sou · GWB316 · 2008-03-05 00:00:00 — I dom i mål nr T 672-06 fann HD att en kränkning av rättigheterna enligt artikel 8 (rätt till respekt för privatliv och familjeliv) kunde föran- leda ideellt skadestånd. Genom HD:s rättstillämpning får det numera anses finnas en möjlighet att erhålla ekonomiskt och ideellt skadestånd för konventionskränkningar som staten ansvarar för, bl.a. rätt till domstolsprövning inom skälig tid. 4.4.3Ändrade regler om ideellt skadestånd för kränkning I departementspromemorian Skadeståndsfrågor vid kränkning (Ds 2007:10) behandlas frågan om det finns anledning att göra några ändringar i gällande regler om ideellt skadestånd för kränk- ning. Som nämnts kan enligt 2 kap. 3 § SkL ideellt skadestånd bara utgå vid brott som innebär angrepp mot någons person, frihet, frid eller ära. I promemorian övervägs bl.a. frågan om ideellt skadestånd vid överträdelser av . I promemorian konstateras att HD s. 462 har ålagt staten ett ansvar sedan artikel 6.1 i konventionen inte fått vissa anklagelser mot honom prövade inom skälig tid, varvid denne utan stöd av lag tilldömts bl.a. ideellt skadestånd för kränkning av hans rätt enligt konven- tionen. Det anges i promemorian att det finns skäl att anpassa den svenska lagstiftningen så att den är bättre förenlig med det uppkomna rättsläget. Olika alternativ för en sådan anpassning diskuteras i prome- . I första hand föreslås ett tillägg till 3 kap. 2 § SkL som innebär att ideellt skadestånd ska utgå, utöver de fall som anges i paragrafen i övrigt, när någons rättigheter enligt Europa- Befintliga möjligheter till rättelse eller gottgörelse konventionen åsidosätts vid myndighetsutövning. Förutsättningen skulle alltså vara att fel eller försummelse förekommit vid myndig- hetsutövningen, ett uttryck som skulle få tolkas i enlighet med konventionens principer. Enligt ett föreslaget tillägg i 5 kap. 6 § SkL skulle vidare ideellt skadestånd i detta fall bestämmas med ledning av tillämpningen av artikel 41 i . Även ett annat, mera långtgående alternativ, diskuteras i promemorian. I en ny regel i 3 kap. 4 § SkL skulle föreskrivas att staten, när den åsidosätter en enskilds rättigheter enligt Europa- konventionen, ska utge skäligt skadestånd. Skadeståndet skulle också enligt detta alternativ bestämmas med ledning av tillämp- ningen av artikel 41 i konventionen. Något krav på fel och försum- melse skulle i så fall inte uppställas. Genom kravet på skäligt skadestånd skulle det finnas möjlighet att ogilla talan i bagatell- artade fall. Förslagen i promemorian bereds i . Av HD:s praxis följer, som tidigare nämnts, att det vid konventionskränkningar i numera finns en möjlighet att i tillämpliga fall erhålla ekonomiskt och ideellt skadestånd för kränk- ningarna (avsnitt 4.4.2). En enskild som anser att han eller hon inte har fått tillgång till domstolsprövning inom skälig tid har möjlighet att ansöka hos allmän domstol om stämning mot staten och få sin sak prövad i den ordning som gäller för tvistemål. Ett alternativt tillvägagångssätt är att först vända sig till JK och begära skadestånd av staten. JK kan, inom ramen för statens s.k. frivilliga skadereglering enligt förordningen (1995:1301) om hand- läggning av skadeståndsanspråk mot staten, besluta om skadestånd till en enskild. Denna skadereglering är helt kostnadsfri för den enskilde. JK har bifallit ett antal ersättningsanspråk där grunden för anspråket varit kränkning av rätten till domstols- prövning inom skälig tid.TPF10FPT JK:s skadereglering är normalt mindre tidskrävande än en dom- stolsprocess. Enligt vad utredningen erfarit är JK:s handläggnings- tid normalt ett till . Trots den relativt sett snabba regleringen 10TP PT Se t.ex. JK:s beslut (dnr 5416-06-40), beslut (dnr ) och beslut (dnr 14261429-06-40). Befintliga möjligheter till rättelse eller gottgörelse kan det finnas skäl att överväga om inte ärenden som avser kränkningar av borde prioriteras i JK:s verk- samhet. För att en skadeståndstalan ska anses vara ett effektivt rättsmedel måste prövningen leda till ett beslut inom rimlig tid (avsnitt 3.2.1). Ett sätt att säkerställa detta vore om regeringen i regleringsbrevet till JK anvisade att ärenden om konventions- kränkningar ska prioriteras. Frågan om skaderegleringen hos JK ligger dock utanför ramen för utredningens egentliga uppdrag och får därför närmare över- vägas i ett annat sammanhang. 