sou · GWB341 · 2008-04-23 00:00:00 — De gärningar som nämns i artiklarna 18 och 20 har vi i genom- gången av artiklarna 18 och 20 bedömt vara kriminaliserade enligt 4 kap. 1 a § som människohandel eller som någon av de osjälvständiga brottsformerna av människohandel enligt 4 kap. 10 § och 23. kap. om försök, förberedelse, stämpling och medverkan till brott. I och med den nuvarande regleringen får Sve- rige anses uppfylla de krav på kriminalisering som stadgas i artikel 21. Bedömning: Det finns inte några hinder för att tillträda konventionen i den delen som avser ansvar för juridiska perso- ner. I artikel 22 talas om juridiska personers ansvar. I punkten 1 åläggs parterna en skyldighet att tillse att straffrättsliga eller andra sank- tioner ska kunna ådömas eller åläggas juridiska personer när ett människohandelsbrott begåtts av en fysisk person som handlar antingen individuellt eller som en del av den juridiska personens organ och som har en ledande ställning inom den juridiska perso- nen, som exempelvis grundas på en fullmakt och som varit till den juridiska personens förmån. Enligt punkten 2 ska parterna vidta de åtgärder som erfordras för att säkerställa att en juridisk person kan ställas till ansvar i de fall där den juridiska personens brist på över- inseende eller kontroll av en fysisk person som omfattas av punk- ten 1 möjliggjort en gärning som straffbeläggs i konventionen och genererat vinst för den juridiska personen. I artikeln uttalas även att den juridiska personens ansvar kan vara straffrättsligt, civilrätts- konvention om bekämpande av handel med människor ligt eller administrativt och att ansvaret inte ska inverka vid bedömningen av de fysiska personernas straffansvar. Artiklar av liknande innehåll om juridiska personers ansvar i fråga om männi- skohandel finns i artiklarna 4 och 5 i EU:s rambeslut av om bekämpande av handel med människor (2002/629/RIF). I 36 kap. 7-10 §§ finns bestämmelser om företags- bot. Av dessa följer att en näringsidkare kan åläggas företagsbot för brott som har begåtts i utövningen av näringsverksamhet. För att företagsbot ska dömas ut krävs dels att brottsligheten inneburit ett grovt åsidosättande av särskilda skyldigheter som är förenade med verksamheten eller annars är av allvarligt slag, dels att näringsidka- ren inte har gjort vad som skäligen kunnat krävas för att förebygga brottsligheten. Regelverket i 36 kap. innehåller även bestämmelser om företagsbotens storlek och jämkning. I det lagstiftningsärende där regeringen tagit ställning till om uppfyllde kraven i EU:s rambeslut av om bekämpande av handel med människor (2002/629/RIF) konstate- rades att reglerna om företagsbot i 36 kap. motsvarade de krav som uppställdes beträffande juridiska personers ansvar. Regeringen hade gjort samma ställningstagande i frå- gan i andra lagstiftningsärenden.TPF42FPT Regeringens bedömning beträf- fande EU:s rambeslut av om bekämpande av män- niskohandel (2002/629/RIF) kritiserades av lagrådet. I yttrandet hänförde sig Lagrådet till ett tidigare uttalande vid granskningen av motsvarande skyldighet som lagts på medlemsstaterna i artikel 7 i Rådets rambeslut om bekämpande av terrorism och framhöll att lagrådet inte var övertygat om att bedömningen av bestämmelserna om företagsbot skulle visa sig vara hållbar.TPF43FPT Lagrådet ansåg sig emellertid inte ha underlag för att motsätta sig att de nämnda bestämmelserna skulle kunna läggas till grund för en bedömning av lagstiftningsbehovet.TPF44FPT Frågan om den svenska regleringen uppfyller kraven i interna- åtaganden har diskuterats i tidigare lagstiftningsärenden. Eftersom regeringen tidigare ansett att den nuvarande svenska regleringen är tillräcklig för att uppfylla likalydande internationella åtaganden anser vi oss i detta sammanhang inte kunna göra någon annan bedömning. Det föreligger därför inte något hinder att till- träda konventionen i denna del. 42TP PT Prop. 2003/04:111 s. 33 och prop. 2003/04:12. 