sou · GVB365 · 2008-01-01 00:00:00 — föreläggande till arvinge eller testamentstagare att lämna be- sked om han eller hon vill göra gällande ett anspråk på arv eller testamente samt beslut enligt lagen (1958:52)om förlängning av tid för pre- skription av rätt till arv eller testamente om förlängning av tid för preskription. Överflyttningen omfattar även domstolarnas hantering enligt av anmälan om att arvinge eller testamentstagare vill göra sin rätt gällande utan att tillträda kvarlåtenskapen eller sin lott i denna. beslut ska kunna överklagas till all- män domstol. Behörig domstol ska vara den tingsrätt inom vars domkrets ärendet prövats. Ärenden med anknytning till Enligt nuvarande ordning handlägger tingsrätten ett antal ärenden som rör preskription av rätten till arv och testamente. Det är ären- den om arvskungörelse och föreläggande till arvinge eller testaments- tagare att lämna besked om han eller hon vill göra gällande ett an- språk på arv eller testamente. Det är vidare ärenden om förlängning av tid för preskription av rätt till arv eller testamente. Dessutom är det ärenden om anmälan av arvinge eller testamentstagare att denne vill göra sin rätt gällande utan att tillträda kvarlåtenskapen eller sin lott i denna. Som framgått ovan har föreslagit att arvs- kungörelse ska bli en helt privat angelägenhet. Om förslaget genom- förs innebär det att detta ärende försvinner från domstolarna. En första fråga som utredningen därför bör ta ställning till är om ut- redningen bör ställa sig bakom förslag. Enligt utredningens mening bör i detta sammanhang skyddet för de vid arvskiftet kända arvingarna mot framtida fordringsanspråk beaktas. Om arvskungörelse blir en helt privat angelägenhet och arvingar av någon anledning underlåter ett kungörande är risken den att de kan få fordringskrav från en tidigare okänd arvinge efter ett dödsfall. En av utredningens utgångspunkter är att verka för att medborgarna får god service. Om myndighetsansvaret för arvskungörelse tas bort innebär det att servicen till medborgarna försämras. Enligt utredningens mening bör det därför även i fram- tiden ankomma på en myndighet att bevaka och ombesörja att arvskungörelse kommer till stånd. Nästa fråga blir då om handläggningen av ärenden om arvs- kungörelse och övriga ärenden som rör preskription av rätten till arv och testamente kan och bör flyttas från domstol till en förvalt- ningsmyndighet. En fråga om arvskungörande eller preskriptions- fristens löpande är inte i sig en tvistig angelägenhet. Den syftar till att tillgodose i huvudsak två intressen; dels arvtagarens eller testa- mentstagarens intresse i de fall denne är okänd eller på okänd ort, dels också intresset hos de dödsbodelägare eller övriga intressenter som har ett legitimt krav på att ett osäkerhetstillstånd kan nå en rättslig slutpunkt. Förfarandet med arvskungörelse syftar således till att få klarhet i faktiska förhållanden och därmed att undanröja en rättslig osäkerhet. Dessa ärenden avser följaktligen rättsvård. Utred- ningen gör därför den bedömningen att ärendenas karaktär är sådana att de kan och lämpar sig för att handläggas av en förvaltningsmyn- dighet. Ärenden med anknytning till Slutligen uppkommer frågan vilken förvaltningsmyndighet som lämpligen skulle kunna överta handläggningen av de ärenden som är i fråga. Kännedom om att det finns en arvinge eller testaments- tagare som är okänd eller vistas på okänd ort fås vanligtvis när registrerar en bouppteckning. framstår där- för som en naturlig mottagare av ärenden om arvskungörelse och övriga ärenden som rör preskription av rätten till arv och testamente. Handläggningen av ärenden om arvskungörelse påminner dessutom om handläggning av ärenden om dödförklaringar (se avsnitt 6.3.2). En fråga som dock gör sig gällande är om hanteringen av boupp- teckningar kommer att vara en uppgift för eller om denna uppgift kommer att anförtros någon annan myndig- het. I och med att arvskatten slopades 2005 har numera ingen naturlig koppling