sou · GWB341 · 2008-04-23 00:00:00 — har RKP emellertid även fått information om andra typer av förfaranden som kan misstänkas utgöra människohandel. Bl.a. har RKP fått upplysningar om kinesiska barn som sökt asyl i och som därefter försvunnit från anlägg- ningsboenden. I inledningsskedet avsåg den förundersökning som inleddes till följd av försvinnandena misstanke om människo- handel. Eftersom det slutligen inte gick att visa att det funnits något syfte att utnyttja barnen i något av de syften som anges i bestämmelsen om människohandel kom åtalet att avse människo- smuggling. har det framkommit uppgifter om handel med barn som utnyttjas för tiggeri och för att begå brott.TPF38FPT De offer som påträffats i dessa människohandelsförfaranden kommer bl.a. från och tillhör etniska minoriteter som lever under mycket svåra förhållanden där. Offren misstänks också ha utnytt- jats i prostitution. Vad gäller de förfaranden som syftar till att offren ska utnyttjats i prostitution har det vid samtal med RKP, polis och Åklagarmyn- digheten framförts att den övervägande delen av de förfaranden som borde kunna bedömas som människohandel åtalas som koppleri eller grovt koppleri enligt 6 kap. 12 § brottsbal- ken. Vid samtal med åklagare har anledningen till att de vid åtals väckande valt att rubricera människohandelsförfaranden som andra brott angetts vara att den nuvarande bestämmelsen är närmast omöjlig att tillämpa. Den kritik som framförts från åklagare har 38TP PT , , KUT, Rapport 2006:04, Människohandel för sexuella ändamål m.m., Lägesrapport 8, –. avsett både bestämmelsens övergripande utformning och utform- ningen av vissa rekvisit i bestämmelsen. Beträffande bestämmelsens övergripande utformning har de åklagare som vi talat med uppgett att bestämmelsen om människo- handel i dess nuvarande utformning visat sig vara mycket svårtill- gänglig, bl.a. p.g.a. att brottsbeskrivningen innehåller alltför många moment och att flera av rekvisiten saknar motsvarighet i annan straffrättslig lagstiftning. Bestämmelsens är därför svår att tolka. De åklagarna har också beskrivit att uttalandena i lagförarbetena i många fall omöjliggjort en tillämpning av bestämmelsen, eftersom de där angivna exemplen inte beskriver hur människohandels- förfaranden genomförs i praktiken. Det sistnämnda har lett till att domstolarna ofta valt att inte bifalla åtal för människohandel med hänvisning till att de förfarandena inte innehåller de moment och förfaringssätt som nämns i förarbetena. I fråga om utformningen av rekvisiten i bestämmelsen har åkla- garna angett att kravet på direkt uppsåt i förhållande till utnyttjan- desyftena i stor utsträckning försvårar en tillämpning av bestäm- melsen, eftersom det är så gott som omöjligt att visa att gärnings- mannen vid inledandet av förfarandet hade direkt uppsåt i relation till utnyttjandet. Det har också framförts synpunkter avseende rek- visitet om kontroll. Eftersom det nu nämnda rekvisitet tar sikte på samma omständigheter som kravet på att gärningsmannen ska ha använt sig av otillbörliga medel uppstår sådana bevissvårigheter att åklagarna i många fall ansett det uteslutet att åtala för människo- handel. Beträffande kontrollrekvisitet har det också framförts att rekvisitet i mål som rört barn, kommit att tolkas som att det inne- bär ett krav på att gärningsmannen ska ha använt sig av ett otillbör- ligt medel, trots att det inte finns något sådant krav i lagtexten. Den kritik som åklagarna riktat mot människohandelsbrottets nuvarande utformning har varit samstämmig. Konsekvensen av de svårigheter som beskrivits är att den övervägande delen av männi- skohandelsförfaranden kommit att åtalas som andra brott, vilket i sig inneburit att det mest straffvärda momentet i människohandeln, angreppet på offrets frid och frihet, inte omfattas av åtalen. Efter en genomgång av de påföljder som dömts ut i de domar som rör människohandel för sexuella ändamål och människohandel samt koppleri och grovt koppleri kan emellertid