sou · GWB327 · 2008-04-01 00:00:00 — Detta kommer troligen att innebära att kommuner i högre utsträckning måste ingå samverkansavtal för att uppfylla sitt ansvar i fråga om att erbjuda ungdomarna i kom- munen gymnasieutbildning. Bara det faktum att huvudmannen i den nu föreslagna gymnasiereformen måste tillhandahålla APL- platser för att kunna anordna ett yrkesprogram, någon skolförlagd APL-verksamhet ska inte förekomma, talar starkt för att hem- kommunerna måste tänka i regionala banor för att bredda sitt gymnasieutbud genom utökade samverkansavtal. Andra och tredje styckena motsvaras i huvudsak av nuvarande 5 § andra stycket. Det finns skäl för att inte ha samma höga krav på kommunerna när det gäller dimensionering av lärlingsutbildning. Det kan inte förutsättas att det finns arbetsplatser inom regionen inom de aktuella yrkesområdena i en sådan utsträckning att ung- domarnas önskemål om lärlingsutbildning ska kunna tillgodoses. Om en kommun t.ex. genom avtal fått fram tio lärlingsplatser, så står det inte inom kommunens beslutsmakt att utöka antalet lär- lingsplatser om ett större antal ungdomar sökt till den aktuella utbildningen. Det är därför rimligt att här särskilt ange att styrelsen för utbildningen ska sträva efter att tillgodose ungdomarnas önskemål. Paragrafen motsvaras av nuvarande 6 och 13 a §§. Nytt i bestämmelserna om behörighet är att det införs olika kunskaps- relaterade behörighetskrav beträffande yrkesprogram respektive hög- skoleförberedande program samt även inom de högskoleförberedande programmen. Förslaget har kommenterats i avsnitt 5.14. Paragrafen innebär att en ventil införs i behörighetskraven som medför att en sökande ska jämställas med en behörig sökande även om han eller hon saknar betyg i engelska. En bedömning ska dock göras om den sökande, trots avsaknaden av betyg i engelska, har förutsättningar att tillgodogöra sig den sökta utbildningen. Av 25 § första stycket följer att ett negativt beslut angående den sökandes behörighet som har sin grund i att han eller hon enligt denna para- graf inte bedöms ha förutsättningar att tillgodogöra sig den sökta utbildningen får överklagas till . Innehållet i paragrafen motsvarar nuvarande 6 a §. Bestämmelsen motsvarar nuvarande 7 §. Innehållet i paragrafen motsvarar i huvudsak nuvarande 8 §. Tillämpningen av det som stadgas i tredje stycket 2 bör få en minskad omfattning jämfört med vad som gäller . Hemkom- munen ska inte längre erbjuda ett allsidigt urval av nationella pro- gram och inriktningar utan den nu föreslagna gymnasiereformen medför att hemkommunen får ett större ansvar för att erbjuda ett komplett utbud av gymnasieutbildningar. I den mån ett nationellt program inte erbjuds av hemkommunen eller inom samverkans- området ska möjligheten att bli mottagen i första hand hos en anordnande huvudman utanför samverkansområdet kvarstå. Bestämmelserna i paragrafen innebär tillsammans med vad som stadgas i 21 § att den som söker till en gymnasieskola utanför hem- kommunen eller samverkansområdet under åberopande av att det där anordnas en regional inriktning eller en lärlingsutbildning, får tas emot i andra hand. Här införs en bestämmelse om vilka sökande som ska tas emot i andra hand. Första stycket motsvarar nuvarande 14 §. I andra stycket ges regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer ett bemyndigande att besluta om att strukturen och innehållet i en riksrekryterande utbildning får avvika från vad som gäller för nationella program. Bemyndigandet behövs för att riks- rekryterande utbildningar i vissa fall kan behöva göra innehålls- mässiga avvikelser från de nationella programmen för att kunna svara mot ett sådant nationellt behov av utbildningen som kan motivera riksrekrytering. Innehållet i paragrafen motsvarar innehållet i nuvarande 10 §. Innehållet i paragrafen motsvarar i huvudsak nuvarande 12 §. Ett tillägg görs i form av att den sökande i sin ansökan ska ange vilken prioritering han eller hon gör mellan de sökta utbildningarna. En