sou · GVB32 · 2008-01-01 00:00:00 — Försöket följdes upp som ett kontrollerat experiment med en grupp som fick behandling i form av eko- nomiska incitament, och en kontrollgrupp som inte fick mot- svarande behandling. Försöket var uteslutande riktat mot ensam- stående föräldrar varav majoriteten, , var kvinnor. De ekonomiska incitamenten förbättrades genom att hushållen erbjöds ett förvärvstillägg om de skaffade ett heltids- arbete (minst i vecken). Om en mottagare förlorade arbete drogs tillägget in, men om hon eller han började arbeta igen återupptogs utbetalningarna. Förvärvstillägget hade stor effekt på såväl sysselsättning som mottagandet av ekonomiska bistånd. var andelen hel- tidsarbetande dubbelt så stor bland dem som erbjöds förvärvs- tillägg jämfört med kontrollgruppen, . Skillnaderna mellan grupperna minskade dock över tiden och en slutsats som kan dras är att förvärvstillägget framför allt kortade ner bidragstiderna. En negativ effekt som framhålls i forskningen är att det långsiktigt finns en risk att drivkraften till vidareutbildning för lågavlönade försämras, vilket kan öka risken för ett senare bidragsberoende. I en annan kanadensisk studie undersöktes hur arbetsutbudet hos 25 29-åringar i påverkades av att de endast hade rätt till ett ekonomiskt bistånd som var lägre än för dem som fyllt 30.TPF21FPT Forskarna fann även här starka belägg för att en högre nivå på det ekonomiska biståndet leder till lägre sysselsättning. De tidigare beskrivna erfarenheterna från , och utgår till stora delar från andra typer av välfärdsmodeller, som inte direkt kan applicera på svenska förhållanden. Vi har dock valt att presentera dessa erfarenheter, för att göra bilden mer komplett. I de kommande avsnitten beskriver vi erfarenheter från och , vilka vi bedömer vara av större intresse för . 21TP PT , T. & , L. (2004), Incentive Effects of Social Assistance: A Regression Discontinuity Approach. NBER Working Paper 10541. . Ekonomiska incitament för den enskilde Uppgiften var att ge ett underlag för en bred debatt om förändringar av olika välfärdssystem som kan anses nödvändiga på grund av samhälls- utvecklingen. kom kommissionens rapport. i gör bedömningen att det på är otidsenligt att hushållsbegreppet avgör vilket eko- nomiskt bistånd den enskilde ska få. före- slår därför attTPF22FPT en löneinkomst hos den enskilde inte kopplas ihop med och bedöms som en del av ett hushålls inkomster. Behovet av ett ekonomiskt bistånd ska i stället beräknas utifrån varje vuxen individ i hushållet. Om en sådan regel infördes skulle den eko- nomiska vinsten för den enskilde att börja arbeta blir väsentligt större än i dag.TPF23FPT föreslår dessutom en jobbonus. Kort innebär förslaget att enskilda som levt på eko- nomiskt bistånd ska få en ekonomisk bonus när de börjar arbeta.TPF24FPT En jobbonus har fördelen, menar kommissionen, att den kan orienteras mot bestämda målgrupper. Den ska därför inte omfatta de enskilda som ändå skulle komma i arbete. En jobbonus får aldrig stimulera enskilda att försöka uppfylla kriterierna för en bonus. Kommissionens förslag innebär att bonusen avgränsas till enskilda med omfattande bidragsbehov och riktas mot enskilda som har ett åttioprocentigt bidragsberoende . Den gruppen består i av 200 000 personer. Bonusen ska enligt förslaget betalas ut när den enskilde har ett ordinarie arbete som omfattar 30 tim- mar/vecka. I välfärdskommissionen diskuteras att bonusen behöver ligga på 3 000 Dkr. Månad för månad kan sedan bonusen minskas innan den avslutas arbete. En avtrappning kan motiveras med att den enskilde ökar sina arbetsinkomster. 13.5.2Finlands försök med att bortse från inkomst av arbete Den finska beslutade i slutet att kommunerna skulle bortse från en viss del av arbetsinkomsten när de beräknade behovet av ekonomiskt bistånd. I lagstiftningen infördes en regel 22TP PT (2005), Fremtidens velfærd. 