sou · GWB359 · 2008-06-05 00:00:00 — Förändringen bestod snarare i att nya argument tillkom och att redan etablerade tankegångar formulerades i delvis nya termer. Man kan säga att idrottens förtjänster allt mer började beskrivas ur ett samhällsekonomiskt perspektiv och med betoning på verksamhetens positiva externa effekter. Som exempel började tidigare så vanliga begrepp som folkhälsa att ersättas med 9TP PT För en historisk redogörelse av den kommunala idrottspolitikens utveckling, se , Den institutionaliserade tävlingsidrotten: kommuner, idrott och politik i (2006). Statlig idrottspolitik – en historik resonemang om idrotten som rekreation och meningsfull fritid, motvikt till industrisamhällets och urbaniseringens negativa följder samt medel för att höja den arbetsföra befolkningens produktions- kapacitet. En liknande tyngdförskjutning visade sig i stats- makternas syn på idrottens betydelse för ungdomen. Från tidigare fokus på idrottens karaktärsdanande effekter riktades diskussionen nu in på idrottens indirekta förtjänster; som lämplig fritids- sysselsättning, en skola i demokrati samt allmänt skydd mot ungdomsbrottslighet och ungdomsfylleri. Utvecklingen kan sam- manfattas som att den tidigare så borgerligt präglade idrottsreto- riken gav vika och ersattes med nya perspektiv av tydlig folk- hemskaraktär. Även om statsbidragen höjdes kontinuerligt under 1950- och 1960- talet ansåg idrottens företrädare att summorna på inga sätt stod i paritet med rörelsens snabba tillväxt. Behoven var stora och målet inställt på att förmå riksdag och regering till en omfattande idrottspolitisk offensiv. Denna satsning blev dock försenad – i stor utsträckning till följd av interna konflikter inom idrottsrörelsen. Problemet var att RF inte längre utgjorde paraplyorganisation för all frivilligt organiserad idrottsutövning i landet. hade nämligen (Korpen. ) bildats och profilerat sig som ett motionsinriktat alternativ till den mer tävlingsorienterade idrotten i RF:s regi. Därtill hade Skid- och (, ) lämnat RF 1955 och positionerat sig som en separat del av idrottsrörelsen med särskild friluftsprofil. Den nya och ökade organisatoriska pluralismen inom idrotts- rörelsen hade orsakat konflikter och rivalitet – och den känsligaste frågan handlade om just statens idrottsstöd. RF hade ända agerat som ställföreträdande idrottsmyndig- het i frågor kopplade till förvaltning och fördelning av statens idrottsstöd. Till grund för detta korporativa samarbete med staten låg RF:s ställning som idrottsrörelsens gemensamma centralorga- nisation. Med framväxten av betydande idrottsorganisationer utanför RF hade dock bilden förändrats. För Korpen och Frilufts- 10TP PT För en redogörelse av den s.k. myndighetsfrågan, se (2004), kapitel 10. Statlig idrottspolitik – en historik främjandet var det helt enkelt svårt att acceptera att en konkur- rerande idrottsorganisation hade ett tongivande inflytande över ett anslag som alla gjorde anspråk på. Dessutom anklagade de RF för att i anslagsfrågor gynna sina egna tävlingsinriktade specialförbund på utomstående organisationers bekostnad. Man hävdade att detta dels berodde på att RF var alltför tävlingsinriktat och därmed inte hade den rätta förståelsen för motionsidrottens förutsättningar, dels att RF medvetet svältfödde utomstående organisationer för att på så sätt förmå dessa att inlemma sig i . Motsättningarna mellan idrottsrörelsens olika parter och de problem som följde i hanteringen av statens idrottsstöd blev före- mål för mycket diskussion. –1970 tillsattes sammanlagt tre statliga idrottsutredningar för att försöka lösa frågan. Enligt den första, idrotts- och friluftsutredning, borde en statlig nämnd inrättas och ersätta RF som beredningsorgan av idrottens offentliga stöd.TPF11FPT Åtgärden motiverades på flera sätt. Först och främst ansåg utredningen att den rådande ordningen – med RF i myndighets ställe – saknade legitimitet eftersom förbundet inte längre omfattade hela idrottsrörelsen. Därtill fann man att RF