anledning till att tillägget görs är att det ska underlätta för utvärde- ringar av om de sökandes prioriteringar tillgodoses eller inte. Innehållet i paragrafen motsvarar i huvudsak innehållet i nuvarande 11 §. Innehållet i paragrafen motsvarar i huvudsak innehållet i nuvarande 13 §. Dock görs en ändring i form av att den som avbrutit sin utbildning på ett nationellt program inte med automatik ska erbju- das utbildning eller annan verksamhet inom ett individuellt alter- nativ. En sådan elev ska erbjudas ett individuellt alternativ bara om det föreligger särskilda skäl. Av 6 kap. 14 § gymnasieförordningen (1992:394) framgår vilka åtgärder som ska övervägas om en elev har uppenbara svårigheter att följa undervisningen på sitt studie- program. Huvudspåret anges vara att rektorn ska vidta de åtgärder som behövs för att eleven ska kunna fortsätta studierna i gymnasie- skolan. Det ska övervägas om en elev i denna situation behöver ytterligare stödinsatser, ska gå om en eller flera kurser, ska övergå till ett annat nationellt program, ska läsa ett reducerat program och, om det finns särskilda skäl, övergå till ett individuellt alternativ. Det kan också observeras att begränsningen av hur många gymnasiepoäng som en elev kan befrias ifrån vid beslut om att en elev ska läsa ett reducerat program enligt 5 kap. 23 § gymnasie- förordningen tas bort. Av första stycket framgår att de ungdomar som ska erbjudas ett individuellt alternativ enligt 26 § har, enligt den här aktuella para- grafen, rätt att delta i sådan utbildning. Att även de individuella alternativen ska hålla en god kvalitet framgår av 14 §. Den tidigare lagreglerade möjligheten ett anordna ett individuellt program för en grupp elever tas bort. Detta hindrar naturligtvis inte huvud- männen från att anordna individuella alternativ för grupper av elever, utan det medför på ett formellt plan endast att ungdomar inte betraktas som sökande och inte tas emot i den mening som avses i nuvarande 13 b §. Huvudalternativet för de individuella alternativen är att utbildningen ska anordnas av hemkommunen eller inom samverkansområdet. Om hemkommunen åtar sig att betala kostnaderna kan, om det finns plats, en ungdom delta i ett individuellt alternativ som anordnas av en annan kommun eller landsting. Detta är i huvudsak samma ordning som ska gälla om en ungdom vill delta i ett individuellt alternativ vid en fristående gymnasieskola. Bestämmelserna i andra stycket är nya. Av 13 § första stycket framgår att utbildning inom ett individuellt alternativ anordnas för att möta elevers speciella utbildningsbehov. Om det individuella alternativet som anordnas av hemkommunen eller inom samver- kansområdet inte har ett sådant innehåll att det kan sägas möta ele- vens speciella utbildningsbehov, kan eleven anmäla en önskan att delta i en sådan utbildning hos en annan huvudman, offentlig eller enskild. Hemkommunen blir då skyldig att betala kostnaderna för den utbildningen. Skyldigheten inträder bara om det individuella alternativ hemkommunen erbjuder på ett klart sätt avviker från vad som kan anses vara en ungdoms speciella utbildningsbehov. Av 4 kap. 10 d § framgår att vid övergången mellan och gymnasieskolan ansvarar hemkommunen för att en elev får den hjälp han eller hon behöver för att beskriva sitt individuella utbild- ningsbehov för huvudmannen för gymnasieskolan eller för en fristående gymnasieskola. Det är alltså rimligt att tänka sig att när en elev ska börja på ett individuellt alternativ ska det finnas ett gott underlag för att bedöma hans eller hennes speciella utbildnings- behov och att fastställa en sådan plan som avses i 13 § andra stycket. Ett beslut av hemkommunen att inte betala kostnaderna får överklagas till . Ett beslut av hemkommunen att inte betala måste motiveras enligt bestämmel- serna i 20 § förvaltningslagen (1986:223) och sammantaget är det rimligt att anse att nämnden bör kunna få ett fullgott underlag för sin överprövning av ifrågavarande beslut. Innehållet i första