sou · GVB389 · 2008-01-01 00:00:00 — I takt med att jaktkvoterna höjts kraftigt är det troligt att den illegala jakten numera är väsentligt lägre än den legala jakten. I det södra studieområdet bedöms det legala jaktuttaget ha en begränsande effekt på den ille- gala jakten medan så inte anses vara fallet i det norra studieom- rådet. I det södra studieområdet som omfattar norra , västra , och södra har under den se- naste femårsperioden sannolikt ingen av Skandinaviska Björnpro- jektets 80 radiomärkta björnar dödats illegalt. Dessa radiomärkta björnar har sammanlagt övervakats motsvarande 400 björnår, dvs. Förföljelse av kungsörn förekommer främst i fjällen och i fjäll- nära områden. I en studie –1980 uppskattades att av de kontrollerade häckningsförsöken utsatts för förföljelse. Genom att kungsörnar inte radiomärks kan man inte beräkna dödligheten på samma sätt som för övriga arter. Forskarna uppskattar att den illegala jakten på kungsörn i det norrländska skogslandet minskat i omfattning under de tre . 14.2Riksdagens beslut om en sammanhållen rovdjurspolitik m.m. Med beslut om en sammanhållen rovdjurspolitik (prop. 2000/01:57, bet. 2000/01:MJU9) genomfördes vissa straffskärp- ningar i syfte att förebygga jaktbrott. Ändringarna innebar att straffet för jaktbrott och jakthäleri höjdes från fängelse till fängelse i högst . För grovt jaktbrott och grovt jakthäleri höjdes straffet från fängelse i högst till fängelse lägst och högst . Ändringen innebar vidare att vid bedömningen av om ett jaktbrott var grovt särskilt skulle be- aktas om brottet avsett ett särskilt skyddsvärt vilt och om det ut- förts med en särskilt plågsam jaktmetod. Regeringen ställde sig i proposition 2000/01:57 positiv till Riks- åklagarens förslag, i remissyttrandet över (M1998:02) slutbetänkande (SOU 1999:146) Sammanhållen rov- djurspolitik, att försök och förberedelse till jaktbrott skulle krimi- naliseras. Regeringen aviserade i propositionen sin avsikt att åter- komma till i frågan – något som ännu inte skett. I propositionen till aviserade regeringen vidare att po- lis, åklagare och länsstyrelser i ett fördjupat samarbete gemensamt skulle planera insatser för att förebygga jaktbrott avseende björn, järv, lo, varg och kungsörn. Särskilda medel tillfördes länsstyrel- serna för ökade insatser mot jaktbrott i form av bevakning i områ- den där risken för jaktbrott bedömdes som stor. Även polisväsen- det fick särskilda resurser för ökade utredningsinsatser beträffande grova jaktbrott som avsåg stora rovdjur. har åklagarväsendet en ny organisation med miljö- åklagare för handläggning av miljöbrott. Miljöbrott definieras som brott mot bestämmelser. handlägger miljöåklagarna även jaktbrott avseende stora rovdjur. Miljöåklagare finns f.n. på ca en tredjedel av landets 41 åklagar- kammare. Överåklagaren för miljöbrott finns på åklagarmyndig- hetens utvecklingscentrum i . fyra utvecklingscentrum, i , , och , har till uppgift är att bedriva metod- och rättsutveckling inom olika brottsområden samt rättslig uppföljning och tillsyn. Polisen består av 21 polismyndigheter – en i varje län. Rikspolis- styrelsen, RPS utövar tillsyn över polisverksamheten och verkar för planmässighet, samordning och rationalisering. Inom RPS pågår ett projekt för att ta fram en polishandledning rörande viltförvaltning och särskilt rovdjursförvaltning. Arbetet beräknas vara klart . , , ansvarar för den operativa polisverk- samheten på central nivå och som inte ankommer på . Riks- kriminalpolisen samordnar arbetet mot organiserad brottslighet på nationell och internationell nivå. Polisens uppdrag framgår av polislagen (1984:387). I rovdjurs- sammanhang är jaktlagstiftningen och vapenlagstiftningen med till- hörande föreskrifter centrala författningar. Polismyndigheterna har ett självständigt ansvar för brottsbekämpningen i respektive län. Polismyndigheterna anpassar sina organisation, och insatser efter de egna behoven. Polisen samverkar regelmässigt med åklagar- myndigheten i samband med