sou · GVB36 · 2008-01-01 00:00:00 — Enbart kvinnor erbjuds anställning i de lokala jourerna. (), bildades efter det att sexton kvinnojourer valt att lämna ROKS. SKR är en feministisk organisation som arbetar för ett jämställt samhälle fritt från våld. Dess uppfattning är att maktobalansen mellan könen i vårt samhälle är den främsta orsaken till mäns våld mot kvinnor och att mäns överordning leder till att våldet bagatelliseras och kvinnors vittnesmål inte tas på allvar. SKR anser att det är möjligt att påverka de föreställningar som möjliggör mäns våld mot kvinnor. Arbetet med målsättningarna som SKR har går ut på att skapa opinion, delta i den offentliga debatten och stötta kvinno- och tjejjourernas verksamhet. SKR arbetar på två sätt med samma problem, att hjälpa och stödja de kvinnor och barn som har utsatts för hot och våld av sin partner eller förälder samt att förebygga och motverka våld mot kvinnor. Som medlem i SKR kan antas kvinnojour, tjejjour och annan partipolitiskt och religiöst obunden förening med verksamhet inom förbundets intresseområde, som delar förbundets grundidéer såsom de stadgas i ändamålsparagrafen. Verksamheten på de lokala kvinnojourerna kan se olika ut. En del kvinnojourer har anställd personal, kontor och telefontider dygnet runt medan andra har avgränsade telefontider och enbart Ideellt stöd till brottsoffer ideellt arbetande jourkvinnor. Kvinnojourerna kan oftast erbjuda stödsamtal, rådgivning, skyddat boende och stöd i kontakterna med t ex polisen, och rättsväsendet. SKR bedriver också en mailjour, Kvinnojour på nätet, där råd och stöd till våldsutsatta kvinnor och deras anhöriga lämnas. SKR vill särskilt uppmärksamma vissa grupper av kvinnor som inte synliggörs, tonårsflickor som blir slagna, hotade eller sexuellt utnyttjade, kvinnor med utländsk bakgrund som varit i och som saknar eget socialt nätverk och blir utsatta för våld, kvinnor utsatta för s k hedersrelaterat våld och hot och lesbiska kvinnor som är utsatta för våld av sin partner, kvinnor med drogberoende som är utsatta för våld och äldre våldsutsatta kvinnor. Det finns ingen statistik över hur ofta stödpersoner förekommer vid polisförhör eller rättegångar. Vare sig ROKS eller har separat statistik över stödpersoner som deltagit vid förhör eller rättegång. har centralt inte följt upp utvecklingen när det gäller lokalavdelningarnas stöd till brottsoffer i form av stödperson. Annan statistik finns, te x på antal stödåtgärder eller antal ärenden som organisationerna haft och i sådan statistik utgör stöd- personernas insats en del. hjälper cirka 40 000 brottsoffer på olika sätt. I BOJ:s statistik som redovisas på hemsidan hade stödpersonerna lagt ned 94 745 ideella timmar på att hjälpa brottsoffer genom samtal och personliga möten. I en av de studier som brottsofferforskaren genomfört gällande brottsoffers upplevelse av rättsväsendet och som redovisats i , hade av de tillfrågade brottsoffren inte informerats om möjligheten att få hjälp av en stödperson. Studien omfattade brottsoffer som utsatts för rån, misshandel och inbrott. av de tillfrågade personerna hade med sig en stödperson under rättsprocessen. I samma studie uppgav en fjärdedel av brottsoffren att de saknade stöd under rättegången (s. 272). Ideellt stöd till brottsoffer När lagen om målsägandebiträde infördes fick även målsägande- biträdet i uppgift att lämna personligt och kurativt stöd till målsäganden. Att målsäganden gavs möjligheten att bistås av ett målsägandebiträde ändrade egentligen inte förutsättningarna för att en stödperson skulle kunna delta vid förhör under förundersökning och vid rättegång. I propositionen om målsägandebiträde (prop. 1987/88:107) uttalade regeringen att i de fall där målsägandebiträde inte förordnas kunde det i många fall vara tillräckligt med en stödperson, men i vissa fall var det dock motiverat att både stödperson och målsägandebiträde medverkade (s. 44). I undersökning som gjordes för att utvärdera lagstiftningen om