43TP PT 2002/475/RIF. 44TP PT Prop. 2002/03:38 s. 147. konvention om bekämpande av handel med människor Bedömning: Det finns inte några hinder för att tillträda konventionen i den delen som avser påföljder och åtgärder. I artikel 23 stadgas om påföljder och åtgärder för de brott som kri- minaliseras i artiklarna 18-22. Enligt artikeln ska parterna bl.a. vidta de lagstiftningsåtgärder och andra åtgärder som krävs för att de aktuella brotten ska kunna bestraffas med effektiva, proportionella och avskräckande påföljder. För de gärningar som omfattas av kri- minaliseringen i artikel 18 ska straffen inbegripa frihetsberövande som kan föranleda utlämning. varje part ska också anta lagstiftning och vidta andra åtgärder som kan behövas för att den ska kunna ta i beslag eller på annat sätt undanröja hjälpmedel för och av brott enligt artiklarna 18-20 a) i konventionen, eller egendom till ett värde som motsvarar sådan . Artikeln avslutas med ett förpliktande för staterna att införa lagstiftning eller vidta andra åtgärder som gör det möjligt att stänga en inrättning som använts för att genomföra handel med människor, utan att det inverkar på rättigheterna för en tredje man som befunnit sig i god tro. Artikeln i denna del stadgar också att parterna ska vidta åtgärder för att möjliggöra att vägra gärningsmännen att utöva sådan verksamhet under vilka brott har förövats. Påföljder för fysiska personer Enligt vad vi anfört tidigare utgör de handlingar som beskrivs i artiklarna 18 och 20 brott enligt 4 kap. 1 a § eller någon av de osjälvständiga brottsformer som är straffbara enligt 4 kap. 10 § och 23 kap. om försök, förberedelse, stämp- ling och medverkan till brott. I 4 kap. 1 a § stadgas fängelse i lägst två och högst . I bestämmelsens sista stycke återfinns en lindrigare straffskala om fängelse i högst för mindre grova fall. Varken i konventionen eller i förklaranderapporten uttalas vad som är att betrakta som en effektiv och avskräckande påföljd i detta sammanhang. I artikel 3 i EU:s rambeslut av om bekämpande av handel med människor (2002/629/RIF) uttalas emellertid att staterna i de fall där det finns vissa försvårande omständigheter ska införa ett maximistraff för männi- konvention om bekämpande av handel med människor Med en sådan utgångspunkt bör den straffskala som återfinns i 4 kap. 1 a § uppfylla de krav som ställs i konventionen. Eftersom de straff som kan komma ifråga för de osjälvständiga brottsformerna är knutna till straffskalan i 4 kap. 1 a § bör även de påföljder som kan följa på sådana brott som nämns i artikel 21 anses uppfylla kraven i konventionen. De människohandelsförfaranden som omfattas av artikel 18 utgör gärningar som enligt svensk lagstiftning har ett så högt straffvärde att annan påföljd än fängelse inte bör kunna komma ifråga. För de gärningar som omfattas av artikel 19, kriminalisering av ett brottsoffers tjänster, varierar straffsatserna beroende på vilken bestämmelse som kan aktualiseras. För köp av sexuell handling av barn enligt 6 kap. 9 § stadgas böter eller fängelse i högst och för köp av sexuell tjänst enligt 6 kap. 11 § samma balk stadgas böter eller fängelse . HD har avgjort ett fall som i domen sägs vara ett typfall av köp av sexuell tjänst.TPF45FPT Det rörde en man som mot ersättning skaffat sig en tillfäl- lig sexuell förbindelse genom att i sin bil låta en prostituerad kvinna utföra oralsex åt honom. HD uttalade beträffande straffmätningen att det inte fanns några särskilda försvårande eller förmildrande omständigheter som var ägnade att påverka bedömningen av gär- ningens straffvärde. Med beaktande av de syften som uppbar kri- minaliseringen av brottet borde straffet bestämmas till ett antal dagsböter som översteg det lägsta antalet sådana böter som kan dömas ut. HD fastställde hovrättens dom på 50 dagsböter. Efter HD:s dom har Hovrätten för haft att ta ställning till köp av sexuell tjänst som utgjort ett utnyttjande av kvinnor som förekommit i en större kopplerihärva.TPF46FPT