förundersökningar. I samband med jaktbrottslighet förekommer även samverkan med andra polis- myndigheter och andra myndigheter t.ex. , Natur- vårdsverket, SVA och SKL. De medel som anvisades RPS i budget- propositionen för för att förebygga jaktbrott användes främst för att finansiera DNA-analyser vid SKL i utredningar om jaktbrott på rovdjur. RPS har på utredningens uppdrag med hjälp av en enkät till po- lismyndigheterna kartlagt hur organisationen ser ut och vilka resur- ser som används för att förebygga och utreda jaktbrott. Polismyn- digheternas organisation vid jaktbrottslighet skiljer sig åt. Hos de flesta polismyndigheterna har ledningen ett generellt ansvar för all brottslighet. I något fall förekommer det att man i polisledningen har ett utpekat ansvar eller en samordnare just för jaktbrott. I yt- terligare andra fall är ansvaret delegerat till miljöbrottsutredare dvs. poliser som är särskilt utbildade för att utreda miljöbrott och grova jaktbrott. I något län slutligen har en befattningshavare vid polis- myndighetens rättsenhet ansvar för bl.a. jaktfrågor. Ett tiotal po- lismyndigheter har miljöbrottsutredare knutna till respektive läns- kriminalorganisation med ansvar för att utreda grova jaktbrott. Ett antal myndigheter har särskilt utpekade utredare för denna brotts- lighet på andra håll i organisationen, t.ex. i närpolisverksamheten. Landets polismyndigheter använder sammanlagt ca tolv årsarbets- krafter för frågor om illegal jakt. Här inräknas även arbetet på cen- tral nivå vid RPS och RKP. RPS leder polisflyget. Det är baserat i , , , och . Polismyndigheterna i berörda län har enligt utredningens nämnda enkät mycket goda erfarenhe- ter av att samverka med polisflyget för att förebygga illegal jakt och vid utredningar och brottsplatsundersökningar i samband med grova jaktbrott. De stora avstånden och förhållandet att brottsplat- serna ofta ligger i väglöst land gör flyget ovärderligt. Den illegala jakten på rovdjur är av den omfattningen att den all- varligt hotar fullföljandet av beslut om målen för för- valtningen av björn, järv, kungsörn, lo och framför allt varg. Krimi- naliteten utgör ett dubbelt dilemma. Illegal jakt är ibland ett ut- tryck för ett missnöje med den förda rovdjurspolitiken. medför samhällets oförmåga att upprätthålla respekten för lagstift- ningen att människors tilltro till statens förmåga att bedriva en ordnad rovdjursförvaltning undergrävs. Uppmärksamheten kring den illegala jakten på stora rovdjur har i media tyvärr kommit att kretsa kring överträdelser av rätten till skyddsjakt. Debatten har främst rört tamdjursägare som har för- svarat sina djur mot rovdjursangrepp, och som i de flesta fall själva anmält saken till polisen. Frågan har fått stort symbolvärde. I verk- ligheten är det mycket ovanligt att tamdjursägare misstänks för jaktbrott. Lagstiftningen om enskilds skyddsjakt på stora rovdjur och överträdelser av den rätten är inte tillfredsställande och så svåröverskådlig att den enskilde knappast vet vad som gäller. Det skulle vara önskvärt med en enklare reglering. Det skulle kunna bidra till att öka förståelsen och förutsebarheten av och därmed acceptansen för systemet. Det stora problemet för rovdjursförvaltningen är brottslighet av en annan karaktär. Det handlar om ett illegalt dödande av rovdjur med skiftande motiv, ibland för dödandets egen skull, som inte utförs i en nödsituation. Det är en brottslighet som sällan eller ald- rig upp, om den ens kommer till myndigheternas kännedom. Enligt utredningens erfarenheter från kan man grovt dela in de som illegalt jagar varg i tre grupper: de som hatar varg, de som skyddar sin boskap, och de som jagar annat, och tar chansen när de får se en varg. 14.4Brottsförebyggande rådets studie om illegal jakt på rovdjur () har i rapporten 2007:22 Illegal jakt på stora rovdjur, Konflikt i laglöst land? redovisat en studie om illegal jakt på rovdjur, som bygger på ett omfattande empiriskt material. Syftet är att skapa förutsättningar för att formulera