sou · GWB355 · 2008-06-02 00:00:00 — Genom en EG-förordning, som antogs , inrättades ett system för att upprätta snabba gränsinsatsenheter, Rabit (Rapid Border Intervention Teams).TPF44FPT Genomförandet av förordningen krä- ver att medlemsstaterna upprättar en förteckning över nationella experter, som snabbt kan sättas in för att bistå med operativt stöd till en medlemsstat som begär detta och som står inför en akut och exceptionellt pressande situation, t.ex. när ett stort antal tredjelandsmedborgare anländer till platser vid de yttre gränserna. De tjänstemän som har utsetts agerar i den natio- nella myndighetens tjänst och bär sin egen uniform, kompletterad med en blå armbindel som tecken på att de deltar i en gemensam in- sats. Lönen betalas av den nationella myndigheten, men merkostnader ersätts av Frontex. När tjänstemännen agerar som medlemmar av snabbinsatsstyrkan ska de emellertid enbart ta instruktioner från den stat som insatsen görs i. Under vissa förhållanden får tjänste- vapen bäras.TPF45FPT och den gemensamma fiskeripolitiken Fiskeripolitiken är ett av EU:s gemensamma politikområden. För att koordinera det operativa samarbetet mellan länderna har EU in- 43TP PT Europeiska unionens råd, 2818:e mötet i rådet för Rättsliga och inrikes frågor, C/07/194. 44TP PT och rådets förordning (EG) nr 863/2007 av om inrättan- de av en mekanism för upprättande av snabba gränsinsatsenheter och om ändring av rådets förordning (EG) nr 2007/2004 vad beträffar den mekanismen och regleringen av gästande tjänstemäns uppgifter och befogenheter. 45TP PT A. förordning, artikel 6. nationella och internationella samverkan rättat en byrå för fiskerikontroll, (). EU:s fiskeripolitik har avgörande betydelse för utvecklingen av svenska fiskeresurser och den svenska fiskerinäringens verksamhet. Förändringar i den årliga TAC-förordningen (total fångstkvot) har stor påverkan på det nationella fisket och fiskeri- kontrollen samt utformningen av gemensamma kontrollplaner. Inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken ges medlems- staterna i vissa fall rätt att genomföra inspektioner på fiskefartyg i sådant vatten som ligger utanför det egna territoriet men som ingår i gemenskapens vatten.TPF46FPT antog Kommissionen en förordning, som föreskriver att medlemsstaternas samarbete kring inspektioner ska utvidgasTPF47FPT. En ny form av samarbete skapas mellan medlemsstaterna genom införandet av gemenskapsinspektörer och inspektionsmedel som kan anlitas för särskilda kontroll- och inspek- tionsprogram. Gemenskapsinspektörerna (både svenska och ut- ländska) har med stöd av den nya förordningen rätt att utföra fiske- rikontroller i de olika medlemsstaternas ekonomiska zoner och territorialhav. De har då också vissa befogenheter.TPF48FPT Kommissionen har antagit en förteckning över gemenskapsinspektörer, inspektions- fartyg, inspektionsflygplan och andra inspektionsmedel som har rätt att genomföra inspektioner inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken.TPF49FPT Fiskeriövervakning bedrivs också till följd av att , som medlemsstat i EU, är bunden av den s.k. . Den avhandlar hur fisket ska regleras inom ett område i Nordostatlanten (se avsnitten 3.3, 7.7.2 och 8.7). Till följd av konventionsåtagan- dena ska avtalsslutande parter, vilkas fiskefartyg fiskar i området, med vissa intervall genomföra fiskeriövervakning i konventionsom- rådet. har visst fiske i det område som omfattas av NEAFC- konventionen och genomför därför genom period- vis övervakning i området. 46TP PT Rådets förordning (EG) nr 2371/2002 av om bevarande och hållbart utnyttjande av fiskeresurserna inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken, artikel 28.3. 47TP PT Kommissionens förordning (EG) nr 1042/2006 om fastställande av närmare bestämmelser för tillämpning av artikel 28.3-4 i rådets förordning (EG) nr 2371/2002 om bevarande och hållbart utnyttjande av fiskeresurserna inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken. 48TP PT A. förordning, artikel 8. 