också konstateras att domstolarna i allmänhet dömer ut längre fängelsestraff för grovt koppleri än för människohandel. Så sker även i de fall där männi- skohandeln innehåller ett utnyttjande som varit att jämställa med En jämförelse mellan olika avgöranden och de reso- nemang som förts vid bestämmande av påföljd leder enligt vår mening till att det kan ifrågasättas om domstolarna i den omfatt- ning som varit avsedd beaktar det moment av fridskränkning som gör människohandelsbrottet så straffvärt. De redovisade förhållandena leder till slutsatsen att bestämmel- sen om människohandel i 4 kap. 1 a § inte tillämpas på det sätt som avsetts i de internationella instrumenten och, vad sär- skilt gäller människohandel med barn, inte heller i enlighet med de intentioner som kommer till uttryck i lagförarbetena till bestäm- melserna om människohandel för sexuella ändamål och människo- handel. Att 4 kap. 1 a § tillämpats i så begränsad omfattning som visat sig vara fallet och den redovisade kritiken från de aktörer som har att tillämpa bestämmelsen leder också till slutsatsen att bestämmelsens nuvarande utformning motverkar en ändamålsenlig och effektiv tillämpning. Frågan är emellertid om den beskrivna problematiken kan avhjälpas enbart genom att kravet på att människohandeln ska genomföras med användande av otillbörliga medel slopas. Av de uppgifter som vi tagit del av och beskrivit ovan har vi dragit slutsat- sen att tillämpningssvårigheterna inte beror på kravet på att gär- ningsmannen ska ha använt sig av otillbörliga medel. I stället bidrar såväl bestämmelsens generella utformning som utformningen av vissa av de i bestämmelsen angivna rekvisiten till att den är svår att tillämpa. För att uppnå en effektivare utformning av bestämmelsen om människohandel är det enligt vår uppfattning således inte möj- ligt att enbart diskutera kravet på att gärningsmannen ska ha använt otillbörliga medel. 2.6.2En ny utformning av människohandelsbrottet Förslag: Bestämmelsen i 4 kap. 1 a § ska också fortsättningsvis stämma överens med den internationellt god- tagna definitionen av människohandel. Utformningen av be- stämmelsen ska dock ändras. Människohandelsbrottet ska innehålla rekvisit som tydliggör att brottet är ett fridskränkningsbrott. Kravet på att gärnings- mannen ska ha använt sig av otillbörliga medel ska därför finnas kvar. Bestämmelserna om människohandel för sexuella ändamål och om människohandel har i huvudsak varit utformade i enlighet med den definition av människohandel som finns i Palermoprotokollet. För att inte någon oklarhet ska råda om att uppfyller sina för- pliktelser enligt protokollet och för att inte försvåra samarbetet med polis och åklagare i andra länder som också tillträtt protokol- let bör också en förändrad bestämmelse om människohandel utgå från den övergripande struktur som beskrivs i Palermoprotokollet. Definitionen av människohandel i Palermoprotokollet innehål- ler tre moment; åtgärder för att genomföra brottet (rekrytering, transport, överföring, hysande eller mottagande av personer), medel (hot om eller bruk av våld eller andra former av tvång, bort- förande, bedrägeri, vilseledande, maktmissbruk eller missbruk av en persons utsatta belägenhet, eller givande eller mottagande av betal- ning eller förmåner för att erhålla samtycke från en person som har kontroll över en annan person i syfte att utnyttja denna person) och syftet med brottet (utnyttjande av andras prostitution eller andra former av sexuellt utnyttjande, tvångsarbete eller tvångs- tjänst, slaveri eller med slaveri jämförbara bruk och sedvänjor, träl- dom eller avlägsnande av organ). Definitionen innehåller en beskrivning av hur gränsöverskri- dande människohandelsförfaranden vanligtvis har utformats. I de svenska lagförarbetena till människohandelsbrottet har de olika rekvisiten i bestämmelsen hänförts till de tre moment som redo- visats ovan och som beskriver genomförandet av människohan- delsförfaranden. De handlingar som innebär att gärningsmannen