effek- tiva brottsförebyggande och brottsbekämpande strategier. Utred- ningen har haft underhandskontakt med den arbetsgrupp inom BRÅ som genomfört studien. BRÅ:s rapport är ur utredningens synvinkel så unik och viktig att det finns anledning att här återge de sammanfattande slutsat- serna och de brottsförebyggande och brottsbekämpande åtgärder som föreslås i rapporten. Konflikten om rovdjuren uttrycks i ett starkt missnöje med rov- djurspolitiken samt förvaltande myndigheter Intervjuer med jägare, renskötare och lantbrukare ger bilden av tre konfliktteman kring frågan om rovdjurens återutbredning: rovdjuren som hot mot en livsstil, främst som konkurrenter om jaktbart vilt men också på grund av rädsla för personlig säkerhet; rovdjuren som hot mot en näring, och då främst rennäringen men också yrkesjakten; rov- djuren som symbol för konflikten mellan styrande och styrda, där frå- gan om på vilken nivå beslut om skyddsjakt och rovdjurspopulationer- nas storlek i närmiljön ska fattas. Misstroendet mot myndigheter varierar Enkätresultat från en undersökning av jägares attityder till rovdjur, rovdjurspolitik och -förvaltning i , , och visar på regionala skillnader. Jägarna i är mer positivt inställda än jägarna i de övriga länen, medan jägarna i Gävle- borg och är mer negativa än de övriga två. Många jägare ställer sig bakom uppfattningen om att myndigheterna har försökt dölja varg- inplantering i landet. Få döms för illegal jakt Av 344 anmälningar av misstänkt illegal jakt respektive jakthäleri på stora rovdjur –2005, en tidsperiod , fälldes 21personer till ansvar i sammanlagt 19 fall av konstaterade brott. Den zooekologiska forskningen har till den pågående rovdjursutredningen presenterat beräkningar av omfattningen av konstaterad respektive sannolik illegal jakt på de fem stora rovdjuren. Enligt beräkningarna dödades omkring 170–225 vargar, lodjur och järvar illegalt under se- naste inventeringsåret (uppgifter saknas om björn och kungsörn). Med andra ord uppgår antalet fällande domar under till av det antal brott som beräknas ha begåtts endast . Jämfört med hur många rovdjur som dödas illegalt kan antalet dömda gärningspersoner räknas i promillen. Straffet blir det lägsta i straffskalan De som dömts för grovt jaktbrott på stora rovdjur efter att straffen skärptes , döms till det lägsta straffet i straffskalan, 6 månaders fängelse. Det beror på att domstolarna endast i tre fall har bedömt att de som dömts för illegal rovdjursjakt har dödat rovdjur uppsåtligen. Två av fallen handlade om otillåten skyddsjakt, det vill säga tam- djursägare som dödat rovdjur för att skydda sina inhägnade djur, och i ett fall har domstolen beaktat att gärningspersonen haft svårt att be- sinna sig. I ingen av de 11 fällande domarna efter straffskärpningen har gärningspersoner dömts till ansvar för att uppsåtligen ha sökt upp rov- djur i avsikt att döda. Tamdjursägare ovanliga i utredningsmaterialet I endast åtta fall av misstänkt illegal jakt på rovdjur – 2005 förekommer att tamdjursägare har dödat rovdjur för att skydda tamdjur (hund, får) utanför en direkt jaktsituation. Det är ett lägre antal än förväntat, med tanke på det symbolvärde denna situation ofta har, vilket också vårt intervjumaterial och vår enkätundersökning visar. Inga gärningspersoner fälls trots grymma metoder I 65 anmälningar, eller nästan var femte anmälan, har snöskoter an- vänts för att jaga rovdjur. Vi har inte kunnat fastställa hur många för- sök till förgiftning som gjorts, men ingen har fällts till ansvar för sådan handling såvitt har kunnat utrönas i denna utredning. Det innebär att den straffskärpning som gjordes för att komma åt särskilt grova jaktbrott inte har kommit till användning. De som fälls har ofta anmält sig själva De fall av illegal jakt respektive jakthäleri som upp är relativt ofta anmälda av gärningspersonen själv eller av till exempel någon i samma jaktlag. Detta är fallet i tio av 19 fällande domar i brottsutred- ningarna. Kontrollsituationen är svår