sou · GWB341 · 2008-04-23 00:00:00 — Offer för människohandel befin- ner sig alltså därför regelmässigt i en mycket svår situation även efter förfarandena uppdagats. I besluten från och Migrationsdomstolen, Länsrätten , har antecknats att samtliga utlänningar saknat det stöd från anhöriga som krävts för att de skulle kunna återvända till sina ursprungsländer. I två av besluten anges detta bero på att familjen i ursprungslandet utsatts för hot som varit relaterade till den människohandel som utlänningarna utsatts för. En av utlän- ningarna har berättat att hon inte heller kunnat räkna med stöd från frivillighetsorganisationerna i ursprungslandet, eftersom hon inte berättade för sin familj att hon förekommit i prostitution, vil- ket i sig skulle leda till social utstötning. Sammanfattningsvis kan vi konstatera att offer för människo- handel befinner sig i en såpass utsatt och i många fall även socialt komplicerad situation att det finns starka skäl som talar för att utöka möjligheterna för dem att få stanna i . kan vi konstatera att det redan med stöd av gällande ordning finns möj- ligheter för offer för människohandel att få stanna här och att de som ansökt om permanent uppehållstillstånd också beviljats till- stånd. Det bör dock uppmärksammas att i ett fall lämnat en ansökan utan bifall, vilken dock bifölls av en oenig Migrationsdomstol, Länsrätten . I det aktuella fallet hade utlänningen utsatts för ett människohandelsförfarande där det förekom synnerligen allvarliga och utdragna övergrepp och som Uppehållstillstånd för offer för människohandel innebar att utlänningen inte hade möjlighet att återvända till sitt ursprungsland. Därtill kom att utlänningen var vid till- fället för ansökan om permanent uppehållstillstånd. Länsrätten prövade ansökan utifrån de omständigheter som uttryckligen nämns i 5 kap. 6 § utlänningslagen, dvs. utlänningens hälsotillstånd, anpassning till och situation i hemlandet. Omständigheten att utlänningen var offer för människohandel angavs inte som något tungt vägande skäl för att bifalla ansökan. Det andra intresset som skulle kunna motivera en bestämmelse som ger utlänningar som är offer för människohandel rätt till per- manent uppehållstillstånd är hänförligt till det ökade behovet av att bekämpa den organiserade brottslighet som människohandel utgör en del av. Genom att åstadkomma en utökad möjlighet att låta denna kategori av utlänningar komma i åtnjutande av skyddsåtgär- der, såsom skyddat boende, här skulle fler offer kunna motiveras att ställa upp och berätta vad de varit utsatta för. En bestämmelse som motiveras av det nu nämnda intresset bör vara utformad på ett sätt som ställer krav på utlänningar att med- verka i rättsprocessen, exempelvis genom att offret aktivt medver- kar som målsägande eller vittne under en rättsprocess på det sätt som beskrivs i betänkande. För att kunna skapa en reglering med det syftet och av den innebörden som beskrivs i betänkandet skulle det emellertid enligt vår mening kunna hävdas att det inte räcker med att utlänningen visat en vilja att samarbeta med myndigheterna. Att uppställa ett krav på att utlänningen ska ha medverkat som målsägande eller vittne skulle i stället i praktiken innebära att utlänningen måste ha lämnat upp- gifter som stöder åklagarens sak. En bestämmelse om uppehållstill- stånd som är knutet till en utlännings medverkan i en rättsprocess på det nu beskrivna sättet kan uppfattas som om utlänningen belö- nas med ett uppehållstillstånd för sin medverkan. Risken för att offrets trovärdighet som målsägande eller vittne ifrågasätts för att han eller hon valt att samarbeta med polis och åklagare kommer därmed att vara överhängande. Sådana resonemang har förekommit i ett avgörande från där omständigheten att offret beviljats ett tidsbegränsat uppehållstillstånd vägdes in vid bedömningen av trovärdigheten, vilket ledde till att vissa uppgifter Uppehållstillstånd för offer för människohandel inte lades till grund för bedömningen.TPF7FPT Resonemanget