sou · GVB34 · 2008-01-01 00:00:00 — Denna förordning träder i kraft den... Lag om ändring i lagen (2004:1100) om luftfarts- skydd Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (2004:1101) om luftfartsskydd att ordet Luftfartsstyrelsen skall bytas ut mot Trafikinspektionen i 9 och 10 §§. Denna lag träder i kraft den Förordning om ändring i förordningen (2004:1101) om luftfartsskydd Härigenom föreskrivs i fråga om förordningen (2004:1101) om luftfartsskydd att ordet Luftfartsstyrelsen skall bytas ut mot Trafikinspektionen i 2–5, 7, 10, 12 och 14 §§. Denna förordning träder i kraft den Förordning om ändring i förordningen (2005:890) med instruktion för Härigenom föreskrivs i fråga om förordningen (2005:890) med instruktion för att orden Luftfarts- styrelsen och skall bytas ut mot Trafik- inspektionen i 22 §. Denna förordning träder i kraft den Förordning om ändring i förordningen (2006:311) om transport av farligt gods Härigenom föreskrivs i fråga om förordningen (2006:311) om transport av farligt gods att 2, 7 och 10 §§ skall ha följande lydelse. Vissa myndigheter som enligt myndigheter och är för – transporter på land: Statens räddningsverk och för luft- För frågor som inte kan hänföras till ett visst transportslag är transportmyndighet. i frågor som rör transport av radio- aktiva ämnen som inte utgör klyvbara ämnen eller som utgör klyvbara ämnen och för vilka undantag från vissa speciella förpackningskrav gäller, 2.Statens kärnkraftinspektion i frågor som rör transport av radioaktiva ämnen som utgör klyvbara ämnen och för vilka speciella förpackningskrav gäller, 3.polismyndigheterna efter samråd med kommunens organisa- tion för räddningstjänst i frågor som behandlas i 8 § första stycket punkterna 1 och 5, när det gäller a) tillstånd för lastning och lossning på offentlig plats inom tättbebyggt område, b) underrättelse om lastning och lossning på offentlig plats utanför tättbebyggt område, och c) medgivande för längre färduppehåll nära bebodd plats eller samlingsplats vid transport av vissa slag av farligt gods, 4.Statens räddningsverk i övriga frågor som behandlas i 8 § första stycket punkterna 1, 2, 5 och 6, som behandlas i 8 § första frågor som behandlas i 8 § första stycket punkten 3, och stycket punkterna 3 och 4. frågor som behandlas i 8 § första stycket punkten 4. Behöriga myndigheter i tillsynsfrågor framgår av 10 §. Följande myndigheter skall inom angivna områden ha tillsyn över efterlevnaden av lagen (2006:263) om transport av farligt gods och de föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen: 2.Luftfartsstyrelsen: lufttransporter, 3.Polismyndigheterna: transporter på land utom järnvägstransporter, 4.Järnvägsstyrelsen: järnvägs- transporter, 5.Kustbevakningen: gods i hamnars landområden som är Följande myndigheter skall inom angivna områden ha tillsyn över efterlevnaden av lagen (2006:263) om transport av farligt gods och de föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen: Trafikinspektionen: sjö- transporter, lufttransporter och järnvägstransporter, Polismyndigheterna: transporter på land utom järnvägstransporter, : gods i hamnars landområden som är avsett för vidare transport samt, avsett för vidare transport samt, biträde, sjötransporter, om biträde, sjötransporter, ämnen som inte utgör klyvbara ämnen som inte utgör klyvbara ämnen eller som utgör klyvbara ämnen eller som utgör klyvbara ämnen och för vilka undantag ämnen och för vilka undantag tion: transporter av radioaktiva ämnen och för vilka speciella ämnen och för vilka speciella Den myndighet som avses i 13 § första stycket andra meningen lagen (2006:263) om transport av farligt gods skall vara . skall samordna tillsynsmyndigheternas verksamhet samt bistå med teknisk sakkunskap till de myndigheter som utövar tillsyn över transporter på land. Denna förordning träder i kraft den 1Utredningens uppdrag och arbete gjorde ett tillkännagivande om att regeringen skulle tillsätta en utredning med uppdrag att utreda hur en gemensam trafikinspektion skulle vara organiserad.TPF1FPT hade hemställt om detta i ett betänkande som behandlade tio motionsförslag om inspektionsverksamheten inom trafikområdet. ställningstagande