till dessa ärenden. Denna fråga samt om det finns ett fortsatt behov av bouppteckningar berördes också av lag- rådet i samband med slopandet av arvsskatten.7 finns det emellertid inget förslag om att hanteringen av bouppteckningar ska flyttas från till någon annan myndighet. Det mest ändamålsenliga hade i sådant fall givetvis varit att ärenden som rör preskription av rätten till arv och testamente flyttades till den myn- digheten. Om hanteringen av bouppteckningar bör flyttas från till annan myndighet ligger inte inom ramen för utred- ningens direktiv. Frågan hänger dessutom ihop med frågan om det finns ett fortsatta behov av bouppteckningar. Utredningen föreslår att domstolarnas uppgifter som rör preskrip- tion av rätten till arv och testamentet ska flyttas till den förvaltnings- myndighet som registrerar bouppteckningar. Beslut i de ärenden som utredningen föreslår ska flyttas till Skatte- verket bör kunna överklagas. I dessa ärenden uppkommer regel- mässigt frågan om vem som har rätt till arv och testamente. Det är en civilrättsliga fråga som tillhör de allmänna domstolarnas rätts- område. Utredningen föreslår därför att förvaltningsmyndighetens beslut i ärenden som rör preskription av rätten till arv och testa- mente överklagas till allmän domstol. Behörig domstol ska vara den tingsrätt inom vars domkrets ärendet prövats (jfr avsnitt 10.2.1.1). 2004/05 Slopad arvsskatt och gåvoskatt Ärenden med anknytning till 13.5.2Ärenden om boutredningsman och skiftesman Utredningens förslag: Handläggningen av ärenden om förord- nande och entledigande av boutredningsman eller skiftesman flyttas från allmän domstol till . beslut ska kunna överklagas till allmän domstol. Behörig domstol ska vara den tingsrätt inom vars domkrets ärendet prövats. Utredningens bedömning: Allmän domstol bör även i fortsätt- ningen handlägga ärenden om tillstånd för boutredningsman att överlåta fast egendom eller tomträtt och förvaltning av dödsbo vid oenighet mellan boutredningsmän. Förordnande och entledigande av boutredningsman eller skiftesman Liksom beträffande ärenden om förordande av bodelningsförrättare är det i allmänhet ingen kvalificerad rättslig prövning som rätten ska göra när det gäller att utse boutredningsman eller skiftesman. En dödsbodelägare har alltid rätt att få en boutredningsman eller skiftesman förordnad. Ett beslut saknar således inslag av tvistlös- ning. Hantering av ärenden om boutredningsman kan visserligen ge upphov till något större svårigheter än hantering av ärenden om för- ordnande av bodelningsförrättare. Det är nämligen andra intressenter som kan ansöka om att dödsbo ska avträdas till förvaltning av bo- utredningsman, t.ex. en legatarie eller borgenär. För bifall till en sådan ansökan finns olika krav som måste vara uppfyllda. Kravet för att en boutredningsman ska förordnas på ansökan av en legatarie är att det ska vara nödvändigt för att legatet eller ändamålsbestämmelsen ska kunna verkställas. Om sökanden är en borgenär gäller för bifall till ansökan att det måste antas att dödsboet är på obestånd eller att sökandens rätt på annat sätt äventyras. Enligt utredningens mening är denna prövning inte så rättsligt kvalificerad att den utgör ett absolut hinder för att flytta handläggningen till en förvaltningsmyndighet. Ärenden i vilka sökanden är legatarie eller borgenär förekommer dessutom mycket sällan. Som utredningen anfört tidigare är det inte försvarbart att ha en ordning som är anpassad för ett fåtal något mer komplicerade ärenden när den alldeles övervägande största andelen ärenden lämpar sig väl för en överflyttning (se avsnitt 10.2.1.1). Ärenden med anknytning till Frågan blir härefter vilken förvaltningsmyndighet som skulle kunna ta över handläggningen av ärenden om förordnande och ent- ledigande av boutredningsman eller skiftesman. Valet kan närmast tyckas falla på . För en sådan lösning talar att verket handlägger andra ärenden som har anknytning till samt utredningens förslag om att verket ska tillföras