sou · GWB329 · 2008-04-01 00:00:00 — All undervisning inom folkhögskolan är avgiftsfri för de stude- rande. 2.5.2Andra utbildningsformer inom folkhögskolan 10 folkhögskolor anordnade sammanlagt 14 kvalificerade yrkesutbildningar (KY). Det handlade om utbildning till exempel- vis behandlingspedagog, kantor och medieproducent. Dessa utbild- ningars innehåll överlappar delvis folkhögskolekurser med samma inriktning. Utbildningarnas uppläggning skiljer sig åt, eftersom utbildningar som finansieras med statsbidrag från bland annat har krav på av lärande i arbete. Vid folkhögskolor som kunnat överföra yrkesinriktade särskilda kurser till KY-utbildning, frigörs folkbildningsmedel för mot- svarande antal deltagarveckor. Skolorna får då möjlighet att använda volymbidraget från till andra utbild- ningar. Systemet utökar därmed i praktiken folkhögskolornas verk- samhet. I samband med att de interkommunala ersättningarna för kommunala påbyggnadsutbildningar (PU) avvecklades överfördes flertalet PU till KY, en till högskolan och ett par till folkhögskolan. Ungefär 100 utbildningsplatser i före detta påbygg- nadsutbildning finns nu i stället i folkhögskoleutbildning vid (vård) och Geijerskolan (hantverk, teater, rockmusik etc.). Dessa utbildningar finansierades fram till och med med ett riktat statsbidrag till anordnarna. ingår bidraget i folkbildningens allmänna anslag. SAGA-verksamheten (särskild utbildningssatsning inom aktivitets- garantin) pågick och hade totalt cirka 30 000 deltagare vid 130 folkhögskolor. Syftet var att ge långtids- arbetslösa de baskunskaper som krävs för att påbörja yrkes- inriktade studier eller för att återgå till arbetslivet. Utbildningen innehöll studier i kärnämnen och jobbsökaraktiviteter. AMS finansierade utbildningen och fördelade medlen. Merparten av SAGA-kurserna var separata skräddarsydda kurser men viss SAGA-verksamhet integrerades i folkhögskolornas ordinarie utbud. En utvärdering av SAGA-verksamheten tyder på att folk- högskolornas kultur med fördel kan sammanflätas med en arbets- marknadsinriktad kultur. Samverkan mellan folkhögskolorna och arbetsförmedlingarna har förbättrats och ansågs av folkhögskolorna själva vara väl utvecklad.TPF3FPT Eftergymnasiala yrkesutbildningar inom folkhögskolan bör efter ansökan och prövning kunna omfattas av kvali- tetssäkringssystem. Givet folkbildningens syfte och mål finns det inget utrymme för staten att styra folkhögskolornas utbildningsinnehåll. Däremot kan skolorna erbjudas möjlighet att utbildningen kvalitetssäkras inom . Varje folkhögskola erbjuds möjligheten att för varje enskild yrkesutbildning ansöka hos Myndigheten för yrkes- högskolan, att utbildningen ska omfattas av kvalitetssäkringssystem. En sådan åtgärd skulle innebära en inskränkning av folk- högskolans frihet att själv reglera utbildningen. Samma villkor om exempelvis arbetslivsanknytning och ledning skulle gälla för dessa utbildningar som för övriga utbildningar inom . Utbildningens uppläggning och verksamhetsformer eller eventuella ideologiska profil skulle dock inte behöva påverkas. De utbildningar som karaktäriseras som eftergymnasiala yrkesutbildningar och berättigar till studiestöd som sådana och som omfattar cirka 4 000 studieplatser skulle i princip kunna kvalitetssäkras inom . Varje utbildning måste dock prövas av Myndigheten för . För ett godkännande skulle sannolikt i flertalet fall ett ökat formellt inflytande över 3TP PT Arbetslinjen inom folkhögskolesatsningen, uppföljning av SAGA 2007 (och Ramböll management). verksamheten från berörda delar av arbetslivet behöva utvecklas. bedömer att ytterligare några utbildningar skulle kunna vara aktuella utöver dem som är klassade som eftergymnasiala yrkesutbildningar. Det gäller främst utbildningar till församlingspedagog. Finansiering av folkhögskoleutbildning inom Kostnaden för de folkhögskoleutbildningar som bedöms kunna passa in i kan uppskattas till ca . Det finns två huvudalternativ för hur dessa utbild- ningar, om