grundades bl.a. på vad som framkommit vid utskottets offentliga utfrågning , Inspektionsverksamheten inom de olika trafikslagen –behövs en ökad självständighet och organisatorisk samordning för ökad effektivitet? Utskottet betonade i betänkandet vikten av tillsyn –inspektion – som en oundviklig del av statsmakternas styrning av myndigheterna och ett verktyg för att den politik som riksdag och regering har beslutat verkligen omsätts i realiteten. Utskottet pekade på att särskilt sådan inspektionsverksamhet som går ut på att rädda liv är angelägen och att den omfattande mål- och resultatstyrning som förekommer på transportområdet innebär att tillsyn och uppföljning är nödvändiga förutsättningar för att ett säkert och effektivt trafiksystem skall utvecklas. Utskottet konstaterade vidare att ett grundläggande krav för en trovärdig tillsynsfunktion är att det finns en tydlig rågång mellan den som skall utvärdera och den som blir utvärderad, vilket innebär att inspektionen måste ha en fristående ställning från respektive trafikverk och att medborgarperspektivet måste stå i centrum inom tranportområdet. Utskottet fann skäl att ytterligare överväga att utveckla inspektionsverksamheterna mot en gemensam inspektion. I detta sammanhang uttalade utskottet att behovet av en trafik- ansvarslag borde övervägas liksom frågan om de olycksutredningar 1TP PT Se Inspektionsverksamheten inom trafikslagen, bet. 2004/05:TU4, rskr. 2004/05:TU4. Utredningens uppdrag och arbete som utför kan samordnas med dem som respektive inspektion ansvarar för. (dir. 2005:108), direktiven är syftet med uppdraget att undersöka hur man kan inrätta en trafikslags- övergripande organisation för inspektionsverksamhet som rör kontroll av att krav i fråga om säkerhet och skydd inom transportområdet är uppfyllda. Motiv för en gemensam organisationsform skulle t.ex. kunna vara höjd säkerhet och bättre skydd, ökad effektivitet och sänkta kostnader samt de ytterligare argument som förts fram av trafikutskottet i betänkandet 2004/05:TU4. Den verksamhet som pågår inom de befintliga verksamheterna består av normgivning, tillståndsgivning och tillsyn. Den grundläggande frågan är vad som är gemensamt för de fyra trafikslagen när behöriga myndigheter utövar denna typ av verksamhet. För att ta reda på detta skall utredaren jämföra de uppgifter som de fyra organen har enligt de instruktioner, regleringsbrev m.m. som styr deras verksamhet. En annan fråga som skall analyseras är om det finns olika uppfattningar om säkerhetsnivåer dels inom de olika trafikslagen, dels i förhållande till andra områden som exempelvis elförsörjning, kärnkraft eller arbetsmiljö. Inom vägtrafikområdet handhas frågor om kontroll och tillståndsgivning inte av någon central inspektionsmyndighet till skillnad från vad som gäller inom sjö- och luftfart och för järnvägstrafiken. Behovet av och förutsättningarna för ändrade eller nya regelverk för tillsyn m.m. inom vägtrafiken kan därför behöva utredas särskilt i anslutning till att övervägandena görs om en sammanslagen inspektionsverksamhet på transportområdet. I utredningens uppdrag ingår att kartlägga de nuvarande myndigheternas och inspektionernas ansvarsområden, inklusive graden av oberoende ställning och överväga om det finns behov av att justera gränsdragningen mellan de berörda verksamheterna och andra myndigheter för att få ett enhetligt ansvar för alla trafikslag. Utredningen skall vidare belysa vilka som berörs av myndigheternas och inspektionernas verksamhet och hur säker- SOU 2007:4 Utredningens uppdrag och arbete hetsarbetet finansieras hos de olika myndigheterna och inspektionerna. Utredningen skall göra en genomgång av resultatet av det samarbete som har förekommit mellan inspektions- verksamheterna och studera resultatet av den fördjupade samverkan som inleddes . De internationella regler som styr säkerhetsarbetet, tillstånds- givningen, standardiseringen och normgivning för de olika trafikslagen skall kartläggas varvid särskild uppmärksamhet bör ges åt de internationella regelverk som styr främst Luftfartsstyrelsens och verksamheter samt utvecklingen av internationella regelverk som avser