lägga till rätta de missförstånd som detta tal skapade. gruppledare framhöll att man från kristdemokratiskt håll begärt att statsministern skulle lägga sina uttalanden till rätta. Till mångas stora besvikelse hade han valt att stå fast vid dessa uttalanden. Då någon minsta oklarhet inte fick råda om ställningstagande till demokrati och mänskliga rättigheter avsåg riksdagsgrupp att rösta ja till yrkandet om misstroendeförklaring. 20Riksdagens protokoll 1996/97:30 s. 1. 21Riksdagens protokoll 1996/97:26 s. 35–39. 22Riksdagens protokoll 1996/97:30 s. 1–20. 23Riksdagens protokoll 1996/97:30 s. 84–86. Enligt Socialdemokraternas gruppledare handlade misstroendeförklaringen om oppositionens försök att vinna kortsiktiga politiska poäng. För det ändamålet hade man valt att använda det starkaste vapnet i vår parlamentariska demokrati, en misstroendeförklaring mot statsministern, dvs. i praktiken ett krav på regeringens avgång. Enligt gruppledare gällde ställnings- tagandet om det är lämpligt att avsätta statsministern och därmed hela regeringen med anledning av hans uttalande i . Detta ansåg inte . Den reaktion som föreslagits stod inte i rimlig proportion till den kritik som var berättigad. uppfattning i regeringsfrågan hade enligt parti- ledaren inte förändrats på grundval av uttalande i . var kritiskt till uttalandet men tyckte inte att det var rimligt att använda misstroendevotum som en reaktion på en utrikespolitisk fadäs. var enligt språkröret kritiskt till statsministerns uttalande och ansåg inte heller att senare tillrät- talägganden varit tillräckliga. Man ansåg emellertid inte att stats- ministerns handlande utgjorde en tillräcklig grund för att stödja en misstroendeförklaring. Avståndstagandet till statsministerns agerande skulle markeras genom att partigruppen avstod i omröst- ningen. Vid omröstningen röstade 119 ledamöter för bifall och 204 för avslag. 16 ledamöter avstod. Yrkandet hade således avslagits. Samt- liga ledamöter följde sina respektive partilinjer. Valet 1998 innebar en stor tillbakagång för Socialdemokraterna. Partiet förlorade 30 mandat. Även som samverkat med Socialdemokraterna under den föregående valperioden gick tillbaka liksom och . Valets stora segrare var som ökade med 27 mandat och som ökade med 21 mandat. gjorde en viss framryckning. För att uppnå majoritet i skulle Socialdemokraterna vara tvungna att samverka med minst två partier, bortsett från den politiskt omöjliga samarbetsmöjligheten med . Ett samarbete med övriga borgerliga partier krävde en medverkan från eftersom en samverkan enbart med Center- partiet och inte var tillräckligt. Majoritet i gav emellertid också ett samarbete med och Miljö- partiet. En majoritet utan Socialdemokraterna kunde bildas om samverkade med alla de borgerliga partierna. Denna majoritet skulle emellertid endast ha en röst mer än Socialdemo- kraterna och tillsammans. Moderatledaren krävde på valnatten att skulle avgå som statsminister men förklarade att han inte såg någon annan statsministerkandidat.24 I en utfrågning i KU uppgav att han efter valet gjorde den bedömningen att den regering han ledde skulle kunna fortsätta att kraftfullt styra landet med den sammansättning som fått. Det fanns enligt inget som sade att den nya riksdags- majoriteten som hade blivit resultatet, inte skulle tolerera den regering som satt.25 efter valet inledde Socialdemokraterna förhand- lingar med och om samarbete i första hand beträffande budgetpropositionen för . Syftet var dock att åstadkomma ett samarbete som skulle räcka för resten av man- datperioden. Statsministern klargjorde att inget av samarbets- partierna skulle ingå i regeringen.26 Förhandlingarna resulterade i en uppgörelse som presenterades i ett pressmeddelande från Statsrådsberedningen som öppnades den 5 oktober.27 Av pressmeddelandet som var undertecknat av , och framgick att