sou · GVB324 · 2008-01-01 00:00:00 — Arbetet med beredning av initiativärenden bedrivs i arbets- grupper som tillsätts av SVS kollegium. Ett initiativärende definie- ras enligt SVS stadgar som ett ärende av grundläggande eller prin- cipiell betydelse inom veterinärmedicinsk disciplin. Syftet med arbetet i denna del är att fästa uppmärksamhet på särskilda pro- blemområden inom veterinärmedicinen och den veterinära yrkes- utövningen och därmed initiera de åtgärder som kan behöva vidtas av berörda myndigheter eller organisationer. Syftet kan också vara att utreda det vetenskapliga underlaget för t ex olika behandlings- rutiner och skapa policys för den praktiska tillämpningen. Ett exempel på initiativärende är ärendet om vaccinering av hund och katt, som drivits i samarbete med och som resulterade i en slutrapport 2003.TPF11FPT 11TP PT Rapporten, Vaccination av hund och katt i (), kan laddas ned från wwwHTU .svf.seUTH via flikarna SVS och initiativärenden Föreningen veterinärer i (ViS) är ett partipolitiskt obundet branschorgan för veterinärer. ViS bildades av medlemmar i dåva- rande Privatpraktiserande veterinärers förening (PVF) inom SVF i anledning av missnöje med det sätt på vilket förbundet drev frågor som gällde de privatpraktiserande veterinärernas situation. ViS engagerar sig i första hand i frågor som berör privatprakti- ker. Föreningen skall enligt sina stadgar bl.a. verka för att stödja och uppmuntra veterinära företagare. Andra syften är att verka för en sund konkurrenssituation, en oberoende veterinär tillsynsverk- samhet genom att veterinär myndighetsutövning skiljs från kom- mersiell verksamhet och för att ett regelverk om jäv i veterinär verksamhet inrättas. Föreningen har ca 200 medlemmar.TPF12FPT är en branschorganisation för djur- sjukhus och veterinärkliniker. Inom föreningen finns flera kom- mittéer t.ex. inom områdena arbetsmiljö, utbildning, statistik och normarbete. Den administrativa funktionen upprätthålls av ett kansli under en kanslichef. Föreningen har fastställt normer för att vårdinrättningar för djur skall ha rätt att marknadsföra sig som regiondjursjukhus, djursjukhus respektive djurklinik. I samband med ansökan om medlemskap i föreningen sker en klassificering av företaget i någon an dessa kate- gorier. Normerna är mycket detaljerade och skall garantera att t.ex. lokaler, utrustning, kompetens och service motsvarar normerna för respektive typ av veterinärinrättning. En klassificering som djur- sjukhus eller regiondjursjukhus ger bl.a. möjlighet att tillhandahålla specialistutbildning för veterinärer. bereder ären- den om klassificering av djursjukhus och kliniker. Som medlem har veterinärföretaget tillgång till föreningen kurs- verksamhet, rätt att använda föreningens logotyp och rätt att få expertrådgivning via föreningen kansli och kommittéer. Före- ningen bevakar också medlemmarnas intressen i förhållande till myndigheter, institutioner, organisationer och enskilda. I föreningen diagnosgrupp sker framtagning och underhåll av det för medlemsföretagen gemensamma diagnosregistret. Detta används på de flesta djursjukhus och djurkliniker. kommittén finns inom . planerar och genomför kurser och utbild- ningsprogram, som i första hand riktar sig till teknisk och admi- nistrativ personal (TA-personal), men även i viss mån till veterinä- rer. tas statistiskt material fram som är avsett att utgöra underlag för medlemsföretagens egen planering. har omkring 75 medlemmar över hela landet. Dessa sysselsätter sammantaget ca 400 veterinärer och omkring 800 djursjukvårdare.TPF13FPT djursjukvården () organiserar teknisk och administrativ personal inom djursjukvården. Sådan per- sonal är t.ex. djursjukvårdare, röntgentekniker, laboratorie- assistenter och sekreterare. Föreningen är fackligt och politiskt oberoende. Föreningen bildades och har ca 700 medlemmar. Föreningen arbetar bl.a. för höjd utbildningsnivå och en ökad status bland de aktuella yrkeskategorierna. Som ett led i denna strävan verkar föreningen