i domen har kritiserats av bl.a. RKP.TPF8FPT Här bör framhållas att det från RKP framförts att det för närva- rande kan vara bekymmersamt att få offer att medverka under för- undersökningar, men att polisen lyckats få offren att delta. Av de avgöranden som finns beträffande människohandel framgår också att målsägande, förutom i något enstaka fall, inställt sig vid huvudförhandlingarna vid tingsrätt och i hovrätt och berättat om vad de utsatts för under människohandelsförfarandena. Det bör dock åter upprepas att människohandelsförfarandena tillhör den typ av brottslighet som ständigt förändras för att generera större inkomster och minimera risken för upptäckt. Exempelvis har det uppdagats ett människohandelsförfarande där gär- ningsmännen valt att ge offren större del av vinsterna från prosti- tutionen, vilket misstänks syfta till att offren ska bindas starkare till gärningsmännen. Förfaranden som utformas på ett sätt som inne- bär att offren behandlas bättre kan naturligtvis framledes innebära att offren inte kommer att vara så samarbetsvilliga under brottsut- redningar. Enligt vår bedömning finns det risker med att införa en bestämmelse som är kopplad till en utlännings medverkan under förundersökning och i den efterföljande processen i syfte att underlätta brottsutredningar avseende människohandel. En bestämmelse som syftar till att få en utlänning att samarbeta med de rättsvårdande myndigheterna kan leda till att det skapas ett system för just denna typ av brottslighet med s.k. kronvittnen, vil- ket varit främmande i svensk lagstiftning. Det nu anförda har dessutom lyfts fram som ett avgörande skäl mot en sådan ord- ning i utlänningslagen i tidigare lagstiftningsärenden.TPF9FPT De ändringar som infördes i bestämmelsen i 5 kap. 15 § utlän- ningslagen om tidsbegränsade uppehållstillstånd i anledning av rådets direktiv /81/EG innebär att det som en av grundförut- sättningarna för att beviljas tidsbegränsade uppehållstillstånd anges att sökanden klart gett uttryck för en vilja att samarbeta med svenska myndigheter. Även i övrigt i bestämmelsen uppställs strängare krav för att sökanden ska beviljas ett tidsbegränsat uppe- hållstillstånd jämfört med vad som gällde tidigare. 7TP PT tingsrätts dom i mål B 4156-04. 8TP PT , , KUT, Rapport 2006:4, Människohandel för sexuella ändamål m.m., Lägesrapport 8 – . 9TP PT Anhörigkommitténs slutbetänkande, Människosmuggling och offer för människohandel (SOU 2002:69) s. 240. Uppehållstillstånd för offer för människohandel bestämmelsen sägs uttryckligen att bestämmelsen motiveras av ett brottsbekämpande syfte.TPF10FPT har det inte förekommit något resonemang i Migra- tionsverkets eller Migrationsdomstolens, Länsrätten , beslut som visar på att det vid bedömningarna tagits hänsyn till att utlän- ningen samarbetat med exempelvis åklagare eller polis. Genom de uppgifter som lämnats av RKP och besluten om permanent uppe- hållstillstånd för denna kategori av utlänningar anser vi det därför klarlagt att det nu inte finns något behov av att meddela perma- nenta uppehållstillstånd till utlänningar som varit offer för männi- skohandel i syfte att underlätta brottsbekämpning. Om det framle- des skulle visa sig finnas ett sådant behov kan det enligt vår mening tillgodoses genom befintliga bestämmelser i utlänningslagstift- ningen. Att det finns ett sådant utrymme framgår av de beslut från där det förekommit hot mot utlänningar i anled- ning av att han eller hon medverkat som målsägande eller vittne. I de fallen har just den omständigheten angetts som ett av skälen till att ansökan bifallits enligt 5 kap. 6 § utlänningslagen. Offer för människohandel utsätts för svåra lidanden och kränk- ningar som får livslånga konsekvenser. I många fall står det redan under rekryteringsfasen klart för offret att det inte finns någon möjlighet för honom eller henne att återvända till sin familj eller till sitt ursprungsland. Rekryteringen kan t.ex. ha bestått i att offrets föräldrar sålt honom eller henne till