49TP PT Kommissionens beslut av om antagande av en förteckning över gemen- skapsinspektörer och inspektionsmedel enligt artikel 28.4 i rådets förordning (EG) nr 2371/2002 om bevarande och hållbart utnyttjande av fiskeresurserna inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken (2007/166/EG). nationella och internationella samverkan inrättades den Europeiska sjösäkerhetsbyrån, EMSA, med huvudsaklig uppgift att arbeta för att passagerar- och gods- transporter till sjöss inom EU utförs på ett säkert sätt. EMSA ska bidra till att minska risken för sjöolyckor, förorening av haven och förluster av människoliv till sjöss. Vidare åligger det EMSA att ge kommissionen allmän teknisk och vetenskaplig rådgivning i fråga om sjösäkerhet. EMSA ska också aktivt stödja medlemsstaterna i deras arbete med bekämpning av utsläpp till sjöss. EMSA förfogar över särskilda oljesaneringsfartyg och stödjer bl.a. medlemsstaterna genom att tillhandahålla satellitbilder för miljöövervakning. Byrån har bl.a. inrättat SafeSeaNet, som är ett system för över- vakning av fartyg som transporterar farlig last samt CleanSeaNet. Det sistnämnda är ett system med satellitbilder som gör det möjligt att mycket snabbt förvarna en medlemsstat om utsläpp nära dess kust. Visst annat samarbete inom EU har –2007 deltagit i ett EU-pro- jekt med inriktningen farligt gods i , Dangerous Goods in the Baltic Sea Region (DaGoB). Syftet med projektet var att kartlägga, utforska och i förlängningen kunna föreslå förbätt- ringar i transportkedjan avseende farligt gods. Länderna runt och samt inom EU har ett omfattande miljöskyddssamarbete i syfte att gemensamt flygöver- vaka sjötrafiken och att kunna samverka vid stora olje- eller kemi- kalieolyckor. Samarbetet beskrivs närmare nedan. deltar i ett särskilt samarbetsorgan för EU- medlemsstaternas tullmyndigheter (Marinfo). Vidare har inlett ett samarbete med för polissamarbete, Europol. De närmare formerna för samarbetet är ännu inte fastlagda, men håller på att utarbetas i samarbete med . deltar vidare i arbetet med att förbättra . Eftersom vissa rättsliga problem uppmärksammats vid tolkningen av Europol- konvention bedrivs inget aktivt samarbete. nationella och internationella samverkan Karaktäristiskt för det miljöskyddsarbetet är att det till stora delar bedrivs genom internationellt samarbete och regleras genom ett antal konventioner och andra överenskommelser. Det direkt operativa internationella samarbetet sker inom ramen för Helsingforskonventionen, och . Helsingforskonventionen är en regional miljöskyddskonvention för , inklusive Kattegatt.TPF50FPT Länderna i Östersjöområ- det (, , , , , , , och ) samt EU är konventionsparter. Det styrande och verkställande organet är , även kallad HELCOM. Samarbetet syftar till att återställa miljön i och att bevara den ekologiska balansen. finns det ett avtal mellan , , , och om att gemensamt bekämpa för- oreningar av havet, det s.k. . Genom avtalet för- binder sig de nordiska länderna att samverka för att skydda havs- miljön när den är hotad – oavsett vilket land hotet berör. Varje land övervakar sitt vattenområde. Beredskapen ska emellertid genom samarbetet fungera så att överträdelser av gällande utsläppsbestäm- melser kan förebyggas och upptäckas . Samarbetet omfattar övervakning, undersökning, rapportering, säkring av bevismedel, be- kämpning, bistånd vid bekämpning och allmänt informationsutbyte. Ett viktigt inslag är direktkontakten mellan ländernas behöriga myndigheter.TPF51FPT deltar också genom i samarbetet angående bekämpning av miljöföroreningar i samband med olyckor. Med stöd av samarbetar , , , , , , , och EU vid händel- ser som leder till olje- eller kemikalieförorening i . Det internationella samarbetet består bl.a. i regler och rutiner för sam- ordnad flygövervakning och för dokumentation och bevissäkring mot fartyg som bryter mot gällande utsläppsregler. Avtalet omfattar också större oljeutsläpp från oljeplattformar till havs. Länderna har ett ömsesidigt varningssystem samt rutiner för samordnade bekämp- ningsinsatser vid större olyckor och illegala utsläpp. 