använder eller skapar ett maktförhållande gentemot offret har benämnts otillbörliga medel, de handlingar som innebär att gär- ningsmannen förflyttar eller lämnar över offret har benämnts handelsåtgärder och de tänkta syftena med förfarandet har benämnts utnyttjandesyftena. Begreppet handelsåtgärder används dock först i lagförarbetena till människohandelsbrottet i dess nuvarande lydelse.TPF39FPT Att sammanfatta de två första momenten i brottsbeskrivningen i 4 kap. 1 a § första stycket med begreppen otillbörliga medel och handelsåtgärder är emellertid i vissa avseenden miss- visande. Vad gäller begreppet otillbörliga medel framgår av upp- 39TP PT Ett heltäckande straffansvar för människohandel, m.m. (Ds 2003:45) och prop. 2003/04:111. räkningen i artikel 3 i tilläggsprotokollet att det i egentlig mening inte rör sig endast om medel för genomförandet av människohan- del, utan även om olika situationer som gärningsmannen skapar eller utnyttjar. Beträffande begreppet handelsåtgärder återspeglar detta när- mast den gränsöverskridande brottslighet som omfattas av tilläggs- protokollet, se bl.a. artikel 4. Kravet på att handeln skulle vara gränsöverskridande utgick emellertid ur den svenska lagstiftningen i samband med att bestämmelsen om människohandel fick en ny lydelse 2004. Eftersom ändringen innebar att gärningsmannen inte behöver förflytta eller föra över offret mellan olika länkar i en han- delskedja på det sätt som beskrivs i tilläggsprotokollet kan det ifrå- gasättas om begreppet handelsåtgärder på ett adekvat sätt beskri- ver de åtgärder som omfattas av brottet efter den nämnda lagänd- ringen. Eftersom vår utgångspunkt är att människohandelsbrottet också fortsättningsvis ska vara utformat i enlighet med definitionen av människohandel i Palermoprotokollet kommer den av oss före- slagna brottsbeskrivningen att innehålla samma moment som . För att kunna knyta an till diskussionerna i tidigare lagstiftningsärenden kommer vi, trots de ovan framförda syn- punkterna, att diskutera bestämmelsen utifrån de tre momenten, medel, åtgärder och syften, som bestämmelsen anses innefatta. I enlighet med vad som gäller nu bör bestämmelsens utformning inte innebära att det uppställs krav på att människohandeln i det enskilda fallet organiserats så att alla åtgärder förekommit eller att åtgärderna vidtagits i den ordning som beskrivs i bestämmelsen. Vi har valt att redovisa våra diskussioner kring bestämmelsens utformning utifrån de olika rekvisiten i denna. Vi är emellertid medvetna om att de olika delarna av bestämmelsen påverkar var- andra i en rad olika avseenden och att det därför är svårt att disku- tera följderna av de föreslagna ändringarna utifrån varje enskilt rek- visit. Därför vill vi redan här påpeka att de sammantagna ändring- arna i 4 kap. 1 a § första och tredje styckena enligt vår bedömning inte leder till någon nykriminalisering. Beträffande änd- ringarna i 4 kap. 1 a § andra stycket gör vi emellertid motsatt bedömning. För att göra resonemangen och framställ- ningen överskådlig redovisas de följder våra förslag kan bedömas få i fråga om bestämmelsens tillämpningsområde i slutet av de avsnitt där ändringarna redovisas. 2.6.4Det bör krävas att något otillbörligt medel har använts för att straffansvar för människohandel ska kunna komma i fråga I förarbetena till bestämmelsen om människohandel för sexuella ändamål och människohandel fördes diskussioner om huruvida ett straffstadgande om människohandel borde innehålla krav på att gärningsmannen skulle ha använt sig av otillbörliga medel på det sätt som framgår av definitionen i Palermoprotokollet och EU:s rambeslut av om bekämpande av människohandel (2002/629/RIF). Som huvudargument för att bestämmelsen borde innehålla sådana krav anfördes att människohandelsbrottets stränga straffskala motiverats av att brottet innefattade ett angrepp på off- rets frid och frihet, vilket borde lyftas fram genom att det i bestämmelsen uttryckligen uppställdes krav på att gärningsmannen