I det avgörandet uttalade hovrätten att vissa omständigheter kunde innebära att straffvärdet var högre än vad som gällde i det av HD prövade fallet. De omständigheter som nämns i avgörandet är att gärningsmännen insett att det fanns en organisation bakom de prostituerade kvin- norna, att kvinnorna var utländska, varit i och inte kunde språket samt att kvinnan befunnit sig i ett sådant underläge att hon inte kunnat påverka sin situation. De omständig- heter som nämns i hovrättsavgörandet utgör sådana som är utmär- kande för utnyttjande av offer för människohandel för prostitu- 45TP PT NJA 2002 s. 527. 46TP PT Hovrätten för Västra deldom i mål B 3065-07 och deldom i mål B 3065-07. konvention om bekämpande av handel med människor I sådana fall bör alltså omständigheterna vara så försvårande att påföljden inte kan stanna vid dagsböter. För ocker i 9 kap. 5 § stadgas böter eller fängelse i högst . Är brottet grovt döms till fängelse i lägst och högst . För det fall skattebrottslagen skulle vara tillämp- lig vid tvångsarbete kan dömas till ansvar enligt 2 § till fängelse i högst . I lagen om genetisk integritet stadgas böter eller fäng- else . För brott mot bestämmelserna i transplantationslagen stadgas dock endast böter. Slutligen stadgas fängelse i lägst ett och högst för olaga frihetsberövande enligt 4 kap. 2 § brottsbal- ken. Den uppräkning av brott som kan komma i fråga i samband med ett utnyttjande av ett offer för människohandel är inte uttöm- mande. Uppräkningen visar emellertid på att det i övervägande del av fallen är fråga om brott där fängelse ingår i straffskalan. Varken av konventionen eller av förklaranderapporten framgår vad som är att betrakta som en påföljd som uppfyller konventionens krav i artikel 23. Av artikeln framgår dock att det vad gäller gärningar som kriminaliseras i artikel 18 ska innefatta ett frihetsberövande som kan medföra utlämning. Detta skulle kunna tala för att det inte uppställs något krav på att övriga gärningar som nämns i artikel 23 ska kunna medföra lika stränga straff. Utifrån vår redovisning av de påföljder som kan komma ifråga anser vi dock att uppfyller kraven i konventionen. Påföljder för juridiska personer I artikel 23 punkten 2 stadgas att också juridiska personer som ställs till ansvar i enlighet med artikel 22 ska underkastas effektiva, proportionella och avskräckande straffrättsliga eller icke-straff- rättsliga påföljder, inbegripet bötesstraff. Som vi redogjort för tidi- gare finns bestämmelser om företagsbot i 36 kap . Vi har i samband med genomgången av artikel 22 bedömt att de upp- fyller konventionens krav i fråga om juridiska personers ansvar. Vad gäller företagsbotens storlek sägs i 36 kap. 8 § att företagsbot ska fastställas till lägst och högst . Enligt 36 kap. 9 § ska vid bestäm- mandet av företagsbotens storlek beaktas straffskalan för brottet, den skada eller fara som brottsligheten inneburit, brottslighetens omfattning och förhållande till näringsverksamheten samt om när- konvention om bekämpande av handel med människor ingsidkaren tidigare ålagts att betala företagsbot. Varken konven- tionens utformning i artikel 23 punkten 2 eller förklaranderappor- ten ger ledning i fråga om vad som är en påföljd som uppfyller åtagandet beträffande påföljder för juridiska personer. Enligt vår bedömning ger bestämmelserna i 36 kap. 7–9 §§ utrymme för att bestämma företagsbotens storlek till ett belopp som bör uppfylla kraven i punkten 2 i artikeln. Eftersom bestämmandet av företagsbotens storlek bl.a. är kopplat till straff- skalan i 4 kap. 1 a § och dessutom ger utrymme för att beakta den skada som brottsligheten inneburit bör det finnas utrymme att bestämma företagsboten till effektiva, proportionella och avskräckande belopp. Därtill kommer att den människohandel som skulle kunna aktualisera ett åläggande av företagsbot i de flesta fall drivs systematiskt och i större omfattning. Just den omständig- heten ska enligt bestämmelsen i 36 kap. 