för att en yrkeslegitimation för djursjukvårdare skall införas och för att en tvåårig högskoleutbild- ning för djursjukvårdare skall anordnas. Föreningen ger ut tid- ningen fyra gånger per år.TPF14FPT Europeiska kommissionen () har till uppgift att ta initiativ till ny gemenskapslagstiftning samt att verkställa och övervaka efterlevnaden av gällande gemenskapslagstiftning bland medlemsstaterna. Varje medlemsstat har en kommissionär i kom- missionen. Europeiska kommissionen är f.n. indelad i 26 general- direktorat (GD) som ansvarar för olika sakområden. Frågor om djurskydd, djurhälsa, växtskydd och säkra livsmedel hanteras inom generaldirektoratet för hälsa och konsumentskydd. Kontoret för livsmedels- och veterinärfrågor, FVO (Food and Veterinary Office) är en del av generaldirektoratet för hälsa och konsumentskydd och spelar en viktig roll i övervakningen av att gemenskapslagstiftningen på området verkställs och efterlevs. FVO har till uppgift att främja effektiva kontrollsystem för säkra livsme- del av hög kvalitet, djur- och växthälsa. FVO utarbetar inspek- tionsprogram och gör inspektioner i medlemsstaterna för att säker- ställa att gemenskapsreglerna följs. Resultaten dokumenteras i inspektionsrapporter. Om brister upptäcks ger FVO rekommen- dationer till medlemsstaterna om hur bristerna kan undanröjas. Den behöriga myndigheten (t.ex. ), skall i sådana fall lämna en handlingsplan till FVO om hur man avser att åtgärda bristerna. Tillsammans med andra enheter inom Europeiska kom- missionen följs sedan upp att handlingsplanen verkställs. för livsmedelskedja och djurhälsa, SCFCAH (an Animal Healt) ersätter en rad kommittéer, bl.a. () och stående livsmedelskommittén. Kom- missionens kommittéer spelar en viktig roll i Kommissionens beslutsprocess genom att representanter från medlemsstaternas myndigheter och kontrollorgan representeras i kommittéerna. SCFCAH fungerar, liksom övriga kommittéer, som expertorgan och kan konsulteras av Kommissionen i samband med förslag till ny lagstiftning. OIE är en världsomfattande organisation med syfte att arbeta för ett effektivt internationellt smittskydd och för att underlätta inter- nationell handel med djur och djurprodukter. är 167 länder medlemmar i . OIE bildades i och har numera sitt huvudkontor i . De övergripande målsättningarna för organisationen är kartlägga och sprida kunskap om den globala situationen ifråga om djursjukdomar och spridningen av sådana, att systematiskt samla och analysera veterinärmedicinska rön, att tillhandahålla veterinär- medicinsk expertkunskap samt att uppmuntra internationellt samarbete på solidarisk grund inom området sjukdomskontroll. OIE utarbetar också hälsostandarder, som kan tillämpas vid inter- nationell handel med djur och djurprodukter. Syftet i denna del är att underlätta internationell handel genom att tillhandahålla meto- der för kontroll, så att enskilda länder kan undvika omotiverat stränga regler som kan utgöra handelshinder. OIE har tagit fram ett antal strategier och verktyg för hur den veterinära offentliga verksamheten kan organiseras och för hur resultaten kan följas upp från ett smittskyddsperspektiv. Sådana dokument är t.ex. Peformance, Vision and Strategy (PVS) – ett ledningsverktyg för den offentliga veterinärverksamheten (2006). Med den offentliga veterinärverksamheten avses förvaltnings- uppgifter och administrativa uppgifter inom veterinärsektorn, lik- som alla personer som har i uppdrag eller är förordnade av myndig- heterna att utföra offentliga veterinära uppgifter, t.ex. officiella veterinärer. Alla medlemsländer rapporterar fortlöpande utbrott av smitt- samma djursjukdomar till OIE. Informationen läggs ut på organi- sationens hemsida. Den kan läsas sammanställd i ett vecko- eller ett månadsperspektiv och går att söka för per datum, per land eller per sjukdom. Under rubriken finns den senast informationen med data om bl.a. sjukdom, gårdens läge, drabbade djurslag och vidtagna åtgärder. Här framgår t.ex. att det senaste utbrottet i avsåg Newcastlesjuka bland fjäderfä på en gård utanför , att gården spärrats av och att desinfektionsåtgärder vidtagits. 