sou · GWB363 · 2008-06-11 00:00:00 — Detta överensstämmer i stort sett med vad som gäller enligt FHL. För tydlighets skull bör begreppet utnyttja preciseras i den nya straffbestämmelsen så att det klart anges att det endast är utnyttjande i näringsverksamhet som är straffbart. Vad som sagts innebär att privat bruk inte är ett straffrätts- ligt relevant utnyttjande. Om någon utnyttjar en företagshemlighet för att exempelvis framställa en produkt att användas enbart privat ska det således inte bedömas som ett straffbart utnyttjande. Vi ut- vecklar detta närmare i författningskommentaren. 4.10.3.4 Om försök och förberedelse Vårt förslag: Försök respektive förberedelse till olovligt röjande och olovligt utnyttjande av företagshemlighet ska vara straffbart. På samma sätt som gäller för de straffbelagda gärningarna som redan nu finns i FHL bör enligt vår mening även olovligt röjande och olovligt utnyttjande av företagshemlighet vara straffbart på försöks- och förberedelsestadiet. 128TP PT Prop. 1987/88:155 s. 41 och 47. 129TP PT SFS 1967:837. 130TP PT SFS 1997:306. 131TP PT SFS 1960:644. Vårt förslag: I ringa fall ska inte dömas till ansvar för olovligt utnyttjande eller olovligt röjande av arbetsgivarens företags- hemlighet. För gärningar som begås efter det att grunden för del- tagandet i näringsidkarens verksamhet har upphört ska dömas till ansvar endast om gärningsmannen har agerat särskilt illojalt eller om gärningen är att bedöma som grovt brott. Har gärningen ägt rum förflutit från det att grunden för del- tagandet i verksamheten upphörde ska ansvar aldrig kunna in- träda enligt denna bestämmelse. 4.10.4.1 I ringa fall ska inte dömas till ansvar De förfaranden som i första hand är tänkta att träffas av den straff- bestämmelse som vi har föreslagit i det föregående är sådana där anställda medvetet agerar på ett sätt som är till för dem själva eller tredje man och till skada för arbetsgivaren. Inte varje röjande eller utnyttjande av arbetsgivarens företagshemligheter be- höver emellertid vara sådant att det ska träffas av ett straffansvar. För att undvika att mindre klandervärda förfaranden omfattas av bestämmelsen måste därför begränsningar göras i straffansvaret. Begränsningar kan ske på olika sätt. Genomgången av utländsk lagstiftning på området har visat att det är vanligt förekommande i andra länder att föreskriva att gärningen ska ha skett i konkurrens- syfte eller för att uppnå för gärningsmannen eller någon annan eller för att orsaka skada för näringsidkaren. Nackdelen med sådana rekvisit är att de kan innebära tillämpningssvårigheter. Vi bedömer det lämpligare att begränsa straffansvaret genom att ange att det inte ska dömas till ansvar i ringa fall. På det sättet har domstolen möjlighet att bedöma samtliga omständigheter kring gärningen, såsom tillvägagångssätt, vilken skada eller fara för skada som uppkommit, förslagenhet, gärningsmannens förtroendeställning hos arbetsgivaren etc. I författningskommentaren utvecklar vi vidare vad som bör beaktas vid bedömningen av vilka fall som är ringa. 4.10.4.2Särskilda begränsningar för tidigare anställda m.fl. behövs en bortre gräns för ansvar Det är ett viktigt samhällsekonomiskt intresse att främja en rörlig arbetsmarknad bl.a. för att få till stånd ett kunskaps- och erfaren- hetsutbyte som i sin tur kan leda till ökad tillväxt och expansions- kraft hos företagen. Dessutom är det naturligtvis även ett intresse för arbetstagare att fritt kunna utnyttja den yrkeskunskap och de yrkeserfarenheter som de har tillgodogjort sig i sitt arbete för att ut- vecklas i arbetslivet, exempelvis genom att byta arbete. Som utred- ningen redan tidigare framhållit är det mot denna bakgrund viktigt att undvika att en utvidgning av straffansvaret får en återhållande effekt för rörligheten på arbetsmarknaden. Detta innebär enligt vår mening att det är nödvändigt att, utöver den begränsning i fråga om ringa brott som vi har föreslagit, införa ytterligare begränsningar för gärningar som begås efter