5Rättsutvecklingen i de nordiska grannländerna Våra nordiska grannländer har föreslagit eller genomfört ett flertal åtgärder som syftar till att förbättra den enskildes möjlig- heter att påskynda handläggningen i domstol. Åtgärderna ska säkerställa att kravet i artikel 6.1 på dom- stolsprövning inom skälig tid uppfylls. I detta kapitel lämnas en redogörelse för det reformarbete som har bedrivits i , och . trädde en ny tvistemålslag, lov om mekling og rettergang i sivile tvister (tvisteloven), i kraft i Norge.TPF1FPT Ett syfte med lagen är att skapa en snabbare och mer kostnadseffektiv civil- process. Lagstiftningen genomsyras av en proportionalitetsprincip som innebär att handläggningen av och kostnaderna för en tvist ska stå i rimlig proportion till den betydelse tvisten har för parterna och för samhället i stort. En annan av grundtankarna bakom den nya lagen är att tvister i möjligaste mån ska avgöras utanför domstol och att domstolsförfarandet därigenom ska göras mer tillgängligt för de tvister som anses höra hemma där. 1TP PT Ot.prp.nr.51 (2004–2005). Rättsutvecklingen i de nordiska grannländerna 5.1.2En aktiv styrning av förberedelsen I tvisteloven åläggs rätten en skyldighet att styra målen mer aktivt. Rätten ska på ett tidigt stadium i processen, normalt direkt efter att svaromål inkommit och senast vid den muntliga förberedelsen, efter samråd med parterna upprätta en plan för målets hand- läggning. Planen upprättas för att uppnå en snabb, process- ekonomisk och rimlig handläggning. Den domare som handlägger målet under förberedelsen är skyldig att följa den upprättade planen. Planen ska innehålla tidsfrister för de processhandlingar som ska företas. När det gäller processhandlingar av väsentlig betydelse, får fristerna förenas med påföljder såsom avvisning eller tredskodom. Tidsfristerna ska bestämmas genom en avvägning mellan behovet av en effektiv handläggning och partens behov av tid för att kunna utföra processhandlingen. Rätten ska i planen bestämma tid för huvudförhandling. Om inte sakliga skäl gör det nödvändigt att förlägga huvudför- handlingen till en senare tidpunkt, ska den hållas från det att stämningsansökan getts in. Den aktiva styrningen innefattar ett krav på att tidigt reda ut vilka frågor som är tvistiga och vilken bevisning som åberopas. Syftet med den aktiva styrningen är att den ska leda till att hand- läggningen koncentreras till det väsentliga och att målet därmed kan avgöras snabbare. Rätten ges i den nya lagen bättre styrmedel för att säkerställa en domstolsprövning inom skälig tid. Det förhållandet att rättens uppmärksamhet riktas mot att styra processen bör enligt för- arbetena även leda till att rätten utövar sin skyldighet till materiell processledning tidigare under målets handläggning. Att rätten blir mer aktiv från början av processen bör vidare leda till att parterna måste göra ett grundligare arbete på ett tidigare stadium än vad som annars varit fallet. 5.1.3Åtgärder vid bristande styrning m.m. Tvisteloven ålägger domstolschefen en skyldighet att se till att kravet på aktiv styrning av målen uppfylls. Det innebär att dom- stolarna måste införa rutiner som gör att domstolschefen kan följa handläggningen av målen. Om det upptäcks att handläggningen av Rättsutvecklingen i de nordiska grannländerna ett mål går för långsamt eller helt avstannar, ska domstolschefen vidta de åtgärder som behövs för att rätta till bristerna. Domstols- chefen har dock ingen rätt att gripa in i utformningen av handlägg- ningsplanen. En part kan begära att domstolchefen griper in när handlägg- ningsplanen