inte i samma utsträckning som en statlig nämnd kunde utgöra en opartisk rådgivare i anslagsfrågor – särskilt inte i frågan om lån och bidrag till kommuner eller stöd åt organisationer utanför förbundet. Slutligen uppfattades en offentlig myndighet som bästa sättet att säkerställa kontroll och effektivitet i anslagets användning. Föga förvånande uppskattades förslaget av Korpen och Frilufts- främjandet. Med en statlig av statens idrotts- anslag skulle RF inte längre kunna missgynna utomstående organi- sationer i anslagsfrågor. Dessutom skulle de – tillsammans med RF – erhålla representation i den föreslagna nämnden vilket ytterligare skulle stärka deras inflytande i fördelningsfrågor. Inom RF var tongångarna däremot inte lika positiva. Förbundet motsatte sig kraftfullt förslaget – och detta av två skäl. Först och främst menade RF att en statlig idrottsmyndighet skulle innebära 11TP PT SOU 1957:41, Idrotten och samhället. Betänkande om statens stöd till idrott och friluftsliv. idrotts- och friluftsutredning. Statlig idrottspolitik – en historik en otillbörlig ökad statlig styrning över den frivilligt organiserade idrotten. För det andra befarades att förslaget skulle underminera idrottsrörelsens fortsatta sammanhållning i ett gemensamt organisa- tionskomplex. För att förstå den senare farhågan måste hänsyn tas till förbundets organisatoriska struktur. Inom RF betraktades den egna organisationen framförallt som ett samarbetsorgan för idrottsrörelsens olika grenar. Det var inte i RF – utan i de många specialförbunden – som den konkreta idrottsverksamheten organi- serades. Utifrån detta perspektiv ansågs det således principiellt felaktigt att jämställa den egna sammanslutningen med Korpen och Främjandet. Eftersom dessa utomstående organisationer bedrev idrottsaktiviteter borde de snarare betraktas som två special- förbund vilka frivilligt valt att stå utanför . Just RF:s karaktär av samarbetsorgan för – åtminstone merparten av – idrottsrörelsens olika grenar motiverade således dess roll som idrottsrörelsens samarbetspart gentemot staten. Om utredningens förslag realiserades skulle dock det framtida samarbetet under- mineras. Korpen och skulle legitimeras som självständiga folkrörelser med egen representation i den statliga nämnden. Därmed skulle den rådande splittringen inom idrotts- rörelsen befästas. Därtill fanns risken att även andra specialförbund skulle välja att bryta sig ur RF för att i egenskap av egna "folkrörelser" nå representation i den statliga på så sätt försöka förbättra sina möjligheter till höjda anslag. RF:s ställföreträdande myndighetsroll och inflytande i statsanlagsfrågor hade med andra ord utvecklats till en viktig maktresurs. Det utgjorde ett kitt som höll rörelsen samman. Med en statlig nämnd ovanför RF riskerade emellertid förbundets legitimitet som idrot- tens sammanhållande kraft att gå förlorat. Med RF i spetsen skapades det en betydande opinion mot utredningens förslag. stod det även klart att betänkandet inte skulle föranleda någon proposition från regeringens sida. Eftersom förslaget om en statlig idrottsmyndighet rönt kritik i den RF-ledda delen av idrottsrörelsen, valde regeringen att pröva en rakt motsatt strategi. tillsattes en ny idrottsutredning med framförallt två uppgifter. Den första var att försöka åstadkomma en sammanslagning av . Den andra var undersöka om Statlig idrottspolitik – en historik framöver endast skulle ges statligt stöd via den s.k. fritidsfonden. Om båda dessa åtgärder realiserades skulle idrottsrörelsen återigen vara samlad under en gemensam huvud- organisation – med följden att RF återigen skulle få legitimitet inom hela idrottsrörelsen som regeringens ställföreträdande myn- dighet i anslagsfrågor. De nya utredningsdirektiven visar på en intressant och para- doxal problematik. Uppenbarligen hade regeringen tagit intryck av kritiken mot att en statlig nämnd skulle få en allt för styrande roll över den frivilliga idrottsrörelsen. Mot denna bakgrund blev målet att ena