sou · GVB389 · 2008-01-01 00:00:00 — Jaktens väldiga popularitet skapar konkurrens mellan jägare och rovdjur. Det Skandinaviska björnprojektet har i det södra kärnområdet studerat björnens påverkan på älgstammen. Studien pågick och baserades på sändarförsedda älgkor och deras kalvar. Totalt dödades av älgkalvarna av björn. Resultaten visar också att främst kalvar yngre än drabbas. Ingen kalv dog av björnangrepp. Vuxna älgar tas sällan, uppskatt- ningsvis står björn endast för 0,5–1,av den årliga vuxendödlig- heten. Älgkor som förlorar sin kalv föder oftare tvillingar . Detta förklaras av att älgkor utan kalv har större möjlighet att bygga upp sin egen konditionen och därmed öka reproduktions- kapaciteten . Förlust av en kalv kompenseras alltså i viss mån under nästa säsong. När detta tas i beräkning minskar effekten av björnens predation på kalv från till . I har studier visat att björnens inverkan på älg- stammens storlek är näst intill obefintlig. Emellertid kunde älg- stammens tillväxttakt påverkas, och det till synes oberoende av älg- och björntäthet. Enligt det Skandinaviska björnprojektets under- sökningar har tätheten av älg respektive björn stor betydelse för björnens påverkan på älgstammen. I områden med många älgar per björn är påverkan på älgpopulationens storlek och tillväxt liten, medan den i områden med lägre älgtäthet är större. När tätheten på älg går under 50 älgar per björn, får björnen en tydlig effekt både på älgstammens storlek och på tillväxttakten. Björnens predation på älg påverkar framför allt överlevnaden bland kalvar. För älgjägare i björnområden innebär det i första hand att kalvjakten kan påverkas. I områden där björnstammen tål ett jaktuttag visar beräkningar att för var tionde till tjugonde kalv som jägarna tappar möjligheten att skjuta, ges istället möjligheten att fälla en björn. 5.6Är björnen farlig? Den skandinaviska brunbjörnen är skygg för människor och upp- visar en mycket låg grad av aggressivitet. Trots detta finns vissa tillfällen då björnen kan vara farlig för människor och i finns ett antal incidenter dokumenterade. I avsikt att öka kunskapen om den skandinaviska björnens bete- ende vid möten med människor på nära håll har fakta från över hundra dylika tillfällen sammanställts. I av mötena uppvisade björnen inte någon aggressivitet alls, medan den i övriga fall ansågs uppträda hotande. Närkontakt mellan björn och människa skedde inte i något fall, men vid några få tillfällen gjorde björnen sken- anfall. I de flesta tillfällen då björnen uppträdde hotfullt rörde det sig om en hona med ungar, en björn vid ett kadaver, björn vid ide- gång eller en situation då hund fanns närvarande. Många av mötena var mellan sändarförsedda björnar och forskare med kunskap och utrustning för att komma närmare björnen än vad allmänheten normalt gör. I studien fanns därför ett överraskningsmoment in- kluderat. Resultaten är sannolikt mer representativa för möten mellan björn och jägare än möten mellan björn och personer som inte aktivt försöker komma nära vilda djur. pågår en studie där björnens reaktion på mänsk- lig närvaro undersöks under mer normala förhållanden. Upplägget är sådant att två personer till fots passerar en sändarförsedd björn medan de talar i normal samtalston. De första resultaten visar att björnen oftast ligger kvar tills personerna passerat och att den därefter lämnar området. I en del fall lämnar björnen området direkt. I sker i genomsnitt ungefär en björnattack som resulterar i mänsklig skada. har totalt fem personer i dött till följd av björnangrepp. Tre av dödsfallen skedde i , ett i , ett i och ett i . var det en skadskjuten björn som dödade en jägare. De två andra dödsfallen inträffade i år 1906 då en vallpojke stött på en björn vid ett kadaver, respektive i då en joggare dödades av en björnhona med unge. –2007 har närmare 20 personer skadats och två personer dödats av björn i . Majoriteten av incidenterna skedde under jakt. Vid flera av olyckstillfällena avlossades skott