för utredande myndigheter Flera myndighetspersoner som vi har intervjuat uppger att det är svårt att få personer med information om illegal jakt att berätta vad de vet. Dessutom förekommer i flera regioner hot och trakasserier mot myn- dighetspersoner från individer som inte vill att den illegala jakten på rovdjur ska utredas. sätter också sina spår inom myndigheterna. I vissa fall har det till och med inom polisen före- kommit lojalitetskonflikter, som kan antas ha försvårat arbetsförhål- landena för utredande poliser. I ytterligare vissa fall fungerar samar- betet mellan utredande myndigheter inte tillfredsställande på grund av ömsesidigt misstroende. Dessa omständigheter bidrar sammantaget till en mycket svår situation för myndigheter som utreder illegal rov- djursjakt. Medierapporteringen om rovdjur är övervägande negativ Analysen av innehållet i artiklar som handlar om rovdjur i jakttid- skrifter och den lokala och regionala dagspressen visar att medierna ofta porträtterar rovdjuren på ett negativt sätt. Citat från källor som är mycket kritiska till rovdjur och rovdjursförvaltningen/-politiken fö- rekommer ofta. Mest kritisk är man mot varg, som framträder som en symbol för rovdjuren och ofta får representera rovdjuren på bild. En utbredd misstro mot myndigheterna skapar också ett påtagligt kon- fliktperspektiv och ett vi och dom motsatsförhållande. Medierna innehåller argument som kan neutralisera den illegala jakten I både dagspress och tidskrifter förekommer neutraliserande argu- ment. Dessa kan dels påverka mottagliga personers attityder till rov- djur, dels användas för att legitimera eller bortförklara den illegala jakten. Exempel på detta är påståenden om att vargen inte skulle vara utrotningshotad, att många inte vill ha vargen i samt att björ- nen får skylla sig själv för att ha blivit impopulär. Studien visar att me- dier kan spela en viktig roll för inställningen till rovdjur och illegal jakt. Brott med politiska förtecken måste motverkas även med politiska medel Den illegala jakten äger rum i en stämning av misstro mot myndighe- ter och oförsonlig kritik mot rovdjurspolitiken, och få personer träder fram och anmäler brott eller vittnar i domstol. Den illegala jakten är omfattande som försvinnande få gärningspersoner hamnar inför domstol. I fråga om illegal jakt kan det närmast uppfattas som att vi lever i ett laglöst land. Eftersom rovdjurspolitiken är ifrågasatt finns det ett indirekt stöd för den illegala jakten. Det är en unik situation eftersom det handlar om grova brott där minimistraffet är sex måna- ders fängelse. Det framstår därför som orealistiskt att kunna minska den illegala jakten enbart med traditionella metoder som ökad över- vakning, hårdare straff och fler poliser. För att den illegala jakten ska minska krävs en dialog om förändringar av rovdjurspolitiken i syfte att få fler människor att sluta upp bakom politik och rovdjursförvaltning. Innehållet i denna politik har Brå varken kompetens eller mandat att utveckla närmare. Mer än hälften av jägarkåren i områden med vargrevir tror enligt Brå:s enkät att rovdjur har inplanterats utan att myndigheterna har erkänt detta. Denna uppfattning underlättar den illegala jakten för gärnings- personer som kan motivera och neutralisera sina brott genom att rov- djuren följaktligen inte hör hemma i vår natur. får den ille- gala jakten ett folkligt stöd. För att minska den illegala jakten och vända misstänksamhet till förtroende bör påståendena om inplantering utredas. Hur detta ska gå till och på vilket sätt frågan om inplantering kan läggas bakom oss är en fråga som statsmakterna bör diskutera med de organisationer som företräder jägare, renskötare och markägare. Ett sätt kan vara att sammanställa och bedöma det material som finns och som pekar i den ena eller andra riktningen. Ett ansvar för jägare, renskötare och markägare I de domar som meddelats är gärningspersonerna jägare, markägare eller renskötare. De genomgångna förundersökningarna, som uppgår till 