inte följs. Detta blir således aktuellt först när dom- stolschefen inte uppfyllt sin skyldighet att se till att det sker en aktiv styrning av ett mål. Oavsett när parten framställer en sådan begäran, har domstolschefen att ta ställning till den. Det finns inget krav på att begäran ska vara skriftlig eller på vad den närmare ska innehålla. Domstolschefen måste inte höra den handläggande domaren eller övriga parter, innan han eller hon fattar beslut i anledning av begäran. I tveksamma fall kan det dock finnas anledning att bereda den handläggande domaren eller de övriga parterna tillfälle att yttra sig över klagomålet. Om den handläggande domaren i väsentlig mån åsidosatt sin skyldighet till aktiv styrning, ska domstolschefen omfördela målet till en annan domare eller sig själv. Det kan bli aktuellt om en domare trots parternas begäran underlåtit att vidta viss handläggningsåtgärd eller om det efter en huvudför- handling går utan att dom meddelas. Omfördelning av mål ska ske, om det krävs för att handläggningstiden ska bli rimlig. Domstolschefen bör dock inte vidta sådana åtgärder utan att först ha prövat andra lösningar, t.ex. försökt förmå domaren att meddela dom inom rimlig tid eller avlastat domaren från andra arbetsuppgifter. Efter att huvudförhandling har hållits bör överflyttning av målet till annan domare inte göras annat än i undantagsfall. När frågan om överflyttning i dessa fall övervägs, bör det beaktas att en ny huvudförhandling kommer att medföra betydande olägenheter för parterna. Domstolschefens beslut om omfördelning kan överklagas. Den högre domstolen har vid sin prövning samma beslutsmöjligheter som domstolschefen och kan dessutom flytta över målet till en annan domstol. Vid ett avslagsbeslut kan parten, i stället för att överklaga, välja att efter överklagandefristens utgång, framställa en ny begäran till domstolschefen om att han eller hon ska gripa in. Om domstolschefen är den domare som handlägger målet eller annars är jävig, avgörs frågor om aktiv styrning av den högre domstolen som första instans. Detsamma gäller på begäran från part, om en domstolschef inte har avgjort en sådan fråga inom en månad från det att kravet framställdes. Rättsutvecklingen i de nordiska grannländerna Partens möjlighet att klaga på brister i den aktiva styrningen av handläggningen bör enligt förarbetena anses uppfylla kravet på tillgång till ett effektivt rättsmedel i artikel 13 i Europa- konventionen vid kränkning av rätten till domstolsprövning inom skälig tid. infördes i dansk rätt en bestämmelse som inne- bar att en part i ett brottmål kunde ansöka om att rätten fastställde en tidpunkt för huvudförhandling.TPF2FPT En sådan begäran kunde framställas efter det att stämningsansökan hade getts in. Som en del av en större domstolsreform ersattes den nämnda bestämmelsen av en bestämmelse som gäller både brott- och tvistemål.TPF3FPT Enligt den sistnämnda bestäm- melsen kan en part, om det är nödvändigt på grund av Europa- konventionens krav på domstolsprövning inom skälig tid, ansöka om att rätten slår fast ett datum för huvudförhandling. Bestäm- melsen infördes för att precisera parternas möjlighet att agera vid kränkning av eller risk för kränkning av kravet på avgörande inom skälig tid. Dessutom ges parterna enligt förarbetena ett effektivt rättsmedel mot riskerade eller pågående kränkningar.TPF4FPT Alla parter har rätt att begära att rätten fastställer ett datum för huvudförhandling. Ett partsombud kan framställa en sådan begäran å partens vägnar. En försvarare behöver inte ha den tilltalades samtycke för att framställa begäran. Det räcker att försvararen anser att begäran är nödvändig för att tillvarata den tilltalades rätt till domstolsprövning inom skälig tid. Enligt förarbetena innebär bestämmelsen att rätten är skyldig att efter begäran från part fastställa tidpunkt för huvudförhandling i målet, om det är nödvändigt på grund av krav på domstolsprövning inom skälig tid.TPF5FPT Rätten ska således efter begäran fastställa tidpunkt för huvudförhandling redan om det finns risk för kränkning av denna rättighet. Bestämmelsen kan dock även användas i de fall en kränkning redan har skett. 