sou · GVB392 · 2008-01-01 00:00:00 — Dessutom har de tidigare kriterierna för det grova brottet till viss del formule- rats om. Ordet vikt har, liksom i 2 §, bytts ut mot ordet betydelse. Vidare har kriteriet – om gärningen eljest var av särskilt farlig art – formulerats om till om gärningen annars är av särskilt allvarligt slag. Att kriterierna formulerats om innebär, liksom övriga ändringar, inte någon förändring i sak. Den som, utan att ha rätt till det, förstör eller döljer urkund eller gör den obrukbar, döms, om åtgärden innebär fara i bevishänseende och brottet inte är att anse som bokföringsbrott, för hindrandeU av urkunds bevisfunktionU till fängelse i högst eller, om brottet är ringa, till böter eller fängelse . Är brottet grovt, döms till fängelse, lägst och högst . Brottsbeteckningen undertryckande av urkund har i förtydligande syfte och för en språklig modernisering ersatts av hindrande av urkunds bevisfunktion. Någon förändring i sak utöver den utvidg- ning som följer av den nya urkundsdefinitionen är inte avsedd. Förslaget har i allmänmotiveringen behandlats i avsnitt 6.6.1. I första stycket har beskrivningen av det brottsliga förfarandet moderniserats och formulerats om. Det ålderdomliga ordet undan- skaffar har bytts ut mot ordet döljer. I detta ord ligger att även åt- gärder som innebär att någon raderar text eller liknande på ett sådant sätt att urkunden därefter inte kan fungera som bevis omfattas. Vidare har uttrycket ej äger så förfoga bytts ut mot uttrycket utan att ha rätt till det. I övrigt har endast vidtagits en smärre språklig justering. Andra stycket är oförändrat. Den som olovligen anbringar eller annars förfalskar annans namn- teckning eller signatur på alster av konst eller brukskonst eller på annat sådant verk och därigenom ger sken av att denne är upphovs- man till verket, döms för signaturförfalskningU U till fängelse i högst eller, om brottet är ringa, till böter eller fängelse . Är brottet grovt, döms till fängelse, lägst och högst . Paragrafen har endast moderniserats språkligt. Den som eftergör gällande frimärke, beläggningsstämpel eller annat offentligt eller för allmänheten avsett värdemärke eller offentlig kontrollmärkning på mått, vikt, vara, handling eller annat, eller som anbringar falskt sådant märke eller obehörigen anbringar äkta märke eller som annars förfalskar sådant märke eller det märkta, döms, om åtgärden innebär fara i bevishänseende, för märkesförfalskningU U till fängelse i högst eller, om brottet är ringa, till böter eller fängelse . Är brottet grovt, döms till fängelse, lägst och högst . I paragrafen regleras märkesförfalskning. I första stycket har språket moderniserats, men i sak är bestämmelsen oförändrad. Överflödiga begrepp såsom inländsk eller utländsk har tagits bort. Av samma skäl som beträffande 14 kap. 1 § första stycket har rekvisitet falske- ligen ersatts av rekvisitet obehörigen. I andra stycket har endast en smärre språklig ändring gjorts. Den som obehörigen anbringar märke eller annat föremål som kan tas för gällande gränsmärke, vattenmärke, fixpunkt eller annat märke för plan- eller höjdmätning eller flyttar, tar bort, skadar eller förstör sådant märke, döms, om åtgärden innebär fara i bevishänseende, för förfalskningU av fast märkeU till fängelse i högst eller, om brottet är ringa, till böter eller fängelse . Paragrafen har moderniserats språkligt. Av samma skäl som beträf- fande 14 kap. 1 § första stycket har rekvisitet falskeligen ersatts av rekvisitet obehörigen. Den som åberopar falsk urkund, bjuder ut eller håller till salu verk med falsk signatur, prånglar ut falsk sedel eller falskt mynt, begagnar falskt värde- eller kontrollmärke, åberopar falskt fast märke eller annars gör bruk av något, som förfalskats på sätt ovan sägs, döms, om åtgärden innebär fara i bevishänseende, för brukande av det förfalskade som om han själv hade gjort förfalskningen. Utöver den utvidgning som följer av den nya urkundsdefinitionen har paragrafen endast moderniserats