ytterligare så- dana ärenden (arvskungörelser m.fl.). Mot att lägga över handlägg- ningen på talar emellertid vissa omständigheter. Som utredningen redogjort för tidigare kommer att överta offensiva borgenärsuppgifter (se avsnitt 4.8 och 4.15). Den reformen innebär att det i vissa fall kommer att ankomma på att ansöka om förordnande av boutredningsman.8 Så kommer fallet bli om verket har fordringar mot en avliden person, som döds- boet har skiftats eller av annat skäl är på obestånd. Om handlägg- ningen av nu aktuella ärenden flyttas till kommer verket att få dubbla roller och därmed ha motstridiga intressen att bevaka. Vad som också i någon mån talar mot att flytta handläggningen av ärendena till är att det framstår som möjligt att han- teringen av bouppteckningar kommer att försvinna från verket; antingen genom att handläggningen flyttas till en annan myndighet eller att skyldigheten att upprätta bouppteckning och lämna in den till en myndighet för registrering tas bort. Enligt utredningens mening finns det anledning att överväga om inte handläggningen bör flyttas till annan myndighet än . En förvaltningsmyndighet som i detta sammanhang kan vara av intresse är Kammarkollegiet. Kollegiet hanterar frågor som rör All- männa arvsfonden. Inom myndigheten finns erfarenhet av arvsrätts- liga frågor. Att beakta är emellertid att Kammarkollegiet företräder Allmänna arvsfonden. Det kan förekomma att arvsfonden till följd av förordnande i testamente är dödsbodelägare. Det innebär att Kammarkollegiet i de fallen kommer att tillhöra kretsen som är be- rättigad att begära att boutredningsman eller skiftesman förordnas. Om beslutanderätten i nu aktuella ärenden flyttas över till Kammar- kollegiet kommer myndigheten – på samma sätt som – att få dubbla roller och därmed motstridiga intressen att bevaka. Som framgått kan det endast bli aktuellt för (i egenskap av borgenär) att ansöka om förordnande av boutrednings- man i de situationer där ett dödsbo är på obestånd eller verkets rätt 2006/07:99 En fristående m.m. Ärenden med anknytning till på annat sätt äventyras. Det rör sig om en mycket sällan förekom- mande åtgärd. Hos Kammarkollegiet torde däremot frågan om för- ordnande av boutredningsman uppkomma något oftare, eftersom det förekommer att kollegiet är dödsbodelägare. Utredningen anser därför att det är lämpligare att ta över handläggningen av ärendena. Hos kommer som sagt åtgärden att bli mycket ovanlig. Om handläggningen av ärenden om förordnande och ent- ledigande av boutredningsman flyttas till kommer såle- des motstridiga intressen att göra sig gällande i ett försumbart antal ärenden. Problemet med dessa ärenden kan dessutom lösas genom att organiserar sin verksamhet på ett sådant sätt att hanteringen av ärenden som rör boutredningsmän inte sker jämsides med hanteringen av borgenärsuppgifterna. Så som är organiserat med flera verksamhetsgrenar är en sådan organisa- torisk lösning fullt möjlig. Ur rättssäkerhetssynpunkt bör det då inte heller hindra att handläggningen av de nu aktuella ärendena flyttas till . Mot bakgrund härav och då verket handlägger andra ärenden som har anknytning till samt utredningens förslag om att verket ska tillföras ytterligare sådana ärenden (arvskungörelser m.fl.) anser utredningen att handläggning- en av ärendena bör flyttas till . Förslaget medför att man därmed uppnår en sammanhållen reglering. Utredningen föreslår således att ärenden om förordnande och ent- ledigande av boutredningsman och skiftesman flyttas från allmän domstol till . Förslaget omfattar även sådana ärenden enligt lagen om (1937:81) internationella rättsförhållanden rörande dödsbo. I de aktuella ärendena uppkommer regelmässigt frågor om arv och ibland frågor om obestånd. Det är civilrättsliga frågor som tillhör de allmänna domstolarnas rättsområde. beslut bör därför kunna överklagas till allmän domstol. Behörig domstol ska vara den tingsrätt inom vars domkrets ärendet prövats (jfr av- snitt 10.2.1.1). En boutredningsman