2TP PT Dåvarande retsplejelovens § 840 stk. 3TP PT Retsplejelovens § 152 a. 4TP PT Lovforslag nr. L 168 (2005–06) s. 222. 5TP PT Lovforslag nr. L 168 (2005–06) s. 222. Rättsutvecklingen i de nordiska grannländerna sådan situation syftar fastställandet av tid för huvudförhandling till att få kränkningen att upphöra. Både avslags- och bifallsbeslut kan överklagas. När rätten har bestämt en tidpunkt för huvudförhandling kan själva tidpunkten överklagas. En part kan således få överrättens prövning av om huvudförhandling i målet med hänsyn till krav borde hållas tidigare än underrätten beslutat. Beroende på typ av mål har parterna i tillgång till olika medel för att påskynda handläggningen. En part kan vid dröjsmål i domstolars handläggning klaga hos Justitiekanslern och justitieombudsman. Dessa tillsynsorgan kan dock inte ingripa direkt i handläggningen, t.ex. sätta en tidsfrist för kvarstående åt- gärder. Klagomål över dröjsmål vid åtalsprövning eller förundersökning i brottmål kan ske hos högre myndighet. Vid dröjsmål eller passivitet hos en förvaltningsmyndighet kan part väcka s.k. förvalt- ningsklagan hos överordnad myndighet. Passivitet eller dröjsmål i behandlingen av ett ärende hos en förvaltningsmyndighet kan också leda till ett förvaltningstvisteförfarande. Slutligen kan dröjs- mål hos en förvaltningsmyndighet i några fall ge part rätt att över- klaga, eftersom dröjsmålet tolkas som avslag på ansökan. 5.3.2Tidigare förslag om brådskandeförklaring lade den finska regeringen fram en proposition till med förslag till ändring av vissa bestämmelser i rätte- gångsbalken om bevisning m.m.TPF6FPT I propositionen lämnades förslag till ett nytt institut om brådskandeförklaring. Domstolen skulle, på yrkande av part, under vissa förutsättningar kunna besluta att ett mål eller ett ärende skulle hanteras i brådskande ordning. Bak- grunden till förslaget var avgörande i målet 6TP PT RP 190/2002 rd. Rättsutvecklingen i de nordiska grannländerna Kudla mot , i vilket domstolen angav att konventionsstaterna i sina nationella rättssystem ska ha ett effektivt rättsmedel mot alltför långsam handläggning (se avsnitt 3.2.2). Bestämmelserna föreslogs gälla alla mål och ärenden som handlades vid allmän domstol. När förslagen remitterades till lagutskottet konstaterades att de sakkunniga som utskottet hört hade olika uppfattning om över huvud taget behövde ett nytt rättsmedel av denna typ.TPF7FPT Utskottet hänvisade till nya tvistemålsbestämmelser som innebar att domstolarna skulle fastställa en behandlingsplan och tidtabell för varje enskilt ärende. I motiveringen till propositionen angavs ingenting om hur de föreslagna bestämmelserna, som också avsåg att påverka handläggningstiden, och de nya tvistemålsbestäm- melserna gick att anpassa till varandra. Utskottet kunde mot den bakgrunden inte förorda de föreslagna bestämmelserna om bråd- skandeförklaring. beslutade härefter att inte införa några sådana bestämmelser.TPF8FPT Trots att förslaget förkastades av den finska har det intresse för utredningens överväganden. Förslaget presenteras där- för relativt utförligt i det följande. Alla parter skulle ha rätt att ansöka om brådskandeförklaring. En förutsättning för bifall föreslogs vara att det fanns skäl att hand- lägga målet före andra mål. Vid den bedömningen skulle ett flertal omständigheter beaktas, bl.a. målets särskilda betydelse för parten, om ett eventuellt dröjsmål kunde orsaka synnerlig skada eller olägenhet och sakens natur. I propositionen angavs att vissa ärenden i praktiken har olika grader av betydelse för olika personer. Avsikten var inte att hänsyn endast skulle tas till ett visst ärendes art eller allmänna natur, utan att tyngdpunkten vid prövningen skulle ligga vid det enskilda fallets betydelse för sökanden. I propositionen angavs dock att det var naturligt att också typen av mål fick betydelse. Det var t.ex. lättare att anse att frågor som gäller hälsa eller annars har an- knytning till person har sådan särskild betydelse för en part att det kan finnas skäl för att förklara ärendet brådskande. 