gärningsmännen eller att offret och hans eller hennes anhöriga utsatts för brott för att de ska underkasta sig gärningsmannens vilja. I de fall där offer rekryterats från etniska minoriteter kan omständigheten att han eller hon utnyttjats på olika sätt leda till utstötning ur den sociala gemenska- pen, vilket gör det omöjligt för honom eller henne att fortsätta leva ett värdigt liv tillsammans med sin familj och sina anhöriga. Enligt vår mening försätts offer för människohandel i såväl personligt som socialt mycket svåra situationer som pågår även efter det att själva utnyttjandet av offren upphört. Att införa en utökad möjlighet till permanent uppehållstillstånd i utlänningslagen skulle underlätta för deras rehabilitering och ge förutsättningar för att starta en ny till- varo. Det nu sagda gäller särskilt med hänsyn till att den övervä- gande delen av offer för människohandel är barn. Vi anser därför att det finns behov av en utökad möjlighet för denna kategori av 10TP PT Prop. 2006/07:53 s. 21. Uppehållstillstånd för offer för människohandel utlänningar att i detta syfte få stanna i . Fråga är emellertid hur en sådan reglering bör utformas. Ett första alternativ är att skapa en reglering av det slag som dis- kuteras i betänkande. Den lösningen skulle, p.g.a. de nackdelar som vi tidigare pekat på, kunna få konse- kvenser som både drabbar offren och som medför svårigheter vid en tillämpning av 4 kap. 1 a § . Vårt uppdrag vad gäller människohandelsbrottet i 4 kap. 1 a § är enligt våra direktiv att effektivisera lagföringen av människohandelsbrottet. Att föreslå ändringar i för att underlätta tillämpningen av människohandelsbrottet som vi föreslår en reglering i utlänningslagen som riskerar att bli kontraproduktivt ur effektivi- tetssynpunkt framstår knappast som ändamålsenligt. En bestäm- melse som är knuten till utlänningens medverkan i rättsprocessen skulle dessutom medföra att flera olika myndigheters beslut avgör om det föreligger förutsättningar att bevilja ett uppehållstillstånd. De bedömningar som t.ex. görs av polis och åklagare under brotts- undersökningen skulle i praktiken bli bindande för Migrationsver- ket. En alternativ möjlighet är dock att särskilt uppmärksamma utlänningar som är offer för människohandel genom att i 5 kap. 6 § utlänningslagen lägga till att den omständigheten i uppräkningen i första stycket sista meningen. En sådan lösning skulle inte innebära någon absolut rätt till permanent uppehållstillstånd för utlänningar som är offer för människohandel, men den innebär en tydligare markering i lagstiftningen av omständighetens betydelse. Om 5 kap. 6 § skulle ges den föreslagna utformningen skulle dessutom samtliga utlänningar som är offer för människohandel ges samma möjlighet att beviljas permanent uppehållstillstånd. Även utlän- ningar som inte utsätts för hot p.g.a. sin medverkan i rättsproces- sen och som har ett lika stort behov av att stanna här för att t.ex. genomgå rehabilitering, söka vård eller bygga upp en ny tillvaro skulle omfattas av bestämmelsen. Enligt vår uppfattning skulle en sådan ändring passa väl in i den nuvarande systematiken i utlän- ningslagstiftningen. Mot den här redovisade lösningen kan anföras att den föreslagna ordningen innebär en orättvisa gentemot andra kategorier av brottsoffer som också utsätts för lidanden och är av beskydd här. Vi är väl medvetna om att denna omständighet, men vårt uppdrag i denna del har utformats på ett sätt som innebär att det inte finns möjlighet att lämna ett förslag som omfattar fler utlänningar än de Uppehållstillstånd för offer för människohandel som är offer för människohandel. Ett människohandelsförfarande innefattar oftast ett flertal brott som brukar betecknas som närlig- gande, såsom våldtäkt enligt 6 kap. 1 § och koppleri och grovt koppleri enligt 6 kap. 12 § . Även de utlän- ningar som utsätts för sådana brott som ingår i ett människohan- delsförfarande bör kunna prövas utifrån den av oss föreslagna lydelsen av 5 kap. 6 § utlänningslagen. Om