sou · GVB3100 · 2008-01-01 00:00:00 — De gallringsregler som gäller för det nationella id-kortet synes lämpliga även för det nya id-kortet. Detsamma gäller reglerna om hantering av digital ansiktsbild. På motsvarande sätt som i förordningen om nationella id-kort bör det införas en hänvisning till bestämmelserna i personuppgifts- lagen (1998:204) om rättelse och skadestånd. De uppgifter som är av betydelse och som bör registreras är uppgifter om sökandens fullständiga namn, personnummer, längd, kön, dag för utfärdandet av id-kortet, kortnummer, giltighetstid, sökandens namnteckning samt en kopia av den ansiktsbild som id- kortet har försetts med. Vidare bör uppgift om den bevisning som använts för att styrka identiteten registreras. Registret bör även innehålla uppgift om beslut om ansökan har avslagits eller åter- kallats samt uppgift om vad som har utgjort grund för ett sådant beslut. Eftersom Polisen får direktåtkomst till folkbokföringsdatabasen finns det inte någon anledning att registrera de ytterligare uppgifter som framgår av den databasen, som exempelvis bostadsadress och medborgarskap. Polisens hantering av personuppgifter görs i likhet med Skatte- verkets motsvarande hantering i syfte att upprätthålla ett aktuellt register över personuppgifter i den omfattning som följer av respektive verksamhets syfte. Det följer därav ett behov av att ha möjlighet att hämta uppgifter från folkbokföringsdatabasen samt att uppdatera id-kortsregistret när registrerar nya personuppgifter av betydelse; se avsnitt 7.8. Det bör därför införas bestämmelser om att id-kortsregistret får tillföras uppgifter från folkbokföringsdatabas. Det innebär även att den som ansöker om id-kort inte behöver skaffa fram ett personbevis eller andra liknande bevis eftersom uppgifterna istället kan hämtas direkt ur folkbokföringsregistret. På motsvarande sätt är betjänt av att Polisen underrättar om det finns anledning att misstänka att en personuppgift som är hämtad ur folkbokföringsdatabasen är oriktig. En sådan misstanke kan exempelvis uppkomma i samband med brister i identifiering eller vid återkallelse. Utredningens förslag: Återkallelse ska kunna ske om hinder mot bifall till ansökan förelåg vid tiden för id-kortets utfärdande och hindret består, om någon väsentlig uppgift som framgår av id-kortet inte längre gäller eller om någon annan än den för vilken ett id-kort är utställt förfogar över kortet. Det införs regler om vilka polismyndigheter som får besluta om återkallelse samt om att en polismyndighet som är behörig att besluta i ärenden om återkallelse ska ta upp ett sådant ärende om myndigheten får kännedom om att en sådan omständighet som avses i föregående stycke föreligger. Det införs även regler om makulering. Återkallelse bör få ske om hinder mot bifall till ansökan förelåg vid tiden för id-kortets utfärdande och hindret består. En sådan bestämmelse, som finns för både passet och för det nationella id- kortet, synes väl avvägd. Uppdagas det i efterhand att förutsätt- ningarna för id-kortet inte var uppfyllda vid utfärdandet är det inte rimligt att det utfärdade id-kortet ska få fortsätta att gälla. Det kan t.ex. vara fråga om att en person fått ett id-kort i en annans namn. Det kan dock godtas att id-kortet får behålla sin giltighet om hindret undanröjts. Om en person t.ex. visar sig inte ha varit folkbokförd vid utfärdandetillfället bör alltså id-kortet återkallas såvida inte personen därefter blivit folkbokförd. Återkallelse bör även få ske om någon annan än den för vilket ett id-kort är utställt förfogar över kortet. En motsvarande åter- kallanderegel finns för pass och nationella id-kort. Det är rimligt att id-kortet återkallas om innehavaren exempelvis har överlåtit kortet till en annan person. I förarbetena till passlagen övervägdes även om motsvarande regler för pass skulle förenas med en karenstid under vilken en som missbrukat sitt pass på ovan- nämnda sätt inte skulle få ha rätt till ett nytt pass.TPF7FPT Så blev emeller- tid inte