mot björnen och i mer än hälften av fallen fanns hund närvarande. Tre av de skadade var personer som råkat överraska en hona med ungar. Farliga situationer uppstår framförallt vid möten med skad- skjutna björnar. Andra situationer som kan vara farliga är att över- raska en hona med ungar, att överraska en björn vid idet eller vid kadaver, och att överraska en björn med lös hund. När det finns goda kunskaper om en population och dess biologi kan livskraftighetsanalys användas för att bedöma populationens utsikter att fortleva. Ett ofta använt kriterium för att definiera en population som livskraftig är att populationen har sannolikhet att överleva . För den svenska björnstammen utfördes en livskraftighetsanalys med avseende på demo- grafiska faktorer, dvs. sådant som antal födslar och dödsfall, köns- fördelning och in- och utvandring. I analysen utgick forskarna från den då extremt höga tillväxttakten på 14–och den dödlighet som uppskattats –1995. Den övergripande slutsatsen av analysen blev att björnbeståndet var livskraftigt. En population som är demografiskt livskraftig kan likväl ha en starkt reducerad genetisk livskraft, särskilt om populationen är eller har varit liten. Detta gäller inte det svenska björnbeståndet. Den genetiska variationen bland skandinaviska björnar är förhållandevis hög och i det närmaste jämförbar med vad som dokumenterats hos stora populationer i . Detta förvånar något givet stammens tidigare låga individantal och det begränsade inflödet av individer från andra populationer. Den relativt höga nivån av gene- tisk variation kan bl.a. förklaras av att populationen överlevde i fyra geografiskt skilda delpopulationer, vilket ibland kan medföra att mindre variation förloras totalt sett. har en livskraftig och växande björnstam. Stora delar av landets yta består av lämpliga livsmiljöer för björn, detta till trots att björnen i hög grad undviker bebyggelse, vägar och andra mänskliga aktiviteter. har någon mättnad med avseende på björntäthet i kärnområdena inte kunnat märkas. Utvandringstakten bland honor är fortsatt hög, vilket indikerar att stammen ännu inte nått den biologiska bärkraften. Sett ur ett ekologiskt och geogra- fiskt perspektiv finns alltså gott om utrymme för fler björnar i lan- det. Tillväxten varierar rejält i olika områden, men beräknades –2004 vara i genomsnitt. Oavsett hur tillväxten blir framöver, kan innebörden av en tillväxt på t.ex. illustre- ras med ett räkneexempel. Med en stam bestående av 2 350–2 900 individer, dvs. antalet björnar i , och en årlig tillväxt på skulle antalet djur öka till 4 010–4 950 , alltså en ökning med 1 660–2 050 djur. Sannolikt är dock till- växttakten lägre än eftersom jaktkvoten ökats. Till- växten antas dessutom minska i takt med att populationen tätnar eftersom björnhonors reproduktionsintervall och ålder för första reproduktion ökar med populationstätheten. 6.1Järvens utbredning och antal Järvens utbredning är cirkumpolär på norra halvklotet och omfattar nordliga barrskogs- och tundraområden. Antalet järvar i världen kan bara bedömas grovt. I uppskattas individantalet till 15 000 19 000 i , ett par tusen i , och 250–500 i övriga . I finns grovt uppskattat 20 000 djur. Sam- mantaget med de begränsade populationerna i , , Fin- land, och är det möjligt att världspopulationen omfattar omkring 50 000 järvar. Järvens utbredning i Eurasien sträcker sig från södra i väst till i öst. Utbredningsområdet innefattar alpina delar av , delar av , nordliga delar av europeiska och , norra , samt nordöstra och troli- gen även nordvästra . I finns omkring 130 järvar. Dessa förekommer i tre områden: nordligaste , ca 70 individer, östra delarna av mellersta , ca 45 individer, och västra delarna av mellersta , 10–15 individer. Den västliga delpopulationen är ett resultat av flyttning av järvar från renskötselområdet. I förekommer järv huvudsakligen inom renskötselområdet i fjällen och de fjällnära skogarna, från Treriksröset till nordvästra (figur 6.1). Tätheten