50TP PT Konventionen om skydd av miljö signerades av länderna runt . En ny konvention signerades av samma länder samt av EG (numera EU). 51TP PT För mer detaljerad information, se . nationella och internationella samverkan 5.3.6Viss övrig internationell samverkan samverkar också kontinuerligt inom ramen för bl.a. , () och inom . anordnas t.ex. möten i rörande bl.a. oljeolyckor i arktisk marin miljö. tillämpas en operativ plan för bl.a. samordnad plane- ring av flygövervakningen i sydvästra (SWEDENGER- planen) mellan , och . För att beivra och avslöja illegala oljeutsläpp genomförs miljöövervakningsoperationer med deltagande av ledningsresurser, fartyg och flygplan från de länder som är ansvariga för respektive område. En liknande sampla- nering av flygövervakningen sker i Skagerackområdet mellan , och . samarbetar dessutom med i satellitövervakning av norra och med och vad gäller de södra delarna. deltar vidare i de av EMSA22 anordnade akti- viteterna rörande oljeskyddsberedskap samt har medverkat i genom- förandet av ett antal SIDA-finansierade utbildningar i samma ämne. För att bibehålla och utveckla förmågan till operativt samarbete vid olyckor hålls regelbundna möten och övningar. Ett särskilt samarbete avseende transporter av förpackat farligt gods bedrivs inom ramen för Östersjöavtalet.TPF52FPT Med stöd av avtalet hålls årliga möten och genomförs bl.a. gemensamma inspektions- veckor. Avtalet omfattar , , , , , , och . Nordiska kustbevakningskonferenser äger rum . Deltagan- de länder utbyter information och orienterar varandra om viktiga förändringar i lagstiftning och verksamhet. 52TP PT Memorandum of Understanding for the Transport of Dangerous Goods on Ro-Ro Ships in the Baltic. samarbetar ofta med andra brottsbekämpande myndigheter och myndigheter med kontroll- och tillsynsuppgifter. Utbyte av information är en viktig del i detta samarbete och en för- utsättning för att samverkan ska fungera väl. Informationsutbytet sker till stor del informellt, men också inom ramen för författnings- reglerade skyldigheter eller möjligheter att bistå andra myndigheter. I detta avsnitt beskriver vi översiktligt informationsutbyte i all- mänhet (avsnitt 6.2). Innan vi går närmare in på informationsutbytet beskriver vi kort regleringen av sekretess och informationsutbyte (avsnitt 6.3) och av personuppgiftsbehandling inom (avsnitt 6.4). Sedan beskriver vi information till andra brottsbekämpande myndigheter (avsnitt 6.5) och till andra till- synsmyndigheter (avsnitt 6.6). Därefter behandlar vi Kustbevak- ningens information från andra myndigheter i den brottsbekämpande verksamheten (avsnitt 6.7) respektive kontroll- och tillsynsverksam- heten (avsnitt 6.8). Sist finns några avslutande anmärkningar (av- snitt 6.9). Beskrivningen av informationsutbytet är inte uttömmande. Vi fokuserar dels på författningsskyldighet att lämna information till andra myndigheter, dels på tillgång till registeruppgifter och till annan information som är särskilt vik- tig för huvuduppgiften att bedriva sjöövervakning. I avsnittet behandlas inte heller det informationsutbyte som äger rum inom ramen för en enskild förundersökning, exempelvis den kontinuerliga kontakten mellan åklagaren och den som biträder åklagaren i förundersökningen, eftersom detta regleras i rättegångs- balken och andra författningar om förundersökning. är, i likhet med andra brottsbekämpande myndig- heter, i stort behov av att kunna ta emot och utbyta upplysningar med andra sådana myndigheter, för att på ett effektivt sätt bekämpa brott. Det kan röra sig om allt från allmänna uppgifter om brotts- utvecklingen och om olika metoder för att begå respektive be- kämpa brott eller underrättelseinformation till konkreta uppgifter om brott och misstänkta personer. Även kontroll- och