säkerheten inom spårbunden trafik och vägtrafik. Hur de internationella reglerna har omsatts i svensk lagstiftning skall också redovisas liksom hur inspektions- verksamheterna kan beröras av pågående arbete med genomförande av EG-lagstiftning, exempelvis av direktivet om säkerhet i vägtunnlar. Utredningen skall också undersöka konsekvenserna av att vissa uppgifter hos främst Luftfartsstyrelsen men även Järnvägsstyrelsen och , kommer att tas över eller behandlas av EU-myndigheter. Utredningen skall också undersöka ansvarsförhållanden i fråga om räddningstjänst och vid behov föreslå förändringar samt belysa beroendet av IT-system och förutsättningarna för informations- säkerhetsarbetet i det övergripande säkerhetsarbetet inom tran- sportsektorn och kartlägga de berörda organens ansvar när det gäller krisberedskapsfrågor. Utredningen skall belysa behovet av och förutsättningarna för ändrade eller nya regelverk för tillsyn inom vägtrafiken, vilka säkerhetsvinster som skulle kunna uppnås med en sådan reglering och, om behov av lagstiftning kan konstateras, föreslå hur lagstiftningen skall utformas. Kopplingen mellan verksamheten hos och de olyckutredningar som genomförs i befintlig verksamhet hos trafikmyndigheterna skall också belysas och vid behov skall förändringar föreslås. Utredningen skall vidare klarlägga vilka möjligheter till och fördelar som finns med verksamhet som genomförs trafikslags- övergripande jämfört med verksamhet uppdelad efter trafikslag, och visa på arbetsformer som bättre än bidrar till ökad säkerhet och bättre skydd i transportsektorn som helhet samt redovisa olika lämpliga alternativ till organisationsform och Utredningens uppdrag och arbete närmare överväga vilken organisation som är den mest ändamåls- enliga för att uppnå en genomgående hög säkerhets- och skyddsnivå för alla trafikslag. Kostnaderna för de olika alternativen skall beräknas samt eventuella samordningsvinster, även från administrativa och ekonomiska utgångspunkter, skall belysas. För de olika alternativen skall också finansieringsfrågor belysas samt, för de förslag som har statsfinansiella konsekvenser, förslag till finansiering tas fram. De olika alternativen skall belysas utifrån vilka konsekvenser de får för säkerheten och skyddet inom de fyra trafikslagen, från säkerhetssynpunkt och från organisatorisk synpunkt för arbetet med att utfärda föreskrifter samt tillsyn inom området transport av farligt gods och för det internationella arbetet. Konsekvenserna av de delar av verksamheten hos de berörda organen som inte kan komma att omfattas av en transport- övergripande inspektionsverksamhet, t.ex. viss tillståndsgivning och godkännande av teknisk utrustning, marknadsövervakning och marknadskontroll skall bedömas. De olika alternativen skall också jämföras utifrån möjligheten att rekrytera och behålla kompetent personal. För det alternativ som utredaren förordar skall förslag till ändrade eller nya bestämmelser lämnas och de förslag till ändrade rutiner och nya arbetsformer som följer av det förordade förslaget till organisation. Som framgått består en del av utredningens uppdrag av kartläggningar och analyser av olika förhållanden – kartläggningar och analyser som inte alltid har bäring på de förslag till åtgärder som uppdraget också omfattar. Av de fyra inspektionsverksamheterna som utredningen skall undersöka är två självständiga myndigheter, nämligen Järnvägs- styrelsen, som bildades och Luftfartsstyrelsen som bildades . De andra två verksamheterna bedrivs fortfarande vid enheter, och Vägtrafikinspektionen, som organisa- toriskt hör till respektive . I betänkandet används den gemensamma benämningen inspektionsverksamhet som samlingsbegrepp för samtliga fyra verksamheter. Utredningens uppdrag och arbete Utredningsarbetet har bedrivits i form av en enmansutredning och inleddes . Arbetet har skett i nära samarbete med experterna. Utredningen har sammanträtt vid elva tillfällen med experterna. I utredningens arbete har ingått faktainsamling, studiebesök hos berörda myndigheter, samt ett studiebesök vid den holländska transportinspektionen Inspectie Verkeer en Waterstaat, IVW, i i . Utredningen har haft