de fördes in i , skulle kunna finansieras. Det första är att de även fortsättningsvis finansieras från folkbild- ningsanslaget och endast står för kvalitets- säkringen. Det andra är att motsvarande medel förs över från folk- bildningsanslaget till . Det sistnämnda alternativet är dock knappast realistiskt sett i ett folkbildningsperspektiv. Det är inte rimligt, att en enskild folkhögskola ska kunna besluta om att minska den totalram som anvisats för folkbildningsverksamhet. Däremot skulle det kunna gagna folkbildningen, att dess yrkes- utbildningar granskas och kvalitetssäkras inom ramen för yrkes- högskolan. Visserligen skulle detta innebära krav på ett externt inflytande över utbildningarna, som kan upplevas som främmande inom folkbildningen. Å andra sidan företräder rörelsefolkhög- skolornas huvudmän inte sällan det arbetsliv, som utbildningarna är inriktade mot. Landstingsskolorna utbildar inte minst för den kommunala sektorns behov. Ett vidgat inflytande över utbild- ningarna från arbetslivet skulle därmed, i praktiken, inte nämnvärt inskränka skolans frihet. Om får hög status hos avnämare och studer- ande, bör detta i sig vara en drivkraft för folkhögskolorna att söka kvalitetssäkring inom . Vissa utbildningar är dock så välrenommerade att de möjligen inte anser sig behöva någon ytterligare kvalitetsstämpel. Möjligheten att via prövning mot kriterier berättiga till studiestöd på eftergymnasial nivå kan möjligen innebära ett incitament att söka om yrkes- högskolestatus. Förslagen i detta betänkande innebär, som nämnts, bland annat att utbildning inom ska berättiga till studiestöd på eftergymnasial nivå. För folkhögskolans utbildningar prövar CSN på vilken nivå utbildningen kan anses ligga i ett studie- stödssammanhang. Kraven på en likvärdig och enhetlig bedömning av dessa frågor skulle kunna tala för, att den nuvarande ordningen ersätts med ett system där Myndigheten för avgör frågan, genom att pröva om utbildningen kan godtas som utbildning inom yrkes- högskolan. Rätten till studiestöd som eftergymnasial yrkes- utbildning skulle alltså kopplas till godkännande inom yrkeshög- skolan. Mot detta talar dock, att det inom folkbildningen kan finnas yrkesutbildningar på eftergymnasial nivå, som är av god kvalitet, men där det ideologiska motståndet mot ett inflytande för arbets- livet av det slag förutsätter skulle skapa konflikter. Svårigheterna att rekrytera deltagare till utbildningarna utan ett adekvat studiestöd skulle tvinga fram nedläggning eller anpassning till krav. Risken är att utbudet av eftergymnasial yrkesutbildning därför skulle minska. Viss kort högskoleutbildning kan erbjudas en bättre möjlighet till utveckling och bättre anpassning till arbetslivets behov inom yrkes- högskolan än genom forskningsanknytning och anpassning till högskolans kvalitetsnormer. Enligt direktiven ska förslag lämnas till hur eftergymnasiala yrkes- utbildningar utanför högskolan ska sammanföras under ett gemen- samt ramverk benämnt . Det finns alltså inget uttryckligt uppdrag att i detta sammanhang se över högskoleutbild- ningarna. Inom högskolan finns emellertid ett antal korta (högst tvååriga) yrkesinriktade högskoleutbildningar. En del har till- kommit med stöd av beslutet om att införa yrkeshögskoleexamen i högskolan (prop. 2001/02:15). De är till sin karaktär ofta snarlika För den enskilde studerande utgör de inte sällan alternativ till utbildning utanför högskolan. Företrädare för några lärosäten har vittnat om svårigheten att anpassa vissa kortare yrkesutbildningar till högskolans regelverk och kvalitetskriterier. För att passa in i den examensordning som formas på grundval av Bologna-processen ökar kraven på en för- längning och fördjupning av utbildningen. slut- rapport om kvalitetsgranskningarna åren 2001-2006 tar upp vissa förslag till systemförbättringar (2007:31 R, s. 89). Verket påpekar att inom universitet och högskolor ges en rad korta yrkesinriktade utbildningar, där den vetenskapliga grunden inte