målsägandebiträde och som redovisades i rapporten – en utvärdering av lagen om målsägandebiträde m m, behandlades förekomsten av stödpersoner och förhållandet mellan stödperson och målsägandebiträde. Det visade sig att stödperson vid förekom i tämligen begränsad utsträckning. Det var också mycket sällsynt före- kommande att målsäganden företräddes av ett målsägandebiträde och åtföljdes av en stödperson (ss. 41–42 och s. 54). I studie fick åklagarna och domstolarna en fråga om huruvida stödpersonen kunde utgöra ett realistiskt alternativ till målsägandebiträdet. I rapporten om målsägande- biträde ansåg relativt många åklagare och domstolar att målsägandebiträdet kunde ersättas av stödperson. Det framfördes också ett förslag om att målsägandebiträdet skulle vara med under förundersökning och sedan ersättas av stödperson som närvarade under huvudförhandlingen. Över hälften av åklagarna ansåg att i okomplicerade ärenden och under förutsättning att stödpersonen fick utbildning kunde stödpersonen vara ett alternativ till målsägandebiträdet. Flertalet av domstolarna var av samma åsikt men menade liksom åklagarna att det förutsatte utbildning av stödpersonerna och rätt till ersättning. Ett alternativ som framfördes var att stödperson skulle medverka under huvud- förhandling och att målsägandebiträdet kunde förordnas för att medverka vid förundersökning. De flesta av advokaterna menade att uppdraget som målsägandebiträde krävde juridisk kunskap (s. 41 och s. 48). (Ju 1995:07) ansåg i betänkandet Brottsoffer Vad har gjorts? Vad bör göras? (SOU 1998:40), att det personliga och kurativa stödet som målsägandebiträdet ska ge, bättre skulle kunna lämnas av en stödperson och att målsägande- biträdets juridiska stöd skulle utökas (s. 121 och s. 130). Ideellt stöd till brottsoffer offerutredningens förslag gick ut på att stödperson skulle ges i samma utsträckning som målsägandebiträde, d v s för alla de brott på vilket fängelse kan följa. Dessutom föreslog utredningen att stödpersonen skulle förordnas på samma sätt som målsägande- biträdet och ges ersättning för sin inställelse. En förutsättning för förordnande var emellertid att de kunde bedömas som lämpliga. Det skulle emellertid inte utesluta att andra personer kunde följa med målsäganden men dessa skulle då benämnas personligt stöd. Det innebar också att ansåg att bestämmelsen om stöd till målsäganden i 20 kap. 15 § RB borde kvarstå (s. 131). Remissinstanserna var skeptiska till de gränsdragningsproblem som skulle kunna uppkomma om ytterligare ett institut inrättades eller om stödpersonen skulle förordnas. Även regeringen var tveksam till att skapa en ny rättslig konstruktion genom en stödperson som förordnades och i propositionen Stöd till brottsoffer (prop. 2000/01:79) ansåg regeringen att det personliga och kurativa stöd som målsägandebiträdet ska ge målsäganden i de flesta fall torde vara tillräckligt. Regeringen förordade därför att den dåvarande ordningen skulle behållas (ss. 40–41). I forskningsrapporten och Målsägandebiträde, som gjordes på uppdrag av och som redovisades i betänkandet Brottsoffer Vad har gjorts? Vad bör göras? (SOU 1998:40) var de personer som intervjuats med anledning av lagstiftningen om målsägandebiträde mycket positiva till de stöd de hade fått av stödpersoner. Trots det ansåg de att det behövdes en juridiskt utbildad person som tillvaratog deras rättsliga intressen (s. 132). I utredningens genomgång av brottmålsakter noterades huruvida stödperson eller kontaktperson hade förekommit vid rättegången. I av ärendena var en stödperson eller en kontaktperson närvarande. Ett förhörsvittne hade deltagit vid förundersökningen i av ärendena. Det måste emellertid observeras att siffran över antalet stödpersoner som deltagit kan ha varit högre eftersom det inte alltid noteras i domstolens protokoll om stödperson är med vid rättegången. Eftersom antalet stöd- personer som noterades i utredningens undersökning var så få är Ideellt stöd till