är behörig att företa alla för boets utredning erforderliga åtgärder. I ett fall kräver dock boutredningsmannens förvaltning tillstånd från dödsbodelägarna. Om denne vill överlåta Ärenden med anknytning till fast egendom eller tomträtt måste delägarna skriftligen lämnat sitt samtycke (19 kap. 13 § ÄB). För det fall samtycke inte ges kan rätten på ansökan tillåta åtgärden. Anledningen till att ärendet initieras vid tingsrätten är att det föreligger en tvist mellan boutredningsmannen och dödsbodelägare. Ärendet är således till sin karaktär tvistigt och bör även i fortsättningen handläggas av allmän domstol. På samma sätt förhåller det sig med ärenden om förvaltning av dödsbo vid oenig- het mellan boutredningsmän. Även dessa ärenden bör i fortsätt- ningen handläggas av domstol. 13.5.3Bevaknings- och tillsynsmyndighet över boutredningsmäns förvaltning Utredningens förslag: De allmänna domstolarnas roll som be- vaknings- och tillsynsmyndighet över boutredningsmännens för- valtning tas över av . ska besluta om vitesföreläggande och förordna god man att utöva tillsyn över boutredningsmans förvaltning. Frågor om utdömande av vite ska i enlighet med viteslagens bestämmelser prövas av allmän förvaltningsdomstol. En boutredningsman ska avge redovisning över sin förvalt- ning. Årsredovisningen ska tillställas minst en delägare i boet. Övriga delägare samt rätten ska underrättas om vem som tillställts redovisningen. Fullgör inte boutredningsmannen sin redovisningsskyldighet kan rätten utfärda vitesföreläggande. I vissa fall kan rätten också förordna god man att öva tillsyn över boutredningsmannens förvaltning och förelägga denne att lämna upplysning om boet och dess förvaltning. Rätten har även möjlighet att förelägga boutredningsmannen att avge redogörelse för sin förvaltning. Enligt den nuvarande ordningen är tingsrätten alltså bevaknings- och tillsynsmyndighet över boutredningsmännens förvaltning. Det är traditionellt ingen uppgift för en domstol utan brukar vanligtvis ankomma på en förvaltningsmyndighet. Uppgiften bör således tas över av en förvaltningsmyndighet. Det mest ändamålsenliga är att den myndighet som förordnar boutredningsmän också svarar för kontrollen av dem. Utredningen föreslår därför att tar Ärenden med anknytning till över de allmänna domstolarnas roll som bevaknings- och tillsyns- myndighet över boutredningsmännens förvaltning. Förslaget innebär att vite ska föreläggas av . Ut- dömande av vite bör dock, i enlighet med 6 § lagen (1985:206) om viten, även fortsättningsvis ankomma på domstol. Frågan om ut- dömande av vite som förelagts av ska, i enlighet med samma lag, prövas av länsrätt. 13.5.4Bouppteckningsförrättare m.m. när den avlidne hade hemvist i annat nordiskt land Utredningens bedömning: Allmän domstol bör även i fortsätt- ningen handlägga ärenden om förordnande av boupptecknings- förrättare m.m. enligt lagen (1935:45) om kvarlåtenskap efter den som har hemvist i , , eller . Handläggningen av ärenden som rör bouppteckningar har som ut- redningen redovisat tidigare flyttas från allmän domstol till Skatte- verket (se avsnitt 6.3.1). I samband med den reformen diskuterades frågan om handläggningen av ärende om förordnande av bouppteck- ningsförrättare enligt lagen (1935:45) om kvarlåtenskap efter den som har hemvist i , , eller också skulle flyttas till . I det lagstiftningsarbetet kunde emel- lertid konstateras att det finns internationella åtaganden som hindrar att handläggningen av ärendet flyttas till en förvaltningsmyndighet (se prop. 2000/01:21 Ansvaret för inregistrering av bouppteckningar och arvsbeskattning, m.m. s. 45). Enligt lagen (1935:45) om kvarlåtenskap efter den som har hemvist i , , eller ska boutredning som äger rum i något av nämnda länder omfatta även egendom här i riket. Någon bouppteckningsplikt enligt föreligger inte och svensk domstol kan endast vidta vissa i lagen angivna åtgärder röran- de sådan egendom. Tingsrätten i den ort där egendom finns kan bl.a. på framställan av dödsboförvaltningen i hemvistlandet förordna lämp- lig person att upprätta bouppteckning (2 §). Enligt Köpenhamns- konventionen som ligger till grund för nämnda lag ska ett sådant förordnande meddelas av domstol. 