Socialdemokraterna, i samverkan var beredda att ta ansvar under den kommande mandatperioden på fem områden: ekonomi, sysselsättning, rättvis fördelning, jämställdhet och miljö. Genom uppgörelsen om budgetpropositionen fanns enligt överenskommelsen en bred uppslutning kring en stabil och förutsägbar ekonomisk politik som syftade till att vidmakthålla och stärka förtroendet för ekonomin som rättvisan i kunde öka. Samarbetet skulle bygga på ömsesidig respekt och gemensamt ansvarstagande. Där- med fanns goda förutsättningar för ett långsiktigt samarbete mellan de tre partierna. Det nya samarbetet skulle 24DN (). 1999/2000:KU20 Bilaga B13 s. 492. 26Dagens eko kvart-i-fem . 27Pressmeddelandet infört i bet. 1999/2000:KU20 Del 2 s. 254–255. manifesteras såväl i som genom gemensamma arbets- grupper mellan partierna. Av den regeringsförklaring som statsministern läste upp i riks- dagen dagen därpå framgick det att den budgetproposition som regeringen skulle förelägga hade utformats i samarbete med och Vänster- partiet. På ett annat ställe i regeringsförklaringen framhölls beträf- fande skatterna att de politiska partierna i skulle inbjudas till överläggningar.28 framställde moderatledaren med stöd av ytterligare 34 ledamöter från den moderata riksdagsgruppen ett yrkande om misstroendeförklaring mot statsministern. Moti- veringen var att efter ett val som inneburit ett betydande nederlag för regeringspartiet borde statsministern avgå och bereda utrymme för en regeringsbildningsprocess.29 När förslaget om misstroendeförklaring kom upp till behandling i avgav samtliga partier röstförklaringar.30 För misstroendeförklaringen argumenterade endast moderatle- daren. Han framhöll att den svenska parlamentarismen formas på basen av regeringsformens formella regler men också med hjälp av den praxis som kontinuerligt utvecklas. Det var, menade han, en självklarhet att en majoritetsregering som i ett val behåller sin majoritet i inte behöver avgå. Lika självklart var att en majoritetsregering som tydligt förlorar sin majoritetsförankring avgår efter ett val. Situationen med minoritetsregeringar innehåller lägen som ibland var svåra att bedöma. Här utvecklades successivt en konstitutionell praxis. Det fanns enligt moderatledaren inga principiella skäl till varför det inte hade varit rätt och riktigt att låta regeringsfrågan prövas öppet efter årets val. Det hade gett möjlig- heter till överläggningar mellan partierna under talmannens led- ning. Därefter hade en statsministervotering gett entydiga besked om majoritets- och samarbetsmöjligheterna för den regering som då bildats. Men moderatledaren såg också starka politiska och moraliska skäl till statsministerns avgång. Valet innebar ett större nederlag för regeringspartiet än vad något regeringsparti i moderna historia någonsin råkat ut för. Det handlade om respekten för väljarna och om respekten för det som i grunden är parlamenta- 28Riksdagens protokoll 1998/99:2 s. 7, 10. 29Riksdagens protokoll 1998/99:2 s. 14–15. 30Riksdagens protokoll 1998/99:4 s. 1–6. I en statsministervotering hade med stor sannolikhet, i enlighet med de principer som man redo- visat vid tidigare tillfällen lagt ner sina röster. Men denna votering handlade inte om detta utan om arrogansen hos det parti som drabbades av ett historiskt unikt valnederlag men som därefter berövade möjligheten till ett ställningstagande i stats- ministerfrågan. Socialdemokraternas gruppledare motiverade partiets nej-röst till förslaget med att någon annan regering än en socialdemokratisk regering inte var aktuell och därför måste om- röstningen betraktas som ingenting annat än politisk demon- stration. Den som röstade för misstroendeförklaringen röstade endast för en regeringskris – en regeringskris som skulle inträffa i ett för nationen ganska känsligt läge, inte minst med tanke på den finansiella oron världen över.