sou · GWB327 · 2008-04-01 00:00:00 — En elev som när skolplikten upphör inte tillfreds- ställande har slutfört sista årskursen, men bedöms ha förmåga att fullfölja utbildningen, ska beredas tillfälle att göra detta under högst med stöd av 10 §. Innebörden av 10 § är att eleven av någon anledning inte haft möjlighet att följa hela utbildningen. En längre frånvaro eller någon annan orsak har medfört att eleven inte hunnit med sista årskursen. Innebörden av den nu föreslagna nya paragrafen, 10 a §, är endast att den som inte uppnått de kunskaps- relaterade behörighetskraven till det program han eller hon önskar söka i gymnasieskolan ska erbjudas en möjlighet att uppnå den sökta behörigheten genom fortsatta studier i under ett preparandår. De elever som kan komma i fråga för ett preparandår har alltså i och för sig haft möjlighet att slutföra sista årskursen, men de har ändå inte uppnått de önskade kunskapsrelaterade behö- righetskraven. Förutom en allmän kontroll av om bestämmelserna om utbildningen i behöver anpassas med hänsyn till införandet av ett preparandår bör en särskild kontroll göras i det fortsatta arbetet om reglerna i 7 kap. grundskoleförordningen (1994:1194) rörande betygssättning behöver ses över för att de ska kunna tillämpas på elever som går ett preparandår. Möjligheten att anordna preparandår ska gälla även för fristå- ende grundskolor. Något författningsförslag lämnas inte i denna del. I avsnitt 5.15.2 anges att hemkommunen ska få uppgifter från andra huvudmän om det hos dem finns någon eller några av hem- kommunens ungdomar som är i behov av ett preparandår. Efter- som hemkommunen ska ansvara för att erbjuda sina ungdomar utbildning på ett preparandår behöver kommunen för sin planering få in uppgifter t.ex. om vilket antal elever det kan bli fråga om att erbjuda sådan utbildning. Mot bakgrund av att det även i denna fråga berör reglering av verksamhet, vilken egentligen inte omfattas av utredarens uppdrag, lämnas inget författnings- förslag i denna del. Uppgiftsskyldigheten ska gälla lika för offent- liga och fristående grundskolor. Den föreslagna uppgiftsskyldig- heten har sin grund i att eleverna ska ges bästa möjliga förutsätt- ningar att förbereda sig inför sin gymnasieutbildning. Paragrafen är ny. Innebörden är att även elever som i och för sig har uppnått de kunskapsrelaterade behörighetsvillkoren, kan erbju- das en möjlighet att fortsätta att läsa ämnen under högst ett läsår. Bestämmelsen är t.ex. tänkt att tillämpas i de fall en elev uppnått behörighet, men eleven önskar, och bedöms behöva, ytterligare förberedelser på grundskolenivå för att klara studierna på ett natio- nellt program inom gymnasieskolan. Möjligheten att i dessa fall erbjuda utbildning inom ett preparandår ska tillämpas restriktivt, vilket markeras genom att erbjudandet kan lämnas om det finns särskilda skäl. Paragrafen är ny. Innebörden är att den elev som riskerar att inte uppnå behörighetskraven till det önskade programmet i gymnasie- skolan ska informeras om detta. Det är styrelsen för utbildningen som ansvarar för att skolan har en rutin för att just ge denna information till elever och företrädare för dem i aktuellt avseende. Naturligtvis sker en kontinuerlig dialog mellan skolan, eleven och företrädare för eleven men avsikten med att peka ut detta informationsansvar är att markera att övergången till gymnasieskolan måste förberedas särskilt och att informationsinsatserna från sida måste säkerställa att eleven ges en möjlighet att uppnå kraven för önskad gymnasie- utbildning. Med uttrycket avses att diskussionen om möjligheter att uppnå behörighet till önskat program i gymnasie- skolan bör tas upp redan under årskurs åtta. Om eleven riskerar att inte uppnå de aktuella behörighetsvillkoren ansvarar styrelsen för utbildningen för att eleven och företrädare för honom eller henne informeras om möjligheten att via ett preparandår, eller under en kortare del av ett sådant år, inom ram uppnå den