varierar lokalt inom länen, men gene- rellt blir populationen glesare från norr till söder. Få föryngringar i centrala och norra skapar ett visst glapp i en annars rela- tivt sammanhängande utbredning. Stora delar av järvbeståndet finns i och antalet järvföryngringar i är starkt påverkat av utvecklingen där. har 53–av de årliga föryngringarna registrerats i . I registrerades –2006 i medeltal 65 föryng- ringar , motsvarande en total population på ca 420 individer. Inom det svenska järvprojektet multipliceras vanligen antalet för- yngringar med 6,4 för att uppskatta hela beståndets storlek. Vid inventeringen 2007 har 78 föryngringar registrerats, varav 63 be- dömts som helt säkra. Utanför renskötselområdet förekommer järv knappast alls. Ett undantag utgörs dock av ett litet bestånd i skogslandet på gränsen mellan och , 10–från när- maste järvföryngringar i fjällkedjan. Förekomst av järv dokumen- terades här , och åtminstone finns ett litet fast bestånd. Genom DNA-analys från spillning vet man beståndet omfattat ca tio individer –2007. Föryngring har dokumenteras 1999, 2000, 2002 och 2006. förekommer dessutom järv mer eller mindre varaktigt i ytterligare ett eller ett par skogsområden i Västernorr- lands län, dock huvudsakligen inom renskötselområdet. Figur 6.1 Järvens utbredning i och I förekommer järv i fjällkedjan från Finnmark till Nord- Trøndelag och utbredningen här hänger samman med järvens huvudsakliga utbredning i . Därtill finns i sydvästra ett delbestånd med omkring 100 individer . Baserat på inventeringar 2004–2006 uppskattas det totala antalet järvar i till ca 350. nationella mål för järvstammen är 39 för- yngringar , motsvarande ca 250 individer. regi- strerades 51 föryngringar, varav en del har eliminerats legalt genom att lyor grävts ut och honor och ungar avlivats, i syfte att nå det nationella målet på 39 årliga föryngringar. 6.2Den svenska populationens historik och utveckling finns få uppgifter om järvens utbredning. hade järven förmodligen en liknande utbredning som , dvs. främst i renskötselområdets fjäll- och skogstrakter. finns uppgifter om begränsad förekomst av järv i (1785). I förekom järv ända ner mot kusten, även om de flesta järvarna även då levde i fjäll och fjällnära skog. Enligt fångststatistik –1934 förekom små järvbestånd i och skogstrakter. Situationen i nuvarande är oklar, men antagligen var förekomsten sporadisk också . Enstaka järvar fångades till och med i , och , men troligtvis var det sydligaste landskapet med en fast järvstam. Järvstammen påver- kades sannolikt starkt av mänsklig förföljelse så det är möjligt att järvens forna utbredningsområde underskattats. finns inga uppgifter om järvförekomst i och , och inte heller från det område som utgör . Järvstammen fortsatte att minska ända fram till att arten fredades . uppskattades antalet järvar i till 100 eller färre, även om det finns en relativt stor osäkerhet om antalet. Järven är ett mårddjur liksom exempelvis utter, grävling och her- melin. väger vanligen 8–och hanar 14–. Järvens parningstid sträcker sig . Järven har fördröjd fosterutveckling, vilket innebär att det befruktade ägget inte fäster i livmoderväggen och börjar utvecklas förrän i mitten av januari, dvs. 5–9 månader efter parningen. Dräktigheten varar i 40– , vanligen föds ungarna i . Lyan där ungarna föds har ofta grävts ut i snön intill en klippbrant eller stensamling. Ungarna stannar i lyan /. Därefter uppehåller sig ungarna ofta på speciella samlings- platser medan honan söker föda. Nyttjandet av dessa samlingsplat- ser minskar successivt, och ungarna följer honan på hennes vand- ringar juni/juli. Ungarna blir självstän- diga . Järvhonor blir könsmogna och kan fysi- ologiskt sett föda ungar när de är . I allmänhet sker dock inte den första reproduktionen förrän vid 3–ålder. Kun- skapen om hur länge vilda järvhonor reproducerar sig är begränsad, men i har dokumenterats ett fall med en hona som födde ungar då hon var minst . Jämfört med andra stora rovdjur är järvhonors