brottsoffer siffrorna om huruvida stödpersonen deltog vid förundersökning eller rättegång, eller både och, inte särskilt vägledande. I utredningens enkät om målsägandebiträde som riktade sig till advokater fick advokaterna svara på om de ansåg att det finns tillfällen då målsägandebiträden förordnades trots att målsäganden egentligen inte hade behov av juridisk hjälp. Majoriteten ansåg inte att det fanns sådana tillfällen medan en tredjedel svarade att det ibland förordnades målsägandebiträden trots att behov av hjälp saknades. Advokaterna fick också möjlighet att i slutet av enkäten lämna egna synpunkter på stödpersonens betydelse för målsäganden. av advokaterna, d v s cirka 80 advokater valde att lämna sådana synpunkter. Av dessa synpunkter gick 9 ut på att advokaterna inte visste vilken betydelse en stödperson har för målsäganden eller att advokaterna inte hade någon erfarenhet av stödpersoner. Ett par av advokater uppgav att de enbart hade erfarenhet från stödpersoner som kom från kvinnojourer eller kvinnohus. Majoriteten av advokaterna hade en positiv syn på stödpersonen och dess betydelse för målsäganden. Generellt ansågs stödpersonen bidra till att ge trygghet i vad som av målsäganden kan uppfattas som en fientlig och ifrågasättande miljö. Advokaterna la emellertid olika vikt vid betydelsen av stödperson. Det framgår av vissa svar att den betydelse som stödpersonen har för målsäganden ansågs variera beroende på typen av brott, d v s ju grövre brott desto viktigare ansågs en stödperson vara. Några advokater kommente- rade även stödpersonens betydelse med att stödpersonens lämplighet och erfarenhet inverkar på vilken betydelse som stödpersonen får. En grupp advokater såg stödpersonen som ett komplement till målsägandebiträdet mot bakgrund av att stödpersonen saknar juridisk kompetens och kännedom om de juridiska möjligheter som finns för att underlätta processen för målsäganden. I det sammanhanget påpekade ett par advokater att målsägandebiträdet inte alltid har möjlighet att vara tillgänglig och att stödpersonen därför var betydelsefull för målsäganden. Målsägandebiträdet själv kan inte alltid tillgodose målsägandens kurativa stödbehov när juridiskt bistånd ska ges. En annan grupp advokater menade att målsägandebiträdets stöd räcker för målsäganden och att lekmannastöd utöver det inte är nödvändigt. En advokat menade att stödpersonen endast har betydelse när ett målsägandebiträde inte har förordnats. Ideellt stöd till brottsoffer personerna fungerar enligt den advokaten som en backup, framförallt i kurativt hänseende. Vidare framfördes åsikten att det behövs personer som lyssnar på målsägande eftersom de kan känna sig utsatta. Stödpersonen fyller då en viktig funktion. De förmedlar trygghet och kan ge målsäganden full uppmärksamhet. I de fall där målsäganden och stödpersonen känner varandra kan stödpersonens närvaro vid rättegång bidra till en ökad känsla av trygghet. En femtedel av de advokater som lämnade synpunkter på stödpersonen ansåg att stödpersonen är mycket viktig. En av de advokater som hade särskilt positiva kommentarer menade att en stödperson kan vara helt avgörande för rättsprocessen. Några advokater menade att många målsägande inte skulle klara rättegången utan stödpersonen medan en annan advokat menade att stödperson är en förutsättning för ett rättssäkert samhälle. De advokater som var negativt inställda till stödpersonen menade att stödpersonen upplevs som överflödig när ett bra målsägandebiträde har förordnats. De menade att en stödperson närvarar kan bidra till förvirring hos målsäganden, därför att stödpersonen och målsägandebiträdet har delvis samma funktion och för att det redan finns en mängd aktörer för målsäganden att hålla reda på i en rättsprocess. Det fanns en delad inställning till de stödpersoner som kommer från kvinnojourer. Vissa advokater ansåg att de här stödpersonerna fungerar mycket bra som stödpersoner, medan några ansåg att jourkvinnorna har svårt att distansera