sou · GWB32 · 2008-02-28 00:00:00 — invände att så inte var fallet utan att de fakturor som målet rörde avsåg tjänster som utförts rörande själva ambassaden och ambassadörens residens och att grunden för tjänsterna därför funnits i en statsangelägenhet. Tingsrätten fann att de tjänster som advokatbyrån yrkade betalning för, enligt vad som framkommit i målet, hänförde sig till tjänster av offentligrättslig natur kopplade till den schweiziska ambassaden och till ambassadörens residens. Vid detta förhållande fann tingsrätten att agerande i förhållande till advokat- byrån var att hänföra till en sådan statsakt som gav rätt att åberopa immunitet. 9 Mål nr T 2161-04, avd. 7, beslut . Statsimmunitet i svensk rätt mål nr T 3209-03 I ett beslut avslog ett yrkande om avvisning på grund av immunitet. I målet hade en kvinna anställts tills vidare vid egyptiska ambassadens handelskontor (the Embassy of Trade Office). Kvinnan väckte talan mot egyptiska staten, genom dess ambassad, med yrkande om betalning av utestående lön och semesterersättning samt allmänt skadestånd. Ambassaden åberopade immunitet och yrkade att talan därför skulle avvisas. Kvinnan invände att handelskontoret inte var ett sådant subjekt som åtnjöt immunitet och åberopade därutöver att, enligt såväl den europeiska konventionen om statsimmunitet som 2004 angående immunitet för stater och deras egendom, en stat inte kan åberopa immunitet om målet rör ett anställningsförhållande mellan staten och en anställd och arbetet har utförts inom forumstatens territorium. Kvinnan i fråga var född i och hade irländskt medborgarskap. Hon hade bott i och aldrig varit egyptisk medborgare. Tingsrätten fann inledningsvis att egyptiska ambassaden var ett sådant subjekt som kunde åberopa statsimmunitet. Därefter hänvisade tingsrätten till bestämmelserna i den europeiska konventionen om statsimmunitet och i om statsimmunitet i fråga om anställningsförhållanden, samt till Arbetsdomstolens domar (AD 96/2001, AD 26/2004 och AD 47/2006) i fråga om immunitet i anställningstvister och till NJA 1999 s. 821. Tingsrätten konstaterade att den hade att göra en helhetsbedömning av de omständigheter, som med hänsyn till immunitetens syften, i den föreliggande situationen talade för och emot rätten att åberopa immunitet. Tvisten hade enligt tingsrätten endast svag anknytning till . Den anställda hade aldrig haft egyptiskt medborgarskap och inget hade framkommit som tydde på att hennes arbetsuppgifter hade någon anknytning till ambas- sadens diplomatiska uppgifter. Däremot hade enligt tingsrätten tvisten en stark anknytning till . Den anställda hade bott i och arbetsuppgifterna utfördes enbart i . Vid en helhetsbedömning fann tingsrätten att ambassaden inte hade rätt till immunitet i målet, varför avvisningsyrkandet lämnades utan bifall. Efter det att tingsrätten beslutat i fråga om 10 Mål nr T 3209-03 (avd. 3), beslut . Statsimmunitet i svensk rätt SOU 2008:2 immunitetsinvändningen, återkallades talan på grund av att parterna förlikts. mål nr T 3762-07 meddelade en tredskodom i ett mål mellan en hyresvärd och angående hyres- fordran och skadestånd.11 Hyresvärden yrkade förpliktande för ambassaden att utge ett kapitalbelopp avseende förfallna hyror samt skadestånd för den tid som hyresvärden, efter det att ambas- saden lämnat lokalen i fråga, inte kunnat hyra ut hela lokalen på nytt. Sedan ambassaden delgetts stämning med underrättelse om att tredskodom kunde komma att meddelas och ambassaden under- låtit att inkomma med svaromål, meddelade tingsrätten tredsko- dom mot ambassaden. AD 1958 nr 7 I målet AD 1958 nr 7 hade väckt talan mot med yrkande att skulle för- pliktas utge skadestånd till en svensk arbetstagare vid Informationsbyrå, Stockholmsredaktionen. Som grund för detta angav journalistförbundet att arbetstagaren hade sagts upp från sin anställning på grund av att denne vänt sig till få hjälp mot arbetsgivaren i en lönefråga. förklarade sig, genom