sou · GWB3111 · 2008-12-10 00:00:00 — av utredningarna uppges ha gjorts då Handläggningen vid polis- och åklagarmyndigheten det varit av särskild vikt. I förarbeten till lagen nämns dödligt våld och vållande till brandskada som exempel på när det är av sär- skild vikt. Av de utredningar där det angivits att det är av särskild vikt att utredning görs består hälften av snatteri/stöld. Misshandel och skadegörelse är också vanliga brott. Varför man i dessa fall angivit särskild vikt som grund för utredning är svårt att svara på. I en fjärdedel av utredningarna har man inte kunnat utläsa orsaken till att utredningen gjorts. 6.2.3Utredningarnas innehåll och kvalitet Vad gäller 31 §-utredningarnas innehåll och kvalitet har Brå stud- erat utredningarna utifrån följande aspekter: Vilka utredningsinsatser har vidtagits? Har föräldrar varit närvarande vid eventuella förhör med miss- tänkta barn? Har någon representant för varit närvarande? Om något misstänkt barn delgivits misstanke om brott, erkän- ner barnet brottet? Brå:s studie visar att vårdnadshavaren i sju av tio fall varit när- varande vid förhöret med barnet och i tre av tio förhör framgår det att en representant för deltagit. I några utredningar där vårdnadshavaren inte varit närvarande vid förhöret framgår det av utredningen att förhörsledaren kon- taktat vårdnadshavaren före förhöret, men att denne inte haft möj- lighet att närvara. I några framgår det också att den misstänkte är omhändertagen och placerad på annan ort. Vad gäller vårdnadshavares närvaro vid förhör är lagen tydlig i att vårdnadshavaren ska underrättas om en 31 §-utred- ning inleds samt kallas till förhör som hålls med barnet. Det går inte på ett systematiskt sätt att utläsa ur de genomgångna 31 §- utredningarna, huruvida detta görs eller inte. I de tre av tio fall där det inte framgår om vårdnadshavare varit när- varande finns det oftast ingen information alls i förhörsprotokollet. I några fall har ett namn angivits som förhörsvittne. Om det rör sig om vårdnadshavaren, en representant från , eller någon annan framgår inte. Vad gäller anger lagstiftningen att ska underrättas om att en 31 §-utredning inletts, samt Handläggningen vid polis- och åklagarmyndigheten att en representant för ska närvara vid förhör med barnet om det inte möter hinder. Ser man till de utredningar som inletts för att avgöra behovet av insatser, är inte heller representerad i större utsträckning vid sådana förhör. Brå:s undersökning visar att den misstänkte erkänner i två tredjedelar av fallen. Granskningen visar vidare att det inte är van- ligare med erkännanden i de fall då även målsägande och/eller vittnen hörts i utredningen. Vad gäller polisens användning av tvångsmedel är husrannsakan, hämtning och kroppsvisitation ovanliga åtgärder. Sådana förekom- mer i mellan av ärendena. Vanligare är dock att föremål tas i beslag. I av ärendena har beslag gjorts. I dessa fall är de vanligaste brotten stöld och snatteri samt brott mot knivlagen. I en fjärdedel av de utredda ärendena har en misstänkt person gripits. I de flesta av dessa fall rör det sig om envars- gripanden av affärspersonal eller butikskontrollanter i samband med snatterier eller stölder. 6.2.4Bör fler utredningar enligt 31 § LUL göras? I Brå:s rapport analyseras även om polisen borde utreda fler eller kanske färre brott med misstänkta barn än vad som görs . I rapporten redovisas olika skäl som kan anföras för respektive emot att inleda en 31 §-utredning. Argument som kan anföras för utredning enligt 31 § LUL En utredning enligt 31 § LUL kan bidra till att klarlägga om det misstänkta barnet har begått brott (och i vissa fall vart stulet gods tagit vägen). Ett klarläggande av de närmare omständigheterna kring brott kan vara av värde för i dess arbete, som underlag för att värdera behovet av insatser. Om utredningen leder till ett klar- läggande i skuldfrågan kan detta i vissa fall också fungera som en ögonöppnare för föräldrar, som tidigare blundat för