23TP PT Ibid. 24TP PT Förslag 15. Ekonomiska incitament för den enskilde att kommunerna inte ska ta av arbetsinkomsten i de hushåll som ansöker om ekonomiskt bistånd samt att denna summa inte får överstiga . Denna förändring gör det möjligt för enskilda med ekonomiskt bistånd att behålla delar av en inkomst utan att den minskar det ekonomiska biståndet. Regeln om att inte ta hänsyn till samtliga arbetsinkomster in- fördes temporärt i och basera- des på en tillfällig förändring av lagen om utkomststödTPF25FPT. Ett syfte med förändringen var att få enskilda med även små arbetsinkomster mer delaktiga i arbetslivet och ge dem ökade inkomster. Den finska beslöt senare att förlänga den tillfälliga lagen . beslöt även att öka sum- man som kommunerna ska bortse från. I stället för sattes taket för regeln till . Resultat – den första försöksperioden Förändringen har följts av forskare och under den första försöks- perioden kan forskningen endast påvisa marginella effekter av reformen. Bara en mindre del av målgruppen fick högre inkomster från arbete. En förklaring till dessa små ekonomiska effekter kan vara svårigheten att få ett arbete, dvs. en efterfrågebrist på mindre välutbildad arbetskraft. En annan omständighet som kan ha på- verkat resultatet är den korta första försöksperioden. Det kan vara svårt att se effekter av en temporär lagstiftning, när den över- vägande andelen av enskilda med ekonomiskt bistånd dessutom saknar arbete. Eftersom de konkreta förändringarna var så små medförde inte förändringen några ekonomiska kostnader för kom- munerna. I den slutliga bedömningenTPF26FPT menar dock forskarna att reformen i stor utsträckning hade positiva följder utifrån den enskildes synvinkel.TPF27FPT Den skapade en tydlighet när det gäller reglerna när kommuner ska bortse från inkomster hos den enskilde. var det mycket olika hur kommunerna hanterade eventuella in- komster. Reformen medförde på så sätt en lika behandling i hela riket. Dessutom fick ett nytt verktyg som gjorde det 25TP PT Dvs. det ekonomiska biståndet. 26TP PT Hiilamo m.fl. (2004). 27TP PT Social Policy and Administration (2006), Does income disregard work? Ekonomiska incitament för den enskilde möjligt att tydligt uppmuntra bidragstagarna att ta tillfälliga arbe- ten eftersom arbetsinkomsten inte längre reducerades fullt ut. Man ska inte heller glömma den tydliga signal som samhället ger till den enskilde. Oavsett arbetets omfattning ska det vara lönsamt att arbeta. Forskarna diskuterar även orsakerna till de små direkta effekter- na av reformen. De menar att det är utifrån det begränsade statistiska underlaget svårt att ge någon tydlig förklaring till de begränsade effekterna. Den mest troliga förklaringen är bristen på arbete för lågutbildade personer. En annan kan vara att det eko- nomiska incitamentet var alltför lågt för att få någon effekt. Slutligen kan det också vara så att man redan tidigare i vissa fall har bortsett från arbetsinkomster, vilket fick till följd att reformen inte fick avsedd effekt. I en svensk studieTPF28FPT har beräkningar gjorts av effekterna av en tänkt reform som liknar den i andra länder. I studien beräknas effekterna av att grundavdraget för förvärvs- arbetande ensamstående kvinnor ökas från till . Detta innebär att den genomsnittliga ersättningsgraden för övergången från att arbeta heltid till att inte arbeta alls minskade från till . Motsvarande minskning från halvtid till icke-arbete är från till . Simuleringen av reformen visar en ökning både av arbetstid och disponibel inkomst, i genomsnitt respektive . Vidare faller bidragsberoendet med . Praktiskt taget samtliga hushåll i urvalet får en positiv välfärds- effekt, det vill säga att den disponibla inkomsten har ökat. Reformen är dessutom självfinansierande för de offentliga finanser- na, genom ökade arbetsgivareavgifter och moms och ger lägre kost- nader för det ekonomiska biståndet,TPF29FPT menar forskarna. PT , och (2004), En utvärdering av en skatte- och bidragsreform för ensamstående mödrar, Ekonomisk debatt, Nr 4. Ekonomiska incitament för den enskilde I de allmänna råd som utfärdat, och