det visar sig finnas ett behov av att låta ytterligare utlänningar stanna här p.g.a. att de är brottsoffer bör detta utredas i ett annat sammanhang. I samband med diskussioner kring att införa utökade möjlighe- ter att bevilja permanenta uppehållstillstånd brukar det ofta disku- teras vilka ekonomiska effekter eller andra ökade åtaganden sådana bestämmelser skulle kunna få. pekade bl.a. på att en ordning med permanenta uppehållstillstånd för offer för människohandel skulle kunna medföra ekonomiska åtaganden för staten genom att det skulle kunna komma följdansökningar från offrets anhöriga.TPF11FPT Denna omständighet anser vi dock vara ett mindre problem i sammanhanget bl.a. beroende på att antalet utlänningar som kan komma i fråga för de permanenta uppehålls- tillstånden är så litet. 11TP PT Anhörigkommitténs slutbetänkande, Människosmuggling och offer för människohandel (SOU 2002:69) s. 240. 4 Barn- och tvångsäktenskap har allt större uppmärksamhet riktats mot hur man ska kunna hjälpa ungdomar som lever i en vardag av ofrihet, tvång, hot eller våld. I diskussionerna har fokuserats både på de bakomlig- gande faktorerna till ungdomarnas situation och på att den aktuella gruppen ungdomar i större utsträckning än andra gifts bort eller riskerar att giftas bort utan att det meddelats äktenskapsdispens enligt 2 kap. 1 § , s.k. barnäk- tenskap, eller mot sin vilja, s.k. tvångsäktenskap. I har det vidtagits en rad olika åtgärder för att förebygga och förhindra barn- och tvångsäktenskap. Bl.a. förändrades den civilrättsliga lagstiftningen om äktenskap för att mar- kera att barn- och tvångsäktenskap inte accepteras i . Lag- ändringarna, som trädde i kraft , innebar bl.a. att det ställs högre krav än tidigare för att någon ska tillåtas att ingå äkten- skap och att äktenskap, som ingåtts under tvång eller som inte tillåts vid en svensk hindersprövning, inte ska erkän- nas här. Lagstiftningsåtgärderna utgjorde en del av ett större åtgärdsprogram från regeringens sida. Övriga åtgärder har i huvud- sak varit inriktade på att hjälpa unga människor som riskerar att falla offer för barn- och tvångsäktenskap och att erbjuda ett bättre skydd för dem som redan drabbats. Åtgärderna har bl.a. bestått i förbättrad utbildning inom omsorg, polis och socialtjänst, kun- skapsseminarier, inrättande av skyddade boenden samt bidrag till projekt som arbetar med jämställdhets- och integrationsfrågor. De nationella insatserna har förenats med internationellt arbete. har på humanitär grund agerat så att flickor och kvinnor som förts bort för att tvingas gifta sig utomlands har kunnat återvända hit för att få skydd. har uppmärk- sammat frågorna och i diskuteras samord- nade åtgärder mot barn- och tvångsäktenskap. och EU har också varit drivande i och kommission för de mänskliga rättigheterna i frågor om brott mot kvinnor. Barn- och tvångsäktenskap förekommer i , men det är svårt att slå fast i vilken omfattning. Vid våra kontakter med perso- nal på i , har vi fått berättat för oss att cirka 10-15 av flickorna i klasserna 7-9 på den skolan gifts bort eller riskerar att giftas bort och att de flesta barnen är . Det förekommer även att pojkar gifts bort bl.a. för att hindra dem från att leva enligt sin homosexuella läggning eller för att de har en psykisk funktionsnedsättning. Personalen på skolan förutsätter dock att det finns ett stort mörkertal, eftersom beräk- ningen baseras på uppgifter från flickor och pojkar som aktivt sökt upp någon vuxen på skolan för att prata om problemet. Från har vi fått en uppgift om att det uppskattas att cirka 3 000 flickor i är i riskzonen för ett ingripande enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga p.g.a. att de lever i en miljö där det förekommer s.k. hedersrelaterat våld. Enligt uppgifterna utgör en stor del av den gruppen flickor som riskerar att giftas bort i barnäktenskap eller som riskerar att giftas bort mot sin vilja. Vid vårt möte med har vi fått berättat för oss att de i samband med e-post och