tillsynsuppgifter kan kräva att information utbyts. Det kan exempelvis röra sig om information om vilka kon- trollmetoder som är effektiva, hur kontrollobjekten ska väljas ut och hur resultatet av kontrollerna ska redovisas och användas. finns ett brett utbyte av information mellan och dess samarbetsmyndigheter såväl när det gäller brottsbekämp- ning som tillsyn. Eftersom myndigheterna bl.a. av effektivitets- och resursskäl samarbetar allt oftare och i större omfattning ökar kraven på ett väl fungerande utbyte av information. När information ska utbytas mellan myndigheter måste hänsyn också tas till om – och i så fall i vilken utsträckning – sekretess gäller för de aktuella uppgifterna. Om informationen behandlas automa- tiserat i databaser eller register, måste hänsyn dessutom tas till lag- stiftningen om behandling av personuppgifter. Bestämmelser i såväl sekretesslagen (1980:100) som personuppgiftslagen (1998:204)TPF1FPT och myndighetsspecifika registerförfattningar kan således innebära hinder mot ett fritt informationsutbyte. Att möjligheterna att lämna uppgifter påverkas av lagstiftningen om behandling av personuppgifter beror givetvis på att många upp- gifter som de brottsbekämpande myndigheterna har anledning att utbyta är personuppgifter som helt eller delvis behandlas automa- tiserat i databaser eller register. De grundläggande bestämmelserna om automatiserad behandling av personuppgifter finns i person- 1TP PT Personuppgiftslagen bygger på och rådets direktiv /46/EG av om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter (dataskyddsdirektivet). Inom har en konvention om skydd för personuppgifter, dataskyddskonventionen, utarbetats. Samtliga med- lemsstater i EU har ratificerat konventionen. Konventionens innehåll kan ses som en preci- sering av skyddet för enskilda vid användning av automatisk databehandling enligt artikel 8 i . Syftet är att säkerställa den enskildes rätt till personlig integritet i samband med behandling av personuppgifter och att förbättra förutsättningarna för ett fritt informationsflöde över gränserna. Till dataskyddskonventionen finns numera också ett tilläggs- protokoll som bl.a. reglerar överföring av personuppgifter mellan länder (ratificerat av ). Internationella riktlinjer för integritetsskydd har även utarbetats inom och utveckling (). Vid sidan av personuppgiftslagen finns dessutom sär- skild lagstiftning som är tillämplig på registerföring och databas- hantering hos bl.a. statliga myndigheter (s.k. registerförfattningar). Sådana författningar är ofta mer detaljerade än personuppgiftslagen och kan såväl inskränka som utvidga ramarna för vilka uppgifter som får behandlas samt till vilka och på vilket sätt uppgifterna får lämnas ut.TPF2FPT Vissa registerförfattningar innehåller särskilda sekretessbrytande bestämmelser. Om det inte finns några sådana bestämmelser aktua- liseras sekretesslagen, eftersom det är bestämmelserna i den lagen som normalt ligger till grund för prövningen av om en uppgift får lämnas ut eller inte. Sekretesslagen reglerar inte formen för utlämnande. Det är emel- lertid inte ovanligt att registerförfattningar innehåller restriktioner när det gäller utlämnande på medium för automatiserad behandling, t.ex. filöverföring, e-post eller genom direktåtkomstTPF3FPT. 6.3.1Prövningen i det enskilda fallet Sekretesslagen innehåller bestämmelser om tystnadsplikt i det all- männas verksamhet och om förbud att lämna ut allmänna handlingar. Grundprincipen är att om det råder sekretess för uppgifter gäller sek- retessen även mellan myndigheter. Myndigheterna prövar frågan om utlämnande av uppgifter är tillåtet eller inte med stöd av sekretess- regleringen. Enligt 15 kap. 5 § sekretesslagen ska en myndighet på begäran av en annan myndighet lämna uppgifter som den förfogar över, i den mån hinder inte möter på grund av sekretess eller av hänsyn till arbetets behöriga gång. Denna regel kan ses som en precisering av den allmänna skyldigheten att samverka och att lämna andra myn- digheter hjälp inom ramen för den egna verksamheten.TPF4FPT I förhållandet mellan myndigheter är således huvudregeln att in- formation både får och i viss utsträckning också ska utbytas, sam- 2TP PT En utförlig beskrivning av den övergripande rättsliga regleringen finns bl.a. i SOU 2005:117 och SOU 2002:113. 