8 § också beaktas som försvårande vid bestämmande av botens storlek.TPF47FPT I artikel 23 punkten 3 talas om att parterna ska se till att det finns möjligheter att förverka eller på annat sätt undanröja hjälpmedel och av brott som kriminaliseras i artikel 18 och artikel 20 a) eller egendom vars värde motsvarar värdet av sådan . I 36 kap. finns bestämmelser om förverkande av egendom. I kapitlets 1 § sägs att det är möjligt att förverka utbyte av brott under vissa där närmare angivna förutsättningar. I begreppet utbyte av brott innefattas de olika typer av värden som nämns i punkten 3 i artikeln. Det kan således inte anses föreligga hinder att tillträda konventionen i den delen. Möjligheter att stänga inrättning m.m. Slutligen sägs i artikel 23 punkten 4 att parterna ska vidta de lag- stiftningsåtgärder som krävs för att göra det möjligt att tillfälligt eller permanent stänga en inrättning som har använts för att genomföra handel med människor, utan att det ska inverka på rät- tigheterna för tredje man i god tro eller för att tillfälligt eller per- manent vägra gärningsmannen att utöva sådan verksamhet under 47TP PT Brottsbalkskommentaren, Del III,. s. 25:38 och 36:65 f. konvention om bekämpande av handel med människor vilket brottet förövats. I förklaranderapporten nämns vissa exempel som artikeln tar sikte på, såsom äktenskapsförmedlingar, resebyråer och escort-service.TPF48FPT I 27 kap. 15 § föreskrivs att det för säkerstäl- lande av utredning av brott får vidtas åtgärder som innebär att bl.a. byggnad stängs eller tillträde till visst område förbjuds. Bestämmel- sen innebär en möjlighet att tillfälligt stänga sådana inrättningar som det talas om i punkten 4. Att det vidtas åtgärder som regleras i 27 kap. 15 § inverkar inte på någon rättighet för en tredje man i god tro. Vidare finns bestämmelser i 12 kap. 42 § jordabalken som ger möjlighet att förverka en hyresrätt som kan ge de effekter som beskrivs i artikelns punkt fyra. I 12 kap. 42 § punkten 9 uttalas att en lägenhet kan förverkas om den helt eller väsentligt används för sådan näringsverksamhet eller liknande verk- samhet som är brottslig eller där brottsligt förfarande ingår till en inte oväsentlig del eller används för tillfälliga sexuella förbindelser mot ersättning. Enligt 23 § polislagen (1984:387) finns det också möjlighet att t.ex. stänga av eller förbjuda tillträde till hus rum eller annat ställe om det kan anses föreligga en särskild risk för att något brott som innebär allvarlig fara för liv eller hälsa kommer att för- övas på viss plats. Syftet med en sådan åtgärd ska vara att avvärja brottet eller bereda skydd mot detta. Vad gäller kravet på att gärningsmannen ska kunna vägras att utöva sådan verksamhet under vilket brottet har förövats finns reglering i lagen (1986:436) om näringsförbud som innebär att ett sådant förbud kan meddelas. I 1 § i lagen uttalas att näringsförbud ska meddelas, om det är påkallat från allmän synpunkt, den som i egenskap av enskild näringsidkare grovt åsidosatt vad som ålegat honom i näringsverksamheten och därvid gjort sig skyldig till brottslighet som inte är ringa. Vidare uttalas i 3 § andra stycket att det ska presumeras att rekvisitet påkallat ur allmän synpunkt är uppfyllt om det lägst föreskrivna straffet för brottet är fängelse i lägst . Eftersom det för människohandel i 4 kap. 1 a § föreskrivs fängelse i lägst bör presumtionen i de fall som stadgas om i punkten 4 i artikeln kunna anses vara upp- fylld. Med hänsyn till den gällande lagstiftningen anser vi att det inte här föreligger hinder för att tillträda konventionen. 