sou · GVB360d9 · 2008-01-01 00:00:00 — En ofta använd resurs vid skogsbrandsläckning har varit försvarsmakten. Dessa resurser har också minskat. fanns det ofta möjlighet till bistånd av t.ex. förvarets helikoptrar för släckning i skog. Möjligheten är begränsad och också regionalt ojämn. En handfull privat helikopterföretag lämpade för skogsbrandsläckning finns också i landet men endast ett fåtal län eller kommuner har ingått avtal som försäkrar dem om dessa resurser. Den kommunala räddningstjänsten finns spridd i hela riket men med en betydande täthet i södra delarna (se figur 7.1). På grund av att räddningsstyrkorna har ganska få personer i beredskap måste ofta flera styrkor larmas. I figur 7.2 framgår att i södra och östra delen av är tiden för insats normalt kortare än . I den nordvästra delen av med början i norra är tiden för att räddningstjänsten ska nå fram ofta längre än . Tiderna avser tiden till SOU 2007:60 Bilaga B 21 75 boende varför tiden för insats i skogsterräng ofta kan bli avsevärt längre. Figur 7.1 Karta över lokalisering av brandstationer i . Bilaga B 21 SOU 2007:60 76 Figur 7.2 Karta från . SOU 2007:60 Bilaga B 21 77 Totalt fanns det 736 brandstationer i vid året slut (se figur 7.3). Totalt fanns 4 018 personer i beredskap i landet. I norra fanns det totalt 1 023 i beredskap varav 159 var heltidskompetenser och 864 deltid. I fanns det totalt 2 995 i beredskap varav 805 var heltidskompetenser och 2 190 deltid. Den senaste 30-års perioden har antalet brandstationer och antalet personer i beredskap minskat. I SOU-utredning 1981:82 redovisades antalet personer i beredskap till 4 942. Antalet brandstationer är något osäkert men torde då ha varit fler än 770 st. har antalet personer i beredskap minskat mer än 900. var det fler i beredskap. Figur 7.3 Antal personer i beredskap , för södra och norra uppdelat per län. Bilaga B 21 SOU 2007:60 78 har också viss utrustning i olika depåer som utgör förstärkningsresurser till kommunerna. Denna utrustning är delvis en ersättning för de stora materiella resurser som staten tidigare lagrade i civilförsvarsförråden. Skogsbrandsmaterielen är uppbyggd i totalt 24 moduler. En modul består av utrustning för tre eller fyra stycken 20-fots containrar och är dimensionerad för en skogsbrand . Innehållet i en modul består av: 540 grovslangar () 180 smalslangar () 50 strålrör 50 grenrör 5 motorsprutor (1 klass 3, 4 klass 2) Hackor, spadar, krattor, yxor, sågar, verktyg, ståltrådsborstar, strilkannor, vattendunkar. Regeringen beslutade att återinföra stödet för skogsbrandbevakning genom flyg över hela landet. Det innebär att alla län har rätt att söka statliga medel från för att kunna bedriva skogsbrandbevakning genom flyg. har ansvaret för skogsbrandsbevakning med flyg och beslutar enligt riktlinjer om bevakning med flyg ska bedrivas i länet. Därefter beslutar om omfattningen av bevakningen, till exempel om flygslingornas uppläggning och hur ofta bevakning ska utföras. 8 Hur påverkas den svenska skogen av klimatförändringen Detta kapitel är författat av och består av utdrag ur et al. Ökad biomassa i skogen som följd av ökad tillväxt Ett förändrat klimat innebär att produktionsförutsättningarna ändras för våra trädslag om SWECLIMs scenarier visar sig vara sanna (et al. I vårt kärva vinterklimat skulle en ökad temperatur och koldioxidhalt sannolikt öka produktionen för de flesta SOU 2007:60 Bilaga B 21 79 trädslag i . Detta förutsatt att inte nederbörden minskar drastiskt. En ökad temperatur vår och höst leder till en förlängd växtsäsong och att mer av solljuset kan utnyttjas till fotosyntes och biomassproduktion (et al, 2003). Detta leder sannolikt till en ökad biomassa- och stamvedsproduktion för samtliga våra trädslag i . Detta skulle kunna innebära att den årliga tillväxten, som är ca stamved , blir 120–. Detta kan då innebära att den stående biomassan ökar och mängden biomassa per m2 ökar. Om så blir fallet beror helt och hållet på om man väljer ta ut den ökade