344 stycken, motsäger inte denna bild. Den illegala jakten är därför en fråga och ett ansvar för jägarna, renskötarna och markägarna som kollektiv, inte minst för deras organisationer, som också tar avstånd från den illegala jakten. Ska vi minska den illegala jakten och ska dis- kussionsklimatet sansas, måste de etablerade jägarna, renskötarna och markägarna ta sin del av ansvaret och både centralt och lokalt isolera dem som begår brott. Med en förändrad rovdjurspolitik där stats- makterna går dessa grupper till mötes bör det vara fullt möjligt att få organisationerna att bli aktiva brottsförebyggare. Hur jägarorganisa- tionerna väljer att skildra rovdjursfrågan har också betydelse för den illegala jakten. Trakasserierna måste ta slut Det är inte ovanligt att tjänstemän inom , poliser och åklagare som arbetar mot den illegala jakten utsätts för trakasserier och ibland även hot och skadegörelse. Utredande poliser möter en tystnad, och få vittnen träder fram. Denna otillåtna påverkan är ytterligare en bekräftelse på den oförsonlighet som finns kring rovdjurspolitiken och där anställda på myndigheterna görs till måltavlor för den frustration som finns. Om en dialog kommer till stånd om rovdjurspolitiken och de olika parternas intressen och ansvar i rovdjursfrågan blir resultatet rimligtvis att den otillåtna påverkan minskar, även om det alltid kom- mer att finnas personer som fanatiskt driver sin fråga med vilka medel Dessa personer, liksom de som kommer att fortsätta den illegala jakten trots breda uppgörelser, måste bekämpas med kraftfulla polisiära metoder. Den bristande folkliga förankringen för rovdjurspolitiken skymtar också fram inom polisen, där det förekommer lojalitetskonflikter. Det är angeläget för poliskåren att verka för att lagstiftningen genomdrivs och att inte några ovidkommande hänsyn tas. Även om en bättre dia- log kommer till stånd om rovdjurspolitikens innehåll och former kommer det att finnas en mycket liten grupp personer som tar lagen i egna händer. Ett sätt att identifiera dessa personer är genom polisens underrättelsearbete och genom att långsiktigt arbeta med informatörer och tips. Med tanke på de politiska inslag som finns i brottsligheten är det troligt att Säkerhetspolisens särskilda kompetens kan kopplas in. Förberedelse och försök till brott Polisens och åklagarnas arbete med att bekämpa den illegala jakten bör underlättas genom att kriminalisera förberedelse respektive försök till illegal jakt. En kriminalisering av förberedelse respektive försök till il- legal jakt förmodas öka riskerna med exempelvis användningen av otillåtna fällor och gift, vilket vore en positiv utveckling eftersom ris- kerna med att använda sådana redskap är mycket små. Brå gör en uppdelning av de grova jaktbrotten i otillåten skyddsjakt och regelrätt illegal jakt. Med otillåten skyddsjakt avses fall där ty- piskt sett småbrukare försvarar sina djur från rovdjursangrepp, men där förhållandena är sådana att kriterierna för skyddsjakt inte uppnås. Dessa fall av otillåten skyddsjakt skiljer sig väsentligt från den regel- rätta illegala jakten där syftet enbart är att döda rovdjur. I den all- männa debatten har Brå:s klassificering av de grova jaktbrotten blivit allmänt accepterad. Vad som bör övervägas är att införa ett särskilt stadgande för otillåten skyddsjakt med en lindrigare straffskala än för den regelrätta illegala jakten. Detta skulle öka acceptansen för lagstift- ningen. De kännbara straffen riktas sedan mot rätt gärningspersoner. Enligt 3 § jaktlagen (1987:259) JL är vilt fredat. Fredningen av viltet upphör när jakt är tillåten enligt JL eller föreskrifter som utfärdats med stöd av JL. Jakt är inte bara att fånga och döda vilt utan också att i sådant syfte söka efter, spåra eller förfölja vilt samt att göra ingrepp i bon och att ta eller förstöra ägg. JL tillåter jakt under allmän jakttid, licensjakt och skyddsjakt. Allmän jakt på björn, järv, lo, varg och kungsörn är inte tillåten. Bestämmelser om skyddsjakt finns i 7 9 §§ JL. Regeringen bemyn- digas i 29 § p 2 och 3 JL att meddela föreskrifter om licensjakt re- spektive skyddsjakt. Regeringens föreskrifter om licensjakt finns i 6 § jaktförord- ningen (1987:905) JF och föreskrifterna om skyddsjakt finns i 23 a § och 24–28 §§ JF. Licensjakt på stora rovdjur är tillåten efter beslut av Natur- vårdsverket. Skyddsjakt på rovdjur är tillåten dels efter beslut av och i vissa fall efter beslut av , dels på initiativ av en enskild utan föregående prövning av någon myn- dighet. 