48TP on Action against Trafficking in Human Beings (CETS No. 197) Explanatory Report art. 257. konvention om bekämpande av handel med människor Bedömning: Det finns inte några hinder för att tillträda konventionen i den del som avser försvårande omständigheter.. I artikel 24 anges de omständigheter som enligt konventionen bör anses som försvårande vid fastställande av påföljd för sådana brott som anges i artikel 18. De omständigheter som anses vara av för- svårande karaktär är a) att brottet uppsåtligen eller genom grov oaktsamhet har äventyrat brottsoffrets liv, b) att brottet begåtts mot ett barn, c) att brottet begåtts av en offentlig tjänsteman i tjänsten och d) att brottet begåtts inom ramen för en brottslig organisation. En delvis motsvarande bestämmelse finns i artikel 3 i EU:s rambeslut av om bekämpande av handel med människor (2002/629/RIF). I 29 kap. 2 § ges möjlighet att beakta vissa omstän- digheter som försvårande på sätt som nämns i artikel 24. Vad inledningsvis gäller punkten a) i uppräkningen innefattar den förfa- randen där gärningsmannen uppsåtligen eller av grovt oaktsamhet äventyrar offrets liv sådan hänsynslöshet som det talas om i 29 kap. 2 § 2 punkten . I punkten b) nämns omständigheten att handlingen begås mot barn. Sådana handlingar omfattas av 29 kap. 2 § 3 punkten brotts- balken, varav det framgår att det ska anses vara försvårande att gär- ningsmannen utnyttjar annans skyddslösa ställning eller särskilda svårigheter att värja sig. Därefter nämns i punkten c) omständigheten att brottet begåtts av en offentlig tjänsteman i tjänsten. Sådana omständigheter torde omfattas av 29 kap. 2 § 4 punkten där det stadgas att det vid bestämmandet av straffvärdet bör beaktas om den tilltalade grovt utnyttjat sin ställning eller i övrigt missbrukat ett särskilt förtroende. Slutligen nämns i punkten d) att det ska anses som försvårande om brottet begåtts inom ramen för en brottslig organisation. Av 29 kap. 2 § 6 punkten framgår att det ska anses som för- svårande vid bestämmandet av straffvärdet om brottet utgjort ett led i en verksamhet som varit särskild noggrant planlagd eller bedrivits i stor omfattning. Beträffande den sistnämnda punkten bör det dock framhållas att bestämmelsen i den delen är inskränkt till att avse situationer där gärningsmannen spelat en betydande konvention om bekämpande av handel med människor Som exempel kan anges att det inte ska anses som försvårande enligt 29 kap. 2 § 6 punkten om någon som gjort sig skyldig till narkotikabrott varit gatuförsäljare, men verkat inom ramen för en större organisation. uttalas att det för att bestämmelsen i punkten 6 ska vara tillämplig inte krävs att gär- ningsmannen intagit en ledande ställning inom organisationen.TPF49FPT För att ansvar för människohandel som genomförs av brottsliga organisationer ska kunna komma ifråga enligt artikel 18 krävs ett sådant deltagande som bör innebära att 29 kap. 2 § 6 punkten kan vara tillämplig. För övriga handlingar som kan ingå i ett människo- handelsförfaranden torde ansvar kunna komma i fråga för exempel- vis medhjälp. Eftersom de osjälvständiga former av brott som nämns i artikel 21 inte omfattas av kravet i artikel 24 uppställs emellertid inte något krav på att de ska omfattas av punkten d). Till följd av den redan befintliga svenska straffrättsliga lagstift- ningen i denna del anser vi att uppfyller de krav som upp- ställs i artikel 24 i konventionen. 6.1.21Beaktande av utländska domar Bedömning: Det finns inte några hinder för att tillträda konventionen i den delen som avser beaktande av tidigare utländska domar. I artikel 25 stadgas om hur parterna ska förfara när gärningsmannen tidigare gjort sig skyldig till liknande brottslighet. I artikeln sägs att varje part ska vidta lagstiftningsåtgärder och andra åtgärder som gör det möjligt att vid bestämmandet av påföljd beakta lagakraft- vunna domar som avser brott vilka straffbeläggs i konventionen och som utdömts av annan part. Att en gärningsman tidigare gjort sig skyldig till ett människo- handelsbrott kan bl.a. enligt 30 kap. 4 § och 29 kap. 4 § brottsbal- ken beaktas vid bestämmandet av påföljd. Eftersom de bestämmel- sernas tillämpningsområde inte är begränsat till lagakraftägande domar som meddelats här i landet får enligt vår bedömning anses uppfylla konventionens krav. Det föreligger således inga