stycket motsvarar i huvudsak nuvarande 13 c §. Språkbruket förändras avsiktligt i paragrafen. En ungdom ska enligt den nu föreslagna bestämmelsen anmäla sin önskan att delta i ett individuellt alternativ. Avsikten med att använda ordet anmäla är att visa att hemkommunen ska se till att det finns en plats inom ett individuellt alternativ som svarar mot ungdomens speciella utbildningsbehov. Någon trängsel bland platserna är inte tänkt att uppkomma i den bemärkelsen att en ungdom som är behörig för ett individuellt alternativ inte får en plats på en önskad utbildning inom det individuella alternativet. Hemkommunen måste alltid se till att en behörig ungdom får en utbildning som svarar mot just den personens speciella utbildningsbehov. Det står naturligtvis en anordnande huvudman fritt att låta en ungdom från en annan kommun delta i ett individuellt alternativ, men ungdomens hemkommun är, om inte sådana förhållanden som avses i 27 § andra stycket är för handen, inte skyldig att betala kostnaderna. Innehållet i andra stycket motsvarar i huvudsak nuvarande 13 d §. Innebörden är att ett beslut i frågan om en ungdom är behö- rig att delta i ett individuellt alternativ ska kunna överklagas till . Den frågan blir i och med detta förslag till gymnasiereform mer svårbedömbar . Av 26 § framgår att hemkommunens ansvar för att erbjuda gymnasieutbild- ning i form av ett individuellt alternativ för ungdomar som upp- fyller de kunskapsrelaterade behörighetsvillkoren för nationella program förutsätter att särskilda skäl föreligger. En bedömning måste alltså göras om det föreligger sådana särskilda skäl som medför att en ungdom ska kunna delta i ett individuellt alternativ, trots att han eller hon uppfyller de kunskapsrelaterade behörig- hetsvillkoren för att tas emot på ett nationellt program. Sådana sär- skilda skäl kan t.ex. bestå i att ungdomar med neuropsykiatriska diagnoser kan ha sådana speciella utbildningsbehov som medför att de ska gå sin gymnasieutbildning inom ett individuellt alternativ trots att de uppfyller behörighetskraven för ett nationellt program. Om en sådan elev bedöms kunna uppnå examensmålen bör däremot han eller hon antas till ett nationellt program, oaktat att den faktiska undervisningen kan behöva bedrivas i en mindre grupp. Särskilda skäl kan också i detta sammanhang ha sin grund i sociala skäl eller hälsomässiga skäl som medför att undervisning inom ett individuellt alternativ är det bästa alternativet. Dock ska alltså i normalfallet ungdomar som uppfyller behörighetskraven för nationella program och som avvaktar med att börja på gymnasieskolan i väntan på att komma in på ett eftersökt program eller de som avbryter studierna på ett nationellt program inte delta i ett individuellt alternativ. I stället för intagning används nu uttrycket antagning. I huvud- sak motsvarar innehållet i paragrafen nuvarande 15 §. En nyhet i andra stycket är att antagningsorganisationen får vara gemensam med en eller flera fristående gymnasieskolor. Innehållet motsvarar i huvudsak nuvarande 16 §. Tredje stycket är nytt. Innebörden är att en elev som går en lärlingsutbildning i första hand ska ha rätt att fullfölja denna utbildning. Om de för- hållanden som låg till grund för mottagandet ändras eller eleven enligt 31 § flyttar kan svårigheter uppkomma när det gäller att ordna en likvärdig lärlingsutbildning. Det ligger inte helt inom skolhuvudmannens kontroll att få fram en ny lärlingsplats. I sådana fall får elevens rätt att fullfölja sin utbildning tillgodoses genom att han eller hon får fullfölja yrkesprogrammet i form av skolförlagd utbildning. Innehållet motsvarar i huvudsak nuvarande 17 §. Innehållet motsvarar i huvudsak nuvarande 18 §. Innehållet motsvarar nuvarande 19 §. Innehållet motsvarar i huvudsak nuvarande 20 §. Innehållet motsvarar nuvarande 21 §. Uttrycket för en tidsenlig utbildning bedöms som obehövligt och tas bort. Innehållet motsvarar i huvudsak nuvarande 22 och 23 §§. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ges ett bemyndigande att meddela närmare föreskrifter om interkommu- nal ersättning. Av första stycket framgår att utgångspunkten för den interkommu- nala ersättningen är anordnarens självkostnader. En möjlighet ges också för den anordnande huvudmannen och hemkommunen att komma överens om att ersättningen ska beräknas på något annat sätt. I andra och tredje styckena finns bestämmelser om hur den interkommunala ersättningen ska bestämmas i särskilda fall. I de två första meningarna i andra stycket finns bestämmelser om hur den interkommunala ersättningen ska bestämmas för en elev som antagits till en utbildning med stöd av så kallad frisökning. En ungdom har tagits emot i andra hand enligt bestämmelserna i 21 §, oaktat att hemkommunen erbjuder samma utbildning, och senare även antagits till utbildningen. I detta fall är utgångspunkten att den interkommunala ersättningen högst ska uppgå till den kostnad hemkommunen själv har för den aktuella utbildningen. Om anord- narens kostnader är lägre, ska hemkommunen ersätta denna lägre kostnad. Sista meningen i andra stycket behöver inte kommenteras. I tredje stycket klargörs att för riksrekryterande utbildning och utbildning på en regional inriktning ska den interkommunala ersättning utgå som beslutats. Av 2 kap. 2 § andra stycket gymna- sieförordningen (1992:394) framgår att , i ett beslut om att en utbildning ska vara riksrekryterande, ska ange vilken interkommunal ersättning som ska betalas till den anord- nande huvudmannen. Av 2 kap. 13 a § gymnasieförordningen fram- går att , i beslut om att fastställa en regional inrikt- ning, ska ange vilken interkommunal ersättning som ska betalas till den anordnande huvudmannen. Innehållet motsvarar nuvarande 25 §. Innehållet motsvarar nuvarande 26 a §. Innehållet motsvarar nuvarande 27 §. Innehållet motsvarar nuvarande 28 §. Innehållet motsvarar nuvarande 29 §. Innehållet motsvarar nuvarande 30 §. Innehållet motsvarar nuvarande 31 §. Innehållet motsvarar nuvarande 31 a §. Innehållet motsvarar nuvarande 32 §. Innehållet motsvarar nuvarande 33 §. Ändringen i paragrafen är en följd av att möjligheten till andrahandsmottagning har reglerats sär- skilt i 21 §. Det medför att den här aktuella paragrafen kan formu- leras på ett annat sätt än vad som är fallet . Någon saklig ändring är inte avsedd. Med den föreslagna formuleringen blir det också otvetydigt att elever som går på utbildning för döva och hörselskadade omfattas av bestämmelsen. De förslag som läggs beträffande fristående gymnasieskolor föranleds av de förslag som läggs för gymnasieskolan inom det offentliga skolväsendet. Situationen för de fristående gymnasie- skolorna skulle bli mycket svårhanterlig om inte de också kunde bedriva en gymnasieutbildning som i allt väsentligt ledde fram till de resultat som kommer att uppnås inom det offentliga skolväsen- det. Det som föreslås gälla inom den offentliga gymnasieskolan i form av gymnasieexamen, samverkan med avnämarna, obligatorisk APL på yrkesprogrammen, lärlingsutbildning m.m. kommer, som kommenterats under 5 kap. 14 §, att innebära stärkta kvalitetskrav i gymnasieskolan. Det kan inte vara rimligt att eleverna i de fristå- ende gymnasieskolorna inte skulle få dra nytta av dessa föränd- ringar. Likaså får eleverna inom den offentliga gymnasieskolan en gymnasieexamen som på ett tydligt sätt blir användbar efter avslu- tad gymnasieutbildning. Även i detta sammanhang blir det tydligt att lika villkor måste gälla för elever oavsett om de går på en gym- nasieskola inom det offentliga skolväsendet eller på en fristående gymnasieskola. föreslås därför bl.a. en viktig skillnad gentemot nuvarande reglering på så sätt att en fristående gymnasieskola inte längre ska bedriva en utbildning som ger kunskaper och färdigheter som till art och nivå väsentligen svarar mot de kunskaper och fär- digheter som gymnasieskolan ska förmedla på nationella program. framgår av § att en fristående gymnasieskola ska bedriva utbildning på ett eller flera av de