möjligheten att deras barn har varit inblandat i brottslighet. Ett klarläggande kan också vara av betydelse för brottsoffrets möjligheter att få ersättning från . Handläggningen vid polis- och åklagarmyndigheten Brå:s studie visar vidare att det såväl från polis som socialtjänst anförs att polisförhör med misstänkta barn har brottspreventiva effekter, och att det i ett pedagogiskt hänseende är viktigt att sam- hället reagerar när någon begår ett brott. Det kan bidra till att barnet på ett tydligare sätt förstår allvaret i den brottsliga handlingen. Argument som kan anföras mot utredning enligt 31 § LUL Ett övergripande argument emot att utvidga möjligheten att inleda en 31 §-utredning är att det skulle vara ett avsteg från den grund- läggande princip som gällt i fråga om barn som begått brott, nämligen att de inte är mogna nog att fullt ut kunna förstå konsekvenserna av sina handlingar och därför inte rättsligt bör ställas till ansvar. Barn som begått brott befinner sig dessutom i ett utvecklingsskede där de ansetts gagnas mer av insatser från än av reaktioner från rättsväsendet. Enligt Brå:s mening kan det finnas skäl att inte rucka på dessa principer om det inte finns väl underbyggda skäl för det. En stor del av de brott som barn begår är av den karaktären att det inte behövs någon polisutredning för att med säkerhet fastställa att det misstänkta barnet begått brottet. Närmare hälften av de brott som anmäls rör snatteri eller stöld, där barnet för det mesta grips på bar gärning. Därtill kommer att långt ifrån alla 31 §-utredningar leder till något säkert klarläggande kring vad som ägt rum. I en tredjedel av utredningarna erkänner inte det misstänkta barnet något brott och några andra utredningsinsatser utöver förhöret med det misstänkta barnet görs oftast inte. Ett annat argument som kan anföras emot att öka antalet 31 §- utredningar handlar om behovet av en snabb reaktion när ett barn misstänks för brott. En snabb reaktion från är ange- läget både från motivations- och behovssynpunkt. I Brå:s under- sökning uppger företrädare för att om de ska invänta en polisutredning innan de kallar barnet och föräldrarna till ett bedömningssamtal, kan det gå . Detta trots att det i LUL finns ett skyndsamhetskrav när det gäller 31 §-utredningar. När det gäller utredningens brottsförebyggande effekt kan man tycka att sunt förnuft skulle tala för att polisförhör med barn som misstänks för brott skulle ha en sådan effekt. Det finns dock ingen vetenskaplig studie som undersökt frågan. Handläggningen vid polis- och åklagarmyndigheten vetenskapliga studier som visar att enstaka interventioner med huvudsakligt syfte att skrämma barn som begått brott, till exempel genom besök på fängelse, snarare kan ha en negativ effekt (det gäller utvärderingar av den typ av verksamheter som brukar benäm- nas scared straight).TPF2FPT Det är inte orimligt att tänka sig att polis- förhöret kan ha olika brottsförebyggande effekt för olika grupper av barn som begått brott. För en grupp kan det vara en onödig åtgärd att lägga resurser på, eftersom risken att de kommer att fort- sätta att begå brott kan ses som liten. För en annan grupp, som begår brott tillsammans med andra jämnåriga och som har ett mer omfattande asocialt beteende har ett polisförhör troligen inte någon större brottsförebyggande effekt. Risken finns att de, i linje med resultaten från utvärderingarna av scared straight, kan tycka att det är tufft att bli kallade till polisen och därigenom få en förstärkt kriminell identitet. Men man kan tänka sig att det finns en grupp barn däremellan, för vilka ett polisförhör kan bidra till att hålla dem borta från fortsatt brottslighet. Detta då under förutsättning att förhören hålls av poliser som är motiverade och lämpade för upp- giften. Empiriskt är det dock en öppen fråga i vad mån ett polisför- hör kan påverka barns återfall i brott. Brå har försökt belysa den närmare genom registerstudier från områden, där polisen ofta res- pektive sällan