idrottsrörelsen och därmed försvara en ordning där idrottens egna led tilldelades ett stort inflytande över fördelningen av statens idrottsstöd. Men för att upprätthålla just idrottsrörelsens oberoende i förhållande till staten var man de facto villig till långtgående statlig intervention i frågor kopplade till idrotts- rörelsens organisationsstruktur. Målet att stärka idrottsrörelsens självständighet motiverade således en hög grad av statlig styrning. idrottsutredning lyckades dock inte genomföra sitt uppdrag. var motsättningarna mellan RF och Korpen allt för stora för att en sammanslagning skulle vara möjlig och begärde utredningen därför att befrias från sitt uppdrag. idrottsutredning – Idrott åt alla tillsattes återigen en statlig idrottsutredning – den tredje i ordningen . Orsakerna bakom utred- ningens tillkomst är flera. Först och främst hade den s.k. myndighetsfrågan ännu inte fått någon lösning. Därtill var ett ökat statligt stöd att vänta. års idrotts- och friluftsutredning hade föreslagit höjda statliga bidrag till idrotten och friluftslivet, men eftersom inget tidigare utredningsförslag utmynnat i en regeringsproposition hade denna efterlängtade statliga offensiv uteblivit. Ett särskilt uppdrag för utredningen var därför att närmare utreda riktlinjerna för det allmännas stöd – bl.a. frågor rörande kommuners ansvar för nybyggandet av idrottsanlägg- ningar, idrottens instruktörsverksamhet samt behovet av ökad idrottsforskning. lade utredningen fram ett betänkande med titeln åt alla (SOU 1969:29). Detta utredningsförslag har med Statlig idrottspolitik – en historik rätta gått till hävderna som en milstolpe i den svenska idrotts- rörelsens historia. I betänkandet föreslogs en brett upplagd statlig offensiv över hela idrottsfältet. Bland reformerna kan nämnas ett ökat anläggningsstöd, resurser till ledareutbildning och särskilda insatser till handikappidrotten och idrottsrelaterad forskning. Likaså föreslogs kraftigt höjda statsbidrag till idrottsrörelsens orga- nisationer fördelat över en femårsplan. Lika viktigt som de faktiska reformerna var det idrottspolitiska synsätt som utredningen presenterade. Istället för att försöka urskilja idrottens olika verksamheter (såsom breddidrott och elitidrott) valdes den närmast klassiska definitionen av idrott som: alla de tävlingsmässiga och andra fysiska aktiviteter som människor utför för att uppnå ett visst resultat eller få motion och fysiskt aktiv rekreation. I betänkandet presenterades även ett förslag rörande statsanslagets förvaltning. Utredningens slutsats var att RF borde ges fullt för- troende att agera ställföreträdande idrottsmyndighet. Förslaget motiverades bland annat som ett värnande av idrottsrörelsens oberoende och med att RF redan tidigare visat god förmåga att hantera denna uppgift. I detta samband deklarerade utredningen även sin önskan att vissa utanförstående idrottsorganisation skulle ansluta sig till RF-kollektivet och man förnekade inte att det egna förslaget kunde påskynda en sådan process. Utredningens förslag – som med stor majoritet kom att accep- teras i – måste ses som en seger för idealet om själv- ständiga men statsunderstödda folkrörelser. Den största vinnaren var naturligtvis RF, som skulle få sin myndighetsroll både befäst och utvidgad till att även gälla friluftsområdet. På motsvarande sätt var Korpen och de stora förlorarna eftersom deras största möjlighet till inflytande i anslagsfrågor vore att ge upp sin organisatoriska självständighet. Det ska tilläggas att Korpen anslöt sig till RF 1976 medan har förblivit en självständig organisation. Statlig idrottspolitik – en historik 2.5Den statliga idrottspolitiken till Utan tvekan har svensk idrott genomgått stora förändringar . Med motionsidrottens etablering har många idrotts- utövare ersatt sitt föreningsmedlemskap med årskort på kommer- siella gym eller oorganiserat motionerande i skog och mark. Resultatet har blivit att breddidrottens tidigare så naturliga för- ankring i den ideella samhällssektorn