fallet. Därutöver behövs en återkallelseregel för det fall att inne- havaren ändrar väsentliga personuppgifter eller att det på annat sätt 7TP PT Prop. 1977/78:156 s. 29 f. och 116 f. framkommer att väsentliga personuppgifter som framgår av id- kortet inte är korrekta. Det är inte lämpligt att en person som t.ex. byter namn har ett id-kort som inte utvisar det rätta namnet. Det kan bli särskilt förvirrande om det finns flera giltiga id-kort, som exempelvis både det nu föreslagna id-kortet och ett SIS-märkt id- kort. Risken vore då att de båda giltiga id-korten inte innehåller samma personuppgifter. I en sådan situation är det viktigt att man i vart fall kan lita på det nu föreslagna id-kortet. Det förekommer även att personnummer ändras och om så sker är det särskilt angeläget att id-kortet återkallas. De övriga återkallelseregler som gäller för det nationella id- kortet – det gäller situationer där det svenska medborgarskapet upphör – är inte tillämpliga i detta sammanhang. De förfaranderegler för återkallelse som i övrigt gäller för det nationella id-kortet synes lämpliga att införa även för det nya id- kortet. Med några få undantag föreslås motsvarande regler för det nu aktuella id-kortet. Det handlar om regler för beslutsbehörighet, skyldighet att fatta beslut samt makulering. Som utgångspunkt bör polismyndigheten på den ort där kortinnehavaren uppehåller sig när ärendet tas upp få besluta om återkallelse av ett id-kort. Därtill bör även den polismyndighet som har utfärdat kortet få fatta sådant beslut. Motsvarande bestäm- melser finns för det nationella id-kortet och de synes väl avvägda. Vidare bör det införas en regel som uttryckligen anger att en polismyndighet som är behörig att besluta i ärenden om återkallelse ska ta upp ett sådant ärende om myndigheten får kännedom om att en sådan omständighet som kan medföra återkallelse föreligger. Däremot synes det inte nödvändigt att – så som förordningen om nationellt id-kort är utformad – införa bestämmelser om under- rättelse- och överlämnandeskyldigheter för utfärdande myndig- heter. Till skillnad från det nationella id-kortet är det bara Polisen som får utfärda det nya id-kortet, vilket bör innebära att sådana regler närmast blir en intern fråga för Polisen och därmed onödiga att förordningsreglera. Slutligen är det naturligt att motsvarande makuleringsregler som gäller för återkallade nationella id-kort gäller även för det nu före- En polismyndighet ska alltså makulera ett id-kort som har återkallats. Makulering ska också ske när innehavaren ansöker om ett nytt id-kort eller, om innehavaren har behov av det tidigare id-kortet , när det nya kortet lämnas ut. Utredningens förlag: Det införs en bestämmelse i den nya förordningen om att det i 22 a § förvaltningslagen (1986:223) finns bestämmelser om överklagande hos allmän förvaltnings- domstol. Beslut som meddelas av en polismyndighet enligt den nya förordningen ska gälla . Ytterligare föreskrifter om verkställigheten av förordningen ska få meddelas av . En innehavare av ett id-kort ska ha rätt att hos en polis- myndighet kontrollera den information som har sparats i lagringsmediet i id-kortet. Det införs en bestämmelse i sekretessförordningen om att sekretess ska gälla även centrala register för id-kortet. Det är viktigt att det finns möjligheter att överklaga ärenden om utfärdande av id-kort. Det är av central betydelse för rättssäker- heten. Därigenom säkerställs möjligheten att fler än en instans bedömer ett ärende. Eftersom det genom 22 a § förvaltningslagen (1986:223) blir en domstol som utgör överklagandeinstans tillförs systemet dessutom erfarenhet av bevisvärdering och därtill goda möjligheter att få utvecklat en tydlig praxis för de frågor som kan tänkas bli svårbedömda. Genom möjligheten till domstolsprövning torde också förtroendet för och tillförlitligheten till det nya id- kortet bli tillfredsställande. Det saknas anledning att för det nya id-kortet avvika från de bestämmelser om överklagande och besluts