14.6Jaktbrott och jakthäleri m.m. Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet dödar fredat vilt döms för jaktbrott enligt 43 § 2. Jaktbrott kan också bestå i olovlig jakt på annans jaktområde, brott mot reglerna om statens vilt, otillåten användning av motordrivna fortskaffningsmedel, användning av otillåtna vapen och jaktmedel. I de två förstnämnda fallen krävs uppsåt eller grov oaktsamhet för att man ska kunna dömas för brott. För att dömas för jaktbrott som avser otillåten användning av motordrivna fortskaffningsmedel respektive användning av otil- låtna vapen och jaktmedel räcker det, liksom vid brott mot fred- ningsbestämmelserna, med uppsåt eller oaktsamhet. Straffet för jaktbrott är böter eller fängelse i högst . Om jaktbrottet är grovt är straffet fängelse lägst och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt är det av betydelse om brottet avsåg hotat, sällsynt eller annars särskilt skyddsvärt vilt, om det utförts vanemässigt eller i större omfattning, om det utförts med otillåten hjälp av motordrivet fordon eller om det utförts med en särskilt plågsam jaktmetod. Jaktbrott som avser björn, järv, lo, varg och kungsörn är alltid att anse som grovt brott. Jakthäleri är ett brott som består i att man obehörigen tar be- fattning med vilt som man vet eller har skälig anledning anta har dödats eller åtkommits genom jaktbrott. Straffskalan är densamma som för jaktbrott. Vid bedömningen av om jakthäleriet är grovt ska man särskilt beakta om brottet avsåg hotat, sällsynt eller särskilt skyddsvärt vilt eller om det utförts vanemässigt eller i större om- fattning. Om gärningen är belagd med straff enligt ska ansvar inte utkrävas enligt jaktlagens bestämmelse utan enligt mil- jöbalkens sanktionssystem. Vid sidan av ansvar för jaktbrott och jakthäleri kan man straffas med böter enligt JL även för några andra överträdelser av lagens bestämmelser. I samtliga fall förutsätts uppsåt eller grov oakt- samhet. Här kan nämnas jaktlagens bestämmelser om att viltet inte får ofredas eller förföljas annat än vid jakt och att hundar under vissa tider ska hindras från att löpa lösa i marker där det finns vilt. Det är vidare straffbart enligt JL att bedriva jakt på sådant sätt att viltet utsätts för onödigt lidande eller så att människor och egendom utsätts för fara, om man inte istället straffas enligt . Slutligen sanktioneras med böter en föreskrift i JL om att jakt med skjutvapen bara får ske under vissa tider och en föreskrift som förbjuder eller ställer upp villkor för att medföra skjutvapen vid färd med motordrivna fortskaffningsmedel. Den som lägger ut gift för att t.ex. döda rovdjur gör sig skyldig till brottet förgöring vilket enligt 13 kap. 8 § kan straffas med böter eller fängelse i högst , eller om brottet är grovt, fängelse lägst och högst . Om brottet be- gås av oaktsamhet kallas det vårdslöshet med gift eller smittämne och straffet är böter eller fängelse i högst . straffbelägger i 29 kap. artskyddsbrott och grovt artskyddsbrott. Straffskalan är densamma som för jaktbrott och grovt jaktbrott. Artskyddsbrott är bl.a. att döda, skada, fånga, eller störa djur, ta bort eller skada ägg eller bon, skada eller förstöra djurs fortplantningsområde eller viloplats i strid med ett förbud som regeringen meddelats med stöd av 8 kap. 1 § i . Den senare bestämmelsen hänvisar till att jaktlag- stiftningen innehåller föreskrifter om att döda eller fånga vilt levande djur av viss art när åtgärden är att hänföra till jakt.