gör 31 §-utredningar (se avsnitt 6.3). Sammantaget visar dessa olika argument att det inte finns något entydigt svar på frågan om värdet av att polisen utreder fler av anmäl- ningarna, där den misstänkte är ett barn , än . Det enda man utifrån nuvarande empirisk kunskap kan säga är att 31 §- utredningar när barn begår brott bör användas med förstånd. Polisen har begränsade utredningsresurser och dessa bör fördelas så bra som möjligt. I rapporten framhåller Brå vidare att förhör av enbart brotts- förebyggande skäl saknar stöd i gällande lagstiftning. Om det trots allt skulle bedömas vara motiverat att polisen kan hålla förhör med 2TP PT Se t.ex. Petrosino A, Turpin-Petrosino C, och Buehler J (2003). Scared Straight and other juvenile awareness programs for preventing juvenile delinquency (). The of Intervention and Policy Evaluations (C2-RIPE). , eller (1992). The effect of treatment on juvenile delinquents: Results from meta-analysis. In F. Loesel, D. , & T. Bliesener (Eds.). Psychology and law: International perspectives (pp. Handläggningen vid polis- och åklagarmyndigheten misstänkta barn i terapeutiskt syfte utan att ser något behov av det, krävs det att lagen justeras så att ytterligare en grund för att inleda en 31 §-utredning införs (jfr även avsnitt 6.3). Som lagtexten är formulerad ges tillfälle att inleda 31 §-utredning endast i de fall kan vara betjänt av utredningen i arbetet med att ge adekvat vård till barnet eller om det finns rent polisiära skäl för en utredning. 6.2.5Hur uppnår man en enhetlig tillämpning av bestämmelserna i ? Av den statistiska genomgången som Brå gjort framgår att det finns stora variationer när det gäller hur stor andel av brotten med misstänkta barn som utreds med stöd av någon av de i 31 § LUL angivna grunderna. Det varierar från i till i , med ett genomsnitt för samtliga län på . När det gäller att inleda en 31 §-utredning på den grunden att det kan antas ha betydelse för att avgöra behovet av insatser från (punkten 1) finns det ett tolkningsutrymme för vilken myndighet som bör ta initiativet till att en utredning ska inledas. Vissa polismyndigheter anser att i varje ärende ska tillfrågas om den vill ha en utredning gjord. Vissa myn- digheter anser att själv får ta kontakt i de fall den önskar att en utredning ska göras. I polisområden med detta sätt att tolka lagen har ibland uppfattningen att det inte är någon idé att be polisen göra en utredning, eftersom polisen inte prioriterar sådana utredningar. Slutligen finns det myndigheter (eller åtminstone delar av) som anser att polisen kan göra antagandet om utredningens betydelse för , och därigenom inleda en 31 §-utredning på eget initiativ. Polisens syn på hur lagen ska tolkas i detta avseende är troligen en bidragande orsak till att andelen 31 §-utredningar varierar så mycket mellan olika polisområden. De riktlinjerTPF3FPT som har utformat när det gäller polisens arbete med 31 § LUL ger ingen direkt vägledning i frågan. Vad som däremot tas upp i riktlinjer är att varje polis- myndighet ska sluta avtal med i kommunerna om hur man ska arbeta med 31 §-utredningar. Såvitt Brå känner till finns inga sådana myndighetsvisa avtal och det tycks också vara ovanligt 3TP 2001:14, FAP 403-1. Handläggningen vid polis- och åklagarmyndigheten inom enskilda polisområden. Den bild Brå fått är att polisen och på lokal nivå oftast inte utvecklat någon gemensam hållning i frågan om när och hur en 31 §-utredning bör göras. Att en sådan saknas leder i vissa fall till frustration från bägge parter. Från både polis och socialtjänst har Brå under utredningen fått höra att den andra parten inte visar tillräckligt engagemang. Enligt Brå:s mening finns det därför skäl för att följa upp och kanske utveckla sina riktlinjer när det gäller samarbetet med kring barn som misstänks för brott. 