sou · GVB371 · 2008-01-01 00:00:00 — Kommersiella banker har enligt rapporten traditionellt därmed fokuserat på kassaflöde. Problemet är dock enligt rapporten att det finns klara svårig- heter i att mäta framtida kassaflöde i jämförelse till att studera historiskt kassaflöde. Framtida kassaflöde mäts framför allt genom att granska historisk information, såsom tidigare årsredovisningar. nystartat finns ingen sådan information. Även om företaget inte är nystartat är det ett problem med företag under förändring eller med en starkt fluktuerande marknad. Utlåning av pengar – legala och andra förutsättningar kassaflöde kan också bedömas genom en kvalitativ bedömning av företagares personlighet eller genom att söka bedöma den omgivning i vilken företaget arbetar. Vid mätningen av den sannolika förlusten under en konkurs är det enligt rapporten väsentligt att finna marknadsvärden för tillgångar. Det är då väsentligt att ta hänsyn till den reella avskriv- ningshastighet för olika tillgångar, där exempelvis personbilar och datorer snabbt förlorar i värde. I många branscher åldras även produkterna snabbt. I andra branscher kan värden bibehållas, såsom fallet kan vara med fastigheter. Fastighetsinnehav är dock notoriskt svåra att uppskatta , särskilt för kommersiella fastigheter. I vissa landsdelar är industrifastigheter i realiteten mycket lågt prissatta. Detsamma kan gälla industrifastigheter som specialanpassas för vissa verksamheter. Ett ytterligare problem är att företag tenderar att gå i konkurs när en hel bransch går dåligt, vilket innebär att branschspecifika tillgångar och varulager blir svåra att avyttra till det pris som råder då lånet tas ut. Banker hanterar risker. Detta är enligt rapporten en av de mer grundläggande beskrivningarna av kommersiella banker. De tre huvudsakliga komponenterna i bankers verksamhet som är centrala för riskbedömning är enligt rapporten att bedöma sannolikheten för förlust, storleken av denna förlust och skadan för banken vid en förlust av denna storlek. Enligt rapporten tar banker egentligen inte risker, utan hanterar osäkerhet. Det finns minst sex olika typer av risk associerade med bankers utlåning av pengar till företag. De viktigaste riskkategorierna har enligt rapporten specificerats som 1) Kredit- och återbetalnings- risk, 2) Investerings- och ränterisk, 3) Portföljrisk, 4) Operationell risk, 5) Bedrägeririsk och 6) Syndikeringsrisk. För att en bank ska kunna hantera risk anses det att de måste fatta korrekta beslut i 199 av 200 fall. En utestående förlust på krediter på mer än 0, påverkar negativt bankers tro- värdighet, rykte och finansiella status. Under bankkrisen hade de kommersiella bankerna en genomsnittlig kreditförlust på , där sparbankernas snitt var uppe på . De brister som föreligger i bankers förmåga att mäta risk inne- bär enligt rapporten att det neoklassiska synsättet har svårt att få Utlåning av pengar – legala och andra förutsättningar fotfäste i bankers praktik. Särskilt vad gäller hanteringen av små företag, där säker och tillförlitlig information är en absolut brist- vara. Det är på grund av detta som det inte finns fullständigt klarlagda standardiserade modeller för kreditbedömning i svenska banker, även om det finns beslutsstödjande underlag i form av kreditbedömningsmallar. Det faktum att kreditbedömning i slut- ändan är en subjektiv process i svenska banker påvisar också enligt rapporten det faktum att bankerna framför allt bedömer osäkerhet, inte risk utifrån förståelsen av risk som beräkningsbara sannolik- heter. För att hantera strukturerad osäkerhet ägnar banker enligt rapporten mycket av sin uppmärksamhet åt den flexibla långiv- ningsbyråkrati som erfarenhetsmässigt har hjälpt banker att hantera risk. Att identifiera och mäta risk görs genom att exempelvis strukturera upp medarbetarnas arbete genom att använda kredit- bedömningsmallar som pekar på de viktigaste faktorerna men som lämnar ett visst utrymme för flexibilitet. Genom att internt komma överens om