tillväxten eller inte och i viss mån på skötselprogram. Det är internationellt känt att skötta skogar är mindre brandbenägna än skogar som lämnas för fri utveckling. Med tanke på att skogsindustrin behov av skogsråvara förväntas öka, som behovet av bioenergi från skogen kommer att öka kraftigt, är det troligt att på 20–avverkar vi i samma nivå som tillväxten i skogen. Detta skulle innebära att mängden biomassa per arealsenhet inte ökar nämnvärt. Förändringar av växtsamhällen är inte lätt att säga något säkert om hur växtsamhällena kommer att förändras. Ljusklimatet och näringsförhållandena i marken är de två faktorer som har störst inverkan på fältvegetation. Naturligtvis spelar nederbördsklimatet, marktextur och markfuktigheten roll. Fältvegetation har man främst i ungskogsfasen och under slutet av omloppstiden då marken i beståndet får mer ljus pga. glesare trädskikt. I ett förändrat klimat med ökad produktion skulle omloppstiden förkortas något och beståndet sluta sig lite snabbare (kortare ungdomsfas). I ett fullslutet bestånd (exempelvis gran) finns inget fält- eller bottenvegetation för att endast en liten mängd ljus når marken. I norra och stora delar av södra sluter sig skogen aldrig riktigt. Därför borde effekten av slutenhetsgrad vara störst i norra . Om vi alltså ser till medelålders bestånd borde vi få en minskning av fältvegetationen och i södra och borde det inte ändras nämnvärt i medelålders bestånd. När det gäller näring kan ett förhöjt temperaturklimat öka mineralisering av näringsämnen och öka tillgängligheten för träden och fältvegetation och gynna fältvegetation som kan utnyttja förbättrade näringsförhållanden. Effekten av detta borde vara störst i Bilaga B 21 SOU 2007:60 80 plant- och ungskogar och äldre utglesade skogar. Dessutom borde det ha större effekt i norra där näringen begränsar tillväxten i större utsträckning än i södra. Man kan väl tänka sig en fältvegetationsgardient när det gäller näringsförhållanden från låg till hög näringsstatus: lav – lingon, blåbärsris – smalbladigt gräs – bredbladigt gräs – lågört – högört. Man kan också tänka sig att fältvegetationsförhållanden man har i flyttas upp till mellersta och mellersta till norra. I södra blir det nog samma som vi har även men kanske en viss skiftning mot högört och eventuellt att nya arter introduceras. 9 Förändrat klimat som påverkar brandrisken Inledning har ombetts leverera underlag till till Klimat- och sårbarhetsutredningen angående bedömning av risk och konsekvens av skogsbrand i ett förändrat klimat. I kapitel 9 i denna rapport redovisas sammanfattande dokument i sin helhet som bidrag till utredningen. Dokumentet (dvs. kapitel 9 i denna rapport) innehåller en sammanställning av kartor som beskriver framtida förändringar av klimatet vilka bedöms vara intressanta vid värderingen av den framtida skogsbrandrisken. Kartorna utgör ett urval av de scenariekartor som tidigare tagit fram på uppdrag av Klimat och sårbarhetsutredningen, samt ett antal nya kartor som tagits fram särskilt för bedömningen av skogsbrandrisk. I texten förklaras och kommenteras scenariekartornas innebörd. har även levererat utdata från klimatscenarier att användas för effektstudier med brandriskmodeller vid SLU i . I dokumentet anges vilka klimatmodeller som ligger till grund för de olika levererade scenarierna och modellernas egenskaper beskrivs kortfattat. En orientering ges också om erfarenheter från användning av klimatscenarier i hydrologiska effektstudier på . SOU 2007:60 Bilaga B 21 81 Regionala klimatscenarier En regional klimatmodell (RCM) behöver drivning på ränderna från analyserat väder eller från en global klimatmodell (GCM). För klimatscenarier behöver också modellen en beskrivning av atmosfärens innehåll av växthusgaser/partiklar i form av utsläppsscenarier, s.k. IPCC SRES. I detta dokument hänvisas till två versioner av Rossby Centrets RCM, RCA3 och RCAO. Den senaste versionen av RCA är RCA3 (m.fl., 2005). En tidigare version är RCA2 (m.fl., 