nationella program som anges i bilaga 1. Att fristående gymnasieskolor ska bedriva utbildning på nationella program för med sig att de också måste tillämpa andra bestämmelser som hänger ihop med detta faktum. I detta lagförslag kommer genom hänvisning eller direkt uttryckt en del bestämmel- ser i 5 kap. att göras tillämpliga för fristående gymnasieskolor. I den fortsatta beredningen förutsätts att följdändringar görs i för- ordningen (1996:1206) om fristående skolor. Fristående gymnasieskolor ska, t.ex. i form av betygssättning, utföra uppgifter som rör myndighetsutövning mot enskild. Över- lämnandet av förvaltningsuppgift, som innefattar myndighetsut- övning, till ett enskilt rättssubjekt (en fristående gymnasieskola) får enligt RF 11:6 ske med stöd av lag. Utredaren föreslår i detta betänkande att fristående gymnasieskolor ska få ytterligare upp- gifter som innebär myndighetsutövning mot enskild i form av att huvudmannen ska fatta beslut om behörighet som ska kunna över- klagas till . I det fortsatta bered- ningsarbetet kan det vara motiverat att se över om vissa bestäm- melser i förvaltningslagen (1986:223) ska göras tillämpliga när det gäller fristående gymnasieskolor. Detta kan bl.a. vara motiverat för att säkerställa att de beslut en fristående gymnasieskola fattar ska bygga på en utredning och en dokumentation som leder fram till ett motiverat beslut som uppfyller förvaltningslagens krav. En tillämpning av förvaltningslagens bestämmelser stärker i första hand elevens rättssäkerhet och det medför även att den fristående gymnasieskolan och får tydligare begrepp att utgå ifrån vid tillsynsverksamhet. Paragrafen är ny. Innehållet motsvarar i huvudsak nuvarande 8 § första stycket och 8 § första stycket 2. Uttrycket fristående gym- nasieskola förklaras i 1 kap. 3 §. Att uttrycket uppfyller villkoren och tillämpar bestämmelserna valts beror på att bestämmelserna i 7c–8 §§ är av olika karaktär. Man kan t.ex. inte säga att en fristå- ende skola inför en eventuell förklaring om rätt till bidrag kan visa att den tillämpar bestämmelserna i 7 d § utan här är det fråga om att uppfylla ett villkor. Paragrafen är ny. Innehållet motsvarar nuvarande 8 § tredje stycket. Paragrafen är ny. Innehållet motsvarar nuvarande 8 § första stycket 1 och fjärde stycket. Paragrafen är ny. Innehållet motsvarar i huvudsak 8 § första stycket 3. Ett klarläggande görs genom att hänvisningen till 5 kap. 1, 16 och 17 §§ medför att de behörighetskrav som gäller för sökande till nationella program i gymnasieskolan inom det offentliga skol- väsendet också ska gälla för sökande till en fristående gymnasie- skola. I 17 § femte stycket införs en bestämmelse om att ett beslut av huvudmannen för den fristående gymnasieskolan med den inne- börd att sökanden inte är behörig får överklagas till . I det fortsatta arbetet bör det övervägas om inte ett beslut av huvudmannen enligt andra stycket bör få överkla- gas genom förvaltningsbesvär. Rättssäkerhetsskäl talar för att ett beslut om att en elev inte ska tas emot vid en fristående gymnasie- skola på grund av att mottagandet skulle medföra att betydande organisatoriska eller ekonomiska svårigheter uppstår för skolan ska kunna överprövas. I första stycket anges att utbildningen vid en fristående gymnasie- skola ska bestå av ett eller flera av de nationella program som avses i bilaga 1. I likhet med vad som stadgas i 5 kap. 4 § första stycket är utbildningen avsedd att kunna genomgås på tre läsår. Den fristå- ende gymnasieskolan ska på motsvarande sätt som beskrivs i 5 kap. 4 § andra stycket kunna besluta att utbildningen på ett nationellt program ska fördelas än tre läsår. I andra stycket ges regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ett bemyndigande att beträffande meddela föreskrifter om undantag från bestämmelsen i första stycket om att en fristående gymnasieskola ska bedriva utbildning i form av nationella program. Innehållet i första stycket motsvarar i huvudsak nuvarande 8 § andra stycket. Hemkommunens