den acceptabla risknivån och genom att bygga upp interna kontroll- och uppföljningssystem samt en genomgripande lånepolicy, garanteras kontinuiteten i systemet. Denna något idylliska syn på hur bankorganisationer bör fungera kolliderar enligt rapporten abrupt med hur bankorganisa- tionen fungerar i praktiken av det enkla skälet att inte alla banktjänstemän, inte minst på den i banker för kreditgivning till företag centrala kontorschefsnivån, lyckas hantera kreditbedöm- ningen utan att åsamka banken kreditförluster. Bankerna söker enligt rapporten med jämna mellanrum omplacera sin personal så att inte kreditförluster växer i byrålådorna . På kontorschefens lott ligger den otacksamma uppgiften att dels söka utöka volymer, men göra detta utan att negativt påverkan graden av risk. Banker verkar under stor institutionell press i sin kreditgivning eftersom både aktieägare och statsmakter har ett intresse av att bankernas affärsvolym växer, då detta påverkar tillväxten i sam- hället. kommer inte minst statsmakter att söka reglera bankmarknaden som ett resultat av ett för liberalt synsätt på kreditgivning. Så ser vi att merparten av de institutionella regelförändringar som sker på bankmarknaden sker som ett resultat av den snart bankkrisen. Det finns alltså ett starkt institutionellt tryck som inte nödvändigtvis pekar i samma Utlåning av pengar – legala och andra förutsättningar Kombinerat med avreglering har svenska banker upplevt både expansion och kris. Styrningen av bankorganisationen sker genom formella policies, regler och procedurer. Ett exempel på en policy inom kredit- givningen är kreditpolicyn, som ofta anges som väsentlig, men som sällan konsulteras då de flesta i banken har den i ryggmärgen. Procedurer är exempelvis de steg som vidtas vid en låneansökan, att regelmässigt besöka kunden och att diskutera med kollegor om osäkra faktorer i ansökan. Regler kan exemplifieras med kund- limiten, begränsningar för hur mycket som får lånas ut till en enskild kund utan att konsultera högre instans. I kommersiella banker är centraliseringen relativt hög vad gäller produkters utformning och möjligheten till flexibla lösningar är relativt låg. Här utgör kreditbedömning till mindre företag något av ett avsteg från de generella reglerna i det att det är en verksamhet som inte helt anses ha kunnat centraliseras. Det kan enligt rapporten sägas finnas två system för att organisera kreditgivning. Det centraliserade systemet inbegriper att den be- slutande makten i princip finns på regionnivå där relationsansvariga tar hand om olika branscher över ett större geografiskt distrikt. Ett alternativ är ett mer decentraliserat system som har använts sedan bankkrisen. Centralisering och standardisering har dock enligt rapporten haft många tillskyndare internationellt när det gäller små och medelstora företag, särskilt då credit scoring-tekniker baserade på databashantering har utvecklats. I centraliseringen ersätts den subjektiva lokala bedömningen av en maskinellt orienterad stan- dardiserad bedömning. Standardisering av kreditgivningen leder till att banktjänstemännens arbete alltmer går ut på att hantera relationer i sin helhet och att den mer rutinmässiga kreditbedöm- ningen automatiseras. De svenska bankerna har dock enligt rap- porten generellt varit försiktiga med denna typ av automatisering även om det finns tecken på att den ökar. Det finns dock enligt rapporten undersökningar som pekar på att decentraliserade bankorganisationer är bättre på att hantera kreditrisker, inte minst beroende på att det blir ett mindre beroende av enskilda besluts- fattare. Utlåning av pengar – legala och andra förutsättningar Ett problem som kan uppkomma i kreditsammanhang är att det i en stor bankorganisation finns många beslutandenivåer. Det är enligt rapporten inte ovanligt att i svenska banker finns sju nivåer av beslutsfattande från verkställande direktör till enskilda banktjänstemän. Skulle det faktum att bankerna i allmänhet har en arbetande