3TP PT Med direktåtkomst avses att en myndighet har direkt tillgång till någon annan myndighets register eller databaser och på egen hand kan söka efter information. Detta innebär att den som är ansvarig för registret eller databasen inte har inflytande över i vilken omfattning och när informationen används. 4TP PT Se bl.a. 6 § förvaltningslagen (1986:223), 3 § polislagen (1984:387) och 6 kap. 8 § lagen (2003:778) om skydd mot olyckor. tidigt som sekretesslagens regler begränsar de faktiska möjligheterna till informationsutbyte. 6.3.2Sekretess i den brottsbekämpande verksamheten I 5 kap. 1 § sekretesslagen finns regler till skydd för det allmännas brottsförebyggande och brottsbeivrande verksamhet. Sekretessen gäller bl.a. för anmälan om brott och i förundersökningar. Den gäller också i verksamhet i övrigt för att förebygga, uppdaga, utreda eller beivra brott. Sekretessen gäller om det kan antas att syftet med beslutade eller förutsedda åtgärder motverkas eller den framtida verksamheten skadas om uppgiften röjs. I de fall där får uppgifter med sådan sekretess från en annan myndighet gäller sekretessen också hos och vice versa. I 9 kap. 17 § sekretesslagen finns en regel som skyddar enskildas personliga och ekonomiska förhållanden i bl.a. utredning enligt be- stämmelserna om förundersökning och vid användning av tvångs- medel. Sekretessen gäller också bl.a. i verksamhet i övrigt för att förebygga, uppdaga, utreda eller beivra brott. Sekre- tess gäller om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till den enskilde lider skada eller men. Sekretess enligt denna bestämmelse överförs normalt inte till andra myndigheter, men de brottsbekämpande myndigheterna har i allt väsentligt samma sekretessreglering till skydd för enskilda. 6.3.3Sekretess i kontroll- och tillsynsverksamheten De i detta sammanhang viktigaste sekretessbestämmelserna i bevakningens kontroll- och tillsynsverksamhet är följande. Enligt 4 kap. 1 § sekretesslagen gäller sekretess för uppgift som rör planläggning eller annan förberedelse för inspektion i den mån det kan antas att syftet med granskningsverksamheten motverkas om uppgiften röjs. Vidare kan sekretess gälla i tillsynsverksamhet för bl.a. uppgifter om en enskilds affärs- eller driftförhållanden, om det kan antas att den enskilde lider skada om uppgifterna röjs (8 kap. 6 § sekretesslagen och 2 § sekretessförordningen). Vilka närmare uppgifter som omfattas av sistnämnda sekretess anges i en bilaga till förordningen och omfattar bl.a. fisketillsyn (p 28), tillsyn enligt far- tygssäkerhetslagen eller fartygssäkerhetsförordningen (p 42), tillsyn enligt kontinentalsockellagen (p 43), tillsyn enligt tullagen (p 54), tillsyn enligt lagen om transport av farligt gods (p 56), tillsyn enligt vattenföroreningslagen (p 93) och undersökning av olyckor (p 110). Sekretess vid sjöförklaringar och sjöolyckor som ska undersökas enligt lagen (1990:712) om undersökning av olyckor regleras i 8 kap. 16 § sekretesslagen. På begäran av fartygets befälhavare eller redare kan sekretess gälla för uppgift som angår sammanstötningen eller tillbudet och härrör från det fartyg som ärendet avser. Bestämmel- sen skyddar främst enskilds ekonomiska förhållanden. Vid gränskontroll kan vidare bl.a. sekretessbestämmelserna i 9 kap. 1 och 2 §§ sekretesslagen aktualiseras. Enligt dessa paragrafer gäller sekretess för uppgifter om enskilds personliga eller ekonomiska för- hållanden i ett särskilt ärende om kontroll i fråga om tull samt i annan verksamhet som avser tullkontroll. I bl.a. verksamhet för kontroll över utlänningar gäller sekretess med stöd av 7 kap. 14 § andra