efterfrågade behörigheten. För elever med speciella utbildnings- behov ska information lämnas om studier inom det individuella alternativet i gymnasieskolan. Paragrafen är ny. Innebörden är att hemkommunen ansvarar för att en elev som ska gå på ett individuellt alternativ i gymnasieskolan får den hjälp han eller hon behöver för att beskriva elevens speciella utbildningsbehov för huvudmannen för gymnasieskolan. Med uttrycket avses här senast tidpunkten då eleven får höstterminsbetyget från högsta årskursen. När eleven fått detta betyg aktualiseras frågan om han eller hon preliminärt kan antas till ett nationellt program i gymnasieskolan eller inte. Om eleven inte kan bedömas uppnå de kunskapsrelaterade behörighetsvillkoren för studier på ett nationellt program och det inte heller är aktuellt med fortsatta grundskolestudier inom ramen för preparandåret enligt 10 a §, ska styrelsen för utbildningen ansvara för att eleven får den hjälp han eller hon behöver för att kunna delta i utbildningen inom det individuella alternativet i gymnasie- Inom finns en god kunskap om vilka speciella utbildningsbehov en elev i denna situation har. gäller det alltså för att hjälpa elever som ska börja på ett individuellt alternativ inom gymnasieskolan eller en fristående gymnasieskola att beskriva det speciella utbildningsbehovet för huvudmannen för gymnasieskolan. Om det är information som kommer från skol- hälsovården och innehåller sekretessbelagda uppgifter så får eleven och hans eller hennes vårdnadshavare avgöra om sekretessen ska efterges. Eleven måste ges bästa möjliga förutsättningar inom det individuella alternativet och huvudmannen för gymnasieskolan behöver information för att kunna utforma utbildningsinsatsen på lämpligt sätt. Styrelsen för utbildningen i ansvarar för att överlämnandet av information kring en elevs speciella utbild- ningsbehov till gymnasieskolan sker på lämpligt sätt med medver- kan från eleven och eventuellt hans eller hennes företrädare samt med hjälp av lämplig dokumentation och eventuellt annat underlag. Paragrafen är ny. Det införs en bestämmelse om kommunernas skyldighet att inom ramen för sin studie- och yrkesvägledning informera och vägleda grundskoleelever inför gymnasievalet. Eleverna i måste få en god information om vad pro- grammen på gymnasieskolan innehåller och vad de leder till. Vidare behövs en dialog med eleven, och eventuellt hans eller hennes vårdnadshavare, som kan fungera som vägledning inför gymnasie- valet. En bestämmelse med motsvarande innehåll bör införas i 7 kap. om specialskolan och i 9 kap. för fristående grundskolor. Ändringen innebär att beslut enligt 10 a § får överklagas till Skol- väsendets överklagandenämnd. Den del av beslutet som kan vara tvistig är bedömningen av om en elev inom ramen för ett prepa- randår kan klara att uppnå de kunskapsrelaterade behörighetskrav som krävs för det önskade programmet i gymnasieskolan. Med anledning av att det föreslås omfattande ändringar i gymnasie- kapitlet ska det nuvarande 5 kap. upphöra att gälla och det i stället införas ett nytt 5 kap. av följande lydelse. I 5 kap. finns bestämmel- ser om utbildning i gymnasieskolan inom det offentliga skolväsen- det. Kommuner och landsting kan vara huvudmän för gymnasie- skolan. För att slippa att upprepa att det är fråga om primärkom- munalt och landstingskommunalt huvudmannaskap används ibland uttrycket den anordnande huvudmannen. Detta uttryck används på samma sätt som det används i 5 kap. 24 a § (SFS 2007:304, prop. 2006/07:71). I vissa lägen passar det bättre att adressera styrelsen för utbildningen, kommun och landsting, kommunen eller hem- kommunen. Innehållet i bestämmelserna i 5 kap. är inte tillämpliga på fristående gymnasieskolor i annan utsträckning än vad som anges i 9 kap. Om någon bestämmelse i detta författningsförslag även inbegriper fristående gymnasieskolor så sägs det uttryckligen. Innehållet motsvarar innehållet i nuvarande 1 §. Första stycket är