det att anställningen har upphört. Företagshemligheter har med få undantag en begränsad livs- längd. Hur viss information behåller ett värde i konkurrens- hänseende varierar med hänsyn till vad den avser. I vissa branscher ändras teknik, prissättningsstrategier o.d. i en sådan takt att upp- gifter härom är överspelade eller mindre. I den överenskommelseTPF132FPT som ingåtts av vissa av arbetsmark- nadens parter beträffande användningen av konkurrensklausuler i tjänsteavtal anges att bindningstiden för en sådan klausul nor- malt inte bör överstiga . Om livslängden av arbetsgivarens skyddsvärda know-how är kort bör bindningstiden inte överstiga 12 månader. Mot den ovan angivna bakgrunden anser utredningen det lämp- ligt att införa en begränsning i tidigare anställdas straffansvar på så sätt att det inte ska vara möjligt att utkräva straffrättsligt ansvar för röjanden eller utnyttjanden som sker efter det att gått sedan anställningen upphörde. Däremot kan ansvar självfallet in- träda enligt andra regler, t.ex. enligt bestämmelserna om trolöshet mot huvudman och brott mot tystnadsplikt, om förutsättningarna för detta i övrigt är uppfyllda. 132TP PT Överenskommelse 1969 angående begränsning av användningsområdet för och innehållet i s.k. konkurrensklausuler i tjänsteavtal, se vidare avsnitt 5.3. Är en ytterligare begränsning önskvärd? Är då den nu föreslagna begränsningen tillräcklig för att förhindra att en straffbestämmelse för anställda och vissa därmed jämförbara uppdragstagare etc. får negativa effekter för rörligheten på arbets- marknaden? Det måste betonas att med företagshemlighet enligt FHL inte avses sådan personlig skicklighet, personliga kunskaper och personlig erfarenhet som inte har någon närmare anknytning till något som kan sägas vara säreget eller specifikt för det företag där arbetstagaren tidigare var anställd.TPF133FPT Det är angeläget att undvika att arbetstagare upplever att en straffbestämmelse ger dem begrän- sade möjligheter att utnyttja sin personliga yrkesskicklighet etc. hos en ny arbetsgivare eller i egen näringsverksamhet. Enligt utred- ningens bedömning finns därför ett behov av att skapa en marginal för felbedömningar som är större för tidigare anställda än för de som förfar obehörigt med företagshemligheter under pågående an- ställning. I sammanhanget finns anledning att se närmare på 7 § andra stycket FHL, vilken behandlar skadeståndsskyldighet för arbets- tagare för obehöriga förfaranden med företagshemligheter efter anställningens upphörande. I bestämmelsen anges att en tidigare anställd kan åläggas skadeståndsansvar endast om det föreligger synnerliga skäl. Enligt vår bedömning är det en rimlig utgångspunkt att straff- ansvarets omfattning i stort sett överensstämmer med omfattningen av den skadeståndsskyldighet som gäller . I förarbetena till den nu nämnda skadeståndsregeln har uttalats att med synnerliga skäl avses fall då arbetstagaren på ett stötande sätt har missbrukat det förtroende som följer av anställningsför- hållandet. Synnerliga skäl får i allmänhet anses föreligga då en arbetstagare har tagit anställning hos näringsidkaren i syfte att komma över hemlig information eller då han under sin anställning har för- berett ett överförande av hemlig information till en konkurrerande verksamhet.TPF134FPT Vidare angavs att det förhållandet att företags- hemligheten har missbrukats med hjälp av dokumentation i någon form, t.ex. en teknisk förebild, är något som ofta talar för att det föreligger synnerliga skäl. Skadeståndsbestämmelsen tar således huvudsakligen sikte på sär- skilt illojala förfaranden. En tidigare anställds agerande kan på grund 133TP PT Se Lagrådets yttrande i prop. 1987/88:155 s. 61. 