svenska , inte vara beredd att ingå i svaromål i saken. Arbetsdomstolen uttalade angående informationsbyråns till- komst och verksamhet att den upprättats efter överläggningar mellan den svenske kabinettssekreteraren och sändebud i . Avsikten hade från sovjetisk sida varit att byrån skulle överta vissa uppgifter som tidigare omhänderhafts av sovjetiska ambassaden i , främst arbete med press- bulletiner och med besvarande av förfrågningar rörande förhållanden i , vilket också blivit fallet. Informa- tionsbyrån utgav och distribuerade kostnadsfritt till ett stort antal 11 , avdelning 3, Mål nr T 3762-07, tredskodom meddelad . Statsimmunitet i svensk rätt tidningar, organisationer och enskilda en daglig nyhetsbulletin kallad . Arbetsdomstolen anförde att som huvudregel i svensk rätt gällde att en främmande stat inte var skyldig att ingå i svaromål. Vad som upplysts angående den av informationsbyrån bedrivna verksamheten föranledde enligt domstolen inte till annan bedömning än att även i den aktuella tvisten ägde rätt till immunitet i processuellt hänseende, varför stämningsansökan avvisades. Mål nr B 41/87 Arbetsdomstolen prövade i mål nr B 41/8712 immunitetsfrågan i en tvist rörande skadestånd på grund av felaktig uppsägning av en svensk arbetstagare vid Trade Center (KTC). KTC yrkade att arbetstagarens talan skulle avvisas eftersom centret i egenskap av regeringsorgan åtnjöt statsimmunitet. inhämtade yttrande från Utrikesdeparte- mentet. I yttrandet fanns uppgifter från ambassaden i enligt vilka () hade etablerats av den koreanska staten som ett handelsfrämjande organ utan egna vinstintressen. Verksamheten finansierades genom statsbidrag, varför den service (främst marknadsundersökningar, mässdeltagande, katalogdistribution och kontaktskapande) som tillhandahölls i princip var helt kostnadsfri. KOTRA:s personal var helt avlönad av det koreanska statsverket och organisationen var formellt underställd det koreanska handelsministeriet. Dess chef utsågs direkt av landets president, medan de biträdande cheferna förordnades av handelsministern. De utomlands belägna handels- kontoren (KTC) var visserligen inte formellt underkastade den koreanska ambassaden i verksamhetslandet, men genom att KTC:s chef hade rapportskyldighet till ambassaden torde denna i praktiken kunna anses utöva viss kontroll över KTC:s verksamhet. KOTRA syntes därför kunna betecknas som ett statsorgan som inte ägnade sig åt affärsdrivande verksamhet. Tingsrätten fann, på grundval av informationen om KTC:s verksamhet och dess nära samband med den koreanska staten, att det var visat att KTC åtnjöt immunitet och avvisade därför arbets- tagarens talan. 12 I beslut . Statsimmunitet i svensk rätt I Arbetsdomstolen åberopade arbetstagaren ett utlåtande från professor , i vilket anfördes att man i avsaknad av en allmänt omfattande traktatreglering på området var hänvisad till rättspraxis i skilda stater. I utlåtandet konstaterades att KTC inte skulle ha beviljats immunitet om 1972 års europeiska konvention om staters immunitet hade tillämpats. Arbetsdomstolen fastställde utan närmare motivering tingsrättens avvisningsbeslut. AD 96/2001 I AD 96/2001 prövade Arbetsdomstolen ett mål mellan en privatperson och den Cypriotiska i , (CST). Målet rörde en tvist mellan CST och en anställd som, under påstående av att han sagts upp från sin anställning vid CST utan saklig grund, yrkade skadestånd. Vad gällde frågan om CST kunde anses vara en del av den cypriotiska staten konstaterade tingsrätten att organisationens verksamhet reglerades i cypriotisk lag, av vilken framgick organisationens syfte och mål, dess struktur och finanser samt ministerrådets inflytande över verksamheten. Vidare framgick av en av the , Industry and Tourism utfärdad handling att CST i många länder representerade den cypriotiska regeringen i frågor rörande turism och att CST:s befogenheter tidigare utövades av the . Såväl tingsrätten som Arbetsdomstolen fann