nytt. Avsikten med paragrafen är att lyfta fram synsättet att utbildningen i gymnasieskolan har ett tydligt mål mot det som kommer efter gymnasieexamen. Den nya gymnasieexamen ska visa att eleverna på yrkesprogrammen har uppnått en sådan kompetensnivå att de är efterfrågade på arbetsmarknaden. De som fått examen från ett högskoleförberedande program har visat att de är väl förberedda för vidare studier på högskola eller universitet. Innebörden av det som sägs om att det är fråga om ett nationellt och regionalt kompetensförsörjningsbehov är att innehållet i gym- nasieutbildningarna till stora delar behöver styras av staten för att övergripande kompetensförsörjningsbehov ska kunna tillgodoses. Exempel på en ökad statlig styrning är de förslag som lämnas i betänkandet angående reglering av nya kurser och regionala inrikt- ningar. Förslaget går ut på att en kommun ska kunna ansöka till om att få anordna nya kurser och regionala inrikt- ningar, varefter fattar beslut i frågan. har besluten att anordna lokala kurser och lokala inriktningar fattats av kommunen. På en nationell nivå finns behov av yrkes- utbildning och högskoleutbildning för att arbetsmarknadens behov av kompetent arbetskraft ska kunna tillgodoses. Beroende på skill- nader i arbetsmarknaden mellan olika regioner i landet finns också skillnader i utbildningsbehov. Gymnasieskolan ska också ge utbild- ningar som svarar mot regionala kompetensbehov både i fråga om yrkesutbildning och i fråga om högskoleförberedande utbildning. Av första stycket framgår också att huvudmannen för gymnasie- skolan ska samverka med det omgivande samhället. Huvudmannen för gymnasieskolan har flera huvuduppgifter. Enligt 3 § är en huvuduppgift att utbilda för yrkesverksamhet och för vidare studier och en annan huvuduppgift att ge eleverna en god grund för ett aktivt deltagande i samhällslivet. I den här aktuella paragrafen stadgas att en huvuduppgift är att samverka med det omgivande samhället. För att gymnasieskolan ska kunna ha den roll som fram- går av paragrafens första mening måste huvudmannen ha en sam- verkan med näringslivet, högskolan och andra intressenter på orten. Den gymnasiereform som föreslås bygger på att de nämnda avnämarna, inom ramarna för det statliga styrsystemet, får ett ökat inflytande över gymnasieutbildningens innehåll och att de tar ett ökat ansvar för genomförandefrågor, t.ex. i form av lärlingsplatser, och frågor som rör examensmål, examens- uppgifter m.m. Andra stycket motsvarar innehållet i nuvarande 2 §. Huvudmannens uppgifter enligt första meningen har redan kom- menterats. Den andra meningen markerar att utbildningen i gymnasieskolan inte ska syssla med repetition av det som eleven läst i , utan ska bygga vidare på de kunskaper eleven fått med sig från . Avsikten är att markera en nivå- bestämning som kan tjäna till en nivåhöjning. Att uttrycket i huvudsak använts innebär att vissa inslag i gymnasieutbildningen är helt nya för eleverna och inte har någon direkt grund i vad de lärt sig i . I första meningen av första stycket sägs direkt ut att de nationella programmen antingen är yrkesprogram eller högskoleförberedande program. Yrkesprogrammen är inte yrkesförberedande utan en examen på ett yrkesprogram markerar att eleven har nått en av branschen och andra intressenter (avnämarna) godkänd utbild- ningsnivå. De högskoleförberedande programmen däremot utgör just en förberedelse för vidare studier. Nytt är att det klart kommer till uttryck att utbildningen i gymnasieskolan bedrivs som heltids- studier. Att studierna ska bedrivas på heltid har legat bakom tidigare lagstiftningsarbeten om den garanterade undervisnings- tiden i 11 § och omfattningen av studierna i form av 2 500 gymnasiepoäng enligt bilaga 2. Att utbildningarna på nationella program är avsedda att kunna genomgås på tre läsår har sin motsvarighet i nuvarande 3 § första stycket. Att uttrycket kunna genomgås på tre läsår ändras till fullföljas inom tre läsår är inte