giltighet som gäller för det nationella id-kortet. Det har dock inte framkommit något skäl för att införa en sådan regel om möjlighet att i särskilda fall få medge avvikelse från förordningen som finns i förordningen om nationellt identitetskort. möjligheter torde ta sikte på utfärdandet av resehandlingar i vissa fall och behövs därför inte när det gäller det nu aktuella id-kortet. Rätten för en innehavare av ett nationellt id-kort att kontrollera den information som har sparats i lagringsmediet i kortet följer av artikel 4 i rådets förordning (EG) nr 2252/2004 av den 13 decem- ber 2004 om standarder för säkerhetsdetaljer och biometriska kännetecken i pass och resehandlingar som utfärdas av medlems- staterna.TPF8FPT Förordningen gäller enbart resehandlingar vilket alltså innebär att det inte finns något gemenskapsrättsligt krav på att motsvarande ska gälla även för id-kort som inte är resehandlingar. Bestämmelsen har dock tillkommit av rättssäkerhetsskäl och det förefaller rimligt att motsvarande hänsyn bör tas även när det gäller det nu aktuella id-kortet. Dessutom gäller sådan insyn beträffande det nationella id-kortet och det faller sig därför naturligt att det införs samma möjligheter för innehavare av det nya id-kortet. Det har bl.a. i avsnitt 7.6 framhållits att det finns behov av att medge rätt att utfärda ytterligare föreskrifter om verkställigheten av den nya förordningen. Det behöver införas ett tillägg i sekretessförordningen om att sekretess gäller för uppgifterna i register för det nu aktuella id-kortet. Motsvarande sekretesskydd som gäller för det nationella id-kortet bör vara tillräckligt. 8TP PT EUT L 385, 29.12.2004, s. 1 (Celex 32004R2252). Utredningens bedömning: Utredningens förslag bör i allt väsentligt inte ha några negativa kostnadsekonomiska konse- kvenser. Allmänt om de förändringar förslagen innebär Enligt utredningsdirektiven ska utredningen analysera om ett genomförande av förslagen skulle innebära en förändring av det offentliga åtagandet och om förslagen skulle riskera att leda till att kraven på statliga insatser ökar samt i övrigt redogöra för eventuella förändringar för stat, kommuner, landsting, företag och enskilda. Utredningens förslag går ut på att det offentliga åtagandet ska öka genom att staten ska ta ett större ansvar för att landets invånare har tillgång till en allmängiltig id-handling. Detta finns särskilt motiverat i kapitel 6. Utredningens förslag innebär vissa kostnadsbesparingar för staten eftersom utredningen föreslår att Polisen ska hämta person- uppgifter direkt från folkbokföringsdatabasen, vilket innebär att inte behöver framställa personbevis i detta samman- hang. Vissa kommuner har som nämnts i kapitel 4 uppmärksammat problemet med att en del kommuninvånare inte kan få id-kort. De eventuella problem som kommunerna uppmärksammat bör dock i huvudsak lösas genom införandet av det nya id-kortet. Utredningens förslag förändrar inte möjligheterna för företag att utfärda id-kort till sina anställda och för banker att utfärda id-kort till sina kunder. Ett nytt system skulle i viss mån kunna ses som ett konkurrerande system till bankernas utfärdande av id-kort, men det har inte till utredningen framförts några sådana synpunkter. Snarare skulle det sannolikt uppskattas om ett tillförlitligt organ bedömde och garanterade identiteten. Den negativa påverkan för företag som utredningen kunnat se gäller fotohandlare. För fotohandlarna innebär förslaget att man fortsätter på den redan inslagna vägen att i allt mindre omfattning godta sökandens medhavda fotografier. Detta betyder att foto- handlarnas marknadssituation blir allt besvärligare. Det är dock av säkerhetsskäl som Polisen ska ta fotografiet i samband med att ansökan görs vid en personlig inställelse. Om sökanden har tagit med sig ett eget foto kan man inte säkert veta om personen på fotografiet är densamma som sökanden. Genom att Polisen tar fotografiet på plats förbättras säkerheten. Det finns avan- cerade ansiktsigenkänningssystem