telefonrådgivning varit i kontakt med 500 barn, både flickor och pojkar, som riskerat att giftas bort i barn- och tvångsäktenskap. har i sin verksamhet stöttat ett flertal barn och ung- domar som valt att lämna sina familjer för att slippa att gifta sig. De uppgifter vi tagit del av från och avser barn som på eget initiativ aktivt sökt en vuxenkontakt för att berätta om sin oro och rädsla inför att gifta sig med någon som de inte själva valt. Den beräkning som vi tagit del av från baseras i stället på inkomna anmälningar om missförhållanden. I vissa fall har även de kontakterna etablerats på barns eller ungdomars initiativ, men i många fall har uppgifterna lämnats av t.ex. polis, skola eller socialtjänst. Det sistnämnda kan vara en förklaring till att kommit i kontakt med ett avsevärt större antal barn och ungdomar. Det är inte möjligt att närmare bedöma omfattningen av förekomsten av barn- och tvångsäktenskap, men enligt vår uppfattning finns det ändå skäl att betrakta fenomenet som ett samhällsproblem. Sam- hällets negativa inställning till äktenskapen är enligt vår uppfattning oerhört viktigt för att fler barn och ungdomar ska våga ta kontakt med skola, organisationer eller myndigheter för att få den hjälp och det stöd som de har rätt till. De barn som gifts bort tvingas i de flesta fall vid mycket unga år in i familjebildningar som medför att de måste avbryta sin utbild- ning redan innan de avslutat . Vi har bl.a. fått berättat för oss om barn som har återvänt till efter att de ingått äktenskap utomlands, och som då redan varit föräldrar till fler än ett barn. De barn som gifts bort och de som gifts bort mot sin vilja hamnar ofta i miljöer där de riskerar att utsättas för brott om de inte fogar sig i makens och makens familjs vilja. Vi har bl.a. från fått uppgifter om oerhört allvarliga sexuella övergrepp mot barn i lägre tonåren som gett dem allvarliga fysiska och psykiska men som de kommer att få bära med sig resten av livet. Från dem som vi varit i kontakt med, såsom Rädda barnen och , har det lämnats berättelser om hur dåligt de barn mår som lever i en miljö där de vet att de kommer att giftas bort, trots att de själva inte vill. I många fall som beskrivits för oss har det varit uteslutet för barnen att föra någon som helst diskussion med föräldrarna i frågorna, eftersom det skulle innebära att de skulle leva under ett ständigt dödshot. I vissa fall lever barn och ungdomar i miljöer där de själva sett sådana hot realiseras. Barnens utsatta situation har inneburit att det i många fall varit mycket svårt att vidta konkreta hjälpinsatser, eftersom barnen p.g.a. rädsla för konsekvenserna motsatt sig att skola och sociala myndigheter kontaktar föräldrarna. I många fall kan ett förestående äktenskap som barnet inte vill medverka till komma att innebära att barnet måste välja mellan att ingå äktenskapet eller att flytta från familjen. Det sistnämnda alternativet innebär oftast att det inte finns någon väg tillbaka till familjen, utan att barnet måste förlita sig på att samhället ska ställa upp med skydd, boende och omsorg. För barn och ungdomar som gifts bort utomlands framstår det oftast inte som någon reell möjlighet att försöka ta sig därifrån eller skilja sig, eftersom de inte har någonstans att ta vägen i det land där de gifts bort. I de flesta fall föreligger också en överhängande risk för att de ska utsättas för repressalier från maken, makens familj eller famil- jen i ursprungslandet om de lyckas återvända hem. Det nu sagda innebär att offer för barn- och tvångsäktenskap, till skillnad från de flesta andra brottsoffer, inte kan räkna med något stöd från sin familj, vilket för med sig ett stort ansvar för samhället att vidta åtgärder för att skydda och stötta dem i olika avseenden. En diskussion kring vilka stöd- och hjälpåtgärder som ska erbjudas barnen och ungdomarna måste därför ta sin utgångspunkt i deras situation och i att de brott och andra handlingar som de utsätts för ofta sker i hemmet av någon som barnen och