avsett att innebära någon ändring av innehållet i bestämmelsen. Det individuella programmet tas bort som begrepp. I stället införs ett nytt begrepp: individuellt alternativ. Närmare bestämmelser om innehållet i de individuella alternativen återfinns i 13 § och kommenteras vidare där. Något bör dock sägas redan här om vad utbildning i form av ett individuellt alternativ kommer att innebära. Det individuella alternativet är en del av gymnasieskolan. Dock bör sambandet med kommunens skyldigheter enligt 1 kap. 18 § observeras. Hemkommunen ska enligt bestämmelserna i den paragrafen löpande hålla sig informerad om hur ungdomar som går på ett individuellt alternativ är sysselsatta. Deras utbildning som de genomgår på det individuella alternativet utgör en sådan lämplig åtgärd som avses i 1 kap. 18 § första stycket. Den utbildning som eleven genomgår inom ett individuellt alternativ ska anordnas för att möta elevens speciella utbildningsbehov. Utbildningsinslagen som kan förekomma är alltså underordnat elevens speciella utbildningsbehov. Det som görs på ett individuellt alternativ ska gynna elevens utvecklingsmöjligheter genom utbildning. Om utbildningen t.ex. mest kommer att bestå av yrkespraktik för en elev så ska verksamheten ändå utformas och bedömas utifrån elevens speciella utbildningsbehov. Yrkespraktiken kan medföra en mängd positiva konsekvenser för den enskilda eleven i form av ökad motivation, socialt umgänge, ökat självförtroende m.m. En sådan praktisk verksamhet ska följas upp och utvärderas från Utbildningen som eleven genomgår ska enligt 13 § andra stycket följa en studieplan. I planen bör ingå successiva omprövningar av möjligheterna att öka inslaget av läsning av kurser. Att alternativet ska vara individuellt utformat innebär en betoning av individuellt anpassade utbildningslösningar. Sista meningen i första stycket har sin motsvarighet i nuvarande 4 § andra stycket. Andra stycket har sin motsvarighet i nuvarande 3 § andra stycket. Tredje stycket är nytt. Innebörden är att det under ett fjärde läsår ska kunna anordnas gymnasieutbildning för elever som tagit en examen på ett nationellt program inom det tekniska området. Efter detta fjärde läsår ska en examen med ett bredare innehåll kunna utfärdas. Utbildningen ligger fortfarande på gymnasial nivå. slaget behandlas i avsnitt 5.6.4. Innebörden av bestämmelsen är att inriktningarna på de nationella programmen kan vara nationella eller regionala. Det finns ingen regional beslutsnivå inom det offentliga skolväsendet. Avsikten med att säga att en inriktning är regional är inte heller att införa en ny beslutsnivå. Däremot finns det regionala arbetsmarknadsmässiga skäl till att utforma en gymnasieutbildning för att möta regionens behov av kompetens. Närmare bestämmelser om hur de regionala inriktningarna ska bestämmas ska ges i gymnasieförordningen. Ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om nationella och regionala inriktningar finns i 7 § andra stycket. Vidare framgår att det inom yrkesprogrammen finns skolförlagd utbildning och lärlingsutbild- ning. Med skolförlagd utbildning avses utbildning på yrkes- program med minst 15 veckors arbetsplatsförlagt lärande. En del av lärandet inom en skolförlagd utbildning sker alltså på en arbets- plats. Paragrafen är ny. Innebörden av bestämmelsen är att eleverna i gymnasieskolan ska få studie- och yrkesvägledning i den utsträck- ning som anges. I förordningen om 1994 års läroplan för de frivil- liga skolformerna (SKOLFS 1994:2) finns angivet vilket ansvar rektorn har för organisationen av den studie- och yrkesoriente- rande verksamheten. I första stycket ges en definition av vilka utbildningar som utgör studievägar inom gymnasieskolan. Den definition som finns i 1 kap. 2 § gymnasieförordningen (1992:394) kan därmed tas bort. Definitionen har betydelse bl.a. för elevens rätt att få fullfölja sin utbildning enligt 30 och 31 §§. Utbildning på ett individuellt alter- nativ utgör ingen