styrelseordförande inräknas blir det åtta. Till detta kommer kreditchefer på regionnivå och central nivå. Dessutom finns styrelser som deltar i kreditarbetet på olika nivåer. Att fatta i grunden subjektiva beslut i denna struktur är inte nödvändigtvis särskilt enkelt. Diskussionen om personligt ansvar har varit utmärkande efter bankkrisen där det har dragits olika lärdomar om det är bättre att involvera fler i beslutsprocessen. Det har även i internationell litteratur hänvisats till att lånekommittéer tenderar att minska det personliga ansvarstagandet för kreditgivning. Sam- tidigt minskar lånekommittéer beroendet av enskilda individers kompetens, minskar risken för lån baserade på vänskap snarare än kreditanalys och rena bedrägerier. Kunskapen hos dem som beviljar lån till företag är enligt rapporten väsentlig för att banker ska kunna ha en god kredit- kultur. Banktjänstemän internaliseras i bankorganisationen och i undersökningar genomförda på svenska kontorschefer har de i genomsnitt erfarenhet av kreditgivning. Bankerna har en tradition av internutbildning vilken understöds av specialanpassade externa högskoleutbildningar. Även om det nu är allt vanligare med högskoleutbildad personal får även denna en rigorös intern utbildning innan de får eget kreditansvar. Mycket av dessa lärdomar är erfarenhetsbaserade, de får se i yrket äldre kollegor utföra sitt arbete och lär sig därmed de svårigheter som måste bemästras i kreditgivning. Bankerna har genomgått fundamentala förändringar i alla dessa delar. Bankmarknaden som institution förändras och inte minst statsmakternas förhållande till bankerna har förändrats. Normer, procedurer och inte minst lagar påverkar bankerna direkt. På det legala planet har inte minst de svenska bankerna påverkats direkt av lagar kring rådgivning, kapitaltäckning (II) och förmånsrätt. I samtliga dessa fall har det gällt att samhället har sökt påverka bankernas utveckling, och bankerna har inte varit odelat positiva till de nya lagarna. Ofta är det bankernas kunder som enligt rapporten får ta den fulla effekten av dessa lagförslag, inte minst småföretag som har få alternativ till Utlåning av pengar – legala och andra förutsättningar Bankerna är i viss mån transparenta när det gäller lagstiftning. De anpassar sig enligt rapporten snabbt till nya system. De ekonomiska faktorer som har påverkat bankmarknaden kan enligt rapporten främst hänföras till den pågående internationa- liseringen av bankmarknaden. Efter det att en fusionsvåg drog över banklandskapet har en liknande våg inneburit att samtliga stora svenska banker har signifikanta delar av sin verksamhet utomlands. Vilken långsiktig effekt detta får på systemet som helhet är enligt rapporten oklart, men självklart innebär detta att det i princip är omöjligt att gå tillbaks till det närmast symbiotiska förhållningssätt som fanns mellan banker och statsmakt tidigare. Antalet produkter har enligt rapporten ökat markant och det finns starka standardiseringstendenser i vissa av bankerna. Internet- banker har inneburit att bankkunderna alltmer sällan kommer att besöka sina banker personligen. Detta gäller även mindre företag. De sociala faktorerna är enligt rapporten svåra att uttala sig om, även om det alltmer tycks som om bankerna i sin standardisering kommer att avlägsna sig från den lokala arenan. Detta kan enligt rapporten komma att få långsiktiga konsekvenser för kreditgivning. ska det sägas att utvecklingen på bankmarknaden tenderar att pendla från standardisering till specialisering. Den sociala positionen på det lokala planet är enligt rapporten fort- farande stark för bankerna, men det är inte alltid som den moderna banktjänstemannen vill ta ansvaret som följer med. Den teknologiska utvecklingen pekar enligt rapporten på att det finns allt större möjligheter att standardisera och automatisera verksamheten. Långsiktigt kommer bankerna med största sanno- likhet att gå emot en utveckling där allt fler i personalen förväntas bli säljare av