4.2Institutionella förhållandena utifrån sakområden Som framgått förekommer att flera myndigheter har uppgifter inom ett och samma område. I regel rör det sig om tillsyns- eller samordningsuppgifter som har en central, en regional och i flera fall också en lokal nivå. Det senare gäller t.ex. inom livsmedelskontroll och på djurskydd. Det förekommer också icke offentliga organ som har uppgifter med officiell karaktär. För att åskådliggöra ansvarsfördelningen, såväl materiellt som geografiskt, redovisas nedan några viktigare samhällsfunktioner utifrån respektive sakområde. har det övergripande, nationella ansvaret för att en väl fungerande veterinärorganisation upprätthålls i . Av regleringsbrev för avseende framgår att ett av verkets mål inom ramen för verkets sektorsansvar för djurhälsa är ett väl fungerande veterinärväsende. Länsstyrelserna ansvarar, på regional nivå, för att den veterinära servicen är tillräcklig, ändamålsenlig och väl fungerande. Av regleringsbrev för avseende länsstyrelserna fram- går att länsstyrelserna, inom verksamhetsgrenen Djur- och livsme- delstillsyn, skall verka särskilt för att den veterinära organisationen är ändamålsenlig med bl.a. en väl fungerande samverkan mellan olika veterinärkategorier, t.ex. distriktsveterinärer och privatprakti- ker. Länsstyrelserna skall till Jordbruks- verket redovisa vilka metoder som har använts i tillsynen över den veterinära verksamheten samt hur det regionala samverkansarbetet mellan de veterinära kategorierna har utvecklats. Tillsyn över veterinär verksamhet Den veterinära verksamheten bedrivs under tillsyn av Jordbruks- verket och länsstyrelserna samt, beträffande besiktningsveterinärer, av . Regler om tillsyn kan sägas utgöra förhåll- ningsregler för tillsynsorganen och riktar sig inte i huvudsak direkt till de praktiserande veterinärerna. Reglerna om tillsyn av veterinär verksamhet kan också ses som ett instrument för att en fungerande veterinärverksamhet skall kunna upprätthållas. För veterinärer i allmänhet gäller, enligt 8 § lagen (1994:844) om behörighet att utöva veterinäryrket (behörighetslagen), en uttryck- lig skyldighet att låta sig inspekteras av de myndigheter som regeringen utsett att utöva tillsyn över den veterinära yrkesut- övningen. Regeln är straffsanktionerad. Enligt behörighetslagen 7 § 2 st har regeringen eller den myn- dighet regeringen bestämmer rätt att utfärda närmare föreskrifter om vad en veterinär är skyldig att iaktta i sin verksamhet och om tillsyn över veterinärers verksamhet. Ingen myndighet har med stöd av detta lagrum bemyndigats att ansvara för tillsynen. Däremot följer av flera andra förordningar att och länsstyrelserna skall utöva tillsyn. Av 3 § förordningen (1971:810) med allmän veterinärinstruktion framgår att skall utöva tillsyn över all veterinär- verksamhet som inte faller inom besiktningsveterinärorganisationens ansvarsområde, dvs. all veterinär verksamhet som inte avser kontrollåtgärder vid slakt och hantering av animaliska livsmedel. Tillsyn över den veterinära verksamheten i besiktnings- veterinärorganisationen utövas av . Enligt andra stycket skall veterinären som är föremål för tillsyn skyndsamt avge infordrade förklaringar, utlåtanden, upplysningar, rapporter och årsberättelser till tillsynsmyndigheten. Enligt 4 § förordningen (1998:415) med instruktion för har tillsyn över veterinärerna, dock med den begränsning som nämnts. I regleringsbrev för bud- avseende har verket, som fram- gått ovan, ett allmänt ansvar för ett väl fungerande veterinär- väsende. Verket har också tilldelats uppdraget att redovisa dels hur formerna och metoderna för tillsynen över den veterinära verk- samheten har genomförts, dels hur det regionala samverkansarbetet mellan veterinärer av olika kategorier har utvecklats samt vilka eventuella skillnader som finns i landet. Av 4 § 3p förordning (2002:464) med länsstyrelseinstruktion framgår att uppgifter omfattar livsmedelskontroll, djurskydd och allmänna veterinära frågor. I tillsynslagstiftning förekommer inte sällan begrepp som cen- tral, regional, lokal eller operativ tillsyn samt tillsynsväg- ledning. På veterinärområdet finns ingen sådan uppdelning i regel- verken. Där fastslås att såväl som länsstyrelserna har tillsynsuppgifter i fråga om veterinär verksamhet och de olika myndigheternas uppgifter definieras inte närmare i materiella eller geografiska termer. Om en tillsynsverksamhet skall ha förutsättningar att bli effektiv krävs i regel att tillsynsmyndigheten har rätt att få tillgång till lokaler, handlingar, varuprover och annat som behövs för myndig- hetens bedömningar. En rätt att utfärda förelägganden, eventuellt vid vite, om rättelse av missförhållanden är också ett vanligt före- kommande verktyg i tillsynsverksamhet. Det innebär att tillsyn innefattar myndighetsutövning. Sådana ingrepp i den enskildes rättigheter och friheter kräver enligt regeringsformen stöd i lag. Bl.a. mot den bakgrunden har t.ex. de nya lagarna inom livsmedels- kontrollområdet genomgående försetts med regler om vilken myn- dighet som utövar tillsyn och om vilka tvångsmedel som får använ- das.TPF15FPT Ett annat exempel från lantbrukssektorn är reglerna om till- syn av efterlevnaden av utsädeslagstiftningen. Av 4 § utsädeslagen (1976:298) framgår att en tillsynsmyndighet har rätt till tillträde till lokaler och andra utrymmen och att där ta prover. Myndigheten har rätt att på begäran få de upplysningar och handlingar som behövs för tillsynen. skall på begäran lämna bistånd. får meddela de förelägganden som behövs. Föreläggandena får förenas med vite. Reglerna om tillsyn av veterinär verksamhet saknar, med undan- tag för vad som ovan sagts om rätt att på begäran få del av vissa handlingar m.m., bestämmelser om tvångsmedel. Bestämmelser om tillträde till lokaler och om förelägganden saknas helt. De bestäm- melser som finns har inte reglerats i lag utan i författningar med lägre dignitet. Detta innebär bl.a. att det inte finns något lagligt stöd för att invändigt inspektera veterinärmottag- ningar, djursjukhus och djurkliniker. Sådana inspektioner måste med andra ord bygga på frivilliga överenskommelser. Missförhål- landen kan påpekas, men har ingen möjlighet att förelägga veterinären eller veterinärinrättningen att vidta rättelse. I praktiken utövar länsstyrelserna regional tillsyn över den veterinära verksamheten i länet. Detta sker i regel genom att läns- veterinären gör (frivilliga) tillsynsbesök vid länets veterinärinrätt- ningar. För detta ändamål har tagit fram en check- lista som kan användas vid sådana tillsynsbesök. har också utfärdat anvisningar för hur tillsynen skall ske. Tillsynsarbetet vid faller organisatoriskt under verkets Djuravdelning. Vid djuravdelningen bedrivs tillsynsarbetet vid Veterinära tillsynsenheten. Veterinära tillsynsenheten handläg- ger, förutom tillsynsärenden, även ärenden om behörighet för vete- rinärer, t.ex. beslut om utfärdande av veterinärlegitimation. 15TP PT Se t.ex. 11, 20 och 22 §§ Livsmedelslagen. ten samordnar officiella veterinärer inom ansvarsområde. Inom tillsynsenheten hanteras också läkemedels- frågor, gränskontrollstationerna och djursjukdatasystemet HTUVet@.UTH Övriga enheter vid djuravdelningen är Smittbekämpningsenheten, Avel- och djurhållningsenheten, Art- och smittskyddsenheten, Foderkvalitetsenheten samt Strategienheten. Distriktsveterinäravdelningens distriktsveterinärenhet svarar för distriktsveterinärernas administrativa stöd. Enheten finns, liksom djuravdelningen, vid i . Distriktsveterinärerna är både en viktig aktör på marknaden för veterinärtjänster och ett verktyg för när det gäller att fullgöra verkets sektorsansvar för en väl fungerande veterinär- marknad. Distriktsveterinärerna handhar även många tillsyns- och kontrolluppgifter som innefattar myndighetsutövning i förhållande till djurägare av olika slag. Det innebär