sig på grund av sina egna erfarenheter. Någon advokat kommenterade stödpersonens betydelse för målsäganden i förhållande till taxesystemet för målsägandebiträden. Den här advokaten menade att eftersom taxesystemet gör att många målsägandebiträden måste skära ner på sitt arbete för målsäganden kommer stödpersonen att spela en större roll. Det kan tilläggas att en annan advokat uppgav att det är viktigare att målsägandebiträdet ges möjlighet att ge mer tid åt målsäganden än att stödpersoner deltar i rättsprocessen. Ideellt stöd till brottsoffer 13.7Synpunkter från de ideella organisationerna Utredningen har fört samtal med företrädare för Brottsoffer- jourernas (), för kvinnojourer och tjejjourer i (ROKS), kvinnojourers riks- förbund (SKR) samt mot sexuella övergrepp (HOPP) för att ta del av deras syn och synpunkter på hur lagstiftningen om stödperson och målsägandebiträde fungerar i praktiken. uppger att samarbetet mellan stödperson och målsägande- biträde fungerar bra. Stödpersonen och målsägandebiträdet behöver varandra. Det stöd som en stödperson kan erbjuda gör att målsägandebiträdet kan koncentrera sig mer på sin juridiska uppgift. erbjuder också vittnesstöd vilket är en annan form av stödfunktion som är avsedd både för vittnen och målsägande. Syftet med vittnesstödet är framförallt att bistå dem som inte har kontaktat eller har varit i kontakt med . Vittnesstödet är till för att ge objektiv information medan stödpersonernas arbete mer är inriktat på att stödja brottsoffret utifrån brottsoffrets perspektiv. Det är stödpersonens uppgift att alltid vara på brottsoffrets sida. anser att målsägandebiträdet har en kurativ roll men menar att för att kunna fullgöra det uppdraget krävs kunskap om brottsoffer och deras situation. Ett målsägandebiträde som har tillräckliga kunskaper om brottsofferfrågor kan ge brottsoffret ett bra bemötande och det räcker långt som kurativ hjälp enligt . Ett av de mål som har för att utveckla brottsofferarbetet i är att driva kravet på att målsägandebiträdet ska ha genomgått särskilt anpassad utbildning för uppdraget. Sådan ut- bildning ska garantera att målsägandebiträdet har hög kompetens och därmed kan målsägandebiträdet bli certifierad för sitt uppdrag. Kvinnojourerna menar att båda instituten fyller en mycket viktig funktion. Kvinnojourerna ser inte målsägandebiträdet och stödpersonen som alternativa utan menar att instituten målsägandebiträde och stödperson har olika roller. ROKS menar att det handlar mycket om teamwork och att det som fungerar Ideellt stöd till brottsoffer bäst är när både målsägandebiträdet och en stödperson från en kvinnojour är närvarande vid förhör och rättegång. följer stödpersoner från kvinnojourerna med vid besök hos målsägande- biträdet. Eftersom de flesta stödpersoner arbetar ideellt skulle stödpersonen kunna delta i större omfattning om de fick någon ersättning för sin inställelse. En viktig del i stödpersonens roll är att hon eller han är tillgänglig och att brottsoffret också kan kontakta stödpersonen långt efter domen. Vittnesstödsverksamhet initierades 1995 av brottsofferjouren i . Vittnesstöd bedrivs med det engelska witness service som förebild. finns det vittnesstöd i alla engelska domstolar. I propositionen Stöd till brottsoffer (prop. 2000/01:79) tillkännagav regeringen att den ville ha vittnesstöd i samtliga tingsrätter och hovrätter (s. 25). Med anledning av det gavs och ett uppdrag att se till att sådan verksamhet inrättades vid domstolarna. gav regeringen ett fortsatt uppdrag till de här myndigheterna att bedriva vittnesstödsverksamhet. De flesta vittnesstödsverksamheter administreras av brottsofferjourerna. har ett sextiotal av brottsofferjourer en vittnesstödverksam- het. Enligt regeringens senaste uppdrag om vittnesstöd Uppdrag till och att verka för att vittnesstöd bedrivs vid samtliga tingsrätter och hovrätter, har det övergripande ansvaret för rekrytering och utbildning av vittnesstöd samt för att kvalitetssäkra