banktjänster, eller rådgivare beroende på hur bankerna agerar. Det är en långsam process att ställa om verksamheten som bland annat innebär att bankerna har att kämpa med ett stort demografiskt problem under de närmaste decennierna. I litteratur om kreditbedömning får enligt rapporten i allmänhet finansiell information en central plats. Dels beror detta på att finansiella data ingår som ett grundläggande bedömningskriterium, Utlåning av pengar – legala och andra förutsättningar men det beror också på att det är lättare att beskriva arbetet med finansiell data än det är att beskriva exempelvis personbedömning som är en klart mer erfarenhetsbaserad bedömning. Den finansiella informationen som inhämtas av banker behandlas enligt stan- dardiserade rutiner. En bra utgångspunkt för att förstå betydelsen av finansiell information finns enligt rapporten i diskussionen om credit scoring som ett alternativ till en mer subjektiv bedömning. Credit scoring som fenomen är knappast något nytt i bankvärlden. har det diskuterats om demografiska data kombinerat med maskinell finansiell dataanalys skulle kunna ersätta den kostsamma och tidskrävande process som en traditionell kreditbedömning innebär. Credit scoring är en automatiserad process som i korthet kan sägas utgå ifrån samma principer som försäkringsbolag använder för att bedöma risk i sak- och personförsäkringar. Traditionell kreditbedömning innefattar enligt rapporten både kvantitativa och kvalitativa mått. I kvantitativa mått bedöms beteende men också omvärldsfaktorer, medan kvalitativa mått huvudsakligen berör personlighetsbedömningar. Generellt kan sägas att de kvantitativa måtten är objektiva så till vida att flera individers bedömning av samma fenomen kommer att bli likartad, medan personlighetsbedömning per definition är subjektivt baserad. Vissa banker förlitar sig mer på objektiva bedömnings- kriterier, men andra hävdar att kvalitativa mått är helt nödvändiga för en rättvis bedömning. Särskilt stor skillnad blir det i bedömningar av nystartade företag som bedöms utan tidigare finansiell information. Här kommer credit scoringsystem framför allt att inrikta sig på att bedöma hur företagare med liknande bakgrund har lyckats. En enligt rapporten inte alltför vågad gissning är exempelvis att ett färdigutvecklat credit scoringsystem på den svenska marknaden skulle prioritera företag startade i storstadsmiljö. Trots datoriseringen har dock inte de svenska bankerna enligt rapporten i någon större utsträckning använt sig av credit scoring i sin ordinarie verksamhet. Bland annat då de alltjämt hävdar att de kvalitativa aspekterna är för centrala för att utelämnas i ekvationen. Det finns lika många sätt att hantera kreditrisker som det finns banker. Och i grunden lika många praktiskt använda kreditbedömningsmodeller som det finns banktjänstemän. Den huvudsakliga källan till information i all finansiell bedöm- ning är enligt rapporten företagets årsredovisning. Utlåning av pengar – legala och andra förutsättningar ofta är relativt opålitliga som mätning av företagets finansiella tillstånd, är de i vilket fall det bästa och egentligen den enda utgångspunkten för en objektiv bedömning av företagets framtida återbetalningsförmåga. Kassaflödeskalkyler, budgetar och årsredovisningar utgör basen i bedömningen av existerande företag. Genom att analysera årsredovisningar över ett flertal år är det möjligt att söka uppskatta trender och eventuella trendbrott. Det ger indikationer om var banktjänstemannen behöver leta för att hitta eventuella hot mot företagets framtid. Den vanligaste metoden för att processa informationen är enligt rapporten att utvärdera varje väsentlig del, särskilt på tillgångssidan, för att kunna göra en mer realistisk marknadsvärdering. Ofta innebär detta att reducera värden i inventarier och varulager, men det kan också vara att öka värden i fastighetsinnehav. När värdena anses vara realistiska används enligt rapporten olika nyckeltal för att bedöma ekonomin i företaget. Nyckeltalsanalysen