språkligt Den som i en rättslig eller ekonomisk angelägenhet, i syfte att orätt- mätigt skaffa sig en förmån eller undgå en förpliktelse, sanningslöst utger en elektronisk handling för att härröra från angiven utställare, döms, om handlingen är av betydelse som bevis och åtgärden innebär fara i bevishänseende, för brukandeU av falsk elektronisk handlingU till böter eller fängelse . Paragrafen, som är ny, behandlar straffansvar för brukande av falsk elektronisk handling. Förslaget har i allmänmotiveringen behandlats under avsnitt 6.7.1. Genom bestämmelsen införs ett särskilt straffansvar i vissa fall vid brukande av falska elektroniska handlingar som inte är urkunder. Den som åberopar en sådan handling kan dömas för brukande av falsk elektronisk handling, även om handlingen i sig, inte uppfyller de i 14 kap. 1 § andra stycket 2 föreslagna kraven för en urkund i elektronisk form. Med elektronisk handling avses här detsamma som i 14 kap. 1 § andra stycket 2 (se avsnitt 6.3.3.1). Bestämmelsen är ett komplement till 14 kap. 1 § andra stycket 2 genom att ett straffrättsligt skydd ges även för elektroniska hand- lingar som inte är försedda med en kontrollerbar utställarangivelse. Eftersom utställaren inte kan kontrolleras på ett tillförlitligt sätt inträder emellertid straffansvaret först när handlingen brukas. Den elektroniska handlingen måste dock, vilket följer av kravet på be- tydelse som bevis, vara jämförbar med en urkund genom att inne- hålla en tydlig uppgift om utställare och ha ett föreställningsinnehåll. För straffansvar krävs vidare att åberopandet av den manipu- lerade elektroniska handlingen sker i en rättslig eller ekonomisk angelägenhet, i syfte att skaffa sig en förmån eller undgå en för- pliktelse. I syfte att innebär att det i subjektivt hänseende krävs ett direkt uppsåt. Med förmån åsyftas såväl ekonomiska förmåner som andra fördelar utan sådana inslag. Det kan t.ex. vara fråga om att åberopa ett falskt intyg för att få företräde i en bostadskö eller en daghemskö. Som exempel på en situation där det kan handla om att undgå en förpliktelse kan nämnas ett åberopande av ett falskt intyg från en lärare för att därigenom befrias från obligatoriska moment i en utbildning. Härutöver krävs att den som åberopar handlingen också ger sken av att den härrör från angiven utställare. Utanför det straffbara området faller därmed situationer där det direkt av den åberopade handlingen framgår att uppgifterna härrör från någon annan än utställaren. Ytterligare ett krav som ska uppfyllas är att åtgärden ska inne- bära fara i bevishänseende. På samma sätt som i 14 kap. 9 § ska detta krav knytas till själva brukandet av handlingen och inte till handlingens beskaffenhet. Genom kravet på fara i bevishänseende utesluts gärningar där det exempelvis inte finns någon risk för att handlingen ska betraktas som äkta. Påföljden för brottet är böter eller fängelse . Bakgrunden är att brottet vid bedömningen av straffvärdet kan jämföras med missbruk av urkund och det föreslagna brottet miss- bruk av handling. Om gärningen kan bestraffas som förfalskning ska bestämmelsen inte tillämpas. Under sådana förhållanden ska ansvar för urkunds- förfalskning enligt 14 kap. 1 § andra stycket 2 utkrävas. Den som, i annat fall än i 9 § sägs, bland allmänheten sprider något, som lätt kan förväxlas med gällande penningsedel, mynt eller offentligt värdemärke, döms för olagaU spridande av efterbildningU till böter. Endast en smärre språklig ändring har gjorts. Har den som ådragit sig ansvar enligt vad som förut i detta kapitel är sagt, innan avsevärd olägenhet uppkommit, frivilligt avvärjt den fara i bevishänseende som gärningen innebar, får dömas till lindrigare straff än vad som föreskrivs för gärningen. Var faran ringa och är för gärningen inte föreskrivet svårare straff än fängelse , ska inte dömas till ansvar. Paragrafen har endast moderniserats språkligt. För försök eller förberedelse till urkundsförfalskning, grov ur- kundsförfalskning, hindrande