9 SÖ 1935:17 och SÖ 1975:56 Ärenden med anknytning till Utredningen kan således konstatera att genom Köpenhamnskonventionen har förbundit sig att ärendena ska hand- läggas av domstol. Detta utgör hinder för att flytta över handlägg- ningen av ärendet till en förvaltningsmyndighet. Allmän domstol bör således även i fortsättningen handlägga ärenden om förord- nande av bouppteckningsförrättare m.m. enligt lagen (1935:45) om kvarlåtenskap efter den som har hemvist i , , eller . 13.5.5Avliden med hemvist i men medborgare i annat nordiskt land Utredningens bedömning: Allmän domstol bör även i fortsätt- ningen handlägga ärenden om rätt att sitta kvar i oskiftat bo m.m. enligt lagen (1935:44) om dödsbo efter dansk, finsk, isländsk eller norsk medborgare, som hade hemvist här i riket, m.m. I lagen (1935:44) om dödsbo efter dansk, finsk, isländsk eller norsk medborgare, som hade hemvist här i riket, m.m., finns bestämmel- ser om rätt till arv efter medborgare i annat nordiskt land som vid sin död hade hemvist i . Lagen är också tillämplig om den avlidne inte hade hemvist i vad gäller efter- levande makes rätt att sitta i oskiftat bo (2 §). Enlig lagen kan den efterlevande maken ansöka hos tingsrätten om att få överta boet eller att rätten förordna god man för tillsyn av boet (4 §). Vid pröv- ningen av en sådan ansökan tillämpas lagen i det nordiska land där den avlidne var medborgare. Som framgått ovan har och de övriga nordiska länderna träffat en överenskommelse om de regler som ska gälla för nordiska medborgare med hemvist i annat nordiskt land i fråga om arv, testa- mente och boutredning, den s.k. Köpenhamnskonventionen. Lagen (1935:44) om dödsbo efter dansk, finsk, isländsk eller norsk med- borgare, som hade hemvist här i riket, m.m., bygger på den konven- tionen. Enligt konventionen ska en ansökan av en make om att få sitta kvar i oskiftat bo eller att god man ska förordnas för tillsyn av boet prövas av domstol. har alltså genom Köpenhamnkonventionen förbundit sig att aktuella ärenden ska handläggas av domstol, vilket utgör hinder för att flytta handläggningen till en förvaltningsmyndighet. Ärenden med anknytning till domstol bör således även i fortsättningen handlägga ärenden om rätt att sitta kvar i oskiftat bo m.m. enligt lagen 1935:44) om dödsbo efter dansk, finsk, isländsk eller norsk medborgare, som hade hem- vist här i riket, m.m. 13.5.6Ärenden om verkställighet av legat Utredningens bedömning: Allmän domstol bör även i fortsätt- ningen handlägga ärenden om att säkerhet ska ställas för legats fullgörande eller att den aktuella egendomen ska sättas under särskild vård. Som redogjorts för ovan kan en legatarie i vissa fall ansöka hos tings- rätten om att säkerhet ska ställas för legatets fullgörande eller att den aktuella egendomen ska ställas under särskild vård. Bakgrunden till en sådan ansökan är vanligtvis att det föreligger en intressekonflikt mellan dödsbodelägarna och legatarien. För bifall till ansökan krävs nämligen att legatariens rätt äventyras på grund av vanvård eller annan orsak. Dödsbodelägarna kan t.ex. vara oeniga om hur legatet ska skötas för att inte minska i värde eller om det behöver repareras. Ärendet är således till sin karaktär tvistigt och bör redan på grund härav hanteras av allmän domstol. Den prövning som rätten ska göra innebär dessutom att det kan finnas behov av att höra parterna vid en muntlig förhandling och att frågor om bevisvärdering kan bli aktuella. Ärendet bör alltså även i fortsättningen handläggas av all- män domstol. 