2004). Till RCA kan kopplas andra modeller. Ett sådant exempel är havsmodell (RCO) som beskriver hav och havsis (m.fl., 2003). När de båda modellerna kopplas ihop talar vi om RCAO (Döscher m.fl., 2002). I det arbete som gjorts för sårbarhetsutredningen har resultat från RCA3 och RCAO (i det fallet med RCA2 som atmosfärsmodell) använts. tre olika randvärden. Ett randvärde som används för valideringssyfte är från återanalyserat väder, ERA40 1), viket motsvarar en så bra beskrivning av observerat väder vi kan göra på global skala. De övriga randvärdena används för scenarier och bygger på två olika GCMer, ECHAM4/OPYC3 som är en tysk modell från från DKRZ, , och för meteorologi i Hamburg2). HadAM3H är en engelsk modell från vid Meteorological Office, UK3). två olika IPCC SRES utsläppsscenarier, A2 och B2, där A2 representerar en högre nivå av växthusgaser i atmosfären vid århundradets slut jämfört med B2. SRES står för Special Report on Emissions Scenarios som är en av IPCC (Intergovernmental Panel on Climate Change) utgiven rapport som beskriver de bakomliggande antagandena om världens utveckling (IPCC, 2000). Kombinationen av randvärde, utsläppsscenarie och RCM ger ett antal varianter av simuleringar som genomförts för olika tidsperioder: Bilaga B 21 SOU 2007:60 82 Randvärde IPCC SRES RCM Förkortning Tidsperiod ERA40 - RCA3 RCA3-ERA40 1961–1990 ECHAM4/OPYC3 A2 RCA3 RCA3-E-A2 1961–2100 ECHAM4/OPYC3 B2 RCA3 RCA3-E-B2 1961–2100 ECHAM4/OPYC3 A2 RCAO RCAO-E-A2 1961––2100 ECHAM4/OPYC3 B2 RCAO RCAO-E-B2 1961––2100 HadAM3H A2 RCAO RCAO-H-A2 1961––2100 HadAM3H B2 RCAO RCAO-H-B2 1961––2100 I denna rapport redovisas enbart en delmängd av alla resultat från dessa simuleringar, oftast från RCA3-E-A2, RCAO-H-A2 och RCAO-H-B2. Utvärdering av RCA Utvärdering av RCA görs huvudsakligen där så kallade återanalyser (ERA40) används för att driva RCA. Resultaten från RCA, när den drivits av återanalysdata, kan alltså jämföras direkt mot observerat klimat. Dokumentation av sådana jämförelser finns bl.a. i m.fl. (2004) och m.fl. (2005). När RCA tar randvärden från en global klimatmodell kan man inte jämföra direkt mot observationer för någon särskild tidpunkt. Istället får man undersöka klimatologiska medelvärden och variabiliteten kring dessa. Denna typ av jämförelser finns i bl.a. Räisänen m.fl. (2003). Fel i den storskaliga cirkulationen i den globala modellen förs med till den regionala modellen och försvårar utvärderingen av den regionala modellen. Utvärderingarna av RCA visar att modellen given realistiska randvärden kan återskapa huvuddragen i det observerade klimatet i under med hög tillförlitlighet. Detta gäller både långtidsmedelvärden, säsongsvariationer och mellanårsvariabilitet. En del problem finns dock. Sommartemperaturerna i stora delar av norra är underskattade med ett 1–både i RCAO och i RCA3. En tendens finns också till att dessa fel accentueras för de varmaste sommardagarna (då maximitemperaturerna underskattas med 5–för många stationer). Vad gäller månadsnederbörden så överskattas den av både RCAO och RCA3 i , särskilt . Lokalt kan denna överskattning vara större än . SOU 2007:60 Bilaga B 21 83 På grund av den begränsade upplösningen i RCA (typiskt rutor) kommer modellen att skvätta lite. det blir fler dagar med lite regn i modellen än vad som förekommer i observationer. Över ger RCA nederbörd under av årets dagar jämfört av dagarna enligt observationer. Konsekvensen blir givetvis att antalet fuktiga dagar blir för många i modellresultaten. Användning av RCA-resultat i effektstudier RCA-resultat levererade för brandriskmodellering För brandriskutredningen av genomför och hans grupp vid SLU, , simuleringar med brandriskmodellen FWI. I detta fall drivs FWI med resultat direkt från RCA3. Data som levererats till är lufttemperatur, relativ fuktighet, vindhastighet , 24 timmars ackumulerad nederbörd, snötäckningsgrad samt snödjup (vattenekvivalent). Data från följande simuleringar har levererats: RCA3ERA40 (1961–1995), RCA3-E-A2 (1961–1990, 2011–2040 och 2071–2100), RCA3-E-B2 (1961–1990, 2011–2040) och RCAO-HB2 (1961–1990 och 2071–2100). Drivningen av FWI med data från RCA3-ERA40 är avsett för en utvärdering och bedömning av möjligheten att driva FWI-modellen direkt med RCA-resultat. RCA-resultat som indata till effektmodellering – erfarenheter från hydrologin På har resultat från klimatmodeller använts för att tolka effekten av klimatets förändringar på hydrologin ända sedan de första klimatsimuleringarna genomfördes på i mitten . Alla tillämpningar som har genomförts inom klimathydrologi har inneburit någon form av bearbetning av klimatmodellernas utdata innan de har tillämpats i den hydrologiska modelleringen. Eftersom klimatmodellerna historiskt sett inte har kunnat generera utdata som är jämförbar med det väder som kan observeras, har andra metoder än att driva den hydrologiska modellen direkt med klimatmodellens indata utvecklats. Anledningen är att modellresultaten inte ger en trovärdig hydrologisk respons, om inga justeringar av modellerade drivdata görs. Bilaga B 21 SOU 2007:60 84 För att belysa de svårigheter det innebär att använda klimatmodellernas resultat som drivdata för detaljerade effektmodeller, ges nedan en orientering om de olika metoder som utvecklats för att omsätta klimatscenarier till hydrologiska effekter. I jämförelse med brandriskmodeller är de hydrologiska modellerna troligen mindre känsliga för kvalitén på drivdata, eftersom avrinning oftast svarar långsammare på en nederbördsimpuls än vad t.ex. en gräsbrandsmodell gör för en förändring i relativ luftfuktighet. För att kunna genomföra trovärdiga effektstudier med brandriskmodeller krävs en forskningsinsats som riktas specifikt mot just överföringen av klimatmodellens resultat till drivdata för brandriskmodellerna. Detta inbegriper fler variabler än de som har använts av för de hydrologiska effektstudierna. Justering av variabler i klimatmodellen innebär även att energibalansen i modellen påverkas. I metoden för att överföra data är det därför viktigt att samtliga variabler som används är konsistenta. Som exempel kan nämnas att relationen och samspelet mellan nederbörd och relativ luftfuktighet också efter en eventuell korrigering måste vara oförändrad. Delta-metoden Den mest använda metoden för att överföra data från klimatmodellerna till hydrologiska effektstudier är den så kallade Delta-metoden. Istället för att använda klimatmodellens utdata direkt i den hydrologiska simuleringen utgår Delta-metoden från skillnaden mellan klimatmodellens kontrollsimulering, vilken motsvarar dagens klimat (1961–1990), och scenariosimuleringen som svarar mot ett framtida klimat (2071–2100). Förändringen från klimatmodellen i de hydrologiskt mest relevanta variablerna, nederbörd, temperatur och potentiell avdunstning, kombineras med en observerad databas för att skapa drivdata till den hydrologiska modellen, som gäller för ett framtida klimat. Förändringen i nederbörd hanteras rättframt. Den procentuella förändringen, som erhålls från analysen av klimatmodellens resultat, används för att justera den observerade nederbörden. Denna ansats innebär dock att ingen hänsyn tas till förändringar i antalet nederbördsdagar och inte heller till om nederbördsintensiteten förändras på olika sätt. SOU 2007:60 Bilaga B 21 85 Vad det gäller förändringar i temperatur så görs dessa på ett mer sofistikerat sätt. Analyser av klimatmodellens resultat visar att låga temperaturer förändras mer än höga temperaturer. Överföringen av temperaturförändringen görs därför via månadsvisa linjära samband som förändrar temperaturen olika beroende på den aktuella dagens temperatur. Vid låga temperaturer blir därmed ökningen större än vid höga temperaturer. Överföringen av förändring i potentiell avdunstning har gjorts med en tvåstegsmetod. Först extraheras den absoluta skillnaden i potentiell avdunstning för och den relativa skillnaden på årsbasis från klimatmodellen. Månadsskillnaden adderas till en