av urkunds bevisfunktion, signaturför- falskning, penningförfalskning, märkesförfalskning, förfalskning av fast märke eller brukande av vad som förfalskats enligt 9 §, och för underlåtenhet att avslöja penningförfalskning döms till ansvar enligt bestämmelserna i 23 kap. Detsamma gäller försök till olovlig befattning med falska pengar som består i försök till anskaffande eller mottagande av det förfalskade. Skulle brottet, om det full- bordats, ha varit att anse som ringa, ska dock inte dömas till ansvar enligt vad nu sagts. Paragrafen har ändrats som en följd av att brottsbeteckningen i 14 kap. 4 § ersatts av hindrande av urkunds bevisfunktion. Vidare har såvitt avser försök eller förberedelse till brukande av vad som förfalskats en hänvisning till 14 kap. 9 § införts. På så sätt klargörs att försök eller förberedelse till brukande av falsk elektro- nisk handling enligt den nya bestämmelsen i 14 kap. 9 a § inte är straffbelagd. I övrigt har endast en smärre språklig ändring gjorts. 15 kap. Om mened, falskt åtal och annan osann utsaga Den som på annat sätt än muntligen lämnar osann uppgift eller förtiger sanningen i en försäkran som enligt lag eller förordning lämnas på heder och samvete, döms, om åtgärden innebär fara i bevishänseen- de, för osannU försäkranU till böter eller fängelse eller, om brottet är grovt, till fängelse i högst . Sker sådan gärning av grov oaktsamhet, döms för Uvårdslös för- säkranU till böter eller fängelse . Paragrafen, som behandlar straffansvar för osann och vårdslös för- säkran, har ändrats såväl i sak som språkligt. Förslaget har i allmän- motiveringen behandlats i avsnitt 6.8.1. I första stycket har straffansvaret utvidgats till att omfatta osann uppgift som lämnas på annat sätt än muntligen. Genom att begreppet på annat sätt än muntligen ersatt lagtextens krav på skriftlig ut- saga markeras att det för bestämmelsens tillämpning saknar bety- delse i vilken form uppgifterna lämnas, under förutsättning att det inte sker muntligen. Några ytterligare inskränkningar beträffande formen för uppgiftslämnandet uppställs alltså inte i bestämmelsen. En konsekvens av förslaget blir att även oriktiga uppgifter som bl.a. lämnas i en elektronisk handling omfattas av bestämmelsen. Straff- ansvaret förutsätter dock att uppgifterna lämnas på heder och samvete, i enlighet med en särskild bestämmelse om detta i lag eller förordning. Genom att straffansvaret begränsats till att avse upp- gifter som avgetts på heder och samvete har de tidigare alternativen edlig förpliktelse och annan liknande försäkran tagits bort. Vilka formkrav som närmare ska gälla för uppgiftens lämnande får avgöras med ledning av den materiella bestämmelse som reglerar hur försäkran på heder och samvete ska avges. Sådana bestämmel- ser finns på ett flertal områden. Som exempel kan nämnas att det i 3 § lagen (2004:115) om självbetjäningstjänster via Internet inom socialförsäkringens administration föreskrivs att elektronisk signatur enligt 2 § lagen (2000:832) om kvalificerade elektroniska signaturer ska användas när uppgifter lämnas på heder och samvete. Det är alltså i sådana bestämmelser som formkraven för uppgiftens lämnande närmare regleras i praktiken. Straffbestämmelsen i 15 kap. 10 § är sedan en generellt tillämplig bestämmelse som, om uppgiften lämnats på annat sätt än muntligen, straffbelägger lämnande av oriktiga upp- gifter eller förtigande av sanningen i en sådan försäkran som anges. Som ovan angetts faller uppgifter som lämnats muntligen utanför det straffbara området. Inom bl.a. socialförsäkringssystemet gäller att ansökan om vissa förmåner, exempelvis pension, kan göras genom s.k. servicetelefon (prop. 2006/2007:80 s. 16). Detta innebär att för- månstagaren lämnar uppgifter i en ansökan med hjälp av en tonvals- telefon. Sådana förfaranden skulle i och för sig kunna innefattas av bestämmelsens ordalydelse men faller ändå utanför tillämpnings- området, eftersom ett sådant uppgiftslämnande inte är förenat med föreskrifter