14 Ärenden om samäganderätt Egendom kan ägas av flera personer gemensamt. Egendomsgemen- skap kan förekomma i flera olika former. En form av egendoms- gemenskap är samäganderätt. Samäganderätt kännetecknas av att varje ägares rätt inte är begränsad till en viss avskild del av godset. Äganderätten avser i stället en viss andel av godsets värde. Sam- äganderätt är alltså en andelsrätt i ett eller flera konkreta föremål.1 Bestämmelser som rör samäganderätt finns i lagen (1904:48 s. 1) om samäganderätt (samäganderättslagen). Syftet med bestämmel- serna i lagen är i huvudsak att lösa de konflikter som kan uppstå mellan delägare av gemensam egendom.2 En förutsättning för att samäganderättslagen ska vara tillämplig är att föremålet för den gemensamma äganderätten är en fastighet, tomträtt, lös sak, aktie, obligation eller ett skuldebrev (1 och 20 §§ samäganderättslagen). Samäganderättslagen har i väsentliga delar an- setts i vart fall analogt tillämplig på andel i ekonomisk förening och bostadsrättsförening (jfr NJA 1995 s. 478). I samäganderättslagen anges vissa undantag från lagens tillämp- ningsområde (19 §). Undantagen innebär bl.a. att lagen inte om- fattar en förmögenhetsmassa eller ett bo. Ett oskiftat dödsbo, bolag eller egendomsgemenskapen mellan makar och sambor omfattas således inte av lagen. Den kan dock gälla när makar eller sambor äger en fastighet eller en lös sak tillsammans (se bl.a. NJA 1930 s. 543). Reglerna om försäljning av samägd egendom får emellertid inte tillämpas så att de kommer i konflikt med reglerna i äkten- skapsbalken om makars egendom, särskilt de skyddsregler som gäller makars gemensamma bostad och bohag (se NJA 1991 s. 234). 1Se bl.a. Håstad, Sakrätt avseende lös egendom, sjätte upplagan, s. 54. 2Se bl.a. , Svensk sakrätt i lös egendom, nionde upplagan, s. 151 ff. I fråga om förvaltningen av fast egendom som är taxerad som lantbruksenhet och som ägas av minst tre gemensamt finns sär- skilda bestämmelser i lagen (1989:31) om förvaltning av vissa sam- ägda jordbruksfastigheter. Gränsdragningen mellan samäganderätt och enkelt bolag En form av egendomsgemenskap som är av särskilt intresse i sam- band med samäganderätt är bolag, främst enkelt bolag. Enkelt bolag har nämligen vissa likheter med samäganderättsförhållande. Det är dock viktigt att skilja mellan enkelt bolag och samäganderätt eftersom olika regler gäller i vissa avseenden för dessa rättsinstitut. Om det är fråga om enkelt bolag gäller i stället lagen (1980:1102) om handelsbolag och enkla bolag. Vid samäganderätt kan en delägare utan de övriga delägarnas samtycke förfoga över sin andel i egendomen. Varje delägare kan t.ex. genom att sälja sin andel sätta en annan person i sitt ställe i samäganderättsförhållandet. Vid enkelt bolag får däremot en bolags- man inte utan tillstånd från övriga bolagsmän sätta annan i sitt ställe. Beträffande förfogande över det gemensamma godset i dess helhet och i fråga om förvaltningsåtgärder gäller för båda rättsinstituten att samtliga bolagsmän eller delägare måste lämna sitt samtycke. Vid oenighet mellan bolagsmännen i ett enkelt bolag finns regler om uppsägning och likvidation. Vid oenighet mellan delägarna av samägt gods finns regler om förordande av god man och försäljning av godset på offentlig auktion. Med hänsyn till de olika regler som gäller för enkelt bolag och samäganderätt är det således viktigt att dra en klar gräns mellan de båda rättsinstituten. I praktiken är det dock inte sällan svårt att bedöma om ett rättsförhållande är enkelt bolag eller samäganderätt. I samäganderättslagen definieras inte när samäganderätt före- ligger. Lagen utgår i stället från att två eller flera samfällt äger god- set (1 §). I lagen (1980:1102) om handelsbolag och enkla bolag an- ges att enkelt bolag föreligger om två eller flera har avtalat att utöva verksamhet i bolag utan att det är ett handelsbolag. Gränsdrag- ningen mellan samäganderätt och enkelt bolag får därför ofta göras med ledning av förarbeten, doktrin3 och praxis. 3 , Om handelsbolag och enkla bolag, tredje upplagan, Håstad, Sakrätt avseende lös egendom, sjätte upplagan och , Svensk sakrätt i lös egendom, nionde upplagan. Den typiska samäganderätten utmärks av att samägandet som regel är oförutsett.