134TP PT Prop. 1987/88:155 s. 46. av tillvägagångssättet eller på grund av att den tidigare anställde har intagit en särskild förtroendeställning, t.ex. som verkställande direktör, produktionschef eller forskningschefTPF135FPT framstå som mer illojalt. Däremot skulle skadans storlek endast ha en viss bety- delse, på så sätt att synnerliga skäl inte kan anses föreligga om utnyttjandet eller röjandet endast i ringa utsträckning har på- verkat den tidigare arbetsgivarens konkurrensförmåga. Det förefaller rimligt att kunna bestraffa en tidigare anställd om det finns något eller några kvalificerande moment i gärningen. Att ett olovligt handlande framstår som särskilt illojalt eller att det inneburit stor skada eller fara för skada bör utgöra sådana kvalifi- cerande omständigheter. Med uttrycket särskilt illojalt avses i princip att handlandet är sådant att det med dagens bestämmelser skulle föreligga synnerliga skäl för skadeståndsansvar enligt 7 § FHL. Vi har utvecklat förutsättningarna för detta närmare i det före- gående och återkommer till frågan även i författningskommentaren. Kvalificerande omständigheter i övrigt bör vara kopplade till eventuell skada, fara för skada eller gärningens farlighet. Det skulle innebära stora tillämpningssvårigheter om det för straffbarhet för gärningar som begåtts sedan anställningen har upphört skulle ställas upp vissa kriterier och för bedömningen av om gärningen är grov skulle ställas upp ytterligare andra. Vi föreslår mot den bakgrunden att samma kvalifikationsgrunder ska användas i båda fallen. Det innebär att det för straffbarhet för en gärning som begås sedan grunden för deltagandet i verksamheten har upphört ska krävas att den är särskilt illojal eller att den är att bedöma som grovt brott. Bör samma begränsningar gälla även för den grupp som omfattas av straffbestämmelsen utan att vara arbetstagare? Nästa fråga som inställer sig är om det finns skäl att låta den grupp som enligt vårt förslag ska jämställas med anställda i straffrättsligt hänseende åtnjuta de lättnader i ansvaret som föreslagits för arbetstagare. Som vi redogjort för i föregående avsnitt anser vi att det är rim- ligt att utvidgningen av straffansvaret för anställdas del motsvarar omfattningen av det skadeståndsansvar som finns . Motiven till begränsningen i ersättningsskyldigheten för tidigare anställda är huvudsakligen att arbetstagaren genom att anställningen har upp- 135TP PT A. prop. hört är löst från sin lojalitetsplikt och därför har rätt att utnyttja den erfarenhet, yrkesskicklighet och kunnighet som han förvärvat under sin anställning.TPF136FPT För de personer som likställs med anställda i den föreslagna 3 a § och som på ett motsvarande sätt som en an- ställd har ett avtal med näringsidkaren om utförande av arbete finns också en lojalitetsplikt. Det gäller t.ex. för styrelseledamöter och revisorer, som har ett sysslomannauppdrag av vilket följer en plikt att vara lojal, dvs. att inte skada sin uppdragsgivare. Anställda i bemannings- och konsultföretag har en lojalitetsplikt gentemot sin arbetsgivare som i sin tur på grund av avtalsförhållan- det har en lojalitetsplikt gentemot den näringsidkare som anlitar bemanningsföretaget. Om en anställd i ett bemanningsföretag skulle angripa en företagshemlighet hos den näringsidkare där han eller hon utför arbete skulle därför även arbetsgivaren, dvs. bemannings- företaget, skadas. Lojalitetsplikten upphör även i dessa fall när grunden för den, t.ex. anställningen, uppdraget eller sysslomanna- avtalet, slutar att gälla. Det ska särskilt framhållas att en av anled- ningarna till att den nu avsedda gruppen föreslås omfattas av ett utvidgat straffansvar är den likhet som råder mellan deras arbets- förhållanden hos näringsidkaren och de villkor som gäller för an- ställda hos denne. Även systematiska skäl talar för att bedöma samt- liga personer som omfattas av straffbestämmelsen på samma sätt. Utredningen anser mot den bakgrunden att det är motiverat att in- föra en begränsning i ansvaret även för denna grupp. De föreslagna reglerna om begränsningar i ansvaret för tiden efter det att grunden för deltagandet i verksamheten upphört föreslås därför gälla alla de personer som omfattas av straffbestämmelsen. Förslag: De nya brotten bör benämnas olovligt röjande respek- tive olovligt utnyttjande av företagshemlighet. Vi föreslår att de nya brotten kallas olovligt röjande respektive olovligt utnyttjande av företagshemlighet. Det ger en tydlighet att brottsrubriceringen är kopplad direkt till det straffbara handlandet. Avgörande för om en eller flera gärningar föreligger är dels vilket handlande det är fråga om, dels vilket skyddsobjekt som angrips. 