att distriktsveterinärorgani- sationen kan ses både som en marknadsaktör och som en institu- tion. Verksamheten med djursjukvård beskrivs närmare i kapitel 8 och 9. Distriktsveterinärenheten samordnar verksamheten vid de ca 70 distriktsveterinärstationerna runt om i landet och ansvarar för eko- nomi och administration inom distriktsveterinärverksamheten. Här handläggs t.ex. anställningsärenden. Beslut om förordnande av distriktsveterinär att vara officiell veterinär eller att handha andra myndighetsutövande uppgifter, t.ex. inom smittbekämpningen, handläggs dock av Djuravdelningen. Distriktsveterinärerna och verkets centrala distriktsveterinärenhet har inga uppgifter i fråga om tillsyn över veterinär verksamhet, men svarar däremot för den övervägande delen av de officiella veterinära tillsynsuppgifterna. utfärdar veterinärlegitimation enligt 2 § 1 st. lagen om behörighet att utöva veterinäryrket. Frågor om återkallelse eller begränsning av förskrivningsrätten för läkemedel, liksom om disci- plinpåföljderna erinran och varning prövas dock inte av Jordbruks- verket utan av . Enligt regleringsbrev för skall verket följa upp hur tillsyn över veterinär verksamhet har genomförts när det gäller former och metoder samt hur det utökade regionala samverkans- arbetet mellan de veterinära kategorierna har utvecklats.TPF16FPT viktigaste iakttagelse när det gäller tillsynen är att det är svårt att göra en samlad bedömning av verksamheten , eftersom underlaget är för litet. kon- trollerades av landets tillsynsobjekt. Det motsvarar 55 tillsynsobjekt. rekommenderar en tillsynsintervall . Det innebär att en veterinärinrättning bör få i genomsnitt ett till- synsbesök . Det är bara i ett län som samtliga veteri- närinrättningar fått tillsynsbesök . har också den samlade tillsynsaktiviteten i lan- det minskat. blev av tillsynsobjekten föremål för tillsyn. sjönk tillsynsfrekvensen till . Det innebär en samlad genomsnittlig tillsynsfrekvens om –2005. ökade antalet årsarbetskrafter bland länsveteri- närerna marginellt med 0,2 årsarbetskrafter. ökade anta- let tillsynsobjekt med 26, vilket också är en marginell ökning. Antalet tillsynsobjekt i länen varierar mellan 11 och 159. Antalet tillsynsobjekt per länsveterinär ute i länen varierade mellan 9 och 44. varierade det genomsnittliga antalet tillsyns- objekt per länsveterinär i länen mellan 9 och 31. Antalet tillsyns- objekt per länsveterinär har alltså ökat betydligt i vissa län. Som orsak till att tillsynen över veterinär verksamhet inte når upp till de mål ställt upp anförs i första hand resursbrist. Några länsveterinärer menar också att det författ- ningsmässiga underlaget för tillsynen är svagt och att det saknas tydliga prioriteringar och riktlinjer. 16TP PT Framställningen i denna del bygger i huvudsak på årliga rapporterting till regeringen om hur veterinär tillsyn och samverkan utvecklats. Se verkets beslut med diarienummer 32-6219/03, 32-668/05 och 32-995/06. har intervjuat ett antal länsveterinärer. Utredningens intryck av den veterinära tillsynens omfattning och funktionssätt stämmer väl med vad som redovisas i Jordbruks- verkets rapportering till regeringen. Tillsynen av veterinär verksamhet tycks inte vara ett prioriterat område. En brist är att det saknas tillsynsvägledning, enligt flera länsstyrelser utredningen talat med. Det tycks också vara svårt för länsstyrelserna att på eget initiativ fylla tillsynsuppgiften med ett praktiskt, konkret innehåll. Det är genomgående svårt för utred- ningen att få en klar bild av hur tillsynsarbetet går till rent prak- tiskt. Detta gäller även när länsveterinärerna uppmanas att tänka tillbaka i anslutning till någon särskild händelse för att underlätta för minnesbilderna. Vad gjorde ni då och hur? Vid studiebesök på i ett djurtätt län, pressas länsvete- rinärerna ganska hårt när det gäller beskrivningar av hur arbetet konkret går till. Vad döljer sig bakom paragrafer och reglerings- brev? Det resulterar, efter en ganska lång diskussion, i att