studieväg enligt definitionen. Avgörande för detta ställningstagande har varit att utbildning inom ett individuellt alternativ inte kan ses som en studieväg i den bemärkelsen att en ungdom kan söka och tas emot till utbildningen på ett sätt som motsvarar vad som gäller för nationella program, inriktningar och lärlingsutbildning. I andra stycket ges regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ett bemyndigande att meddela föreskrifter om möjligheter för huvudmannen att, om det finns särskilda skäl, bestämma om att en elevs utbildning till sitt innehåll får avvika från de nationella programmen. Utbildningen ska i ett sådant läge fort- farande hänföras till ett visst nationellt program. Bestämmelser med denna innebörd ska införas i gymnasieförordningen. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer ges också ett bemyndigande att meddela föreskrifter om inriktningarna, lärlingsutbildning och individuellt alternativ. I tredje stycket anges att huvudmannen för skolan ska lämna uppgift om en elev från en annan kommun börjar eller slutar vid gymnasieskolan. Uppgiften ska lämnas till elevens hemkom- mun. Uppgiften behöver nå hemkommunen bl.a. av det skälet att elever som avbryter gymnasiestudier omfattas av hemkommunens uppföljningsansvar enligt 1 kap. 18 §. Fristående gymnasieskolor ska ges en likadan skyldighet att lämna uppgifter till en elevs hem- kommun. Här visas åter att de nationella programmen antingen ska ge en yrkeskompetens eller utgöra en förberedelse för vidare studier. Ett nationellt program ska primärt inte ha ett sådant innehåll att det både ger yrkeskompetens och är förberedande för vidare studier. Dock ska innehållet, strukturen och valmöjligheterna även inom yrkesprogrammen vara utformade på ett sådant sätt att alla elever ska ha en möjlighet att läsa kurser som ger grundläggande behörig- het till högskolestudier. Första stycket motsvaras av nuvarande 4 c § första stycket. Andra stycket motsvaras i huvudsak av nuvarande 4 c § andra stycket. Nytt är att lärlingsutbildningen ska genomföras enligt en nationell och en lokal utbildningsplan och den del som utgör arbets- platsförlagt lärande ska genomföras i utbildningsblock. Närmare bestämmelser om lärlingsutbildningens styrning och innehåll ska ges i gymnasieförordningen. Tredje stycket motsvarar i huvudsak nuvarande 4 c § tredje stycket. Här införs en grundläggande bestämmelse om gymnasieexamen. Vad gymnasieexamen innebär och hur den ska genomföras ska regleras i gymnasieförordningen. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer ges ett bemyndigande att meddela ytterli- gare föreskrifter om gymnasieexamen. Paragrafen motsvarar nuvarande 4 d §. Bemyndigandet, avseende möjligheter för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att bestämma att särskilda krav på förkunskaper ska gälla för vissa utbildningar, motsvaras av bemyndigandet i 5 § fjärde stycket i de nu gällande bestämmel- serna. Något bemyndigande motsvarande det som finns i nuva- rande 13 b § andra stycket om att regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela ytterligare föreskrifter om behörighetskrav för specialutformade program avsedda för en grupp elever anses inte behövas för de studievägar som föreslås. Anslaget till paragrafen visar att syftet med de individuella alterna- tiven är att möta elevers speciella utbildningsbehov. Av 1 kap. 18 § framgår bl.a. att en hemkommun löpande ska hålla sig informerad om hur ungdomar i kommunen är sysselsatta, om de inte genomför eller har fullföljt utbildning på ett nationellt program i gymnasie- skolan, för att kunna erbjuda dem lämpliga individuella åtgärder. Detta betyder att kommunen måste hålla sig informerad om hur ungdomar som går på ett individuellt alternativ håller sig sysselsatta och värdera om utbildningen som bedrivs utgör lämpliga indivi- duella åtgärder. Hemkommunen har för dessa ungdomar ett över- gripande sysselsättningsansvar där utbildning inom gymnasie- skolans