som med stor säkerhet kan jämföra elektroniskt lagrade fotografier. Möjligheten att använda sådana system försvåras om man godtar medhavda fotografier. Dagens system för det nationella id-kortet bygger bl.a. på att det fotografi som kan ses med blotta ögat även finns lagrat elektroniskt i id-kortet. Detta följer i sin tur av att det svenska systemet – liksom många andra länders system – är utformat för att uppfylla de internationella säkerhetsstandarder som föreskrivs av EU och av ; se avsnitt 2.2 och 2.4. Syftet med utredningens förslag är att enskilda i större utsträck- ning ska få tillgång till en sådan allmängiltig id-handling som alla behöver i dagens samhälle. Såvitt utredningen kan bedöma innebär förslaget en klar förbättring för framförallt utlänningar som är folkbokförda i landet, men även svenska medborgare omfattas. Däremot innebär förslaget inte några förändringar för dem som inte är folkbokförda i landet. Det gäller särskilt de som arbetar i landet , diplomater, anställda vid värdlands- myndigheter, asylsökande och svenska medborgare bosatta utom- lands. Diplomater och anställda vid värdlandsmyndigheter torde kunna använda sig av andra handlingar då de behöver identifiera sig. Svenska medborgare har möjlighet att istället ansöka om ett nationellt id-kort och kan därför knappast anses negativt berörda av utredningens förslag. För asylsökande kvarstår dock problemet med att inte ha ett id-kort. Det är dock enligt utredningens uppfattning mindre ändamålsenligt att låta det nya systemet omfatta även personer i ett så tidigt skede som asylsökande är. identitetsutredning är ännu inte avslutad och så länge något uppehållstillstånd inte beviljats är utlänningens vistelse i landet sådan att man inte med någon säkerhet kan säga om denne kommer att ingå i det svenska samhället. är i det skedet en adekvat handling som får anses vara tillräcklig, vilket för övrigt överensstämmer med de gemenskapsrättsliga regler som gäller. Skulle man anse att de som vistas i landet än vad som krävs för att bli folkbokförd i borde omfattas av ett allmänt svenskt samhällsansvar, bör den frågan behandlas med den översyn som påbörjats av folkbokföringslagen.TPF1FPT En utgångspunkt för utredningen har varit att alla utlänningar som är folkbokförda här i landet och som behöver ett id-kort också ska få tillgång till en sådan handling. Man måste emellertid räkna med att det i praktiken inte blir möjligt för riktigt alla att få ett id- kort. Om en person t.ex. helt saknar både id-handlingar och möjligheter att genom intyg styrka vem han eller hon är kommer Polisen sannolikt att behöva avslå en ansökan om id-kort. Det är emellertid omöjligt att bedöma i vilken omfattning detta kommer att ske. Genom möjligheten till överklagande kommer dock en praxis att kunna utvecklas som närmare anger de minimikrav som kommer att gälla för att en persons identitet ska anses vara styrkt. Omfattningen av antalet sökande En utgångspunkt för bedömningen av hur många som skulle kunna tänkas ansöka om det nya id-kortet är antalet id-kort som utfärdas av , vilket är omkring 100 000 . Av dessa utfärdades efter det att ett intygsförfarande tillämpats. Motsvarande siffra är . Det innebär alltså att det utfärdats omkring 10 000 färre id-kort där sökanden åberopat ett intygsförfarande. Det är möjligt att detta motsvarar det behov som finns. Om man utgår från det totala antal id-kort som Svensk Kassa- service utfärdar , dvs. omkring 100 000 id-kort, bör man beakta att det nya id-kortet sannolikt kommer att bli dyrare än det id-kort utfärdar. Som jämförelse kan nämnas att kostar id-kort för vuxna eller om man identifierar sig med hjälp av ett intygsförfarande. Priset för id-kort som utfärdas av bankerna 1TP PT Fi 2007:11 Folkbokföringen , Dir. 2007:123. varierar beroende på bank, men det är vanligtvis lägre än vad det kostar att få ett pass. Ett vanligt pris är , men det före- kommer även att id-kortet tillhandahålls kostnadsfritt i samband med vissa erbjudanden. Det