136TP PT A. prop. Om det skulle uppstå en situation där ett och samma handlande innefattar såväl ett röjande som ett utnyttjande av en och samma företagshemlighet får den benämning väljas som passar bäst på hand- lingen. Är inslaget av röjande störst bör sålunda den rubriceringen användas. Om däremot det är en företagshemlighet som röjs och en annan som utnyttjas föreligger förutsättningar för att döma för såväl olovligt röjande som olovligt utnyttjande av företagshemlighet. Förslag: Bestämmelsen om olovligt röjande och olovligt utnytt- jande av företagshemlighet bör tillämpas före straffbestämmel- serna i om inte strängare straff kan följa enligt dessa. Styrelseledamöter, verkställande direktörer och även revisorer har i allmänhet en sådan förtroendeställning som avses i straffbestäm- melsen om trolöshet mot huvudman (10 kap. 5 § ), se vidare avsnitt 4.3.4. Om en sådan befattningshavare lämnar ut en företagshemlighet, som han eller hon fått kännedom om inom ramen för anställningen eller uppdraget, till en konkurrent eller utnyttjar den i egen näringsverksamhet torde detta vara att bedöma som ett sådant missbruk av förtroendeställning som är tillräckligt för ansvar för trolöshet mot huvudman. Ett skyddsombud eller en ledamot av skyddskommitté har enligt 7 kap. 13 § och 8 kap. 3 § arbetsmiljölagen (1977:1160) tystnadsplikt. Detta betyder att de, om de röjer eller utnyttjar en företagshemlig- het, kan straffas för brott mot tystnadsplikt enligt 20 kap. 3 § brotts- balken. Även revisorer har lagstadgad tystnadsplikt, se 9 kap. 41 § aktie- bolagslagen och 26 § revisorslagen (2001:883). Enligt 30 kap. 1 § aktiebolagslagen kan en revisor inte dömas för brott mot tystnads- plikt jämlikt 20 kap. 3 § för överträdelse av tystnads- plikten enligt aktiebolagslagen. Däremot kan sådant straffrättsligt ansvar följa vid brott mot den tystnadsplikt för revisorer som följer av revisorslagen. Under alla omständigheter kan en revisor, som ovan konstaterats, träffas av trolöshetsansvaret i 10 kap. 5 § . Även ansvar för andra brott kan komma i fråga som det föreligger förutsättningar för ansvar enligt den föreslagna 3 a §. Vi tycker att konkurrensfrågorna bör lösas på samma sätt som för företagsspioneri och olovlig befattning med företagshemlighet. Det innebär att det bör anges uttryckligen i lagtexten att straffbestäm- melsen i FHL ska ha företräde framför tillämpliga bestämmelser i utom i de fall en tillämpning av en bestämmelse i skulle leda till strängare straff. Förslag: Brotten olovligt röjande och olovligt utnyttjande av företagshemlighet bör ligga under allmänt åtal. Företagsspioneri enligt 3 § och olovlig befattning med företags- hemlighet enligt 4 § FHL ligger under allmänt åtal. Det innebär att åklagaren har en skyldighet att åtala när det finns tillräckliga skäl att anta att sådant brott begåtts. Vi tycker att det saknas anledning att föreskriva en annan ordning för de föreslagna nya brotten. Tvärtom är det en fördel att förutsättningarna för väckande av åtal är desamma för samtliga brott enligt FHL. Även brott mot den föreslagna 3 a § FHL bör därför omfattas av allmänt åtal. 4.11Ändring i 4 § FHL Förslag: 4 § bör ändras så att även den som anskaffar en företags- hemlighet från någon som gör sig skyldig till brott enligt den föreslagna nya 3 a § ska dömas för olovlig befattning med före- tagshemlighet. En person som anskaffar en företagshemlighet med vetskap om att den som tillhandahåller hemligheten eller någon före honom har berett sig tillgång till denna genom företagsspioneri gör sig enligt 4 § FHL skyldig till olovlig befattning med företagshemlighet. Med