använt sig av otillbörliga medel för att genomföra någon handels- åtgärd. Därutöver framhölls att behovet av en klar och tydlig gränsdragning i förhållande till andra brott talade för en sådan lös- I motiven till den nuvarande bestämmelsen uttalades att det åter borde övervägas om kravet på användande av otillbörliga medel borde slopas. Uttalandet motiverades av att bestämmelsen inte visat sig vara så effektiv som avsetts. I detta sammanhang nämndes också att de principer, som låg till grund för den i genom- förda kriminaliseringen av köp av sexuella tjänster, talade för att människohandelsbrottet borde innefatta en kriminalisering av alla åtgärder som i en förlängning syftade till att någon skulle utnyttjas i prostitution eller för andra ändamål, oavsett om några otillbörliga medel använts eller inte.TPF41FPT Som sagts tidigare uttalas i våra direktiv att vi bör överväga om kraven på användande av otillbörliga medel fortfarande bör finnas kvar i bestämmelsen i 4 kap. 1 a § första stycket . För att det ska finnas anledning att föreslå att människohandelsbrottet utformas utan krav på sådana medel bör det finnas skäl som talar för att tillämpningen av bestämmelsen blir mer effektiv om detta rekvisit utgår. Det har framförts synpunkter från åklagare om att kraven på att gärningsmannen ska ha använt sig av otillbörliga medel i vissa situationer inneburit att bestämmelsen är svår att till- lämpa. Kritiken i denna del riktar sig mot den del av bestämmelsen 40TP PT Prop. 2001/02:124 s. 23 f. 41TP PT Prop. 2003/04:111 s. 56 f. där det uppställs krav på att gärningsmannen ska ha utnyttjat någons utsatta belägenhet eller använt sig av något annat sådant otillbörligt medel. Enligt de uppgifter som framförts till utred- ningen skulle tillämpningssvårigheterna i denna del bero på att förarbetsuttalandena om vad som bör omfattas av de nu beskrivna medlen inte korresponderar med hur människohandelsförfarandena egentligen är utformade. Det maktförhållande som gärningsman- nen skapar eller utnyttjar i förhållande till offret uppnås i de allra flesta fall och genom att gärningsmannen vidtar handlingar som var och en sedda för sig inte kan anses särskilt ingripande eller våldsamma. De exempel som ges i förarbetena i detta avseende beskriver emellertid drastiska situationer som enligt de åklagarna visat sig vara mycket sällan förekommande.TPF42FPT Att det föreligger en diskrepans mellan de förfaranden som beskrivs i förarbetena och de som har utretts av polis och åklagare framgår också av de stämningsansökningar som utredningen tagit del av. Den redovisade kritiken vinner också stöd av resonemang i de avgöranden som vi haft tillgång till. Det ska framhållas att de åklagare som vi varit i kontakt med förespråkat att kravet på användande av otillbörliga medel bör finnas kvar, men att bestäm- melsen generellt bör genomgå en genomgripande förändring för att människohandelsbrott ska kunna beivras på ett effektivt och ända- målsenligt sätt. Som nämnt har den övervägande delen av den kritik som framförts i övrigt främst varit riktad mot bestämmelsens utformning i övriga delar. Generellt beskrivs bestämmelsen som svårtillgänglig och alltför komplicerad till sin konstruktion. Vad gäller kontrollrekvisitet har poängterats att detta rekvisit tar sikte på samma omständigheter som de rekvisit i praktiken som beskri- ver de otillbörliga medlen. Vad särskilt gäller uppsåtsrekvisitet har det framförts att bestämmelsen för att kunna tillämpas effektivt bör konstrueras på ett sätt som innebär att det blir möjligt att döma för människohandel även i fall då gärningsmannen inte haft uppsåt redan vid inledningen av förfarandet utan uppsåt uppkom- mer exempelvis under en transport eller offret är inhyst i en lägenhet. De nu redovisade förhållandena har fått till följd att åklagare i vissa fall väljer att rubricera människohandelsförfaranden som andra brott och i stället åtalar för företrädesvis koppleri eller grovt 42TP PT Prop. 2001/02:124 s. 34 f. och