därför att CST måste anses vara en del av cypriotiska staten och således ett rättssubjekt som kan åberopa statsimmunitet. Arbetsdomstolen åberopade domstolens uttalande i NJA 1999 s. 821 och anförde att statsimmunitet bara kan åberopas i tvister som rör statsakter i egentlig mening men däremot inte när en tvist angår åtgärder av kommersiell eller eljest privaträttslig karaktär som immunitetssubjektet har företagit, men att det inte kunde sägas föreligga någon allmänt antagen statspraxis i fråga om hur gränsdragningen mellan dessa olika typer av aktiviteter ska göras. Domstolen torde i praktiken ofta vara hänvisad till att göra en helhetsbedömning av de omständigheter som, med hänsyn till immunitetsrättens syften, i den föreliggande situationen talade för och emot rätten att åberopa immunitet. Arbetsdomstolen hade därför att bedöma om den aktuella tvisten kunde anses vara av sådan karaktär att CST hade rätt att åberopa statsimmunitet. Statsimmunitet i svensk rätt I fråga om tvister som grundar sig på ett anställningsavtal mellan ett immunitetssubjekt och dess anställda hänvisade Arbets- domstolen till att en begränsning av den hävdade principen att immunitet i sådana tvister generellt skulle vara påkallad av folk- rättsliga krav hade kommit till uttryck genom tillkomsten av den av antagna europeiska konventionen om stats- immunitet. Enligt konventionen gäller som huvudregel att en stat inte kan åberopa immunitet mot en annan stats domsrätt om målet rör ett anställningsförhållande mellan staten och en anställd och arbetet utförs på forumstatens territorium, vilket dock inte gäller om den anställde är medborgare i den anställande staten för rättegångens inledande. Arbetsdomstolen hänvisade också till att flera länder har lagstiftning som innehåller bestäm- melser om att immunitet inte kan åberopas i sådana fall. Därefter konstaterade att den anställde var bosatt i och hade utfört arbete här då han fick besked om att han skulle omplaceras till på . Eftersom han var cypriotisk medborgare konstaterade dock att bestämmelserna i den europeiska konventionen om statsimmunitet inte skulle ha utgjort något hinder för CST att i tvisten åberopa statsimmunitet (för det fall hade ratificerat konventionen). Arbetsdomstolen fann att vid bedömningen av om åtgärden att anställa personen i fråga var att hänföra till sådant handlande som gav CST rätt att åberopa immunitet borde också beaktas den position som den anställde haft vid CST (ansvarig för organisationens Stockholmskontor) samt omständigheterna i övrigt rörande hans anställningsförhållanden vid CST. Dessa förhållanden talade enligt Arbetsdomstolen för att det var fråga om en åtgärd som , genom CST, hade vidtagit i sin egenskap av suverän stat. CST hade därför, vid en helhets- bedömning av de omständigheter som talade för och emot rätten att åberopa immunitet, rätt till immunitet. AD 26/2004 Målet AD 26/2004 gällde en arbetstagare som var svensk medborgare och bosatt i och som hade en projekt- anställning hos ICE, Italienska , med fast kontor i . ICE var en italiensk offentlig myndighet som verkade under den italienska handelsministern och Statsimmunitet i svensk rätt dennes departement, som också utsåg de personer som ledde ICE:s verksamhet. Verksamheten var reglerad i lag, saknade vinstintresse och finansierades genom allmänna medel. Efter det att arbetstagaren väckt talan och yrkat bl.a. att hans anställning hos ICE skulle förklaras gälla tills vidare, yrkade ICE avvisning av talan på grund av statsimmunitet. Arbetsdomstolen fann att ICE var ett sådant rättssubjekt som kunde åberopa immunitet. Med hänsyn till de starka anknytningsfakta som fanns till i tvisten – att arbetstagaren var svensk medborgare och att arbetet inom ramen för en projektanställning i sin helhet utförts i vid fast kontor i – fann dock Arbetsdomstolen att ICE inte hade rätt till immunitet. AD 47/2006 Målet AD 47/2006 rörde en arbetstagare som var både marockansk