fått konkurrens av idrott i marknadens eller i föreningslös regi. har idrotten – och i synnerhet elitidrotten – fått uppleva en snabbt tilltagande profes- sionaliserings- och kommersialiseringsprocess.TPF12FPT Inte minst en begynnande bolagiseringen av elitidrottsklubbar i grenar som fotboll och ishockey vittnar om organisatoriska förändringar som kan förändra idrottsrörelsen i grunden. Mot denna bakgrund är det anmärkningsvärt att idrottsrörelsen fortsatt att växa. I frågan om medlemmar har RF ökat från cirka 2,2 miljoner 1968 till cirka 3,2 miljoner . har antalet föreningar ökat från drygt 12 000 till 20 000. I när många delar av den ideella sektorn uppvisat tydliga problem med nyrekrytering och med att upprätthålla ett engagemang hos sina medlemmar, har idrottsrörelsen således gått mot strömmen och därmed ytterligare befäst sin position som en av landets största folkrörelser.TPF13FPT Till viss del måste utvecklingen ses som ett resultat av ett ökat offentligt stöd. Med idrottspolitiska beslut i enlighet med Idrott åt alla fick idrottsrörelsen på allvar skörda frukterna av välfärdsstatssamhällets framväxt. Under en följd av år höjdes statsanslaget kontinuerligt och i snabb takt. Enbart det s.k. organisationsstödet ökade från 1970 till nära ett årtionde . Även på nivå gjordes satsningar i form av anläggnings- byggande, nolltaxa och höjda bidrag. Resultatet blev att rörelsen som helhet kunde genomgå en omfattande såväl materiell som 12TP PT , En allt allvarligare lek. Om idrottsrörelsens partiella kommersialisering 1967–2002, i (red), Ett Idrottssekel. 1903–2003 (2002). 13TP PT För en allmän redogörelse av idrottsrörelsen som en del i den ideella sektorn, se , Idrotten i den ideella sektorn. En kunskapsöversikt, , 2004:6. Statlig idrottspolitik – en historik För RF:s del markerades den nya tiden inte minst genom utökad kansliorganisation lokaliserad till i söder om . följde reformer inom ledarutbildningen, tillkomsten av idrottsgymnasier och särskilda satsningar på bland annat idrottsforskning. 2.5.2Idrottens ökade statliga stöd via spelmarknadenTPF14FPT För idrottsrörelsen blev således en period präglad av allmän upprustning och kontinuerligt höjda statsanslag. I slutet av det följande decenniet började dock en ny situation att framträda. Att landets ekonomi försämrades fick snabbt konsekvenser för det statliga idrottsstödet. Vissa bidrag, såsom statens stöd till kommu- nala idrottsanläggningar, slopades. På andra områden höjdes visser- ligen anslaget, men inte i takt med kostnadsökningar och kronans försämrade värde. Även skatteomläggning blev problema- tisk. Enligt RF:s egna beräkningar medförde enbart förändrade momsregler ökade kostnader för idrottsrörelsens med upp emot . Intressant nog fann idrottsrörelsen egna vägar att delvis kompensera de minskade statsanslagen. började spel- formen BingoLotto att sändas på lokal-TV i på initiativ av . Efter en trevande start vann programmet i popularitet och 1990 genererades till idrottsliv. Det stora genombrottet inföll den föl- jande hösten när programmet började sändas i nationell TV. Med den populäre programledaren i spetsen utvecklades BingoLotto till det svenska folkets nya lördagsunderhållning. Idrottsföreningar som valde att hoppa på tåget kunde se resultatet i form av ökade inkomster. uppgick idrottsrörelsens samlade förtjänst till . blev resultatet 865 miljoner. Redan nu inbringade BingoLotto belopp vida överstigande statens idrotts- stöd. fortsatte BingoLotto att öka i popularitet. nåddes en kulmen med tittarsiffror på närmare 2 miljoner , i total omsättning 14TP PT Idrottsrörelsens ökade intäkter från spelmarknaden behandlas i , Idrotts- rörelsen och spelpengarna – högvinst eller nitlott? i Svensk idrottsforskning nr 3 (2005) och , Idrottens spelberoende och statens idrottsberoende, publicerad på wwwH .idrottsforum.orgH (2005). Statlig idrottspolitik – en historik och ett vinstöverskott till idrottsrörelsen på . För många idrottsföreningar blev försäljning av