verksamheten. genomför en årlig kart- läggning av verksamheten. Statistisk om antalet målsägande och vittnen som kommer i kontakt med vittnesstöd ska lämnas till . ansvarar för att det finns praktiska förutsättningar för verksamheten i domstolarna. Syftet med vittnesstöd är att ge såväl vittnen som målsägande medmänskligt stöd och praktisk information i samband med rättegångar. Idén bakom vittnesstöd är att målsägande och vittnen ska känna sig trygga och omhändertagna. Många brottsoffer vet inte hur en rättegång går till. När det är första gången ett brottsoffer kommer till en domstol kan osäkerheten vara särskilt stor. Tanken har varit att en person som står utanför rättsväsendet Ideellt stöd till brottsoffer men känner till hur det fungerar ska kunna bistå vittnen och målsägande. Att bli drabbad av brott är uppslitande i sig och brottsoffret behöver bearbeta vad som hänt. Eftersom den tilltalade får den mesta uppmärksamheten under rättegången kan vittnen och brottsoffer känner sig förbisedda. Att t ex befinna sig i samma lokaler som den tilltalade och dennes advokat kan vara obehagligt för brottsoffret. Vittnesstödens roll är att berätta om hur en rättegång går till och inge målsägande och vittnen trygghet. Vittnesstödet kan svara på frågor som uppkommer såväl före som efter rättegången och följa upp upplevelsen av rättegången. Vittnesstödet har kännedom om lokalerna på domstolen och ska känna till de flesta åklagare och domare i den lokala tingsrätten. Vittnesstödet kan hjälpa målsäganden eller vittnet att få vänta i ett eget väntrum samt informera om ersättning för de eventuella kostnader som kan uppkomma för inställelse. De som arbetar som vittnesstöd är ideellt engagerade. Ett vittnesstöd har genomgått en utbildning med inriktning på rätts- processen, det stöd som brottsoffer och vittnen behöver och om hur brottsoffer bör bemötas. Vittnesstöd som fått den utbild- ningen avlägger ett etiskt tystnadslöfte. De har också fått instruktioner att aldrig diskutera målets innehåll med brottsoffret eller vittnet. Vittnesstöden ska kunna identifiera sig genom att bära en bricka med texten vittnesstöd. initierade ett projekt som kallades Rättegångsskolan. Bakgrunden var att Brottsoffer- myndigheten hade uppmärksammat att många brottsoffer kände oro inför att delta vid en huvudförhandling. Orsakerna var flera men enligt var en av orsakerna brist på kunskap och information angående rättsprocessen. Projektet är ämnat att öka rättstryggheten och rättssäkerheten i domstolarna genom att ge målsäganden trygghet, vilket i sin tur bidrar till att domstolarna får säkrare och utförligare processmaterial. Rättegångsskola genomfördes som ett pilotprojekt på ett antal utvalda orter i . Utvärderingar som gjordes av Rättegångsskolan ledde till ett beslut om att projektet skulle fortsätta. Ideellt stöd till brottsoffer nu bedrivits och det har genomförts på sju olika platser i landet. Rättegångsskolan hålls i tingsrättens lokaler under kvällstid. I rättegångsskolans första del får deltagarna lyssna till en föreläsning om rättsprocessen, som ges av en erfaren jurist med egen erfarenhet från domstol. Rättegångsskolans andra del handlar om vanliga psykiska reaktioner som kan följa på ett brott. I den delen ingår en föreläsning om sådana reaktioner. Deltagarna fick tidigare se en rättegångsteater om ett misshandelsmål i tingsrätten. Rättegångsteatern har numera ersatts av en rättegångsfilm. Filmen spelades in i ett samarbete mellan Brottsoffer- myndigheten och vid . I anslutning till Rättegångsskolan får deltagarna ett exemplar av boken – hur blir den?, som har tagits fram av för Rättegångsskolans deltagare. Det är en lättläst guide om rättegången. Tanken är att de som närvarat vid efter avslutat deltagande i lugn och ro ska kunna repetera och göra kunskapen i boken till sin egen. Boken beskriver t ex de olika aktörerna i rättsväsendet och deras roller och var domare, åklagare och advokater befinner sig i domstolens lokaler under