och svensk medborgare och som var bosatt i och anställd som chaufför vid marockanska ambassaden i . Arbetstagaren väckte talan och yrkade skadestånd av marockanska staten under åberopande av att han utan laga skäl skilts från sin anställning. I målet hänvisade Arbetsdomstolen förutom till den europeiska konventionen om statsimmunitet även till FN:s konvention om immunitet för stater och deras egendom , vilken undertecknats av såväl som , men inte ratificerats och inte trätt i kraft. Arbetsdomstolen konstaterade att enligt den europeiska kon- ventionen om statsimmunitet äger en stat åberopa immunitet om den anställde är medborgare i den anställande staten, och att samma gäller i med undantag för fall då den anställde är stadigvarande bosatt i forumstaten. Dessa bestämmelser och de principer de ger uttryck för kunde enligt Arbetsdomstolen ge ledning vid bestämmandet av innehållet i rådande internationell sedvanerätt på området. Den marockanska ambassaden hade tolv anställda, varav fem utgjorde servicepersonal. Endast arbetstagaren i fråga var anställd som chaufför vid ambassaden. Domstolen konstaterade att arbetstagaren var född i och var marockansk medborgare, men att han var bosatt i och även hade erhållit svenskt medborgarskap. Statsimmunitet i svensk rätt Arbetsdomstolen fann inte anledning att ifrågasätta marockan- ska statens uppgift om att arbetstagarens marockanska ursprung och medborgarskap varit av avgörande betydelse vid anställningen av honom som chaufför vid ambassaden. Det var enligt domstolen ostridigt att det i arbetstagarens uppgifter ingått att vara chaufför åt ambassadören, dvs. betjäna ambassadören i hennes egenskap av den marockanska statens diplomatiska representant i . Enligt marockanska staten hörde uppsägningen av arbetstagaren samman med hans sätt att sköta dessa arbetsuppgifter. Beslutet om uppsägning fick därför enligt domstolen anses röra marockanska statens sätt att organisera och leda sin beskickning i . Sammantaget fann därför Arbetsdomstolen omständigheterna vara sådana att uppsägningen av arbetstagaren, trots att han var med- borgare även i och bosatt här, fick anses omfattas av statsimmuniteten. Regeringsrätten prövade i RÅ 1986 ref 66 frågan om ett utländskt statsorgan i visst fall avstått från immunitet. Målet gällde arbetsgivaravgifter på vissa ersättningar som utbetalats av Ministerium für till DDR-medborgare som varit verksamma vid DDR Handelszentrum i . Ministeriet överklagade ett beslut av till kammarrätten och yrkade att arbets- givaravgifter inte skulle påföras samt argumenterade i sakfrågan. Kammarrätten i lämnade överklagandet utan bifall. I överklagande till Regeringsrätten yrkade ministeriet att kammarrättens domar skulle upphävas och ministeriet befrias från skyldigheten att betala arbetsgivaravgifter. Som grund anfördes i första hand att ministeriet var ett centralt statligt organ i DDR och att staternas och deras organs aktiviteter åtnjöt immunitet. Ministeriet utgick därvid från gällande folkrättsnormer och avvisade därför principiellt medverkan i processer av förevarande art. I andra hand åberopades vissa skäl i sak för att arbetsgivar- avgifter inte skulle påföras. I fråga om statsimmunitet uttalade Regeringsrätten att ministeriet, genom DDR Handelszentrum, i skrivelser till Riks- försäkringsverket bestritt att arbetsgivaravgifter påfördes minis- teriet och därefter i inlaga till kammarrätten anfört besvär över Statsimmunitet i svensk rätt verkets beslut varigenom sådana avgifter påförts ministeriet. Regeringsrätten konstaterade att ministeriet inte i vare sig dessa skrivelser eller i övrigt under målets handläggning i under- instanserna gjort gällande att immunitet skulle föreligga. Under sådana förhållanden fick enligt Regeringsrätten ministeriet anses ha avstått från den immunitet som annars kunde ha gällt. Avseende kunde därför inte fästas vid den först i Regeringsrätten framställda immunitetsinvändningen. I förarbetena