alltid är uttalad eller ens önskvärd. I rapporten framförs att denna typ av utbild- ningar kanske bäst kommer till sin rätt i andra utbildnings- anordnares regi. uppmanar därför regeringen att tydliggöra gränserna mellan utbildningsanordnare på efter- gymnasial nivå. Högskolor och universitet har en långtgående autonomi när det gäller utbildningsutbud och utbildningarnas innehåll. Vissa utbild- ningar kan därför inte föras över till en annan utbildningsform genom regeringsbeslut. Däremot kan lärosätena erbjudas möjlighet, att aktualisera en överföring av viss utbildning till kvalitetssäkringssystem. Ett sådant initiativ kan lärosätet ta exempelvis genom att i budgetunderlaget föreslå en överföring. Möjligheten finns också för lärosätena att till Myndigheten för direkt ansöka om medel för yrkeshögskoleutbild- ning. Då konkurrerar naturligtvis utbildningen med de utbildningar som genom yrkeshögskoleanslaget redan har bidrag eller särskilda medel. För flera av högskolans kortare yrkesinriktade utbildningar skulle sannolikt en knytning till erbjuda en bättre möjlighet till utveckling och bättre anpassning mot arbetslivets behov än en forskningsanknytning och anpassning till högskolans kvalitetsnormer. Om högskolan vill kvarstå som utbildningsan- ordnare efter en omföring är detta möjligt. Finansiering från anslaget till högskoleutbildning är dock inte möjlig eftersom det anslaget endast kan finansiera utbildning som drivs i enlighet med högskoleförfattningarna. fick i uppdrag av regeringen att bedriva en försöksverksamhet med lärlingsutbildning för vuxna till vissa hantverksyrken. Föreningen hade bedrivit en liknande verksamhet med stöd av EU-bidrag. Försöks- verksamheten regleras genom förordningen (2004:167) om statligt stöd till försöksverksamhet med lärlingsutbildning för vuxna till vissa hantverksyrken. Förordningen gäller till och med . Myndigheten för kvalificerad yrkesutbildning administrerar verksamheten. Lärlingsutbildningen är på eftergymnasial nivå. Sökande till utbildningen ska ha slutfört för hantverksyrket relevant utbildning inom gymnasieskolan eller genom yrkesverksamhet ha förvärvat motsvarande kunskaper. Utbildningen är upplagd så att av utbildningstiden är arbetsplatsförlagd och är skolför- lagd. Lärlingen är studerande och inte anställd. Försöksverk- samheten omfattar utbildning . Lärlingen får studiestöd och betalar en generell avgift till huvud- mannen om per termin. Statsbidraget uppgick till per heltidsstuderande . Totalt om- fattar statsbidraget till försöksverksamheten . Det innebär cirka 50 studerande . vårproposition aviserades att försöksverksamheten med lärlingsutbildning för vuxna till vissa hantverksyrken ska göras permanent och utökas. I budgetpropositionen är medel avsatta för att utöka antalet årsstudieplatser till 200. Dessa ska spridas över landet. Regleringen föreslås inte förändras i betydande utsträckning. Hantverksyrken innehåller en hög grad av praktiskt arbete där själva hantverket innebär att producera något med händerna och ofta i småskalig produktion.TPF4FPT Hantverksföretagen är ofta enmans- 4TP PT , Vad är hantverk? – Förteckning över 305 yrken. Hantverksyrkena kan indelas i fyra olika områdenTPF5FPT: bygghantverk (ex. plåtslagare, elektriker, målare) kulturvårdande hantverk (ex. kakelugnsmakare, stuckatör, smed) brukshantverk (hovslagare, sadelmakare, skomakare) konsthantverk (silversmed, keramiker, konstsmed) Till förordningen (2004:167) om statligt stöd till försöksverk- samhet med lärlingsutbildning för vuxna till vissa hantverksyrken har bifogats en lista med 68 hantverksyrken för vilka statligt stöd kan lämnas. Pågående och beslutade lärlingsutbildningar för vuxna fullföljs enligt gällande regler och de av Myndigheten för kvalificerad yrkesutbildning fattade besluten. Myndighetsansvaret för dem övergår till Myndigheten för . Myndigheten för får pröva ansökningar från huvudmännen om eventuell fortsatt verksamhet inom yrkes- högskolan. Syftena med