7TP PT LaUB 30/2002 rd. 8TP PT RSv 283/2002 rd. Rättsutvecklingen i de nordiska grannländerna t.ex. tvister som gäller arbete eller boende ha särskild betydelse för en part. När det gällde brottmål ansågs grövre brott ha större betydelse för parterna än mindre grova brott. Det fanns enligt propositionen mål där ett dröjsmål i allmänhet inte i nämndvärd grad ledde till olägenhet, medan dröjsmål i andra mål kunde ha ödesdigra konsekvenser för parterna. Naturligtvis har dröjsmålets längd också betydelse. I propositionen angavs att brådskandeförklaring i praktiken främst kom i fråga när målet i ett tidigare skede hade handlagts långsamt. Om handläggningen i tingsrätten tagit , var det lättare att finna grund för att behandla målet extra skyndsamt i hovrätten. Likaså fanns det ofta grund för en snabb tingsrätts- handläggning, om förundersökningen eller åtalsprövningen varit ovanligt utdragen. Formen för och innehållet i en ansökan En skriftlig ansökan om brådskandeförklaring skulle lämnas till den domstol som handlade huvudsaken. Beslut skulle därefter fattas av den domstolen. Målet skulle redan vara anhängigt när ansökan om brådskandeförklaring gjordes. Ansökan skulle emellertid kunna göras genast när talan väckts. En part skulle inte behöva vänta med att ansöka till dess att dröjsmål i handläggningen uppkom. Ansökan skulle innehålla ett yrkande om brådskandeförklaring och de omständigheter som yrkandet grundade sig på. Till ansökan skulle eventuella bevis bifogas. Sökanden skulle också meddela sin uppfattning om före vilken dag avgörandet i huvudsaken borde fattas. Avsikten var att frågan om brådskandeförklaring skulle kunna lösas genom ett så snabbt och enkelt förfarande som möjligt. Enligt förslaget skulle domstolen höra de övriga parterna, innan domstolen avgjorde frågan om brådskandeförklaring. Domstolen kunde emellertid avstå från det, om det orsakade onödigt dröjsmål och det inte fanns skäl att anta att betydande olägenhet eller skada följde av att parterna inte hördes. I situationer där det stod klart att ansökan borde bifallas eller där ansökan var uppenbart ogrundad, Rättsutvecklingen i de nordiska grannländerna kunde kommunicering underlåtas. Beslutet om brådskandeför- skulle tillställas samtliga parter. Frågan om brådskandeförklaring skulle hanteras i ett skriftligt för- farande. Ansökan skulle både kunna förkastas och godkännas i sammansättning med en domare, även i högre instans. Domstolen skulle meddela beslut utan dröjsmål. Rättsverkan av att ett mål förklarades brådskande skulle vara att det behandlades utan ogrundat dröjsmål före andra mål. Det skulle inte fastställas någon uttrycklig frist för avgörandet. Brådskande- förklaring skulle innebära att målet behandlades i lika brådskande ordning som sådana mål som enligt lag var brådskande, men för vilka det inte hade bestämts någon särskild frist för avgörandet. Det skulle vara domarens tjänsteplikt att beakta beslutet, när han eller hon bestämde i vilken ordning målen skulle behandlas. Enligt förslaget skulle ett bifallsbeslut inte få överklagas. Däremot skulle ett avslagsbeslut få överklagas särskilt. Överklagan- det skulle prövas i skyndsam ordning. Efter det att förslaget om brådskandeförklaring förkastades av den finska , har vid ett flertal tillfällen blivit fällda i för att domstolsprövning inte har ägt rum inom skälig tid. meddelade fem sådana domar, sju och cirka 20. Domarna har i allmänhet gällt rättegångar i tviste- eller brottmål. har dröjsmålet ägt rum i tingsrätten, men i flera fall även i hovrätten. En arbetsgrupp vid har mot denna bakgrund utarbetat ett förslag som syftar till att ge parterna effektiva medel mot dröjsmål i handläggningen och på så sätt