reproduktionstakt låg och varierar dessutom avsevärt mellan olika år. Baserat på forskningsresultat från Norr- bottensfjällen reproducerar sig av honorna som är och äldre. Av dessa förlorar ungarna . Forskning i har även visat att järvhonor som inte födde ungar under föregående år i genomsnitt får fler ungar året därpå, än honor som födde ungar året innan. För honor inne- bär alltså reproduktion en ansträngning som påverkar reproduk- tionskapaciteten nästföljande år. Ansträngningen kan dock antag- ligen kompenseras om födotillgången är god. som inom forskningsprojektet tillfördes extra föda under mid- vintern fick större reproduktionsframgång än övriga honor, även om de reproducerat sig föregående år. Att en ökad födotillgång ger ökad reproduktion tyder på att reproduktionen hos järvar i studie- området är beroende av födotillgången. För järvar i de flesta områden är antagligen födotillgången vari- erande och oförutsägbar. Genom att järven är revirhävdande och naturligt förekommer i låga tätheter kan denna variation få stor betydelse för rekryteringen i populationen. Följaktligen har järv- populationer troligen en låg kapacitet att kompensera ökad dödlig- het med ökad reproduktion. Unga järvar lämnar vanligtvis moderns hemområde permanent vid ca 12 månaders ålder. Alla unga hanar utvandrar. Järvars parnings- system innebär hård konkurrens mellan hanar. Unga hanar har svårt att konkurrera med vuxna och etablerade hanar. Bland unga honor utvandrar ungefär 2/3, åtminstone i studieområdet i Norr- botten. Honors utvandring styrs av konkurrens om revir. Om honor får möjlighet att ta över moderns revir, t.ex. om modern dör eller byter område, stannar de kvar, annars utvandrar de. Över- levnaden hos vuxna honor påverkar därmed spridningen av unga honor. Detta har betydelse både för spridning till nya områden och för sannolikheten att delpopulationer får tillskott av nya individer. Utvandringsavstånd har bl.a. mätts via DNA-identifiering av järvindivider i . I genomsnitt utvandrade hanar och honor . De längsta utvandringsavstånd som dokumenterats är för en hane i södra och för en hona i den svensk/norska fjällkedjan. Baserat på uppgifter från 98 sändarförsedda järvungar i så är dödligheten från 3–12 månaders ålder . Dödligheten är inte dokumenterad, men är san- nolikt högre. Det har bl.a. konstaterats att av honorna för- lorar hela kullen . Angrepp från andra järvar är den vanligaste dödsorsaken bland årsungar och står för av dödligheten. Järvungar riskerar främst att bli ihjälbitna av artfränder under två tidsperioder. Den första perioden är –juli. Det finns två huvudsakliga hypoteser om vilka järvar som dödar ungar : 1) hanar som dödar obesläktade ungar för att öka sin egen reproduktions- framgång nästföljande år, och 2) honor som dödar andra honors ungar för att minska konkurrensen om t.ex. föda för sig själv och sina ungar. Den andra perioden inträffar då ungarna lämnat modern. dödas unga järvar san- nolikt av vuxna obesläktade honor som försvarar sitt revir. För 1–järvar saknas närmare kunskap om dödlighet och dödsorsaker. De dödsorsaker som dokumenterats i är illegal jakt och strid med andra järvar. Forskning på andra rovdjurs- arter har emellertid visat att denna ålderskategori generellt har högre dödlighet än vuxna djur. Detta antas bero på att unga utvandrare är oerfarna och rör sig över stora områden med okänd terräng där de har svårare att finna föda och löper större risk att möta andra rovdjur, fientliga artfränder, människor och fordon. Bland vuxna sändarförsedda järvar i är den van- ligaste dödsorsaken illegal jakt. Bekräftad illegal jakt står för av vuxendödligheten i studieområdet. Om även sannolika fall av illegal jakt räknas in utgörs av vuxendödligheten av ille- gal jakt. Andra kända dödsorsaker är bl.a. sjukdom, strid med andra järvar och skyddsjakt. Den årliga överlevnaden hos vuxna järvar i studieområdet i uppskattas till mellan och , beroende på om sannolika fall av illegal jakt inkluderas eller