förekommer t.ex. att unga erbjuds id- kort mot att de öppnar konto i banken. Det bör således vara ett rimligt antagande att en del av de som ansöker om id- kort hos i fortsättningen kommer att få id- kort av bankerna. Eftersom det ännu är oklart om Posten kommer att utfärda id- kort när avvecklas är det omöjligt att med någon högre grad av säkerhet säga hur många som kommer att ansöka om det nya id-kortet. Det kan nämnas att omkring 42 000 nationella id-kort utfärdades och att den siffran ökar . Det är möjligt att en del av dem som fått id-kort utfärdade av Svensk Kassa- service fortsättningsvis kommer att ansöka om nationellt id-kort. har uppgett att det inte kommer att påverka Polisens verksamhet påtagligt om utfärdandeupplagan skulle kom- ma att uppgå till 80 000–100 000 handlingar . Eftersom de polisexpeditioner som hanterar utfärdande av pass och nationella id-kort har en beräknad kapacitet att klara av de mest intensiva perioderna, är bedömningen att de har kapacitet att även hantera den ökade belastning som de nya id-korten medför. Utgångspunkten bör vara att id-kortet ska finansieras fullt ut genom en avgift. En ansökningsavgift ska därför betalas på samma sätt som gäller för pass och nationellt id-kort. Den avgift som gäller för ansökan om nationellt id-kort motsvarar de kostnader Polisen har för att utfärda handlingen. Kostnaden för att ansöka om ett nationellt id-kort är . Eftersom samma utrustning och personal kommer att användas för det nu aktuella id-kortet kan man utgå från att kostnaden för tillverkning och utfärdande av det nya id-kortet inte kommer att överstiga kostnaden för det nationella id-kortet. Avgiften bör i enlighet med vad som anförts i avsnitt 7.4 ses som en offentligrättsligt tvingande avgift som förutsätter beslut av . Behovet av initiala insatser Det kommer att finnas ett initialt behov av extra insatser inför införandet av det nya id-kortet. Det gäller framförallt upphandling, utbildningsinsatser, utformning av regelverk samt införskaffande av eventuell extra utrustning. kommer även att behöva ta fram ett underlag till regeringen för beslut om ansök- ningsavgiftens storlek. Utbildningsinsatsen kommer sannolikt gå till så att länsinstruk- törer från polismyndigheterna samlas och att dessa därefter sköter utbildningen av handläggare på polismyndigheterna. Man behöver även ta fram en användarmanual. Det är enligt uppfattning svårt att uppskatta i vilken omfattning det kommer att behöva införskaffas ny utrust- ning och teknik, eftersom detta är beroende av vad som blir resultatet av upphandlingsförfarandet. Om det blir en annan leve- rantör än den nuvarande AB Svenska Pass kommer tekniken att behöva justeras i en omfattning som inte är känd. Under alla omständigheter kommer man sannolikt att behöva förhandla om kompletterande avtal med ägaren till fotostationerna. Med beaktande av dels att id-kortet ska finansieras fullt ut genom avgift, dels att polismyndigheternas nuvarande kapacitet är sådan att man inom den befintliga verksamheten kommer att kunna hantera den ökade belastning som de nya id-korten medför, bör utredningens förslag inte medföra några större merkostnader för Polisen. De initiala insatser som blir nödvändiga torde vara en i sammanhanget högst begränsad kostnad av engångskaraktär. Utredningens förslag går ut på att det offentliga åtagandet ska öka. Förslagen bör inte föranleda några direkta förändringar för kommuner och landsting. Möjligheterna för företag att utfärda id- kort till sina anställda och för banker att utfärda id-kort till sina kunder påverkas inte i någon nämnvärd omfattning. Den negativa påverkan för företag som utredningen kunnat se gäller fotohandlare som får försämrade möjligheter i sin närings- verksamhet. Detta beror dock på att det i enlighet med inter- nationella säkerhetsstandarder bedöms vara viktigt för säkerheten och tillförlitligheten i systemet att fotografiet tas av den utfärdande myndigheten. Enligt utredningens uppfattning innebär förslaget en klar