6.2.6Polisens dokumentation av utredningar enligt 31 § LUL Som det ser ut saknas ofta formella beslut om att inleda eller avsluta en 31 §-utredning. För att det ska vara lättare att skapa sig en uppfattning om vad som gjorts i ett ärende är det enligt rap- porten önskvärt att beslut om inledande och avslutande av 31 §- utredningar dokumenteras. Information om på vilka grunder utred- ningen gjorts är också viktigt att dokumentera. Det är också angeläget att slå fast en formell definition eller en omfattningsmässig lägsta-nivå för en 31 §-utredning. Ett förslag på en sådan kan vara förhör med det misstänkta barnet, och förhör med målsägande och vittnen i de fall sådana finns. För att information om 31 §-utredningar ska vara användbar i den officiella statistiken behövs också tydliga riktlinjer för hur beslutsgrunder ska användas när barn misstänks för brott. Som det är används beslutsgrunden misstänkt som överordnad andra beslutsgrunder, vilket får till följd att exempelvis gärningar som ej är att betrakta som brott hamnar i den officiella statistiken som uppklarade med misstänkt under . 6.3Har polisförhöret en brottspreventiv effekt? I Brå:s rapport 2008:11 Barn som begått brott. och polisens åtgärder redovisas en studie (s. 44 ff.) som Brå gjort om huruvida polisförhör av barn som misstänks för brott minskar riskerna för återfall i brott. Brå har jämfört andelen av de misstänkta barnen som utreds och andelen av de misstänkta barnen som återfaller i brott i olika områden i landet. Brå påpekar att beroende på att polisens rutiner Handläggningen vid polis- och åklagarmyndigheten kring dokumentationen av arbetet med barns brott skiljer sig åt mellan polismyndigheterna är materialet i studien behäftat med vissa brister. Brå förklarar dock att man så långt det är möjligt har försökt hantera dessa genom fördjupade analyser. Den slutsats som Brå drar av studien är det inte finns några belägg för att polisförhör reducerar återfall i brott bland barn. För att få en bredare bild har Brå också försökt finna inter- nationella studier som belyser frågan. Den genomgång som Brå gjort visar allmänt sett att det inte finns någon veten- skaplig forskning som ger ett säkert svar på effekterna av sam- hälleliga, officiella ingripanden som reaktioner på barns brott. Övergripande mål och grundläggande värderingar är den myndighet som har huvudansvaret för att åtgärder mot lagöverträdare under vidtas när det finns ett sådant behov. Socialtjänstlagen (SoL) är den ramlag som är styr- ande för hur ska arbeta. De övergripande målen och grundläggande värderingarna för verksamhet anges i 1 kap. 1 § SoL. Enligt denna portalparagraf ska på demokratins och solidaritetens grund främja människors eko- nomiska och sociala trygghet, jämlikhet i levnadsvillkor och aktiva deltagande i samhällslivet. Vidare ska under hänsyns- tagande till människans ansvar för sin och andras sociala situation inriktas på att frigöra och utveckla enskildas och gruppers egna resurser. Verksamheten ska bygga på respekt för människors själv- bestämmanderätt och integritet. Av 1 kap. 2 § SoL följer vidare att hänsynen till barnets bästa särskilt ska beaktas vid alla åtgärder som rör barn. De övergripande målen som anges i portalparagrafen komp- letteras i SoL med bestämmelser om mål och inriktning för arbetet med vissa grupper i samhället. Beträffande barn och unga föreskrivs i 5 kap. 1 § SoL att socialnämnden ska verka för att barn och ung- dom växer upp under trygga och goda förhållanden. ska också i nära samarbete med hemmen främja en allsidig per- sonlighetsutveckling och en gynnsam fysisk och social utveckling hos barn och ungdom. Det uttalas vidare i bestämmelsen att social- nämnden med särskild uppmärksamhet ska följa utvecklingen hos barn och ungdom som har visat tecken till en ogynnsam utveckling, varvid nämnden aktivt ska arbeta för att förebygga och motverka missbruk bland barn och ungdom av alkoholhaltiga drycker, andra berusningsmedel eller beroendeframkallande medel samt dopnings- medel. ska i nära samarbete med hemmen sörja för att barn och ungdom som riskerar att utvecklas ogynnsamt får det skydd och