till lagen (1938:470) med vissa bestämmelser om främmande statsfartyg m.m. uttalade departementschefen att det inte fanns någon tvekan om att immunitetsprincipen rådde i Sverige.13 Även om det var sannolikt att svensk domstol, i vart fall i den utsträckning konventionen förutsatte, ansåg sig kunna pröva även talan mot främmande stat och att exekutiva åtgärder kunde utverkas beträffande främmande statsfartyg, ansåg departementschefen att detta ändå borde direkt uttalas i lagtexten.14 5.3.2Angående den europeiska konventionen om statsimmunitet 1972 I arbetet med framtagandet av den europeiska konventionen om statsimmunitet yttrade sig det svenska i en skrivelse till angående inne- hållet i den blivande konventionen. Det anfördes då att, eftersom det var fråga om en regional överenskommelse och det vore olämpligt att behöva tillämpa olika regler gentemot olika stater, i vart fall de uttryckliga reglerna om icke-immunitet i konventionen borde formuleras på ett så allmänt sätt att de kunde tillämpas mot vilket stat som helst. De särskilt angivna undantagen från immunitet borde därför baseras i större utsträckning på en distinktion mellan olika typer av statlig verksamhet (activities). 1938 nr 15, s. 14 f. 14Se ovan under avsnitt 5.1.1. Statsimmunitet i svensk rätt Särskilt i fråga om avtalsförpliktelser (contractual obligations) gick enligt åsikt utkastet till konvention alltför långt i att utesluta immunitet oavsett karaktären av den statliga verksamhet som har gett upphov till en process mot staten. Särskilt långt- gående ansågs bestämmelsen i artikel 4 vara, där det anges att en stat inte har immunitet i ett rättsförfarande som avser en staten åvilande förpliktelse enligt kontrakt, skriftligt eller muntligt, som ska fullgöras i domstolslandet. Den artikeln borde begränsas till avtalsförpliktelser som en stat åtagit sig i samband med verksam- het/handlingar jure gestionis inom de kommersiella, industriella eller finansiella områdena. Det uttalades också att det var viktigt att frågan om vilka följder konventionen skulle få för immunitet för stater i samband med verksamheten vid deras ambassader och konsulat klargjordes. ansåg det också vara otillfredsställande om en stat skulle behöva verkställa en dom från en annan stats domstol även om dess egna domstolar skulle ha beviljat den andra staten immunitet i ett liknande fall. Det borde föreligga reciprocitet beträffande skyldig- heten att ge effekt till domar. Därför borde det enligt svensk mening övervägas om detta mål kunde uppnås genom att begränsa konventionens artikel 25 till domar som meddelats i samband med statligt handlande jure gestionis på det kommersiella, industriella eller finansiella området. Dessa invändningar upprepades sedan, även efter det att konventionen avslutats, i en promemoria som upprättades inom angående den euro- peiska konventionen om statsimmunitet med tilläggsprotokoll. Det uttalades där också att vid utarbetandet av konventionen ansett att den borde inskränka sig till att behandla immunitets- frågor och inte frågan om domars rättskraft, eftersom den frågan traditionellt hör till kompetensområdet för för internationell privaträtt. Vidare ansågs det att formuleringen i konventionen, där det i artikel 15 anges att en stat har rätt till immunitet om inte något av fallen i artikel 1–14 föreligger, hindrade eventuella ytterligare immunitetsinskränkningar som kunde vara önskvärda, exempelvis på det kommersiella området. I en promemoria upprättad av Utrikes- departementets rättsavdelning, angående den europeiska konven- tionen om statsimmunitet och arbetet med en , angavs att tillämpar principen om restriktiv immunitet, dvs. att immunitet beviljas endast i tvister som rör statligt handlande Statsimmunitet i svensk rätt (jure imperii). Beträffande de svenska invändningarna mot den europeiska konventionen om statsimmunitet vid dess utarbetande, angavs i promemorian att de möjligen numera var mindre tungt vägande. En förnyad prövning avsågs äga rum med sikte på even- tuellt tillträde till den europeiska konventionen om statsimmunitet, med tilläggsprotokoll, . har dock inte tillträtt den europeiska konventionen om statsimmunitet. 