strävar efter att finna svagheter och styrkor i företaget. Det är här enligt rapporten nödvändigt att ta hänsyn till branschens särskilda förutsättningar. som i perioder kan ha stora värden i varulager. I användningen av nyckeltal sägs det finnas fyra huvudsakliga nyckeltal som används för kreditbedömningsändamål. Likviditet som mäter risken för att företaget inte ska kunna betala kortfristiga skulder. Omsättningshastighet som mäter hur väl företaget kan realisera sina produkter. Finansiella hävstångsmått som framför allt mäter skuldernas storlek, vilket i sin tur påverkar hur väl företaget kan hantera motgångar. Räntabilitetsmått slutligen är vägledande för att visa hur väl företaget lyckas förränta satsat kapital. Det stora problemet är dock enligt rapporten att modellen inte är tillräckligt säker för banker. Dessa måste lyckas betydligt bättre med att prognostisera eventuella konkurser. Banktjänstemän vet också av erfarenhet att många rutinerade företagare kan överleva år med relativt svaga siffror, mycket beroende på deras förmåga att bevara tillgångar utanför balansräkningen. En lösning skulle enligt rapporten kunna vara att ha ett credit scoringsystem som beslutsstöd. Detta avfärdas dock enligt rapporten av statistiker som menar att om subjektivitet tillåts kommer systemet inte att fungera. Kassaflöde är som har sagts det absolut viktigaste måttet för banker. Det anses också enligt rapporten vara det mått Utlåning av pengar – legala och andra förutsättningar som bäst avslöjar problem för företag. Kassaflöde är särskilt intressant för banker eftersom det krävs ett kontinuerligt inflöde av medel för att långsiktig klara en räntebelastning. Kassaflöde har under tagit över alltmer gentemot de tidigare mer betydande soliditetsmåtten. Fördelarna med att mäta kassaflöde är framför allt att det är möjligt att kontinuerligt följa upp företaget. När väl en första analys har genomförts är det teoretiskt så att kassaflöde är det enda mått som krävs att följas upp. Olyckligtvis har dock kassaflödet en tendens att spegla trender historiskt, men säger lite eller ingenting om framtiden. Framför allt har kassaflödesanalysen samma grund- läggande problem som alla finansiella mått, nämligen att det inte säger mycket om viljan att återbetala sina lån. Credit scoring kommer med all säkerhet enligt rapporten att vara ett ökande fenomen även på den svenska marknaden. Även om inte de stora bankerna kommer att använda sig av credit scoring kommer definitivt de nya aktörer som ger sig i kast med marknaden för kreditgivning till små- och medelstora företag att begagna sig av metoden. Inte minst för att det vore alltför kostsamt att i stor skala ta till sig den kunskap om traditionell kredit- bedömning som bankerna står för. Det väsentligaste skälet för att använda sig av credit scoring är dock inte dess prognostiserande värde, utan besparingen av tid och kapital i bedömningsprocessen. Detta är väsentligt då kostnaden för att genomföra en kreditbedömning enligt rapporten i princip är lika hög för små företag som det är för stora företag, men intäkterna är betydligt mindre. Vidare är credit scoring enligt rapporten väsentligt för att nå högre konsekvens i beslutsfattandet, bättre prissättningsmekanismer och en ökad potential för att värdepapperisera lån till mindre företag. Standardiserade kreditbedömningsmodeller baserad på kvantita- tiv information har enligt rapporten många fördelar, men de är inte alltid bra på att analysera goda entreprenörer. En viktig nackdel är att kvantitativa modeller ofta innebär svårigheter när det gäller att hitta en mix mellan olika nyckeltal. Även förespråkarna för kvan- titativa modeller erkänner att det är svårt att mäta vissa centrala nyckelfaktorer i relationen med mindre företag. har inte creditscoring-modeller testats i stor skala under nedgångsfaser, det är oklart om dessa modeller fungerar bättre eller sämre än traditionella kreditbedömningsmodeller. I slutändan är det inte Utlåning av