prop. 2003/04:111 s. 58 f. och 65. Detta trots att det i brottsundersökningarna klart kom- mit till uttryck att det är fråga om förfaranden som borde ha åtalats som människohandel. Vad gäller domstolarnas tillämpning av kravet på användande av otillbörliga medel kan konstateras att det finns mycket få avgöran- den där frågan diskuteras, vilket kan förklaras av att den över- vägande delen av avgörandena rör handel med barn där detta krav inte ställs upp. Praxis ger alltså ingen ledning för en bedömning av om, eller i vilken omfattning, kravet på användande av otillbörliga medel inneburit att bestämmelsen inte kunnat tillämpas effektivt. Frågan blir därför om det verkligen kan sägas ha framkommit sådana skäl som motiverar att kravet på användande av otillbörliga medel bör utgå. Enligt vår mening måste bedömningen därav ta sin utgångspunkt i en analys av vilka konsekvenser en förändring av bestämmelsens lydelse i detta avseende skulle kunna få. Som fram- hållits är människohandelsbrottet ett fridskränkningsbrott. Detta markeras i bestämmelsen genom en uppräkning av otillbörliga me- del som beskriver på vilka sätt som angreppen på offrets frid och frihet kan ta sig uttryck. Om uppräkningen av fridskränkningarna utgår kommer brottsbeskrivningen att bli oerhört uttunnad och omfatta en rad olika åtgärder och handlingar, såsom missriktade sociala kontakter, som inte bör kunna bestraffas som människo- handel. Att slopa kraven på användande av otillbörliga medel skulle också medföra problem med överlappning av brottstyper som kan antas bli långt mer omfattande än de som kan bli aktuell. Dess- utom torde inte ett slopande av kravet på otillbörliga medel komma att leda till en mer effektiv tillämpning av bestämmelsen. Nack- delarna med en sådan lösning får anses vara så stora att det inte finns tillräckliga skäl för att motivera en ändring av bestämmelsen i det avseendet. Enligt vår bedömning bör kravet på användande av otillbörliga medel således också fortsättningsvis finnas kvar i 4 kap. 1 a § första stycket . För att undanröja de svårigheter som förekommit vid en tillämpning av vissa av de otillbörliga med- len bör dock bestämmelsen i denna del ges en annan utformning. 2.6.5Närmare om utformningen av de otillbörliga medlen Förslag: De rekvisit som beskriver de otillbörliga medlen ska ges en tydligare och mer lättillgänglig utformning än de nuva- rande. Det ska därför anges att den som använder olaga tvång eller vilseledande, missbrukar någons utsatta belägenhet, miss- brukar någons ungdom eller skyddslöshet, eller missbrukar någons beroendeställning, har använt ett sådant medel som kan föranleda ansvar för människohandel. I definitionen av människohandel i Palermoprotokollet artikel 3 a, anges de otillbörliga medel som legat till grund för utformningen av den svenska lagstiftningen. I artikeln nämns hot om eller bruk av våld eller andra former av tvång, bortförande, bedrägeri, vilse- ledande, maktmissbruk, eller missbruk av en persons utsatta belä- genhet eller givande eller mottagande av betalning eller förmåner för att erhålla samtycke från en person som har kontroll över en annan person i syfte att utnyttja denna person. I förarbetena till bestämmelsen om människohandel för sexuella ändamål framhålls att en bestämmelse som är avsedd att omfatta de förfaranden som kan användas som medel enligt definitionen av människohandel riskerar att bli omfattande och i viss mån svepande.TPF43FPT För att beskriva de olika förfaranden som avsågs angavs i bestämmelsen om människohandel för sexuella ändamål använ- dandet av olaga tvång eller vilseledande eller användande av något annat sådant otillbörligt medel. Bestämmelsen om människohandel kompletterades, efter påpekande från Lagrådet, med utnyttjande av någons utsatta belägenhet.TPF44FPT Att i lagtext räkna upp alla de förfaranden som kan utgöra ett otillbörligt medel i ett människohandelsförfarande är, som konsta- terats i tidigare lagstiftningsärenden, inte möjligt. För att åstad- komma en klar och tydlig reglering bör de otillbörliga medlen i stället sammanfattas i ett antal begrepp som speglar de situationer som är karaktäristiska. Utmärkande för människohandelsbrottet är att gärningsmannen på något sätt upprättar ett maktförhållande gentemot offret, vilket leder till att han eller hon inte råder över sin livssituation och där- för kan utnyttjas. Detta förhållande mellan gärningsmannen och 43TP PT Sexualbrotten, Ett ökat skydd för den sexuella integriteten och angränsande frågor (SOU 2001:14) s. 460. 