stöd som de behöver och, om hänsynen till den unges bästa motiverar det, vård och fostran utanför det egna hemmet. Frivillighet och självbestämmande ska vara vägledande vid hand- läggningen av enskilda ärenden. Enligt 3 kap. 5 § SoL ska social- nämndens insatser för den enskilde utformas och genomföras till- sammans med honom eller henne. I bestämmelsen föreskrivs vidare att när en åtgärd rör ett barn ska barnet få relevant information och hans eller hennes inställning så långt det är möjligt klarläggas. Hän- syn ska därvid tas till barnets vilja med beaktande av dess ålder och mognad. Det finns inga bestämmelser i som gör det möjligt för att med tvång ingripa mot den enskilde.TPF1FPT Frivillighet är följaktligen en förutsättning för att med stöd av SoL ska kunna vidta åtgärder i individuella ärenden. Detta innebär emellertid inte att ska vara kravlös. Till socialtjänst- ens uppgifter hör att på olika sätt försöka motivera den enskilde för en viss insats.TPF2FPT För att barn ska kunna bli föremål för insatser fordras att samtycke lämnats av vårdnadshavaren. Enligt 6 § LUL ska socialnämnden genast underrättas om någon som inte har fyllt är skäligen misstänkt för ett brott på vilket fängelse kan följa. Av 34 § LUL följer vidare att social- nämnden ska underrättas om en utredningen som avses i 31 § LUL har inletts. Det förhållandet att socialnämnden under- rättats betyder inte per automatik att socialnämnden inleder en utredning. Däremot har socialnämnden en skylighet att göra en förhandsbedömning huruvida en utredningen enligt 11 kap. 1 § SoL ska inledas eller inte. Bedömningen innebär att nämnden bildar sig en uppfattning om den unges situation med utgångspunkt i de sak- förhållanden som genom polisanmälan eller på annat sätt har kom- 1TP PT Det finns dock en möjlighet för att vidta åtgärder med tvång enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) om sådana insatser bedöms som nödvändiga. Insatser enligt LVU beslutas av länsrätten och när det gäller mellanvårds- tvång av socialnämnden enligt 22 § LVU. 2TP PT betänkande 2000/01:SoU18 Ny socialtjänstlag m.m. s. 17. mit till nämndens kännedom. Vid bedömningen får nämnden också beakta tidigare kunskap om den unge eller familjen, t.ex. uppgifter som finns i personakt eller tidigare inkomna anmälningar hos nämn- den. Under förhandsbedömningen får nämnden ta kontakt endast med den unge och dennes vårdnadshavare eftersom det anses som en utredningsåtgärd att hämta in uppgifter från andra.TPF3FPT Det finns inga bestämmelser för hur det får ta innan nämnden tar ställning till att inleda eller fatta beslut om att inte inleda en utredning. Av 11 kap. 1 § SoL följer dock att det finns ett skyndsamhetskrav eftersom det föreskrivs att socialnämnden utan dröjsmål ska inleda en utredning när nämnden har fått kännedom om något som kan föranleda någon åtgärd från nämndens sida. Om en utredning inleds är dess syfte att samla in uppgifter om den unge och dennes sociala miljö för att utröna behovet av insatser från . Enligt 11 kap. 2 § SoL ska utredningen bedrivas så att inte någon onödigt utsätts för skada eller olägenhet. Den ska inte heller göras mer omfattande än vad som är motiverat av omständigheterna i ärendet. Det föreskrivs vidare i bestämmelsen att utredningen ska bedrivas skyndsamt och vara slutförd senast . Utredningstiden kan dock förlängas om det finns särskilda skäl för detta. Utredningen ska utmynna i förslag till beslut om de åtgärder som bedöms behövliga för den unge. Socialtjänstlagen möjliggör en rad olika insatser men endast vissa åtgärder regleras i själva lagen. Enligt 3 kap. 6 § SoL kan socialnämnden utse en särskild person (kontaktperson) eller en familj (kontaktfamilj) med uppgift att hjälpa en enskild person och dennes närmaste personliga ange- lägenheter. En sådan kontakt person kan ge stöd, råd och hjälp i olika situationer. I fjärde stycket i bestämmelsen förskrivs vidare att nämnden kan utse en särskilt kvalificerad kontaktperson för den