lärlingsutbildningen för vuxna överensstämmer med . Lärlingsutbildningarna är i hög grad utformade i samverkan med arbetslivet och har en god arbetsmarknadsrelevans. Inom de ramar som avses ge finns möjligheter att anordna lärlingsutbildning med en större variationsbredd än vad det hittillsvarande systemet har medgett. Myndigheten för kvali- ficerad yrkesutbildning har i en utvärdering av försöksverksam- heten pekat på att flexibiliteten när det gäller till exempel omfatt- ning och hantverksinriktning bör vara större (dnr. 2007/2365). Gränsdragningen mellan utbildningar mot konsthantverksyrken inom respektive den särskilda ramen för konst- och kulturutbildning kan behöva ses över regelbundet. Det avgörande kriteriet för att en utbildning ska föras till yrkeshög- 5TP PT , Starta och driv modern lärlingsutbildning. skolan bör vara, att det finns ett arbetsliv som är berett att ställa erforderliga lärlingsplatser till förfogande. Enligt direktiven ska utredaren göra en uppskattning av dimension- eringen av de olika utbildningar som ska sammanföras under yrkes- högskolan i förhållande till samhällets behov av yrkesutbildad arbetskraft inom olika områden. Att i bokstavlig mening genomföra detta dimension- eringsuppdrag skulle kräva avsevärt mer tid och resurser än vad en utredning förfogar över och dessutom ett annat arbetssätt. Upp- giften att bedöma arbetslivets behov av utbildad arbetskraft är av sådant slag, att den inte lämpar sig för en engångsinsats. Det är i stället ett arbete, som måste bedrivas fortlöpande inom ramen för en utvecklad planeringsprocess, som inbegriper aktörer på flera nivåer. Jag har därför tolkat direktiven så, att det är min uppgift, att utarbeta ett förslag till struktur och processer för hur yrkeshög- skolan ska hantera dimensioneringsuppgiften. Inom ramen för denna struktur och dessa processer bör inledningsvis särskild upp- märksamhet ägnas förekomsten av överlappningar mellan nuvar- ande utbildningsformer och anpassning av dimensioneringen av enskilda utbildningar till myndighetens bedömningar av arbets- marknadens behov på kortare och . I fråga om pilotut- bildning och hittillsvarande kompletterande utbildningar för jag dock fram konkreta förslag till ändrad dimensionering. Därutöver bedömer jag, att den totala volymen eftergymnasial yrkesutbildning behöver öka. En god utbildningsplanering är viktig för samhället och för indi- viderna. Den kan begränsa samhällets kostnader för outnyttjad till- växtpotential liksom kostnaderna för omskolning och dubbla yrkesutbildningar. För den enskilde ökar den möjligheten till meningsfull sysselsättning och personlig utveckling. Historien bjuder på få lyckade exempel då utbildningssystemen har legat steget före utvecklingen på arbetsmarknaden. De stora teknik- och samhällsskiftena är oftast svåra att förutse på makro- nivå. Också arbetsgivarna har svårt att bedöma rekryterings- och kompetensbehoven på . I det korta perspektivet före- faller framskrivning av gällande trender vara den vanligaste och möjligen säkraste prognosen. Planering av utbildning handlar dock mera sällan om det korta perspektivet. Trots de uppenbara svårigheterna måste utbildningsmyndig- heterna ständigt göra bedömningar av framtida behov av skilda kompetenser. Det handlar då om att kombinera signaler och initiativkraft från både makro- och mikronivå. Prognosmodellernas resultat måste vägas mot tendenser på individnivå och lokala iakt- tagelser. På samma sätt måste den lokala närsyntheten vägas mot ett nationellt perspektiv. 