om heder och samvete. I paragrafen görs nu en hänvisning till att föreskrifter om heder och samvete ska ha meddelats antingen i lag eller i förordning. Där- med undantas myndighetsföreskrifter så att bestämmelsen inte utgör ett otillåtet blankettstraffbud. I övrigt gäller att lagtexten moderniserats. Andra stycket är, med undantag från en mindre språklig ändring, oförändrad till sin lydelse. Tillämpningsområdet för bestämmelsen har emellertid ändrats på motsvarande sätt som i första stycket i de fall gärningen sker av grov oaktsamhet. Den som i urkund lämnar osann uppgift om vem han är eller om annat än egna angelägenheter, döms, om åtgärden innebär fara i bevishänseende, för osantU intygandeU till böter eller fängelse i högst Är brottet med hänsyn till att det innefattar missbruk av tjänsteställning eller annars att anse som grovt, döms till fängelse i högst . Den som åberopar eller på annat sätt använder osann urkund som avses i första stycket, döms, om åtgärden innebär fara i bevis- hänseende, för brukandeU av osann urkundU enligt vad där sägs. Paragrafen, som behandlar straffansvar för osant intygande respek- tive brukande av osann urkund, har genomgått språkliga och redak- ändringar. Förslaget har i allmänmotiveringen behandlats i avsnitt 6.8.3. I första stycket har den del av brottsbeskrivningen, som avser upp- rättande av urkund rörande rättshandling för skens skull, flyttats till nya 11 a §. För resterande del av bestämmelsen innebär detta ingen ändring i sak annat än att bestämmelsen, till följd av ändringen i 14 kap. 1 § andra stycket, även blir tillämplig på urkunder i elektro- nisk form. Vidare har ordet intyg, som exempel på en urkund vari osann uppgift kan lämnas, ansetts överflödigt och därför utmönstrats. Därutöver har endast vidtagits smärre språkliga justeringar. Av samma skäl som angetts beträffande osant intygande blir även andra stycket tillämpligt på urkunder i elektronisk form som åberopas eller på annat sätt används. Uttrycket eljest begagnar har i moderniserande syfte bytts ut mot uttrycket på annat sätt an- vänder. I övrigt har endast vidtagits en smärre språklig justering. Den som för skens skull upprättar faktura, kvitto eller annan hand- ling i en rättslig eller ekonomisk angelägenhet, döms, om åtgärden innebär fara i bevishänseende, för upprättandeU av skenhandlingU till böter eller fängelse eller, om brottet är grovt, till fängelse i högst . Den som åberopar eller på annat sätt använder skenhandling som avses i första stycket, döms, om åtgärden innebär fara i bevishänseen- de,U för brukande av skenhandlingU enligt vad där sägs. Paragrafen, som är ny, reglerar straffansvar för upprättande och brukande av skenhandling. Förslaget har i allmänmotiveringen be- handlats under avsnitt 6.8.2. Paragrafen motsvarar nuvarande 15 kap. 11 § första och andra styckena, såvitt avser de delar som reglerar att någon för skens skull upprättar en urkund rörande rättshandling, alternativt brukar en sådan handling. Paragrafen har ändrats i sak och i förtydligande syfte blivit föremål för en egen bestämmelse. I första stycket har straffansvaret för upprättande av skenhandling utvidgats till att omfatta faktura, kvitto eller annan handling. Den som upprättar en sådan handling kan alltså dömas för upprättande av skenhandling, även om handlingen i sig, inte uppfyller de i 14 kap. 1 § andra stycket föreslagna kraven för en urkund. Straffansvaret är dock begränsat av att upprättandet av skenhandlingen sker i en rätts- lig eller ekonomisk angelägenhet. Detta krav är avsett att ersätta den nuvarande begränsningen där straffansvaret endast omfattar för skens skull upprättade urkunder rörande rättshandlingar. Ytterligare ett krav som ska uppfyllas är, liksom , att åtgärden ska innebära fara i bevishänseende. Det straffbara området tar alltså inte längre sikte på enbart ur- kunder som upprättats för skens skull utan omfattar även andra handlingar utan urkundsstatus, oberoende av om de har fysisk eller elektronisk form. Bakgrunden