uttrycket anskaffar i 4 § FHL avses i och för sig varje slags förvärv av uppgiften.TPF137FPT Det förutsätts alltså inte att gärningsmannen er- bjuder betalning för att få del av den hemliga informationen. Bestämmelsen är konstruerad mer eller mindre som en häleri- bestämmelse i förhållande till den information som åtkommits genom 137TP PT Prop. 1987/88:155 s. 40. Hur ska man se på en person som tar emot en uppgift med vetskap om att det är fråga om en företagshemlighet som någon lämnar ut i strid med den föreslagna nya 3 a §? Är det påkallat att ett sådant anskaffande är straffsanktionerat? Den som är så aktiv att han eller hon kan sägas förmå exempel- vis en anställd att lämna ut en företagshemlighet hos arbetsgivaren torde under alla omständigheter ha ådragit sig ansvar för anstiftan till den anställdes brott mot 3 a §. Det kan också tänkas fall där mottagaren intagit en så aktiv roll att hans eller hennes handlande är att bedöma som företagsspioneri. I de fall den utomstående mot- tagaren inte är så aktiv att han eller hon kan sägas ha förmått den anställde att lämna ut uppgiften saknas emellertid förutsättningar för att döma mottagaren av uppgifterna för anstiftan till uppgifts- lämnarens brott. (Däremot ådrar sig mottagaren skadeståndsansvar enligt 8 § FHL om han eller hon senare röjer eller utnyttjar före- tagshemligheten.) Exempelvis kan en sådan person som avses i den föreslagna 3 a § ha bestämt sig för att tjäna pengar på att lämna ut arbetsgivarens företagshemligheter till hugade spekulanter. Den som accepterar ett sådant erbjudande kan inte gärna sägas ha för- mått den anställde att begå gärningen. Motiven bakom ett straffbeläggande redan av anskaffandet av annans företagshemligheter var att näringsidkaren redan på det stadiet löpte risk att drabbas av skada genom att han eller hon miste kontrollen över företagshemligheten. För att möjliggöra för närings- idkaren att redan tidigt ingripa mot en vidare spridning kriminali- serades därför anskaffande av företagshemligheter.TPF138FPT Vi anser att det av samma skäl är befogat att straffbelägga även sådant anskaffande som sker genom att någon tar emot en företagshemlighet av en person som röjer den i strid med den föreslagna 3 a §. Vi föreslår därför att 4 § ändras så att även den som anskaffar en företagshemlighet från någon som gör sig skyldig till brott enligt den föreslagna nya 3 a § ska dömas för olovlig befattning med före- tagshemlighet. 138TP PT Prop. 1987/88:155 s. 14 f. Förslag: I straffskalan för grovt företagsspioneri bör införas ett minimistraff . Bedömning: Några andra ändringar i straffskalan är inte påkallade. Straffskalan för företagsspioneri omfattar fängelse i högst . Det har ansetts rimligt att jämställa grova former av företagsspioneri med de grova formerna av förmögenhetsbrotten i 8–10 kap. brotts- balken.TPF139FPT Vid en genomgång av vad som gäller i andra jämförbara länder kan konstateras att maximistraffen med något enstaka undantag ligger betydligt lägre än vad som gäller för grovt företagsspioneri. Det saknas alltså skäl att ändra straffskalan av den anledningen. Maximistraffet framstår även i övrigt som välavvägt. Angrepp på företagshemligheter kan i mycket jämföras med förmögenhets- brotten och i fråga om straffmaximum finns det fortfarande en överensstämmelse med vad som gäller för de grova förmögenhets- brotten. En skillnad i förhållande till flertalet av de grova formerna av förmögenhetsbrotten i 8–10 kap. är att det inte finns något straffminimum för företagsspioneri. För grov stöld (8 kap. 4 § ), grovt bedrägeri (9 kap. 3 § ), grov utpressning (9 kap. 4 § ), grovt häleri (9 kap. 6 § brotts- balken), grovt penninghäleri (9 kap. 6 a § ), grovt svindleri (9 kap. 9 § ), grov förskingring (10 kap. 3 § ) och grov trolöshet mot huvudman (10 kap. 5 § brotts- balken) är straffskalan lägst och högst . Mot- svarande straffskala gäller även för många andra grova brott, t.ex. vissa i 11 kap. samt för grov bestickning (17 kap. 7 § ), grovt tjänstefel (20 kap. 1 § ) och grovt mutbrott (20 kap. 2 § ). Förekomsten av ett minimistraff får avgörande betydelse för vilka tvångsmedel som kan användas vid en brottsutredning (se av- snitt 4.6). Hemlig teleövervakning får användas endast vid förunder- sökning angående brott med ett minimistraff 139TP PT Prop. 1987/88:155 s. 15 f. (27 kap. 19 § ). Vid en utredning av misstänkt före- tagsspioneri är det viktigt att få tillgång till hemliga tvångsmedel för att kunna säkra bevisning om angreppet. För att uppnå en bättre överensstämmelse främst med vad som gäller för de grova formerna av förmögenhetsbrotten men även för att möjliggöra användning av hemlig teleövervakning vid utredning om misstanke om grovt företagsspioneri föreslår vi att det införs ett minimistraff för den grova formen av företags- spioneri. 4.12.2Straffet för olovligt röjande och olovligt utnyttjande av företagshemlighet Förslag: Straffet för olovligt röjande och olovligt utnyttjande av företagshemlighet bör vara böter eller fängelse i högst . För grovt brott bör straffet vara fängelse i lägst och högst . Straffet för olovligt röjande och olovligt utnyttjande av företags- hemlighet av normalgraden bör bestämmas på samma sätt som för företagsspioneri och olovlig befattning med företagshemlighet. När det gäller grova former av brotten är straffvärdet i princip likvärdigt med vad som gäller för företagsspioneri. Så kan vara fallet när någon insider på ett systematiskt sätt förser annan med information eller då någon har tagit en anställning eller ett uppdrag hos en näringsidkare i syfte att komma åt företagshemligheter som sedan ska utnyttjas i näringsverksamhet. Sistnämnda gärning har sådana inslag av såväl bedrägeri som företagsspioneri att den kan ha ett mycket högt straffvärde. Med hänsyn till vad som anförts an- ser vi att straffskalan för olovligt röjande och olovligt utnyttjande av företagshemlighet bör bestämmas i enlighet med vad vi i föregående avsnitt föreslagit ska gälla för företagsspioneri, dvs. fängelse i lägst och högst . Vi vill i detta sammanhang fästa uppmärksamhet på 29 kap. 5 § första stycket p. 5 , som innebär att en domstol vid bestämmande av straffvärdet för en brottslig gärning i skälig om- fattning ska beakta, om den tilltalade till följd av brottet drabbats av avskedande eller uppsägning från anställning eller av annat hinder eller synnerlig svårighet i yrkes- eller näringsutövning. 30 kap. 4 § ska rätten fästa särskilt avseende vid omständigheter som talar för en lindrigare påföljd än fängelse. Så- dana omständigheter som anges i 29 kap. 5 § ska där- vid beaktas. Vid bestämmande av straffvärdet för exempelvis en anställd som gjort sig skyldig till brott enligt den föreslagna 3 a § mot sin arbets- givare och som på grund av detta blivit avskedad eller uppsagd ska domstolen – i skälig omfattning – sätta straffvärdet för gärningen lägre än om detta skulle ha bestämts enbart utifrån själva gärningen. Straffvärdet är av stor vikt för valet av påföljd och har en avgörande betydelse vid straffmätningen, t.ex. vid bestämmande av antalet dagsböter eller längden av ett fängelsestraff. Skadeståndsbestämmelserna i är uppbyggda så att olika kate- gorier av potentiella angripare regleras var för sig, vilket innebär att förutsättningarna för ansvar skiljer sig mellan affärspartners, anställda, före detta anställda och utomstående. Utredningen har att överväga om detta är en lämplig ordning eller om det skulle vara mer ända- målsenligt med en enhetlig reglering där det centrala är karaktären på angreppet i stället för angriparens förhållande till näringsidkaren. Härvid ska utredningen särskilt titta på den situationen att arbetet utförs av inhyrd personal från ett s.k. bemanningsföretag eller av olika typer av konsulter. Utredaren ska vidare analysera rättsläget beträffande skadestånds- ansvaret för styrelseledamöter och revisorer i aktiebolag och över- väga om den gällande ordningen är lämplig. Reglerna i FHL om beräkning av skadestånd är allmänt hållna.