Bingolotter snabbt en dominerande inkomstkälla. har emeller- tid spelet förlorat i popularitet. Varken nya spelformer, ändrade sändningstider eller byte av programledare har än så länge kunnat bryta den nedåtgående trenden. Minskningen började märkas . Därefter har såväl lottförsäljningen som tittar- siffrorna sjunkit markant med följden att idrottsrörelsens intäkter på BingoLotto mer än halverats . Parallellt med BingoLottos frammarsch togs politiska initiativ för att ytterligare stärka föreningslivets ställ- ning på spelmarknaden. En bidragande orsak var den rådande låg- konjunkturens negativa inverkan på idrottens offentliga stöd. En andra förklaringsfaktor låg i spelmarknadens utveckling. hade spelmarknaden upplevt en kraftig till- växt. Vinsterna hade dock i huvudsak tillfallit de statliga spel- bolagen och ATG. Förlorarna var folkrörelsernas traditionella varulotterier och bingospel vars andel av spelmarknaden närmast halverats. Detta hade skapat stort missnöje och rest krav på reformer. Mot denna bakgrund presenterade den borgerliga regeringen ett brett reformpaket i syfte att stärka föreningslivets ställning på spelmarknaden. Vissa åtgärder, som höjda penning- vinster och skattelättnader, syftade till att öka konkurrenskraften för folkrörelsernas befintliga lotterier och bingospel. Andra förslag var avsedda att mer drastiskt stärka den ideella sektorns position på spelmarknaden. Framförallt skulle en ny spelform introduceras, s.k. värdeautomater, vars överskott oavkortat skulle tillföras förenings- livets barn- och ungdomsverksamhet (till idrotts- rörelsen och till övriga ungdomsorganisationer). Vidare föreslogs att Tipstjänst skulle övergå i folkrörelsernas ägo. Förslagen godkändes av . En försäljning av Tipstjänst kom däremot aldrig till stånd. Efter regimskiftet avbröt den nya socialdemokratiska regeringen pågående förhandlingar. Nya utredningar tillsattes med målet att istället pröva en sammanslagning av . beslutades dessutom att Tipstjänst skulle ges ensamrätt att bedriva det nya värdeautomatspelet men att spelets överskott skulle tillföras föreningslivet. Året därpå godkände även Statlig idrottspolitik – en historik en sammanslagning av de statliga spelbolagen och AB kunde bildas. Det nya värdeautomatspelet introducerades under namnet . Spelformen är närmast att betrakta som en variant på traditionella s.k. enarmade banditer. Lanseringen gick inledningsvis trögt, delvis till följd av att automaterna fick oväntad konkurrens av Lyckohjul och andra snarlika spel av mer eller mindre olaglig karaktär. blev omsättningen därför blygsamma . Men i takt med att antalet automater ökade steg även omsättningen. hade utvecklats till mest populära spel med av den totala marknaden. Spelautomaternas popularitet gav tydliga effekter på statens idrottsstöd. som pengar utdelades, 1999, genererade till idrottsrörelsen utöver det traditionella idrottsanslaget. Därefter ökade beloppen i snabb takt. uppgick bidraget till . Totalt sett genererade värde- automatspelet –2003 till svensk idrott. AB Svenska Spels värdeautomater utgör alltjämnt landets mest populära spelform med en omsättning för 2006.TPF15FPT Spelets koppling till statens idrottsstöd har dock minskat. erhåller nämligen föreningslivets barn- och ungdomsverksamhet ett årligt spelbidrag baserat på AB Svenska Spels totala vinst. Sammanfattningsvis kan konstateras att det offentliga stödet till idrottsrörelsen ökat markant till följd av nya bidrag via statens intäkter från spelmarknaden. De höjda bidragen har framförallt möjliggjort en förstärkning av det statliga lokala aktivitetsstödet och tillkomsten av större utvecklingsprojekt såsom det s.k. handslaget åren 2004–2007 och det efterföljande idrotts- lyftet. En redogörelse för idrottsrörelsens intäkter från spelmark- naden ges i kapitel 5. 