5.3.3Angående FN:s konvention om immunitet för stater och deras egendom I ett gemensamt yttrande lämnade de nordiska regeringarna sina synpunkter på de Draft Articles som antagits av International (ILC) vid dess 1972:a möte (A/41/498). I yttrandet angavs att regeringarna var för den restriktiva immunitetsteorin och gav sitt stöd till försöken att utforma användbara skiljelinjer mellan en stats höghetshandlingar (acta jure imperii), vilka omfattas av immunitet, och dess övriga handlingar (acta jure gestionis), som inte bör omfattas av immunitet på grund av deras kommersiella karaktär eller tillhörighet i övrigt till det privaträttsliga området. Enligt yttrandet var ILC:s Draft Articles angående immunitet från domsrätt och verkställighet i generell överensstämmelse med denna restriktiva syn som mer eller mindre överensstämde med den rådande trenden i internationell rätt i fråga om statsimmunitet. Konventionens bestämmelser borde enligt de nordiska regeringarna inte låsa rättsläget utan ge utrymme för framtida utveckling genom statspraxis. Distinktionen mellan acta jure imperii och acta jure gestionis borde enligt de nordiska regeringarna göras enbart med utgångspunkt i avtalets karaktär (the nature of the contract) utan hänsynstagande till avtalets syfte (the purpose of the contract). Genom att ta med i bedömningen även avtalets syfte och statens praxis skulle distinktionen mellan acta jure imperii och acta jure gestionis enligt yttrandet riskeras. Regeringarna ansåg det nödvändigt att utveckla en enhetlig praxis i fråga om distinktionen. Vid bedömningen av om ett avtal är kommersiellt borde vikt läggas enbart vid ett objektivt kriterium, dvs. Statsimmunitet i svensk rätt I fråga om verkan av skiljeavtal ansåg de nordiska regeringarna att det inte skulle vara i överensstämmelse med rådande sedvanerätt att begränsa omfattningen av icke-immunitet i fråga om skilje- förfaranden till tvister angående kommersiella avtal. I stället borde såväl civilrättsliga som kommersiella frågor omfattas av icke- immunitet när det gällde skiljeavtal. De nordiska regeringarna ansåg att den rådande restriktiva immunitetsteorin vilade på antagandet att när en främmande stat väl har trätt in på marknaden bör den behandlas på samma sätt som övriga aktörer på marknaden. Därför borde rätten till verkställighet inte begränsas till egendom som har samband med tvisteföremålet eller egendom som har avdelats eller öronmärkts av staten för att täcka fordran i fråga; rätten till verkställighet borde tillämpas på all egendom som används för kommersiella ändamål eller som är avsedd för sådan användning. Beträffande de olika kategorier av egendom som enligt ILC:s utkast till artiklar inte skulle anses vara använda för kommersiella syften, och därmed ha immunitet mot tvångsåtgärder (measures of constraint), ansåg de nordiska regeringarna att en centralbanks egendom inom en annan stats territorium logiskt sett borde behandlas som annan statlig egendom som används eller är avsedd att användas för kommersiella syften. I fråga om förslaget i artikel 24 att det skulle var möjligt med specialarrangemang för delgivning mellan käranden och den berörda staten, ansåg de nordiska regeringarna att artikeln verkade förutsätta att staterna skulle vara villiga att modifiera sina inhemska processregler om en ratifikation av konventionen skulle kräva det. Detta ansåg de nordiska regeringarna vara en alltför ambitiös utformning. De nordiska regeringarna yttrade sig även över det utkast till artiklar som antagits av ILC vid dess 43:e session. I yttrandet angavs att de nordiska länderna ansåg att utkastet var en solid grund för övervägande vid en diplomatisk konferens för att upprätta en konvention i ämnet.