3.3Planering av eftergymnasial yrkesutbildning, nuläge KY-utbildningen ska utformas så att en hög yrkesrelevans nås, den ska präglas av en stark arbetslivsanknytning och utvecklas och bedrivas i samverkan med arbetslivet (4 § lagen (2001:239) om kvalificerad yrkesutbildning). Ansvaret för behovsanalysen ligger på det lokala och regionala arbetslivet i samarbete med utbildningsanordnaren. I ansökan om statsbidrag ska anordnaren visa att ett arbetsmarknadsbehov finns. Denna redovisning delas upp i två delar, en behovsbeskrivning och en engagemangsbeskrivning. Arbetslivets engagemang är en god indikator på behovet. Att tillräckligt antal platser för lärande i arbete finns, är en tydlig indikation på att arbetsmarknaden efter- frågar personal med den aktuella utbildningen. Uppföljning och utvärdering är viktiga instrument i behovs- analysen. Myndigheten för kvalificerad yrkesutbildning tittar då på om de studerande har fått jobb efter avslutad utbildning och hur relevanta arbetsuppgifterna är i förhållande till utbildningen. 3.3.2Påbyggnadsutbildningar inom vuxenutbildning. Enligt föreskrifter ska huvudmannen beakta att utbild- ningen har betydelse i ett lokalt och regionalt perspektiv i fråga om arbetsmarknadens behov. Vidare ska utbildningen inrättas och genomföras i samverkan med arbetslivet. Huvudmannen har skyl- dighet att i en utbildningsplan beskriva hur kartläggningen av arbetmarknadens behov har skett och hur arbetslivet medverkar i utbildningen. Den nationella uppföljningen och utvärderingen ska ske minst . gör utifrån ansökan en bedömning om en utbildning anses värdefull eller särskilt värdefull från nationell synpunkt. I bedömningen beaktas bland annat om utbildningen ökar tillgången på värdefull yrkesskicklighet inom ett yrke som det finns ett nationellt behov av. För att en utbildning ska betraktas som särskilt värdefull beaktas därutöver bland annat om utbildningen tillgodo- ser behov inom smala yrkesområden eller leder fram till ett udda yrke. Utbildningsanordnarna ska i ansökan beskriva det nationella värdet av och arbetsmarknadens efterfrågan på utbildningen. Denna bild kompletteras av omvärldskunskap. Eftersom kriterierna är vaga gör regelverket, enligt , det svårt att dra in statsbidrag till utbildningar. Det är därför besvärligt för nya utbildningar som tillgodoser andra, kanske mer angelägna, arbetsmarknadsbehov att få stöd. Staten har genom förordning endast angett de vidare syftena för statens stöd till folkbildningen. Det handlar främst om att vissa grundläggande värden ska främjas såsom demokrati och kulturliv. Folkbildningens särställning som fri och frivillig utbildningsform innebär att staten inte föreskriver att t.ex. arbetslivets behov sär- skilt ska beaktas i utformningen av en utbildning. En del av folkhögskolornas utbildningar är resultat av samarbete med avnämare och kan då svara mot en efterfrågan i arbetslivet. Denna samverkan vilar dock på frivillig grund och varierar från folkhögskola till folkhögskola. Det finns ingen nationell uppföljning och utvärdering som fokuserar på matchningen av arbetslivets behov. 3.3.5Yrkesutbildningar inom högskolan. Att högskoleutbildning ska svara mot arbetslivets efterfrågan regleras inte närmare i lag och förordning. I regleringsbrev ställs målet upp för den högre utbildningen att den skall svara mot såväl arbetsmarknadens behov som studenternas efterfrågan. Utifrån underlag regleras dimensioneringen inom vissa utbildningsgrupper direkt av regeringen via reglerings- brev, såsom t.ex. läkarutbildning och i viss mån lärarutbildning och viss konstnärlig utbildning. presenterar regelbundet rapporter med planeringsunderlag för högskoleutbildning. Dessa rapporter syftar till att ge intressenter (lärosäten, studenter, vägledare) en unge- färlig och översiktlig bild av arbetsmarknadens efterfrågan på olika utbildningsgrupper. I uppföljnings- och utvärderingsarbetet tas matchningen till arbetslivets behov upp. Arbetsmarknadspolitiken är mitt i en förändringsprocess. Inför den nya struktureringen av verksamheten gör Arbetsförmedlingen bedömningen att arbetsmarknadsutbildningsverksamheten behöver en ökad fokusering på behovsanalyser. Det finns möjlighet att utnyttja prognosmaterialet bättre. användas mer effektivt. Och nationella satsningar bör göras mot expansiva branscher.TPF1FPT lämnade Utredningen om en flexiblare arbetsmarknads- utbildning sitt slutbetänkande (SOU 2007:112), där behandlas arbetsmarknadsutbildningens förutsättningar och möjliga förbätt- ringar. 