till detta är att ekonomisk brotts- lighet, t.ex. i form av bokföringsbrott eller andra redovisnings- relaterade brott, relativt ofta begås med hjälp av fabricerade fakturor och andra handlingar. I de fall traditionella pappers- fakturor har använts kan dessa utgöra urkunder, förutsatt att kraven för urkundskvalitet är uppfyllda. Därmed har ansvar för osant intygande också kunnat aktualiseras. Förhållandet har emellertid varit det motsatta om det i stället varit fråga om fabricerade fakturor i elektronisk form. Sådana handlingar torde inte, vare sig enligt dagens reglering eller enligt vårt förslag till andra stycket i 14 kap. 1 §, kunna anses som urkunder. Genom den föreslagna ändringen kommer däremot såväl osanna elektroniska fakturor, som skenhandlingar av annat slag som inte heller har ur- kundsstatus, att omfattas av det straffbara området. För pappers- urkunder innebär förslaget ingen annan ändring av rättsläget än att straffansvaret för berörda förfaranden flyttas från 11 § till den föreslagna bestämmelsen. utvidgas straffansvaret emeller- tid till såväl pappersbaserade som elektroniska skenhandlingar utan urkundsstatus, som uppfyller övriga rekvisit i den föreslagna be- stämmelsen. I andra stycket har, av samma skäl som anges beträffande upprät- tande av skenhandlingar, ansvar för brukande av sådana handlingar införts. För att bestämmelsen ska vara tillämplig krävs att den fabricerande skenhandlingen åberopas eller på annat sätt används. Kravet på att åberopa eller använda är här att förstå på samma sätt som enligt 15 kap. 11 § andra stycket. Påföljden för brottet är böter eller fängelse eller, om brottet är grovt, fängelse i högst , dvs. samma straff- skala som gäller för osant intygande och brukande av osann urkund. För motiven till förslaget i denna del hänvisas till allmänmotiveringen (se avsnitt 6.8.2). Den som obehörigen ändrar i en teknisk uppteckning eller annan automatisk registrering av faktiska förhållanden eller bearbetning av sådan registrering, som är avsedd att ligga till grund för myndighets kontroll eller för beräkning av skatt, avgift eller ersättning, så att registreringen eller bearbetningen återger faktiska förhållanden på ett oriktigt sätt, döms, om åtgärden innebär fara i bevishänseende, för manipulationU av teknisk uppteckningU till böter eller fängelse i högst . Paragrafen, som är ny, behandlar straffansvar för manipulation av teknisk uppteckning. Förslaget har i allmänmotiveringen behandlats under avsnitt 6.7.2. Genom bestämmelsen införs ett särskilt straffskydd för manipu- lationer av tekniska uppteckningar. Vad som åsyftas är förfaranden där gärningsmannen genom sin åtgärd åstadkommer att en teknisk uppteckning, eller annan automatisk registrering eller bearbetning av sådan registrering, på ett oriktigt sätt återger de förhållande som avses bli registrerade. Det föreslagna straffansvaret omfattar såväl de fall när åtgärden avsett den tekniska uppteckningen som sådan, som fall när åtgärden avses den mjukvara eller mekaniska process som genererat uppteckningen. Resultatet blir i båda fallen en upp- teckning som innehåller osann uppgift. För straffansvar krävs att det är fråga om obehöriga ingrepp i tekniska uppteckningar som är avsedda att ligga till grund för myn- dighets kontroll eller för beräkning av skatt, avgift eller för nytt- jandeersättning, t.ex. för förbrukad elström. Härigenom begränsas straffansvaret till vissa särskilt skyddsvärda intresse. Genom begrep- pet obehörigen utesluts gärningar där ingreppet i den tekniska uppteckningen sker av legitima skäl, exempelvis i fall där den som förfogar över apparaturen gett sitt tillstånd till ingreppet. ligare ett krav som ska uppfyllas är att åtgärden ska innebära fara i bevishänseende. I konkurrenssituationer är utgångspunkten att sedvanliga kon- kurrensregler ska tillämpas. Som framgår av allmänmotiveringen (se avsnitt 6.7.2.5) kan manipulationer av tekniska uppteckningar i många fall också utgöra dataintrång enligt 4 kap. 