förbättra deras rättsskydd.TPF9FPT Genom de föreslagna lagändringarna ska kraven i uppfyllas samt den i finska grundlagen garanterade rätten till rättegång utan ogrundat dröjsmål 9TP PT Arbetsgruppsbetänkande 2006:21, Rättsmedel mot dröjsmål vid rättegång. Rättsutvecklingen i de nordiska grannländerna Arbetsgruppens betänkande har genomgått remiss- behandling och bereds inom . Dröjsmålsklagan prövas av en högre domstol Enligt arbetsgruppens förslag ska en part kunna klaga hos en högre domstol över dröjsmål i handläggningen av ett ärende som är anhängigt i domstol, s.k. dröjsmålsklagan. Klagomål anförs hos hovrätt om ärendet är anhängigt i tingsrätt, hos högsta domstolen om ärendet är anhängigt i hovrätt och hos högsta förvaltningsdom- stolen om ärendet är anhängigt i förvaltningsdomstol. Dröjsmåls- klagan ska kunna anföras för alla typer av mål och ärenden. I praktiken blir dröjsmålsklagan dock aktuell främst i stora mål där behandlingen av saken kan ta . Dröjsmålsklagan ska kunna anföras när som helst medan målet är anhängigt. Vilken part som helst ska kunna klaga. I ett brottmål kan således dröjsmålsklagan anföras av den tilltalade, åklagaren eller en målsägande som för talan. En dröjsmålsklagan ska behandlas i ett förenklat skriftligt för- farande. I klagoskriften ska parten utöver sina personliga uppgifter ange vilken domstol och vilket ärende klagan avser. Skriften ska också innehålla en begäran om att den högre domstolen vidtar en åtgärd samt de omständigheter som begäran grundar sig på. Till skriften ska fogas de bevis som parten vill lägga fram till stöd för sin talan. Dröjsmålsklagan ska ges in till den domstol som behandlar huvudsaken. Den domstolen ska genast sända klagoskriften till den högre domstolen samt underrätta övriga parterna om klagan. Dessa parter kan ge in ett yttrande till domstolen. Den lägre domstolen ska till klagoskriften foga den utredning som domstolen bedömer behövs för att den högre domstolen ska kunna avgöra ärendet. Nödvändig utredning kan vara diarie- uppgifter och kopior på de viktigaste rättegångshandlingarna. Ansvaret för att sammanställa utredningen bör ligga på den domare som handlägger målet. Vid behov bör domaren upprätta ett eget yttrande. En utredning av domstolschefen kan vara nödvändig, om Rättsutvecklingen i de nordiska grannländerna det i ärendet är fråga om den handläggande domarens arbets- situation och om domstolens resurser i allmänhet. Dröjsmålsklagan ska avgöras skyndsamt och senast inom en månad från det att klagoskriften inkom till den högre domstolen. Om det finns särskilda skäl kan den högre domstolen avvika från den angivna fristen. Innan ärendet avgörs kan den högre domstolen på lämpligt sätt begära ytterligare upplysningar av den domstol som behandlar huvudsaken eller av part. Dröjsmålsklagan ska bifallas, om behandlingen av huvudsaken har fördröjts så att en parts rätt till rättegång inom en skälig tid kränks eller allvarligt äventyras. Så kan vara fallet när det inte har vidtagits några åtgärder i målet. Vid bifall ska den högre domstolen förordna om en effektiv åtgärd för att påskynda rättegången. Den kan för det första bestämma att målet ska behandlas med förtur i den lägre dom- stolen. Den högre domstolen kan vidare sätta en tidsfrist för en viss handläggningsåtgärd. Aktuella åtgärder kan vara upprättande av en processplan, hållande av sammanträde, avslutande av för- beredelserna i ärendet, påbörjande av huvudförhandling eller med- delande av dom, eller eventuellt en kombination av flera åtgärder. De åtgärder den högre domstolen föreskriver bör avse den formella processledningen. I vissa fall ska den högre domstolen också kunna förordna om domstolens sammansättning eller bestämma att en domare vid en domstol som hör till en annan domkrets ska behandla ärendet. Den sistnämnda åtgärden skulle enligt arbetsgruppens betänkande kunna vara ett användbart medel särskilt när en liten tingsrätt handlägger ett i förhållande till dess resurser stort mål.