44TP PT Prop. 2003/04:111 s. 58 f. och s.99 f. offret kan exempelvis uppstå genom att gärningsmannen på något sätt försätter offret i en svår situation eller att gärningsmannen utnyttjar att offret redan befinner sig i en svår situation. För att detta moment tydligare ska komma till uttryck bör uppräkningen av medel omfatta fler situationer än den nuvarande bestämmelsen. De otillbörliga medlen bör därför kompletteras med att någon missbrukar någons ungdom eller skyddslöshet eller missbrukar någons beroendeställning. Det kan ifrågasättas om inte tidigare lagändringar beträffande de otillbörliga medlen inneburit att vissa av de situationer som räk- nas upp överlappar varandra. Vid en jämförelse av de förarbets- uttalande som beskriver innebörden av utsatt belägenhet och annat sådant otillbörligt medel framgår att begreppen getts samma inne- börd. De situationer som anges i förarbetena för att exemplifiera begreppen är dessutom identiska.TPF45FPT Det sägs också att den ändring som genomfördes efter Lagrådets påpekande inte innebar någon ändring av de otillbörliga medlens innehåll.TPF46FPT Enligt vår mening saknas därför anledning att ha kvar begreppet annat sådant otillbörligt medel. Vår utgångspunkt har varit att göra bestämmelsen tydligare och därmed också lättare att tillämpa. Genom att slopa begreppet annat sådant otillbörligt medel och i stället låta de situationerna omfattas av begreppet någons utsatta belägenhet blir bestämmel- sen i den delen mer lättöverskådlig och lättare att tolka. Om det skulle förekomma någon situation som härigenom inte omfattas av begreppet någons utsatta belägenhet kommer den att omfattas av de andra begrepp som vi föreslår ska komplettera uppräkningen av medlen. Våra förslag i denna del kommer inte att ändra innebörden av kraven på de fridskränkningar som omfattas av beskrivningen av medel. Däremot leder ändringen till en ökad tydlighet som bättre beskriver brottets karaktär. Sammanfattningsvis bör det av bestämmelsen framgå att den som använder olaga tvång eller vilseledande, missbrukar någons utsatta belägenhet, någons ungdom eller skyddslöshet, eller någons beroendeställning har använt sig av ett sådant otillbörligt medel som kan föranleda straffansvar för människohandel. Genom att ge beskrivningen av de otillbörliga medlen denna utformning används i stor utsträckning begrepp som tidigare använts i straffrättslig lag- stiftning, vilket i sig bör underlätta bestämmelsens tillämpning. 45TP PT Prop. 2001/02:124 s. 34 f. och prop. 2003/04:111 s. 65. 46TP PT Prop. 2003/04:111 s. 65. I bestämmelsen bör användas två begrepp för att beskriva på vil- ket sätt som gärningsmannen ska ha agerat för att kunna anses ha använt sig av ett medel. Vad gäller olaga tvång och vilseledande bör det krävas att gärningsmannen med användande av olaga tvång eller vilseledande genomför ett förfarande. Med begreppet med använ- dande av avses samma handlingar som i nuvarande bestämmelsen. Beträffande de övriga situationerna i bestämmelsen uppställs nu ett krav på att gärningsmannen ska ha utnyttjat offrets situation. I det lagstiftningsärende som rörde den nya sexualbrottslagstiftningen framhölls dock att begreppet utnyttja har en vid innebörd och bl.a. innefattade situationer där offret själv tagit initiativ till en handling.TPF47FPT Vid en genomgång av de tidigare lagstiftningsärendena framgår att det inte har varit avsikten att också sådana förfaranden ska omfattas av människohandelsbrottet.