stycket sekretesslagen för uppgift om enskilds personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående lider men. Sek- retessen gäller även hos myndighet som lämnar biträde i sådan verk- samhet. Vid fartygssäkerhetstillsyn med stöd av 5 kap. fartygssäkerhets- lagen gäller sekretess hos för anmälan eller annan utsaga av enskild, om det kan antas att den enskilde eller någon närstående till den enskilde lider men om uppgiften röjs (7 kap. 43 § sekretess- lagen). Enligt 10 kap. 1 § sekretesslagen gäller sekretess för uppgifter om utrotningshotade djur- eller växtarter om det kan antas att strävandena att bevara arten inom landet eller del därav motverkas om uppgiften röjs (s.k. CITES-sekretess). Överföring av tillsynssekretess regleras i 13 kap. 1 § sekretess- lagen. I de fall där i sin tillsynsverksamhet får del av sekretessbelagda uppgifter från en annan myndighet gäller sek- retessen också hos . Efter en skadeprövning i det enskilda fallet, vilken görs med stöd av tillämplig sekretessregel, kan alltså en uppgift visa sig vara sekre- tessbelagd. En sekretessbelagd uppgift hos en myndighet får inte röjas för en annan myndighet i andra fall än som anges i sekretesslagen eller i lag eller förordning till vilken den lagen hänvisar (1 kap. 3 § första stycket sekretesslagen). Vissa sådana undantag från reglerna om sekretess redovisas i det följande. Flera viktiga undantag från reglerna om sekretess, s.k. sekretess- brytande bestämmelser, har införts i sekretesslagen för att under- lätta samarbetet mellan myndigheterna. När det gäller myndigheters skyldighet att lämna ut sekretess- belagda uppgifter om brott har reglerna i 1 kap. 5 § samt 14 kap. 1–3 §§ sekretesslagen störst betydelse. Enligt 1 kap. 5 § sekretesslagen hindrar inte sekretess att en uppgift lämnas ut, om det är nödvändigt för att den utlämnande myndighe- ten ska kunna fullgöra sin verksamhet (s.k. nödvändigt uppgiftsläm- nande). I propositionen till sekretesslagen anges att det är uppenbart att sekretess inte får innebära att de offentliga funktionärerna hindras att fullgöra sina egna uppgifter (prop. 1979/80:2, del A, s. 122). Även meddelanden till en annan myndighet kan ingå som ett från verk- samheten i övrigt oskiljaktigt moment. En myndighet kan t.ex. se sig tvungen att delge en annan myndighet hemlig information till grund för ett remissyttrande. I särskilda fall kan det vidare vara nödvän- digt för en tjänsteman att vända sig till en utomstående expert och att därvid upplysa om hemliga omständigheter. Bestämmelsen om nödvändigt uppgiftslämnande ska tillämpas restriktivt (a. prop. s. 465). Enbart om detta är nödvändigt för verk- samheten hos den myndighet som har uppgiften och för att denna ska kunna fullgöra en uppgift får sekretessen efterges. Den mottagan- de myndighetens behov saknar alltså betydelse vid denna prövning. Bestämmelsen har praktisk betydelse framför allt för polisen när den begär information eller hjälp av en annan myndighet. För att den andra myndigheten ska kunna bistå polisen på ett ändamålsenligt sätt måste polisen ofta lämna ut uppgifter som omfattas av sekretess, t.ex. uppgift om brottsmisstanke. Motsvarande gäller för Kustbevak- ningen i dess brottsbekämpande verksamhet. En annan situation där det kan vara nödvändigt att i den brottsbekämpande verksamheten lämna ut hemliga uppgifter är i samband med att någon varnas för att denne riskerar att utsättas för ett konkret brott (SOU 1999:53 s. 143). Enligt 14 kap. 1 § sekretesslagen, som reglerar uppgiftsskyldighet, hindrar sekretess inte att en uppgift lämnas till eller rege- ringen eller att en uppgift lämnas till en annan myndighet, om upp- giftsskyldighet följer av lag eller förordning. En föreskrift som mera allmänt ålägger myndigheter att samarbeta (t.ex. 3 § polislagen) anses däremot inte innebära en uppgiftsskyldighet i bestämmelsens mening. Detsamma gäller myndigheternas allmänna samverkansskyldighet enligt 6 § förvaltningslagen (1986:223).