hin- der för att tillträda konventionen i denna del. 49TP PT Brottsbalkskommentaren, Del III, s. 25:38 och 29:26. konvention om bekämpande av handel med människor 6.1.22Bestämmelser om påföljdseftergift m.m. Bedömning: Det finns inte något hinder för att tillträda kon- ventionen i den del som avser kravet på att skapa möjligheter att underlåta att utdöma påföljd för offer som tvingats att begå brottsliga gärningar. I artikel 26 stadgas om bestämmelser om påföljdseftergift m.m. Där sägs att varje part, i enlighet med grundprinciperna i sitt rättssy- stem, ska se till att det finns möjlighet att underlåta att utdöma straff för offer för människohandel i anledning av olagliga aktivi- teter som de har blivit tvingade till. Artikeln innebär att det ska var möjligt att underlåta att ådöma påföljd om gärningsmannen tvingats att begå brott. har sådana situationer uppkommit vid ett flertal tillfällen, bl.a. i samband med tillgreppsbrott, där gärningsmännen invänt, eller där det framgått av omständigheterna, att han eller hon tvingats att begå brott. I svensk lagstiftning finns bestämmelser som innebär att det är möjligt att i vissa situationer underlåta att ådöma ansvar eller att döma till lindrigare påföljd än vad som är stadgat för brottet. Beträffande det förstnämnda fallet stadgas i 24 kap. 4 § brottsbal- ken att en gärning som någon begår i nöd utgör brott endast om det med hänsyn till farans beskaffenhet, den skada som åsamkats annan och omständigheterna i övrigt är oförsvarlig. I andra stycket i bestämmelsen definieras vad som anses utgöra nöd. Där nämns att det förelegat fara för liv, hälsa, egendom eller något annat viktigt av rättsordningen skyddat intresse. Regeln innebär att en i nöd företa- gen gärning utgör brott endast om den som handlat i nöd gått för långt och överskridit gränsen för nödrätten. Bestämmelsen i 24 kap. 4 § innebär att den gärning som företas i nöd ska vara påkallad av ett intresse av betydligt större vikt än det som off- ras. Vid en tillämpning av bestämmelsen ska därför göras en avväg- ning mellan det hotade intresset och det uppoffrade intresset. Vidare gäller att den fara som innefattar nödfall i regel inte får här- röra från den vars intresse kränks genom handlingen. I 24 kap. 6 § stadgas att om någon i fall där 1-5 §§ i 24 kapitlet eller 10 § polislagen är tillämplig gjort mer än vad som är medgivet, ska han ändå vara fri från ansvar, om omständigheterna var sådana att han svårligen kunde besinna sig. Paragrafen handlar om vissa fall av konvention om bekämpande av handel med människor s.k. excess vid nödvärn. Vid bedömningen av om gärningsmannen svårligen kunde besinna sig är att beakta dels farans art och den tid som stått till förfogande för en adekvat reaktion, dels gärnings- mannens individuella egenskaper, t.ex. nervositet och lättskrämd- het, och mer tillfälliga subjektiva tillstånd, t.ex. akut rädsla eller panikkänsla. Särskild vikt ska läggas vid om faran varit stor eller överhängande eller om ett angrepp kom plötsligt eller på ett ovän- tat sätt. det har emellertid också betydelse om gärningsmannen brustit i självbehärskning.TPF50FPT Vad gäller möjligheten att underlåta att ådöma påföljd kan en sådan effekt uppnås genom en tillämpning av olika bestämmelser i . Om det exempelvis är uppenbart oskäligt att döma till påföljd kan rätten meddela påföljdseftergift enligt 29 kap. 6 § . I 23 kap. 5 § sägs att straffet ska sätta ned för den som förmåtts medverka till brott genom tvång, svek eller missbruk av hans eller hennes ungdom, oförstånd eller bero- endeställning, eller medverkat endast i mindre mån. Av bestämmel- sen framgår också att det inte ska dömas till ansvar i ringa fall. I 29 kap. 3 § ges också en möjlighet att vid straffmät- ningen bl.a. beakta om brottet föranletts av någon annans grovt kränkande beteende och om gärningen, utan att vara fri från ansvar, är sådan som avses i 24 kap såsom förmildrande omständigheter vid bestämmandet av straffvärdet.