rättegången. I kommittédirektiven anger regeringen att utredaren skall se över målsägandebiträdets roll och arbetsuppgifter, dels i förhållande till målsägandens behov, dels i förhållande till den roll och de arbetsuppgifter som åklagaren, stödperson enligt 20 kap. 15 § RB och särskild företrädare för barn, har i rättsprocessen. För det fall det finns oklarheter mellan de olika aktörernas roller och arbetsuppgifter, som i praktiken innebär att målsägande inte får det stöd eller den hjälp som lagstiftaren har avsett eller att flera aktörer utför samma arbete, skall utredaren lämna förslag till förbättringar. I sina bedömningar om stödpersonen och målsägandebiträdet och deras respektive roller har utredningens utgångspunkt varit att det är individuellt vilken typ av stöd och hur mycket stöd en Ideellt stöd till brottsoffer brottsutsatt person önskar och behöver. Målsägandens sociala nätverk, målsägandens upplevelse av brottet och brottets art är omständigheter som påverkar målsägandens stödbehov. Stödpersonen kan enligt utredningens mening vara betydelsefull för målsäganden både som ett komplement till målsägandebiträdet och när ett målsägandebiträde inte har förordnats. Eftersom målsäganden, särskilt vid vissa brott, befinner sig i en mycket pressad situation när hon eller han ska förhöras av polis eller höras i rättegång, kan en stödperson ha en stor, och ibland en avgörande betydelse för att målsäganden ska kunna delta i rättsprocessen. I väldigt många brottmål förordnas inte något målsägandebiträde och när det gäller personligt stöd och grundläggande information, är många brottsoffer då hänvisade till det stöd som brottsoffer- jourer och kvinnojourer kan erbjuda genom stödpersoner. Stödpersonen är också viktig i sin roll som förmedlare av annan hjälp som brottsoffer kan behöva i ett krisskede. Många människor har inte det sociala nätverk i form av familj och vänner som kan behövas då man drabbas av en svår händelse som ett brott är för många människor. Även den som har ett socialt stöd kan emellertid vilja tala med en utomstående person. För vissa brottsoffret kan stödpersonen vara en brygga till det liv de hade före brottet. Stödpersonens funktion är framförallt att vara medmänniska. Sin främsta roll har stödpersonen i att finnas till och vara en hjälpande hand i en svår situation. Genom att förbehållslöst kunna erbjuda sig att lyssna och samtala om vad som har hänt och om vad som ska ske i rättsprocessen och därefter, kan stödpersonen åstadkomma mycket positivt. För vissa målsägande kan den information och den vägledning som stödpersonen ger vara tillräcklig medan andra behöver mycket mer. har stödpersonen bättre förutsätt- ningar eller resurser än målsägandebiträdet att ge det känslomässiga stöd som många målsägande behöver. Även i de situationer där målsägandebiträdets arbetssituation är sådan att stöd inte kan ges vid ett speciellt tillfälle eller att målsägandebiträdet är svårt att nå kan stödperson i vissa fall vara ett alternativ för målsäganden. Utredningen konstaterar att i den genomgång av brottmålsakter som utredningen genomfört utgjorde de mål där stödpersoner deltog en mycket liten andel av de ärenden där målsägandebiträde var förordnad. Dessa rör emellertid grövre brottmål. Det kan vara så att stödpersoner deltar i något större utsträckning i de mål där det rör sig om mindre allvarlig brottslighet eller där ett målsägandebiträde inte medverkade. Man bör emellertid vara med- veten om att domstolarnas dokumentation över stödpersonernas Ideellt stöd till brottsoffer närvaro är något oklar vilket gör att antalet stödpersoner som deltagit kan ha varit fler än vad som visade sig i utredningens aktgenomgång. Vid utredningens samtal med åklagare har det framgått att flera av dessa nästan aldrig sett en stödperson i rätten under sina år som åklagare. Den internationella brottsofferundersökningen International Crime Victim Survey, ICVS genomförs regelbundet i många länder över hela världen.