tidsserie över potentiell avdunstning som har beräknats via temperaturobservationer. Därefter justeras denna förändrade avdunstningsserie på så sätt att den relativa skillnaden mellan kontroll- och scenariodata blir lika stor som skillnaden mellan kontroll- och scenariosimulering i klimatmodellen. Scaling-metoden Utvecklingen av klimatmodellen (RCA) ger allt bättre resultat vilket ökar möjligheten att använda resultaten på ett mer direkt sätt även för mer djupgående effektstudier. En sådan metod är den så kallade Scaling-metoden. Istället för att justera observationer så att de beskriver ett framtida klimat enligt klimatmodellen, så används observationerna till att justera klimatmodellens resultat till nivåer som överensstämmer bättre med observationer. Med Scaling-metoden bibehålls därmed den variabilitet, och även de förändringar i variabilitet, som ges av klimatmodellen. För att erhålla en realistisk hydrologisk respons måste nederbörden från den regionala klimatmodellen ha liknande egenskaper som observerad nederbörd. När modellerad nederbörd från klimatmodellen jämförs med areell nederbörd som används i den hydrologiska modellen, visar det sig att klimatmodellen överskattar antalet nederbördsdagar. Till viss del beror detta på att i klimatmodellen används en annan upplösning än i den observerade areella nederbördsdatabasen, jämfört med . För att få samma antal dagar med nederbörd i klimatmodellens kontrollklimat som i observationer, används en tröskel under vilken all nederbörd sätts till noll (/dygn). Nästa steg i juster Bilaga B 21 SOU 2007:60 86 ingen är en intensitetsberoende skalering av den modellerade nederbörden så att samma antal dagar med en viss intensitet uppnås. För temperatur och potentiell avdunstning görs justeringarna på ett mer direkt sätt. Jämförelser med observationer används för att justera klimatmodellens resultat så att korrekta månadsmedelvärden erhålls för dessa variabler. För alla variabler (nederbörd, temperatur och potentiell avdunstning) antas samma korrektioner, som beräknats för den överlappande tidsperioden mellan observationer och klimatmodell (kontrollsimuleringarna), gälla även för scenariosimuleringarna. Scaling-metoden är lovande, men befinner sig än så länge i allra högsta grad på forskningsstadiet och det återstår en hel del arbete för att den ska resultera i en helt trovärdig hydrologisk respons. Främst föreligger det problem med säsongsfördelningen av nederbörd, vilken inte blir helt korrekt heller efter korrektion. regionala klimatscenarier – sammanfattning av resultat Sammanfattningen vad gäller temperatur, snö, nederbörd, vind samt extremer är hämtad från den sammanställning som finns på Rossby Centrets webbsidor under klimatscenariokartor för Kimat- och sårbarhetsutredningen. Sammanfattningen vad gäller torrperiod, torrdagar, relativ fuktighet och markvatten är sammanställd särskilt för bedömningen av brandrisk. Temperatur och snö Se figurerna 9.1 och 9.2 över hela perioden, 1961–1990 jämfört med –2100, ökar årsmedeltemperatur i Rossby Centrets scenarier med mellan 2,5 och . Trots den stora variabiliteten så är trenden tydlig. Den beräknade ändringen är statistiskt signifikant 4) redan om man jämför perioden –2040 med referensperioden –1990. Vid närmare detaljstudier finner man att temperaturökningen är som störst , mellan 2,8 och beroende på val av scenario vid slutet av seklet. Den större ökningen hänger samman med att snön minskar SOU 2007:60 Bilaga B 21 87 kraftigt i det varmare klimatet varvid strålningsbalans och skiktning påverkas, vilket i sin tur leder till ännu högre temperaturer. Den största ökningen beräknas vara längs och i . Detta är de områden där minskningen av snötäckets utbredning är som störst. När det gäller snötäcket är det inte bara utbredningen som ändras. Den del av året som det finns ett sammanhängande snötäcke blir kortare med minst en månad fram till perioden –2100 i alla scenarierna. Detta gäller i hela landet utom i och längs där snösäsongen