9 c § . Bestämmelsen om dataintrång får emellertid anses som subsidiär i förhållande till förslaget om manipulation av teknisk uppteckning. Den som sanningslöst åberopar pass, identitetshandling eller annan sådan för enskild person utställd urkund som gällande för sig eller annan person, eller lämnar ut sådan urkund för att missbrukas på det sättet, döms, om åtgärden innebär fara i bevishänseende, för Umissbruk av urkundU till böter eller fängelse eller, om brottet är grovt, till fängelse i högst . För missbrukU av handlingU döms den som sanningslöst utger hand- ling för att vara riktig kopia av viss urkund, om åtgärden innebär fara i bevishänseende, till det straff som sägs i första stycket. Paragrafen, som behandlar straffansvar för missbruk av urkund, har ändrats såväl i sak som språkligt. Ändringen innebär att andra ledet av brottsbeskrivningen, som avser att sanningslöst utge en handling för riktig kopia av viss ur- kund, brutits ut och flyttats till ett nytt andra stycke. Den allmänna motiveringen finns i avsnitt 6.9.1. För resterande del av bestämmelsen som reglerar missbruk av urkund innebär förslaget ingen ändring i sak annat än att bestämmelsen, till följd av ändringen i 14 kap. 1 § andra stycket, även blir tillämplig på urkunder i elektronisk form. Härigenom kommer exempelvis även en e-legitimation, liksom gäller för en traditionell legitimation, att utgöra brottsobjekt enligt be- stämmelsen. Straffansvar för missbruk av urkund kan därmed komma i fråga om någon t.ex. legitimerar sig i en elektronisk tjänst med en annan persons e-legitimation. Bestämmelsen är dock inte avsedd att tillämpas om gärningen kan bestraffas som förfalskning, t.ex. om gärningsmannen genom att använda annan persons e-legitimation, skrivit annan persons namn. Vidare har några språkliga justeringar gjorts i beskrivningen av det brottsliga förfarandet för att modernisera bestämmelsen. Som ytterligare exempel på brottsobjekt har identitetshandling lagts På detta sätt tydliggörs att bestämmelsen tar sikte på urkunder, vars syfte är att identifiera eller ange egenskaper hos någon. Att särskilt ange betyg som exempel på brottsobjekt har emellertid ansetts obehövligt och därför tagits bort. Andra stycket är som ovan angetts nytt och motsvarar nuvarande 15 kap. 12 § i den del som reglerar, att någon sanningslöst utger handling som tillkommit genom fotografering eller på annat liknande sätt, för riktig kopia av viss urkund. Den allmänna bakgrunden till förslaget återfinns i avsnitt 6.9.2. För att tydliggöra att den handling som missbrukas är en kopia, som för egen del saknar urkundsstatus, har bestämmelsen avskilts från första ledet och placerats i ett nytt stycke. Av delvis samma skäl och för att bättre beskriva vad den brottsliga gärningen består i har brottsbeteckningen missbruk av handling valts. Vidare har den exemplifierande uppräkningen av tillvägagångssätt för att framställa en kopia tagits bort. För pappersbaserade handlingar som fotokopierats på traditio- nellt sätt innebär förslaget ingen ändring i sak. Till följd av den nya urkundsdefinitionen blir emellertid bestämmelsen också tillämplig när den urkund som påstås återges har elektronisk form, dvs. är en urkund enligt 14 kap. 1 § andra stycket 2. Med kopia åsyftas alltså en handling som saknar urkundsstatus, men som utges för att riktigt återge en urkund, enligt 14 kap. 1 § andra stycket 1 eller 2. Liksom är det fråga om en handling som ser ut som en riktig kopia och där själva utseendet också antyder att det finns ett original. Förslaget innebär vidare att även kopior som har elektronisk form omfattas av straffskyddet. Exempelvis kan en pappersurkund skannas och bevaras i elektronisk form. För att en elektronisk hand- ling ska kunna sägas vara en kopia av en urkund bör krävas att den återger urkundens hela utseende såsom det avsetts vara vid en omvandling av urkunden (i lagrad form) till läsbar form. Den bör alltså vara jämförbar med en fotokopia av en urkund av traditionellt slag.