som ska utgöra ett stöd för rättstillämningen och handläggningen av ekonomiskt biståndet, anges att kommunerna vid en bedömning av ett even- tuellt behov av ekonomiskt bistånd inte bara ska ta hänsyn till den enskildes egna inkomster och tillgångar. En utgångspunkt vid pröv- ningen av ekonomiskt bistånd är att alla inkomster och tillgångar ska räknas som gemensamma för makar, registrerade partner och sambor. Kommunerna ska således räkna in hushållets samtliga inkomster innan de bedömer behovet av ekonomiskt bistånd. Barn är emellertid inte underhållsskyldiga gentemot sina för- äldrar eller eventuella syskon. Eventuella inkomster från ferie- inkomster kan därför bara ligga till grund för den del av det ekonomiska biståndet som gäller barnet.TPF30FPT Enligt mening bör en ungdom alltid få disponera en del av sina inkomster för egen räkning utan att det påverkar föräldrarnas rätt till eko- nomiskt bistånd för barnet. Hur stor denna del bör vara får bedömas från fall till fall och utifrån barnets behov. Redan i propositionen 2000/01:80 Ny socialtjänstlag påpekades vikten av att även tonåringar i familjer som får ekonomiskt bistånd borde få behålla del av sina inkomster. Vidare sägs i propositionenTPF31FPT att det närmast handlar om att ett barn som lever i en familj som är beroende av ekonomiskt bistånd ska ha möjlighet att tjäna lite egna pengar. Regeringen påpekade dock i den nämnda propo- sitionen att detta kan svårligen regleras i lag, utan att rucka på hela konstruktionen av socialbidraget. Frågan följdes sedan upp i ett tillkännagivande från – bet. 2003/04:SoU5, rskr. 2003/04:155. I den anmodas regeringen att återkomma till riks- dagen med ett konkret förslag till hur detta problem ska lösas. Denna utredning fick i direktiven också uppdraget att ge förslag på hur man ska bestämma det belopp som ska undantas vid bistånds- beräkningen. Enligt Sociala Rapport 2006 löper barn i familjer som får långvarigt ekonomiskt bistånd, till skillnad från barn i familjer med låga inkomster men som inte mottar ekonomiskt bistånd, högre risker att utvecklas ogynnsamt i flera avseenden, till exempel låg utbildningsnivå, tonårsföräldraskap, missbruk eller 30TP PT (2003), Ekonomiskt bistånd, Stöd för rättstillämpning och handläggning av ärenden i den kommunala . 31TP PT Sid. 95. Ekonomiska incitament för den enskilde Enligt rapporten verkar långvarigt ekonomiskt bistånd vara en stark markör för betydande sociala problem och således inte endast ett tecken på familjens ekonomiska svårigheter. Det är dock osäkert om långvarigt ekonomiskt bistånd i familjen självständigt bidrar till ökade risker för ogynnsam utveckling hos barnen eller om det är orsakerna till familjens försörjningsproblem som ligger bakom de höga överriskerna. Mer än 40 000 ungdomar i åldrarna 13 levde i familjer som tog emot ekonomiskt bistånd 2005,TPF32FPT och påverkades därmed av kommunernas regler för ferie- arbete i olika omfattning. Frågan om hur inkomster från ferierna ska hanteras är av relativt stor betydelse eftersom i en undersökningTPF33FPT visade att omkring en tredjedel av alla barn i åldern 13 17 hade egna arbetsinkomster. 13.7.1Hur hanterar kommunerna ferieinkomster ? hanterar kommunerna ungdomars ferieinkomster på olika sätt. I UngdomsstyrelsensTPF34FPT enkät till tio kommuner som genom- fördes fanns fyra olika tolkningar av regelverket. Tolk- ningarna innebar allt från att unga fick behålla hela inkomsten till att hela inkomsten räknades in i hushållets inkomst, med olika maximala inkomstnivåer däremellan. Hur mycket barnet får behålla för egen del kan bero t.ex. på vilka konkreta behov av inköp, resor, fritidsaktiviteter etc. för barnet som redovisas och som bedömer ligga inom ramen för vad den unge behöver. Skillnaderna framkommer även i en undersökningTPF35FPT i Göteborgs- regionen där kommunerna har olika uppfattningar som kan grupperas i olika kategorier. Drygt hälften av kommunerna räknar inte med ferieinkomsten i familjens beräkning av det ekonomiska biståndet, medan ett par kommuner har ett tak för ferieinkomsten på 5 . I tre kommuner får ungdomen bekosta sin fritid och klädinköp med hjälp av lönen men får för övrigt ekonomiskt bistånd. Sammantaget visar denna undersökning att det är vanligt att tonåringar även i familjer med låga inkomster får behålla en del av sina inkomster från feriearbete för att betala inköp av extra kläder, sportutrustning m.m. 32TP PT , Ekonomiskt bistånd årsstatistik , tabell 19. 