skyldighet att lämna bidrag gäller under högst tre läsår. Den sistnämnda bestämmelsen är avsedd att korre- spondera med vad som föreskrivs i 5 kap. 13 § om att en elev har rätt att delta i ett individuellt alternativ under tre läsår. Någon sådan rätt kan inte en elev hävda gentemot en fristående skola, men däremot kan hemkommunen förpliktas att utge bidrag under högst den ifrågavarande tidsperioden. Grunden för kommunens skyldig- het att utge bidrag ska fortfarande vara att den fristående gymna- sieskolan och elevens hemkommun kommit överens om det bidrag kommunen ska betala. Den princip som gäller i form av att det är hemkommunen som bestämmer om den vill utge interkom- munal ersättning respektive bidrag för en ungdom som vill gå på ett individuellt program som anordnas av en annan huvudman ska gälla även fortsättningsvis i fråga om individuellt alternativ som anord- nas av en offentlig eller enskild huvudman. Ett undantag från denna princip har kommenterats under 5 kap. 27 § andra stycket. Andra stycket har ett nytt innehåll. På motsvarande sätt som föreslås gälla enligt 5 kap. 28 § ska en ansökan om att få delta i ett individuellt alternativ hos en fristående gymnasieskola sändas till styrelsen för utbildningen i den sökandes hemkommun. Samma behörighetskrav som gäller för ungdomar som deltar i ett indivi- duellt alternativ inom den offentliga gymnasieskolan ska gälla för ungdomar som söker till ett individuellt alternativ som anordnas av en fristående gymnasieskola. Det införs en möjlighet i 17 § femte stycket om att den unge får överklaga huvudmannens beslut i behörighetsfrågan till . Paragrafen är ny. I första stycket hänvisas till ett antal bestämmelser i 5 kap. som föreslås ska gälla även för fristående gymnasieskolor. Bestämmelserna i första stycket 9 innebär att de bestämmelser som gäller för beslut om att en riksrekryterande utbildning inom det offentliga skolväsendet till sin struktur och innehåll får avvika från vad som annars gäller för nationella program, även ska tillämpas för fristående gymnasieskolor. De beslut som regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer fattar med stöd av bemyn- digandet i 5 kap. 22 § andra stycket ska alltså fattas på samma sätt i fråga om fristående gymnasieskolor. Bestämmelsen i första stycket 10 innebär att en ansökan om att antas till en utbildning på en fri- stående gymnasieskola ska skickas till styrelsen för utbildningen i den sökandes hemkommun. Hemkommunen ska sända ansökan vidare till huvudmannen för den fristående gymnasie- skolan. Att ansökningshandlingen blir allmän handling när den inkommit till hemkommunen utgör inget hinder mot att föreslå denna ordning. Av 5 kap. 29 § framgår att en kommuns eller ett landstings antagningsorganisation även får vara gemensam med en fristående gymnasieskola. I andra stycket får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ett bemyndigande att meddela föreskrifter om undantag från vissa bestämmelser i första stycket beträffande utbildning vid . Ändringarna är gjorda endast mot bakgrund av att bestämmelsen om bidrag nu återfinns i 7 c § och att utbildningen vid en fristående gymnasieskola ska bestå av nationella program. Ändringen avser bara ändrad hänvisning till nytt paragrafnummer. Ändringen görs bara mot bakgrund av att fristående gymnasie- skolors rätt till bidrag inte längre regleras i 8 § utan i 7 c §. Ändringen görs bara mot bakgrund av att fristående gymnasie- skolors rätt till bidrag inte längre regleras i 8 § utan i 7 c §. Ändringen görs bara mot bakgrund av att fristående gymnasie- skolors rätt till bidrag inte längre regleras i 8 § utan i 7 c §. Innebörden av första stycket är att den uppgiftsskyldighet som gäller skolpliktiga elever även ska omfatta elever vid fristående gymnasie- skolor. Den nya uppgiftsskyldigheten är föreslagen med hänsyn till behovet av att stärka ungdomarnas möjlighet att komma i åtnju- tande av erbjudanden om lämpliga individuella åtgärder från hem- kommunen enligt 1 kap. 18 §.