15TP PT Spelmarknadens utveckling i och internationellt 2006, Lotteriinspektionen, diarie- nummer 31/2007, tabell 4. Statlig idrottspolitik – en historik 2.5.3Förändringar i den statliga idrottspolitiken I den statliga idrottspolitikens utveckling kan man se ett antal olika och delvis motstridiga processer. I frågan om RF:s myndighetsutövning kan konstateras att förbundet fått ökade uppgifter på vissa områden – men fråntagits ansvar på andra. I enlighet med idrottspolitiska beslut tilldelades ansvaret för anläggningsstödet till idrotten. Med början 1982 överfördes dock dessa uppgifter till RF. har RF dessutom övertagit ansvaret för det lokala aktivitetsstödet till idrottsföreningar från . Inom friluftslivets område har utvecklingen varit den motsatta. Med idrottspolitiska beslut blev nämligen RF ställföre- trädande myndighet i friluftsfrågor. Till följd av att regeringens ombud i togs bort infördes en nyordning där friluftsorganisationernas anslagsäskanden vidarebefordrades från RF till regeringen för beslut. Regeringen bröt då också bort dessa organisationers andel av lokala aktivitetsstödet till idrottsrörel- sen och fördelade dessa på respektive friluftsorganisation. skildes friluftsanslaget helt från den statliga idrottspolitiken i samband med att bidraget till friluftsorganisationerna beräknades inom det nya statsanslaget Stöd till friluftsorganisationer. Även i statens relation till idrottsrörelsen syns delvis mot- stridiga processer. I vissa avseenden har RF:s självständighet accen- tuerats. Som exempel kan nämnas att 1983, på förslag av revisorer, avskaffade den dåvarande ordningen med statliga revisorer för granskning av RF:s ekonomiska verksamhet. Åtgärden motiverades med att förbundets egen kontroll var av den arten att statlig revision inte längre ansågs nödvändig. upphörde även systemet med ett statligt ombud i centrala ledning med motiveringen att idrottsrörelsens självständighet i förhållande till staten skulle stärkas. Parallellt med att staten vidtagit reformer i syfte att öka idrotts- rörelsens oberoende, går det att se allmänna tendenser till ökad statlig styrning av det statliga stödet. har nämligen målformuleringarna i den statliga bidragsgivningen både breddats och blivit mer explicita som redovisningskraven har ökat. Som exempel på prioriterade områden kan nämnas antidopning, jämställdhet, integration och idrott för funktions- hindrade. Liknande utvecklingsprocesser – som sammanhänger med Statlig idrottspolitik – en historik att mål och resultatstyrning infördes i den offentliga förvaltningen – har även noterats i statens generella politik riktade till den ideella sektorn.TPF16FPT Statens ökade intresse att styra idrottspolitiken blev särskilt märkbar 1996 genom tillsättandet av en ny statlig idrottsutredning – den femte i ordningen . I utredningsdirektiven påtala- de dåvarande idrottsminister () att passerat sedan statens idrottspolitik senast blivit föremål en allmän översyn. Som särskilt viktiga områden omnämndes därefter elitidrottens tilltagande kommersialisering, följderna för idrotten av ett svenskt EU-medlemskap och ungdomens förändrade fritids- vanor. Men detta var inte allt. Utredningen fick även i uppdrag att föreslå nya och tydligare mål för statens idrottspolitik och dessutom att pröva möjligheterna och lämpligheten för regering och riksdag att närmare styra anslagets inriktning. Utredningens arbete utmynnade i betänkandet Idrott och motion för livet (SOU 1998:76). Utredningens förslag och syn- punkter vittnade om både förändring och kontinuitet. Nyord- ningarna handlade framförallt om försök att anpassa statens idrottspolitik till de principer om resultatstyrning som präglat svensk statsförvaltning . Inom ramen för detta presenterades nya, övergripande mål för statens framtida idrottspolitik, förslag att RF:s myndighetsroll i anslagsfrågor skulle regleras i en särskild förordning och en modell för uppföljning och utvärdering av statens idrottsstöd. Med kontinuitet avses att utredningen varken i sin syn på idrottens samhällsnytta eller RF:s myndighetsroll avvek nämnvärt från de riktlinjer som fastställdes redan med Idrott åt alla-beslut. 16TP PT Se t.ex. , Den ideella sektorn.