förbättring för utlänningar som är folkbokförda i landet, men även för svenska medborgare som är folkbokförda, vilka omfattas av förslaget. Utredningens förslag: Den nya ordningen bör träda i kraft . Den nya ordningen bör, med beaktande av de stora svårigheter det innebär för enskilda att inte ha tillgång till en allmängiltig id- handling, träda i kraft . Inför att systemet med det nya id-kortet ska införas kommer man enligt bedömning att behöva genomföra ett upphandlingsförfarande för de tjänster m.m. som krävs för att kunna utfärda id-kortet. har bedömt att ett nytt system skulle kunna tas i bruk efter det att arbetet med att ta fram ett upphandlingsunderlag påbörjas. Enligt beräkningen bör det ta omkring ett upphandlingsunderlag kan ges ut. Anbudstiden bör bli . Därefter bör det ta omkring en månad att utvärdera anbuden och att fatta beslut. Slutligen kommer det uppskattningsvis att ta att införa det nya systemet. Om arbetet med att ta fram ett upphandlingsunderlag påbörjas , skulle det alltså ändå innebära att det nya systemet kan tas i bruk tidigast . Det är önskvärt att den nya ordningen kan införas än den ovan uppskattade, helst , men det är svårt att närmare precisera förutsättningarna för detta. En omständighet som har betydelse är förstås hur det tar innan får sitt uppdrag. Om frågan bedöms brådskande torde det inte föreligga något hinder mot att Rikspolis- styrelsen redan innan regeringen tagit slutlig ställning till utred- ningens förslag får i uppdrag att förbereda ett genomförande. Det saknas anledning att införa några särskilda övergångs- bestämmelser. 9.1Förslaget till förordning om identitetskort för folkbokförda i I avsnitt 7.3 behandlas förutsättningarna för att få id-kort. Skälen till att Polisen föreslås vara ansvarig myndighet finns angivna i avsnitt 7.1. Bestämmelsen, som motsvarar 2 § första meningen förordningen om nationellt identitetskort, behandlas i avsnitt 7.6. Bestämmelsen motsvarar 3 § förordningen om nationellt identitets- kort, med ett par skillnader. Möjligheten att slippa underteckna ansökan på den grunden att man inte kan skriva sitt namn synes vara knuten till små barns oförmåga att skriva. I och med att en nedre åldersgräns införs saknas skäl att införa en motsvarande regel för det nya id- kortet. Det saknas anledning att sökanden ska behöva styrka sitt med- borgarskap på motsvarande sätt som gäller för det nationella id- kortet. Eftersom id-kortet inte kommer att utfärdas utomlands, saknas behov av föreskrifter till utlandsmyndigheter. Bestämmelsen behandlas i huvudsak i avsnitt 7.6. Frågan om makulering behandlas i avsnitt 7.8. Bestämmelsen, som motsvarar 4 § förordningen om nationellt identitetskort, behandlas i avsnitt 7.7. Bestämmelsen motsvaras närmast av 5 § förordningen om nationellt identitetskort, men med den skillnaden att giltighets- tiden kan bestämmas till än av andra skäl än det som anges i förordningen om nationellt identitetskort. Enligt den förordningen kan giltighetstiden kortas om medborgar- skapet beräknas upphöra inom än . Detta är inte ett aktuellt skäl för det nya id-kortet. Däremot bör id-kortet utfärdas än om sökanden har ett uppe- hållstillstånd som gäller i mindre än . Bestämmelsen behandlas i avsnitt 7.6. Av säkerhetsskäl bör id-kortet endast lämnas ut till sökanden personligen. Bestämmelsen motsvarar 6 § första meningen förord- ningen om nationellt identitetskort. Bestämmelsen, som motsvarar 8 § förordningen om nationellt identitetskort, behandlas i avsnitt 7.6. Bestämmelsen i 8 § 1 motsvarar 9 § andra stycket första meningen förordningen om nationellt identitetskort. Bestämmelsen i 8 § 2 har inte något motsvarighet i förordningen om nationellt identitetskort. Bestämmelsen tar sikte på de fall då innehavaren ändrar väsentliga personuppgifter samt de fall då det på annat sätt kommer fram att väsentliga personuppgifter som framgår av id-kortet inte är korrekta. framgår av folkbokföringen bör stämma överens med de person- uppgifter som framgår av id-kortet.