inte. Om man antar att de individer som dödats illegalt, i bekräftade och sannolika fall, skulle ha överlevt blir överlevnaden istället . Överlevnaden bland vuxna järvar är betydligt lägre än , vilket kan förklaras av att illegal jakt nästan uteslutande förekommer då det finns snö. Legal jakt på järv förekommer i så liten omfattning i att den svenska jakten inte påverkar stammens utveckling. har fyra honor dödats legalt och deras sex ungar placerats i djurparker. I sammanhanget kan en jämförelse mellan svensk och norsk järvförvaltning vara intressant. –2006 regi- strerades i genomsnitt 46 föryngringar i och 61 i Sve- rige som stammarnas utveckling var likartad i båda län- derna. –2005 dödades 258 järvar legalt i medan tio järvar tagits bort legalt i . Efter registrerades fler föryngringar i än i , en paradox som kan ha flera för- klaringar. En hypotes är att den omfattande legala jakten i bidrar till mindre illegal jakt än i . En annan förklaring kan vara att antalet registrerade föryngringar i ökat på grund av att inventeringsinsatserna ökat . Antalet föryngringar kan alltså ha underskattats i början av perioden. Ytterligare en för- kan vara att det genom en högre dödlighet i sker mer spridning av järvar från till än vice versa. Mest sannolikt förklarar flera faktorer tillsammans det observerade mönstret. Nordamerikanska studier har visat att dödligheten till följd av naturliga orsaker ligger på samma nivå både i jagade och i fredade populationer. Detta innebär att dödligheten till följd av jakt är ad- ditiv till den naturliga dödligheten. Vidare konstaterades att till- växten i undersökta områden med jakt var negativ, -, och att tillväxten i områden där järven var fredad var positiv, . 6.3.4Populationstillväxt och begränsande faktorer Överlevnaden bland vuxna honor är hos järv den parameter som har absolut störst inverkan på populationstillväxten. Födotill- gångens inverkan på reproduktionen och andelen överlevande ungar påverkar också, men inte i samma utsträckning. Baserat på sändarförsedda järvars reproduktion och överlevnad – 2006 har populationstillväxten i studieområdet i upp- skattats till mellan och . Skillnaden förklaras främst av olikheter i vuxenöverlevnad. I beräkningarna angavs vuxenöver- levnaden som respektive , dvs. vuxenöverlevnad med eller utan illegal jakt enligt ovanstående. Även om beräkningen är ganska osäker framgår betydelsen av vuxenöverlevnad för popula- tionens tillväxt tydligt. Detta belyser också vilken innebörd illegal jakt kan ha. Järvens låga reproduktionstakt medför en låg kapacitet att kom- pensera för ökad dödlighet. Som jämförelse kan nämnas att det år- liga jaktuttag som krävs för att stoppa tillväxten i en järvpopulation troligtvis är 6–, medan motsvarande siffra för en vargpopula- tion kan vara . Den legala jakten på järv är avsevärt mycket högre i än i . Det norska jaktuttaget kan potentiellt bidra till att begränsa den svenska järvstammen om den innebär att det sker större spridning av järvar från till än vice versa. Järven hävdar revir mot artfränder av samma kön. Reviren upprätt- hålls med doftmarkeringar och direkta aggressioner. Generellt an- tas att fördelningen av honors revir styrs av födotillgången, medan hanars revirfördelning styrs av fördelningen av honor. Revirens storlek varierar mellan individer och kön, och beroende på om- rådets karaktär. I studieområdet i är revirstorleken i genomsnitt 1,5 mil2P P för honor och 6 mil2P förP hanar. större revir än honor överensstämmer med järvens parningssystem som innebär att en hane parar sig med flera honor. Järvens krav på livsmiljö är inte känt i detalj, men sannolikt är till- gång till klövvilt en förutsättning i de flesta områden. Järven är an- passad till snö, både till kroppsform och levnadssätt. Exempelvis har järven stora fötter i förhållande till sin vikt, vilket gör att den rör sig relativt lätt i djup snö. Under vissa snöförhållanden ger det järven en fördel vid jakt, exempelvis då skaren bär en järv men inte en ren. Snö