pengar – legala och andra förutsättningar förrän modellerna används i sin helhet som det är möjligt att utvärdera dem. Empiriskt finns studier som enligt rapporten tyder på att nyckeltal inte är tillräckliga för att analysera kreditvärdighet. Det är enligt rapporten inte alltid särskilt informativt att endast se siffrorna för varulager, kundförskott och säkerheter utan att kunna se hur de passar in i ett företags verksamhet. Att se till årsredovisningen som en källa för information har enligt rapporten också nackdelen att det skjuter över ansvaret för värdering till revisorer, som inte med nödvändighet är bättre på att mäta värde i exempelvis tillgångar. Årsredovisningar består dess- utom av historisk information. I en brittisk undersökning angavs att det dröjer från årsredovisningens mätning av företagets finansiella situation till dess banken får tillgång till materialet, snittiden var . Visserligen kan banken kräva in en kontrollbalansräkning, men det tar tid och resurser. Ofta kan enligt rapporten ett kvartal vara tillräckligt för ett mindre företag att gå från solid verksamhet till konkursfärdigt. Årsredovisningen är enligt rapporten den viktigaste källan för kvantitativ information när det gäller mindre företag. Den är dock inte helt oproblematisk att använda. Av erfarenhet vet de flesta kreditbedömare vilka uppgifter som kan anses trovärdiga och vilka uppgifter som behöver revideras. Särskilt för mindre företag är årsredovisningen för knapphändig för att ge ett definitivt svar på frågan om ett företag är kreditvärdigt eller inte. Det krävs framför allt information om den som leder företaget, eftersom mindre företag i allmänhet är beroende av en eller ett par individers kapacitet och vilja att utveckla företaget. Vid sidan av kassaflödesanalys är personbedömning enligt rappor- ten det enskilt viktigaste bedömningskriteriet i en kreditbedöm- ning. Det brukar ofta sägas att en lysande företagare kan klara sig väl med en undermålig affärsidé, men inte ens den bästa av affärsidéer framgångsrikt kan hanteras av en undermålig företagare. Naturligtvis är personbedömning en mycket subjektiv och i många avseenden svår verksamhet. Här är erfarenhet oerhört viktig. Det är relativt lätt att få utbildning i att tekniskt sett hantera nyckeltals- analyser, men att bedöma företagare kräver erfarenhet. Utlåning av pengar – legala och andra förutsättningar är att banker, då de framför allt bedömer negativ risk, måste be- döma hur företagaren hanterar eventuella kriser, för att kunna bedöma återbetalningsviljan. Lokala banktjänstemäns bidrag till kreditbedömningen är fram- för allt att väga ihop de kvantitativa mått som kommer av nyckeltalsanalys med en personlighetsbedömning av företagaren samt inte minst viktigt en lokal bedömning av företagets omgivning, marknad så väl som förutsättningar med arbetskraft och expansion. Intuition sägs vara en viktig beståndsdel i den kvalitativa analysen av företag. Intuition är inte lätt att hantera i en kreditorganisation. Intuitiv kunskap är per definition svår att överföra mellan individer och det blir en naturlig svårighet när beslut ska fattas av flera beslutsfattare. Inte minst besvärligt är det när ett beslut måste fattas på regionnivå, där den lokala bedömaren hävdar att även om nyckeltalen inte är det bästa har företagaren så många kvaliteter att ett lån kan beviljas. Inte sällan uppstår här konflikter mellan regionledning och kontoren i dessa frågor. Det är naturligtvis svårt att träna upp intuition, vilket ytterligare försvårar processen. visar det sig att banker till en stor del lever på sina medarbetares förmåga att fatta beslut utifrån personbedömningar. Personbedömningar är om möjligt än viktigare än nyckeltals- analyser. Detta blir särskilt uppenbart när det gäller kreditbedöm- ningar av nya företag, där det helt enkelt inte finns material att göra bedömning av nyckeltal. Säkerheter kan här bli ett sätt att försäkra sig om företagarens goda vilja, särskilt i form av personlig borgen.