ungdomarna har en nära relation till. Vi har från ett flertal håll fått information om att lagstiftnings- åtgärder som innebär att barn- och tvångsäktenskap straffbeläggs i en särskild bestämmelse skulle kunna ge offren ett stort stöd i kampen för att själva få välja livspartner och bestämma över sin livssituation. Under vårt arbete har det framförts kritik mot rätts- väsendet eftersom man anser att det där saknas kunskap om och insikter i den problematik som barn- och tvångsäktenskap innebär. Enligt och enskilda som arbetar med frågorna skulle en straffrättslig bestämmelse också av den anledningen kunna föra med sig stora fördelar eftersom frågorna då skulle prio- riteras och utbildningsinsatserna öka. En del av den kritik som framförts riktar sig också mot övriga myndigheter som kommer i kontakt med barn och ungdomar som riskerar att utsättas för eller har utsatts för barn- och tvångsäktenskap. Bristande erfarenheter och kunskap om barnens och ungdomarnas situation har i vissa fall lett till att de som väljer att flytta från sina familjer inte får det stöd som de borde kunna kräva och att de därför inte orkar stå fast vid sina beslut. Genom att de återvänt till sina familjer har deras situa- tion i vissa fall försämrats ytterligare. Här bör dock också nämnas att vi från bl.a. representanter för fått synpunkter som talar mot att införa en straff- rättslig reglering av barn- och tvångsäktenskapen. En lagstiftning skulle enligt deras mening kunna motverka sitt syfte eftersom det kan antas att färre barn och ungdomar skulle söka hjälp om föräld- rarna riskerar att straffas. Enligt bör insatserna i stället bestå i ökad utbildning och andra kompetenshöjande åtgärder som kan leda till att barn och ungdomar får stöd under den process som de går igenom. Också de barn och ungdomar som valt att lämna sina familjer måste enligt få stöd och hjälp i mycket större omfattning av aktörer som har erfarenhet av och insyn i problematiken. I våra direktiv uppmärksammas särskilt de barn- och tvångsäk- tenskap som kan komma till stånd p.g.a. att offren lever i extremt kontrollerande miljöer. Också i en del diskussioner och åtgärds- program kring ungdomar som inte fritt får välja vem de ska gifta sig med sägs att familjens kontroll av barnen utnyttjas för att få honom eller henne att ingå äktenskap. I vissa fall beskrivs påtryck- ningarna som handlingar som inte är straffbara. Som exempel kan nämnas att föräldrar uppger att de kommer att skämmas inför släkten om sonen eller dottern inte ingår det planerade äktenskapet eller att föräldrar känner sig besvikna för att sonen eller dottern inte ställer upp för att bevara familjens anseende. I det material som vi tagit del av och vid vissa av våra kontakter beskrivs emellertid en annan verklighet. De beskrivningar som vi tagit del av handlar oftast om barn och ungdomar som p.g.a. att de motsätter sig ett äktenskap lever under dödshot eller som riskerar att utsättas för eller har utsatts för våldsbrott. Andra exempel innehåller beskriv- ningar av situationer där barn och ungdomarna utsätts för allvarliga psykiska och fysiska kränkningar. De mer subtila handlingar där det kan bli aktuellt att diskutera gränserna för straffbar påverkan nämns relativt sällan. Det nu sagda utesluter inte att det förekom- mer sådana förfaranden, men det bör uppmärksammas att hand- lingar som kan föregå ett äktenskap som ingås mot någons vilja i de flesta fall utgör allvarlig brottslighet. En omständighet som är avgörande för att på ett adekvat sätt kunna motverka barn- och tvångsäktenskap är det stora behovet av att vidta åtgärder som förebygger sådana äktenskap. pågår en rad olika projekt och arbeten inom bl.a. Länsstyrelserna där frågor om barn- och tvångsäktenskap och andra närliggande typer av äktenskap, såsom arrangerade äktenskap, diskuteras. Att öka utbildningsinsatserna, informera och starta diskussioner är ett viktigt sätt att åstadkomma en långsiktig attitydförändring och markera att äktenskapen inte accepteras.