är kort redan i dagens klimat och där snön försvinner så gott som helt i scenarierna. De största förändringarna, med mellan två och fyra månaders förkortning av snösäsongen beräknas för delar av och . som snösäsongens längd och snötäckets utbredning minskar, minskar också det maximala snödjupet i hela landet, mest i de områden som har lite snö redan i dagens klimat, men även i fjällkedjan. sker största ökningen i temperatur främst i den sydligaste delen av landet. Den stora förändringen i temperaturer handlar inte bara om att medeltemperaturen förändras. Temperaturen ändras olika mycket mellan kalla och mildare dagar. Temperaturen ökar framförallt under de allra kallaste vinterdagarna. ökar också medeltemperaturen och temperaturen under mildare dagar, men inte lika mycket. Mönstret, med störst förändring under kalla dagar, gäller för hela landet. sker en motsvarande förändring i fördelningen mellan varma och svalare dagar i de sydligaste delarna av landet, där temperaturökningen är som störst. Då är det istället de varmaste dagarna som blir relativt sett ännu varmare, ökningen är större än för medeltemperaturen. I övriga landet förväntas temperaturen öka mer likartat både under svala och varma sommardagar. Uppvärmningen leder till att klimatzonerna flyttar norrut. Temperaturklimatet, både i form av medelvärden men också frekvensen av antalet dagar med temperatur i vissa intervall, har stor betydelse både för samhället men också för exv. växters förmåga att klara sig i olika regioner. I de scenarier som beskrivs ovan beräknas vegetationsperioden, dvs. den del av året då dygnets medeltemperatur är , öka med i hela utom allra längst i söder där den beräknade ökningen är . Bilaga B 21 SOU 2007:60 88 Varma perioder Se figur 9.2 och figur 9.2b Längden av den längsta sammanhängande period med dygnsmaxtemperatur >20ºC kommer generellt att öka . Det är givetvis skillnader beroende på usläppsscenarier och drivande modell men i slutet av århundradet ger resultaten en förlängning på runt i . Figur 2b visar förändring i antal dagar med dygnsmaxtemperatur >20ºC /år. Här ses att totala antalet dagar/år kan öka från nuvarande 15–25/år med upp mot fler/år i slutet av århundradet i . Nederbörd Se figur 9.4 Nederbörden över förväntas öka under det närmaste seklet med mellan knappt 10 och . I ännu högre grad än i fallet med temperatur är det stora variationer mellan olika år och olika decennier. Trots detta är trenden tydlig och skillnaden i årsnederbörd jämfört med –1990 är statistiskt signifikant4) –2040. Nederbördsökningen är störst . Just visar sig skillnader mellan de två globala modellerna som använts då simuleringen baserad på den tyska modellen med kraftigare västvindar över hela ger mycket mer nederbörd i hela området. ger simuleringen baserad på den brittiska modellen minskad västvind och därigenom minskad nederbörd väster om den skandinaviska fjällkedjan som mer nederbörd fås öster om fjällkedjan då sydostvindar blir vanligare. förväntas , tillsammans med övriga söder därom, få minskad nederbörd i alla simuleringarna. Längst i norr förväntas dock nederbörden öka något även . I samtliga scenarier gäller att extremnederbörden, exempelvis uttryckt som mängden nederbörd , förväntas öka. Detta gäller både i områden där den totala nederbörden ökar, men också i områden där den minskar. För kan man alltså säga att det kommer att regna totalt sett mindre och mindre ofta men, då det regnar, mer och då främst vid de tillfällen då det är fråga om kraftiga skurar. SOU 2007:60 Bilaga B 21 89 och hela landet kommer det att falla totalt sett både mer nederbörd och oftare. Resultat baserade även på flera andra regionala klimatmodeller visar sammantaget att nederbörden förväntas öka framöver i hela . förväntas nederbörden öka från norra och norrut men förändringen i är osäker. Vind Vindförhållandena förändras endast marginellt i de olika scenarierna. och främst varierar förändringen beroende på vilken global klimatmodell som använts.