individuella alternativ kan utgöra en del av de lämpliga individuella åtgärder som ska till. Rätten att delta i utbildning inom ett individuellt alternativ omfattar tre läsår. På grund av att eleverna har speciella utbildningsbehov och att utbildningen ska utformas därefter, kan man inte säga att ett individuellt alternativ, på samma sätt som för utbildning på nationella program, är avsett att fullföljas inom tre läsår. Det är ändå rimligt att försöka ge en ram kring hur omfattande ett individuellt alternativ kan vara. Styrelsen för utbildningen ges en möjlighet att besluta om att utbildningen inom ett individuellt alternativ får fördelas än tre läsår. Närmare bestämmelser om utformningen och innehållet av ett individuellt alternativ kan ges i gymnasieförordningen med stöd av bemyndigandet i 7 § andra stycket. I andra stycket klargörs att det för varje elev på ett individuellt alternativ ska upprättas en studieplan. En sådan plan kan t.ex. innehålla uppgifter om vad utbildningen syftar till, vilka kurser eleven ska läsa och hur som planen omfattar. Studieplanen ska också innehålla uppgifter om vilka eventuella andra utbildningsinslag som eleven genomför. Dessa utbildningsinslag kan t.ex. bestå av läsning av grundskoleämnen, svenskundervisning för invandrare (sfi) och praktik som eleven ska genomföra. Innebörden av paragrafens första stycke är att kommunen ansvarar för att ungdomarna i hemkommunen erbjuds en utbildning av god kvalitet. Att utbildningen ska vara av god kvalitet medför att det krävs en hög ambitionsnivå för att nå upp till kvalitetskraven i den nu föreslagna gymnasiereformen. Kvaliteten i gymnasieskolan hänger i första hand ihop med att eleverna når målen i utbildningen och att den anordnande huvudmannen följer bestämmelserna som gäller för verksamheten. Att nå målen är kopplat till den inbyggda kvalitetskontrollen som hänger ihop med betygssättning och exa- men. En offentlig utbildningsanordnare ska följa gällande regel- verk. Regelverket är en garant för att saklighet och opartiskhet iakttas och att gymnasieutbildningen är likvärdig och att ungdomar över hela landet har lika tillgång till utbildningen. I denna gymna- siereform föreslås genom en examen nya sätt för granskning av måluppfyllelse och kvalitetskontroll som förstärker bilden av de kvalitetskrav som finns för gymnasieskolan. Det som föreslås och som är avsett att stärka kvaliteten i gymnasieskolan är bl.a. det avnämarinflytande som ska organiseras på ett visst sätt och som ska kunna stärka arbetslivets och högskolans inflytande över och granskning av gymnasieskolan. Det finns också inom ramen för examen förslag om examensuppgift som ska utvärdera målupp- fyllelsen på programnivå. Skolans uppdrag att samverka med det omgivande samhället, att ordna platser för det arbetsplatsförlagda lärandet (APL) till yrkesprogrammen och att t.ex. erbjuda lärlings- utbildning förstärker bilden av att skolan måste ha en hög ambi- tionsnivå för att klara uppdraget. I kvalitetsbegreppet ligger också det som tidigare nämnts om att studierna i gymnasieskolan bygger på de kunskaper eleverna fått i . Gymnasieutbild- ningens nivå ska alltså klart ligga över nivå. Gymna- sieskolan måste för undervisningen använda sig av lärare som har en utbildning avsedd för den undervisning de i huvudsak ska bedriva. I denna gymnasiereform ges också lärare med doktors- examen, gymnasielektorer, en särskild roll. I den nu föreslagna paragrafen lyfts redan i andra meningen fram att kommunen kan fullgöra sitt ansvar genom att själv anordna utbildningen eller genom att ingå ett samverkansavtal med en annan kommun eller landsting som anordnar den erbjudna utbildningen. Kommunen kan med det nya förslaget inte välja att erbjuda ett allsidigt urval av nationella program, utan gymnasieutbildningen ska i den nya gymnasiereformen ses som en enhet. Det är rimligt att hem- kommunen ansvarar för att alla nationella program finns att tillgå för ungdomarna i kommunen.