33TP PT (2003), Sommarjobb och försörjningsstöd. 34TP PT (2005), FOKUS05, En analys av ungas etablering och egen försörjning. 35TP PT GR, Årsredovisning 2005. Ekonomiska incitament för den enskilde Rädda Barnens enkätundersökningTPF36FPT angående hur kommunerna hanterade ferieinkomster visade att de kommunala reglerna för ekonomiskt bistånd och sommarjobb varierar stort. I 121 kom- muner påverkar barns sommarjobb inte alls det ekonomiska biståndet. I 65 kommuner sänks biståndet när barnet tjänat ett visst belopp. I 15 kommuner reduceras bidraget efter att barnet arbetat ett visst antal veckor och/eller tjänat ihop ett visst belopp. I åtta kommuner gjordes en individuell bedömning. I av de 209 kommuner som svarat på Rädda Barnens enkät reducerar familjens ekonomiska bistånd om barnen sommar- jobbar. Undersökningen visade också att barn med utländsk bakgrund löpte en högre risk att inte få behålla sina inkomster från sommararbete jämfört med barn med svensk bakgrund, eftersom deras familjer i högre utsträckning än andra får ekonomiskt bistånd. Likaså löper barn i storstäder ökad risk att inte få behålla sina inkomster eftersom deras familjer i högre utsträckning än andra fick ekonomiskt bistånd. 13.7.2Utredningens enkät till kommunerna I huvudsak visar svarenTPF37FPT på utredningens enkät att det råder stor enighet kring uppfattningen att ekonomiskt biståndet inte bör reduceras i de hushåll där ungdomar feriearbetar. Inställningen till reducering är dock något mer positiv bland arbetsmarknads- enheternas chefer. Av arbetsförmedlingarnas chefer var det relativt många som uppgav att de inte hade någon åsikt i frågan. Bör försörjningsstöd reduceras i de hushåll där ungdomar feriearbetar? PT (2003), Sommarjobb och försörjningsstöd. PT SCB, vad behöver göras för enskilda med ekonomiskt bistånd? Av de sammanlagt 907 utsända enkäterna besvarades totalt . 14Eftersatt rehabiliteringsbehov för personer utanför socialförsäkringssystemet Arbetsmarknaden är en viktig arena där människor kan känna sig delaktiga i samhället. Arbete ger också möjligheter till egenförsörj- ning som i sin tur ökar individens möjligheter att kunna leva ett självständigt liv. Det är många faktorer som spelar in när det gäller möjligheterna att underlätta inträdet på arbetsmarknaden för personer som är beroende av ekonomiskt bistånd. Inte minst är det viktigt hur man mår. Orsaker till att en person inte kan få ett arbete kan bland annat sökas i utbildningsbakgrund och yrkeserfarenhet. Det kan också handla om att man har en försämrad hälsa. Förutom utbildning och arbetslivserfarenheter är det således viktigt att även beakta hälsoaspekter när det handlar om att gå från ekonomiskt bistånd till arbete. Flera register- och intervjuundersökningar har visat att personer med ekonomiskt bistånd upplever sig ha sämre hälsa än befolkningen i stort. De som har bistånd uppger sämre hälsa jämfört med andra biståndsmottagare. I Social- styrelsens registerstudie om långvarigt bidragstagande under 1990- taletTPF1FPT framgår att nästan en fjärdedel av de långvariga bidragstagarna med ekonomiska bistånd ansåg att de hade dålig hälsa. används det s.k. ohälsotalet för att beskriva det generella hälsotillståndet. Även om det säger en hel del om hälsan hos en befolkning mäter det endast dagar med ersättning från Försäk- ringskassan. Det innebär att de som står utanför de inkomst- baserade socialförsäkringssystemen inte syns i denna statistik. Vi har därför valt att inte närmare analysera detta mått. Eftersom hälsa är en