delta- garna uttryckligen menar att det finns stora problem med att omsätta instruktioner och regler till operativ verksamhet. En läns- veterinär, som intervjuat, uttrycker saken på följande sätt, som för övrigt fångar mycket av länsveterinärernas attityd till tillsynen. står det i rader av föreskrifter att vi skall göra tillsyn på lika många områden. Man skulle vilja fråga Jordbruks- verket, alltså, vad vill ni med detta och vad ser ni framför er att vi skall göra? Som det är nu så blir länsstyrelserna en lite outnyttjad resurs på något sätt. En annan länsstyrelse är inne på samma tankegång, men formule- rar sig lite annorlunda. Vi har kört med checklista för veterinär tillsyn och prickat av på den. Fast dom skulle kunna fila lite på den där listan, så man får lite mer vägledning. Det behövs ett tydligare uppdrag. Man skulle också kunna göra riksomfattande pro- jekt där vi tittar på en specifik sak i hela landet. Då kan man säga (till veterinärerna) att har initierat det hela. Då får man också argument för att ta kontakt med veterinärerna och, vad ska man säga, lite mer råg i ryggen. Även veterinärerna på fältet upplever tillsynen som ganska oen- gagerad. Ingen av det veterinärer intervjuat, och som har erfarenheter av tillsyn, kan erinra sig några närmare detaljer om hur tillsynen gick till. Ungefär hälften av de intervjuade hade varit med om tillsynsbesök . Det var en inspektion och dom hade en lista som vi pratade lite runt säger en av de intervjuade veterinärerna. På ett annat håll uppges att vi tittade lite på lokalerna och på journalföringen och så. Överlag är man ganska nöjd med arbete med veterinära frågor, men veterinärerna har svårt att ge konkreta uttryck för vad de är nöjda med. och organisation med syfte att säkerställa ett gott djur- skydd har utvecklats ganska mycket . Djurskyddet är ett prioriterat område. inrättades 1januari bl.a. för att stärka djurskyddsarbetet och markera djurskyddsfrågornas betydelse. Tillsyn över regelverkets efterlev- nad utövas, förutom av , även av läns- styrelserna och kommunerna. är centralt ansvarig myndighet inom djurskyddet, medan länsstyrelserna och kommunerna ansvarar för tillståndsgivning och tillsyn regionalt och lokalt. De har också viktiga rapporteringsuppgifter för att till- handahålla underlag för uppföljningar av utvecklingen på djurskyddsområdet. Djurskyddsfrågorna regleras i djurskyddslagen (1988:534), djur- skyddsförordningen (1988:539) och i ett stort antal föreskrifter från . Viss verksamhet med djur, t.ex. kennelverksamhet, uppfödning, förvaring och försäljning av hästar och uppfödning av pälsdjur, krä- ver tillstånd enligt djurskyddslagen. Sådana tillstånd meddelas av kommunen. Det gäller även frågor om återkallelse av tillstånd. Kommunerna svarar för den operativa, lokala tillsynen ute på till- synsobjekten. Exempel på tillsynsobjekt är lantgårdar, kennlar, djurmarknader, djurutställningar, zoobutiker, vilthägn, djurkaran- täner, seminstationer, ridsportanläggningar, djurpensionat och ren- skötselföretag. Enskilda djurägare, som hund- och kattägare, utgör inte planenliga tillsynsobjekt, men kan bli föremål för tillsyn efter anmälan. har utfärdat generella allmänna råd för hur tillsynen i kommunerna skall bedrivas. Där finns bl.a. detaljerade anvisningar om kompetens- och utbildningskrav för de kommunala djurhälsoinspektörerna, anvisningar om planering och årlig rapportering av tillsynen och av resultaten av den, hur ofta tillsyns kall ske för respektive typ av tillsynsobjekt, inspektions- rapportering osv. Enligt djurskyddslagen skall djurskyddsärenden handläggas av den kommunala nämnd som ansvarar för hälso- och miljöfrågor i kommunen. nämnds beslut enligt djurskyddslagen, t.ex. beslut om tillstånd att bedriva verksamhet med djur, kan över- klagas till . avsattes totalt 173 årsarbetskrafter i kommunerna till djurskyddstillsyn. Det är en ökning jämfört med föregående år. Antal tillsynsobjekt per årsarbetskraft är ca 500, varav ca en femtedel inspekteras .