som inte fyllt och som har behov av särskilt stöd och särskild vägledning för att motverka en risk för missbruk av beroendeframkallande medel, brottslig verksamhet eller något annat socialt nedbrytande bete- ende. För barn som inte fyllt får en sådan kontaktperson 3TP PT JO 1995/96 s. 312. utses endast om barnets vårdnadshavare begär det eller samtycker till det. För unga som begått brott bör en särskilt kvalificerad kontakt- person vara en lämplig insats för att förebygga bl.a. återfall i brott om sådan risk anses föreligga. Brottslig verksamhet i tidig ålder är en viktig varningssignal i fråga om den unges fortsatta utveckling. För barn som begår brott, särskilt för de allra yngsta, bör därför behovet av en särskilt kvalificerad kontakt- person regelmässigt övervägs.TPF4FPT Liksom när det gäller andra kontaktpersoner är avsikten med den särskilt kvalificerade kontaktpersonen att denne ska fungera som ett personligt stöd och hjälp, vilket innebär att kontaktper- sonen aktivt ska ingripa i olika svåra situationer som kan uppstå. Kontaktpersonen bör följa utvecklingen hos den unge, motivera denne till skolarbete, arbete och för den unge lämpliga fritidsaktivi- teter. Eftersom det här är fråga om unga med svårare problematik och kontaktpersonen förväntas ha tät och omfattande kontakt med den unge ligger det i sakens natur att uppgiften även kommer att innefatta viss kontroll och uppföljning. Avsikten är emellertid inte att kontaktpersonen ska ses som den unges övervakare. Vidare bör kontaktpersonen självklart försöka ha en god kontakt med vård- nadshavare och även arbeta nära dessa. Kontaktpersonen bör också ha kontakter med skola och myndigheter i avsikt att stödja den unge och hjälpa till i kontakterna med dessa, dock inte på ett sätt som innebär ett övertagande av vare sig vårdnadshavares eller den unges ansvar och uppgifter. Det framhålls i förarbetena till regleringen i 3 kap 6 § SoL att rekryteringsbasen för särskilt kvalificerade kontaktpersoner bör vara bred.TPF5FPT Förutom tjänstemän inom bör rekry- tering kunna ske exempelvis inom polisen, skolan, ideella organisa- tioner, kyrkliga samfund och idrottsrörelsen. Eftersom det i fråga om kontaktperson för unga i riskzonen bör kontaktpersonen ha sådan kompetens som den har som i sin profession arbetar med unga med beteendeproblem. Det är oerhört viktigt att stor omsorg läggs på att rekrytera lämpliga personer i varje enskilt fall. 4TP PT Prop. 2005/06:165 s. 100. 5TP PT Prop. 2005/06:165 s. 100. 7.2Lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga ska som huvudregel under frivilliga former bistå barn och föräldrar med den hjälp och det stöd de kan behöva. Det kan emellertid finnas situationer då det finns behov för social- nämnden att vidta insatser även om något samförstånd med barn och föräldrar inte kan uppnås. I dessa fall ger lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) socialnämnden en möjlighet att, under vissa förutsättningar, ge barn och ungdom den vård och behandling som de behöver. Motsätter sig föräldrarna eller annan vårdnadshavare de insatser som nämnden anser vara nödvändiga kan således en tillämpning av LVU komma i fråga. Att insatser inom för barn och ungdom som huvudregel ska göras i samförstånd med den unge och dennes vårdnadshavare enligt bestämmelserna i framgår också av 1 § LVU. Av bestäm- melsen framgår således att LVU är en kompletterande lag som närmare reglerar förutsättningarna för att avvika från den grundläg- gande frivillighetsprincipen i SoL. Det erinras även om att insats- erna ska präglas av respekt för den unges människovärde och inte- gritet. Vård med stöd av LVU kan komma i fråga i två huvudfall. I det ena fallet, som regleras i 2 § LVU, föreskrivs att vård ska beslutas om det på grund av fysisk eller psykisk misshandel, otillbörligt utnytt- jande, brister i omsorgen eller något annat förhållande i hemmet finns en påtaglig risk för att den unges hälsa eller utveckling skadas (de s.k. miljöfallen).