subjektiv upplevelse kan det också mätas genom enkäter eller intervjuer där personer själva får skatta sin 1TP PT (2003), Individ- och familjeomsorg, Lägesrapport . Eftersatt rehabiliteringsbehov för personer utanför socialförsäkringssystemet gör i samarbete med Kommuner och Landsting och med hjälp av återkom- mande undersökningar som mäter den självskattande hälsan. Syftet med denna undersökning är att följa upp folkhälsan och dess bestämningsfaktorer. Enkäten har genomförts två gånger, . Den nationella folkhälsoenkäten innehåller ett 80- tal frågor om psykisk och fysisk hälsa, vårdutnyttjande, levnads- vanor, arbetsmiljö, ekonomiska förhållanden samt trygghet och sociala relationer. När det gäller levnadsvanor har man valt att ställa frågor kring fem hälsorelaterade levnadsvanor: riskkonsumtion av alkohol, rökning, fetma, stillasittande fritid eller litet intag av frukt och grönsaker. Resultaten visar att av den svenska befolkningen inte hade någon av de studerade ohälsosamma levnadsvanorna. Bland de ekonomiskt utsatta var det vanligare att ha fler än en av de studerande hälsorelaterade levnadsvanorna. Både fysisk och psykisk ohälsa var även betydligt vanligare bland personer som lever i en ekonomiskt utsatt situation. Ekonomiskt utsatta definieras i detta sammanhang som personer med låg inkomst, de som saknar kontantmarginal eller har varit i ekonomisk kris. Det var vanligare att ha blivit utsatt för fysiskt våld eller hot om våld bland kvinnor och män med kort utbildning och bland dem som varit ekonomiskt utsatta. Kvinnor hade i större utsträckning än män blivit utsatta för kränkande behandling (). Vidare var det betydigt vanligare att ha blivit utsatt för kränkande behandling, bland både kvinnor och män, om man också var ekonomiskt utsatt. 14.1.2Skillnader mellan utrikes och inrikes födda personer I 2005 presenterades några av resultaten från den nationella folkhälsoenkäten som genom- fördes , med fokus på skillnader mellan utrikes och inrikes födda personer. Denna enkät skickades ut till sammanlagt 64 000 personer i åldrarna 18–. Av dessa svarade 40 000 per- soner, varav 4 000 personer var födda utanför . Eftersatt rehabiliteringsbehov för personer utanför socialförsäkringssystemet bland personer födda i var medan den för utrikes födda var betydligt lägre, vilket innebär att de resul- tat som redovisas måste tolkas med stor försiktighet. Resultaten visar att var femte kvinna som är född utanför uppger att hon har dåligt allmänt hälsotillstånd, vilket är fyra gånger fler än bland de inrikes födda kvinnorna. Var tredje utrikes född kvinna har nedsatt psykiskt välbefinnande mot var femte inrikes född kvinna. Den grupp som överlag uppger allra sämst psykisk hälsa är kvinnor födda utanför , medan de som uppger bäst psykisk hälsa är män födda i . Det finns ett flertal aktörer inom rehabiliteringsområdet. Kort- fattat kan sägas att rehabiliteringsinsatser är ett ansvar för arbetsgivare, företagshälsovård, Arbetsförmedlingen, Försäk- ringskassan, hälso- och sjukvården samt för . Hälso- och sjukvården ansvarar för den medicinska rehabiliteringen enligt hälso- och sjukvårdslagen (1982:763, HSL). Arbetsgivaren ansvarar för den arbetslivsinriktade rehabiliteringen för personer som har en anställning. Arbetsförmedlingen ansvarar för den arbetslivsinrik- tade rehabiliteringen för arbetslösa och anställda som behöver byta anställning på grund av ohälsa, medan ansvarar för den sociala rehabiliteringen. Med social rehabilitering menas råd, stöd, service, sysselsättning och behandling. ska samordna de rehabiliteringsåtgärder som de ovan nämnda aktö- rerna har ansvaret för att genomföra. Personer som behöver rehabilitering för att kunna återgå till ett arbete är i regel sjukskrivna från sitt arbete och får sjukpenning. De som inte har arbetat är inte sjukskrivna från något arbete, och har inte rätt till sjukpenning. De har inget arbete i botten att gå tillbaka till utan behöver rehabiliteringsinsatser för att över huvud taget kunna