möjliggör också lagring av föda som är en viktig stra- tegi för järven för att kunna nyttja ett kadaver . Snön skyddar också lyan mot kyla och rovdjur. Järven uppehåller sig gärna i gränslandet mellan fjäll och skog. Den tycks föredra beskogad och brant terräng framför öppna och plana områden. Reproducerande honor tenderar att använda högre altituder och brantare terräng än hanar och honor utan ungar. Jär- ven undviker områden med bebyggelse och infrastruktur, vilket kan inverka på utbredning. För järven är också förekomst av andra stora rovdjur av bety- delse eftersom det kan medföra en ökad födotillgång i form av kadaver. Järven är både rovdjur och asätare. Järvar är kapabla att själva döda större klövvilt men i stor utsträckning utgörs klövvilt i dieten av kadaver. Mindre djur som t.ex. hare, skogsfågel och smågnagare är troligen av betydelse främst vid begränsad tillgång på klövvilt och/eller kadaver, samt . En helt dominerande del av järvens utbredning i är inom renskötselområdet. är en viktig del av järvens diet, framförallt . En relativt stor, men okänd, andel av renarna blir tillgängliga som kadaver efter att de förolyckats eller dödats av andra rovdjur, främst lodjur. Järven har i förhållande till sin storlek mycket starka käkar, och kan dela djurkroppar och använda fruset kött på ett effektivare sätt än t.ex. lodjuret. Under en omfattande spårningsstudie dokumen- terades ingen lyckad jakt av järv på annat än ren och enstaka små- gnagare. Järvar besökte dock kadaver av både ren, älg, björn, hare, räv och skogsfågel. I ett område utan tamren i södra påträf- fades vildren i , smågnagare i och hare i av spill- ningar insamlade vid lyor. Snöspårning av järvar i skogslandet utanför renskötselområdet visar att älg i form av slaktrester från jakt och övriga kadaver utgör huvuddelen av födan . Det har därtill doku- menterats att järvarna tagit bäver, tjäder och orre. Faktorer som påverkar födotillgången Järvens reproduktionstakt begränsas av födotillgången. Inom ren- skötselområdet påverkas födotillgången bl.a. av: 1) det totala anta- let renar inom järvens utbredningsområde, 2) antalet renar som blir kvar i fjäll och fjällnära skogar , 3) tätheten av andra stora rovdjur och tillgången på kadaver, 4) väder- och snöför- hållanden, vilket påverkar järvens jaktframgång, renarnas kondition och renskötarnas strategi för t.ex. samling och flytt, och 5) före- komsten av lämmelår. I skogslandet utanför renskötselområdet påverkas födotill- gången främst av tillgången på slaktrester från höstens älgjakt och av antalet kadaver som lämnas av andra rovdjur. 6.3.8Samspel med andra rovdjur Eftersom järven till stor del utnyttjar kadaver har andra stora rov- djur betydelse för järvens födotillgång. Lodjursförekomst påverkar sannolikt järven huvudsakligen positivt. Det är känt att järvar utnyttjar lodjursdödade renar, men inte i vilken omfattning. Mot bakgrund av att järvars reproduktion påverkas av födotillgången , är det troligt att kadaver som lodjur lämnar efter sig är viktiga för järven. Hur vargförekomst påverkar en järvstam är bristfälligt doku- menterat. För järven kan vargen dels utgöra en fara och dels med- föra en ökad födotillgång i form av kadaver som vargen lämnar ef- ter sig. Att järvar kan dödas av vargar har dokumenterats i Nord- . Även i har en järvhona med unge som sannolikt dödats av varg hittats. I vilken grad järven gynnas eller missgynnas av vargförekomst hänger sannolikt ihop med situationen i det aktu- ella området, men om detta är kunskapen liten. Interaktioner med björn har antagligen en begränsad betydelse för järven. Förmodligen sker interaktioner främst i anslutning till kadaver då björnen lämnat idet. I finns ex- empel på att järvar dödats av björn vid kadaver . Den genetiska variationen bland järvar i är betydligt lägre än bland järvar i och . Den begränsade genetiska variationen i är sannolikt ett resultat av perioder med liten populationsstorlek och begränsat genetiskt utbyte med populationen i /.