3.4Nationell och regional planering Det är många myndigheter på olika nivåer som arbetar med frågor som berör matchningen mellan utbildningsutbudet och arbets- marknadens efterfrågan. Flera statliga myndigheter och fristående institut har till uppgift att ta fram prognoser och bedömningar över arbetsmarknadens utveckling och behov av arbetskraft. Några av dessa är SCB, Arbetsförmedlingen, , , , utbild- ningsmyndigheterna m.fl. Den nationella strategin för regional konkurrenskraft, entre- prenörskap och sysselsättning 20072013 (N2006/11184/) ska bidra till att skapa konkurrenskraftigare regioner och individer i . Regeringen har identifierat fyra nationella strategiska prioriteringar för lokal och regional konkurrenskraft och syssel- sättning, dvs. Innovation och förnyelse, Kompetensförsörjning och ökat arbetskraftsutbud, Tillgänglighet samt Strategiskt gränsöver- skridande samarbete. Strategin och dess fyra prioriteringar är väg- ledande för det regionala utvecklingsarbetet, liksom för nationella myndigheters medverkan i det regionala utvecklingsarbetet. Strate- gin anger även riktlinjer för genomförandet av EU:s strukturfonds- program i . Ansvaret för det regionala tillväxtarbetet i länen vilar på regionala självstyrelseorgan, kommunala samverkansorgan respek- tive i län utan sådana organ. I detta arbete ingår att ta fram en samlad strategi för ett eller flera läns tillväxtarbete, ett s.k. regionalt utvecklingsprogram (RUP). RUP anger inriktning och prioriteringar för regionens utveckling och ska baseras på en analys av de särskilda utvecklingsförutsättningar och den utvecklings- potential som finns i länet, exempelvis när det gäller kompetensför- sörjning. RUP ligger till grund för olika program och åtgärder i 1TP PT Aktivitetsplan för arbetsmarknadsutbildning, AMS 2007. länet och på flerlänsnivå, som t.ex. regionala tillväxtprogram och EU:s strukturfondsprogram. Regionala tillväxtprogram (RTP) är ett instrument för ett processorienterat tillväxtarbete på länsnivå. RTP syftar till att sam- ordna insatser inom områden där sektorssamverkan bidrar till att utveckla hållbara lokala arbetsmarknadsregioner utifrån ett närings- livsperspektiv. AMS fick i uppdrag av regeringen att se till att läns- arbetsnämnderna inrättade regionala kompetensråd. Tanken med dessa är att de ska samla berörda regionala aktörer för att stärka regionens kompetensförsörjning. Regionala kompetensråd samlar i regel representanter för näringslivet, arbetstagarorganisationer, kommuner, universitet och högskolor, länsstyrelser och arbets- marknadsmyndigheter. Den faktiska verksamheten och aktiviteten inom råden varierar mellan länen. Den nya myndigheten för måste fungera i en utvecklad samverkan med dessa intressenter. Myndigheten ska inte utveckla en egen prognosverksamhet. Det är i stället i en bred sam- verkan, som myndighetens omvärldskunskap kan utvecklas och bidra till att den gör rätt prioriteringar mellan ansökningar om stöd. Den kan också få underlag för bedömning av vilka kvalifika- tioner som visar en vikande efterfrågan på arbetsmarknaden. 3.5En struktur för planering och dimensionering Dimensioneringen och planeringen av utbildningarna inom yrkes- högskolan ska bygga på en kombination av initiativ på lokal och regional nivå, uppföljning och utvärdering av pågående verksamhet samt en väl utvecklad omvärldsbevakning i samverkan med många andra aktörer. Det är en ständigt pågående process, som ska bidra till att utbildningsutbudet inom kontinuerligt för- nyas. Det hindrar naturligtvis inte att det inom kan finnas utbildningar som tillgodoser en stabil efterfrågan på kvalifikationer. 3.5.2Initiering av ny utbildning Initiering av ny utbildning ska ske huvudsakligen i ett samspel mellan arbetsliv, utbildningsanordnare och andra intressenter på lokal eller regional nivå. Det är i arbetslivet som man först identifierar behov av personal med nya kvalifikationer.