komma in på arbetsmarknaden. genomfördes en rikstäckande kartläggning av i vilken omfattning ekonomiskt bistånd ges på grund av att personer är sjuka och saknar arbete, och som inte har rätt till vare sig arbetslöshetsersättning eller ersättning från sjuk- försäkringen. Kartläggningen gjordes i samarbete mellan Riks- försäkringsverket, , och Eftersatt rehabiliteringsbehov för personer utanför socialförsäkringssystemet , och presenteras i rapporten eller utanförskap?.TPF2FPT Kartläggningen gav följande resultat: Andelen bidragshushåll med minst en vuxen person som är sjuk, arbetslös och saknar ersättning från sjukförsäkringen uppgår i genomsnitt till av samtliga bidraghushåll i landet, vilket motsvarar drygt 35 000 hushåll. Drygt tre fjärdedelar av stadsdelarna i storstäderna uppger att av samtliga biståndshushåll består av sjuka och nollplacerade hushåll. Var tredje stadsdel i storstäderna uppger att andelen är . De aktuella hushållen står för – eller – av de totala kostnaderna i riket för ekonomiskt bistånd. Bara drygt en fjärdedel av hushållen får eller har tidigare fått del av rehabiliteringsinsatser. Sammanfattningsvis tyder resultatet på att det är en stor andel hushåll som får ekonomiskt bistånd till följd av sjukdom och på grund av att de inte har någon sjukpenninggrundande inkomst, och att individerna i dessa hushåll inte får rehabiliteringsinsatser i tillräckligt stor utsträckning. Eftersom denna grupp vare sig har arbetslöshetsersättning eller sjukpenning faller de även utanför det intensifierade samarbetet mellan och () som är inriktat på åtgärder för arbetslösa sjukskrivna och anställda som behöver byta arbete på grund av ohälsa. Kartläggningen visar också att det finns en överrepresentation av utrikes födda. Det tycks inte heller vara ovanligt att många unga människor har ekonomiskt bistånd därför att de står långt från arbetsmarknaden och är sjuka. 2TP PT , och (2004), Rehabi- litering eller utanförskap? Om sjuka, nollplacerade med ekonomiskt bistånd. Eftersatt rehabiliteringsbehov för personer utanför socialförsäkringssystemet 14.2.1Kartläggning i av personer med långvarigt ekonomiskt biståndTPF3FPT Inför en större omläggning av verksamheten med ekonomiska bistånd har kommun genomfört en kartläggning av gruppen långvariga bidragsstagare med ekonomiska bistånd i åldrarna 25–. Denna grupp utgjorde (cirka 1 400) av samtliga hushåll som mottog ekonomiskt bistånd. hade varit aktuella eller längre. Nästan 75 pro- cent har utomnordisk bakgrund, dvs. antingen själva är födda utanför eller vars båda föräldrar är födda utanför . Merparten av dessa har utomeuropeisk bakgrund. För nära 70 pro- cent saknas uppgifter om åtgärder i form av praktik eller arbets- rehabiliterande insatser. har fått insatser inom det arbetsrehabiliterande området. Detta gäller i högre grad personer med svensk bakgrund. Drygt hälften av bidragshushållen bedöms lida av psykisk ohälsa, och nästan hälften bedöms ha fysisk ohälsa. Missbruk finns hos närmare en femtedel av bidragstagarna. genomfördes det s.k. i MalmöTPF4FPT, ett projekt som riktade sig till personer som var sjuka och som inte bedömts kunna stå till arbetsmarknadens förfogande. Projektet var ett samarbete mellan och fyra stadsdelar i . Personerna som var aktuella i projektet saknade sjukpen- ninggrundande inkomst och var beroende av ekonomiskt bistånd. De hade även behov av rehabiliteringsinsatser och utrednings- insatser för att få sin arbetsförmåga bedömd. Ett syfte med projek- tet var att utreda att rätt myndighet stod för den enskildes försörj- ning. Många hade varit beroende av ekonomiska bistånd . Av deltagarna var utrikes födda. De vanli- gaste födelseländerna var , , Serbien- och . Nästan hälften av deltagarna bedömdes ha psykiska problem. Ett resultat av projektet var att närmare 3TP PT kommun (2005), Kartläggning av långvariga socialbidragsmottagare, , kommun Utvärderingsenheten. 4TP PT , J & , J. (2003), – för de enbart sjukförsäkrade. Läns Allmänna Försäkringskassa, .