samråd med (Fi 2003:02) och för regelgranskning. Betänkandet är indelat i sex delar, A–F. Del A är en inledning, del B innehåller dels sådan kartläggning som utredningsdirektiven ålägger utredningen, dels kartläggning som i övrigt är motiverad som bakgrund till de förslag som lämnas, särskilt avseende väg. De fyra transportslagen, järnväg, sjöfart, luftfart och väg behandlas i skilda avsnitt i denna del. Del C innehåller gemensamma förhållanden för inspektionsverksamheterna, hur olycksutred- ningar utförs, jämförelser mellan transportslagen, myndighets- samverkan, viss internationell utblick samt några av direktivens frågeställningar som berörs gemensamt för transportslagen. Del D innehåller i olika avsnitt utredningens överväganden och förslag samt ekonomiska konsekvenser av dessa. Del E omfattar författningskommentarer och i del F återfinns särskilda yttranden och bilagor. 2 De fyra transportslagen Av utredningsdirektiven framgår att en grundläggande fråga för utredningen att ta reda på är vad som är gemensamt när de fyra tillsynsorganen utövar verksamhet i form av normgivning, tillståndsgivning och tillsyn. Som ett led i denna del av uppdraget skall utredningen kartlägga de nuvarande myndigheternas och inspektionernas ansvarsområden inklusive graden av oberoende ställning och överväga om det finns behov av att justera gränsdragningen mellan de berörda verksamheterna och andra myndigheter för att få ett enhetligt ansvar för alla trafikslag. Utredningen skall också belysa hur säkerhetsarbetet finansieras och vilka som berörs av de nuvarande myndigheternas och inspektionernas verksamhet. Utredningen skall vidare kartlägga de internationella regler som styr tillsynsarbetet och hur de har omsatts i svensk lagstiftning samt vilka konsekvenser det kan leda till att vissa uppgifter kommer att tas över av EU-myndigheter. Ansvaret när det gäller krisberedskapsfrågor skall också kartläggas. I avsnitten 3–6 behandlas järnväg, luftfart, sjöfart och väg utifrån ovan nämnda utgångspunkter. Förhållandena inom vägområdet påkallar en närmare analys av vissa frågor, såsom en bredare beskrivning av vilka myndigheter som har ansvar för olika uppgifter, byggande och drift av väg, hastighetsbestämmelser etc. Eftersom vissa paralleller kan dras mellan trafiksäkerhetsaspekterna och miljöaspekterna belyser utredningen också hur miljöaspekter beaktas inom statlig och väghållning genom miljökonsekvensbeskrivningar. I avsnitt 7 beskriver utredningen översiktligt vad som är gemensamt för de olika tillsynsorganen och vad som skiljer dem åt. Där tas även upp vissa allmänna frågor om tillsyn. I avsnitt 9 gör utredningen en mer detaljerad jämförelse mellan inspektions- verksamheterna. Vissa andra frågeställningar skall enligt direktiven också behandlas, nämligen kopplingen mellan de olycksutredningar som görs av , , och de som görs av tillsynsmyndigheterna, varvid utredningen vid behov skall föreslå förändringar, ansvarsförhållanden i fråga om räddningstjänst samt beroendet av IT-system och förutsättningarna för säkerhetsarbetet inom transportsektorn. Dessa frågor behandlas samlat i avsnitten 8–9. I avsnitt 10 görs en internationell utblick. och Järnvägsstyrelsen är båda centrala förvaltnings- myndigheter inom järnvägstransportsystemet, vilket omfattar såväl järnvägs- som spårvägs- och tunnelbanesystem. Båda myndig- heternas huvudkontor är belägna i . Järnvägsstyrelsen har också ett lokalkontor i . har en lokal organisation, så kallade banregioner. En grov indelning mellan och Järnvägsstyrelsen visar att har sektorsansvaret för järnvägstransportsystemet samt den statliga banhållningen, vilket innefattar anläggning, drift och underhåll av spår samt system hörande till detta och kapacitetstilldelning på näten. har cirka 6 300 anställda och Järnvägsstyrelsen har 52 anställda. Till största delen är det numera Järnvägsstyrelsen som har hand om myndighetsutövningen i järnvägstransportsystemet. De uppgifter som finns hos har samband med verkets roll som byggare och förvaltare av den statliga infrastrukturen och innebär bl.a. att ansvarar för kapacitetstilldelning på den statliga infrastrukturen. Järnvägs- styrelsen har tillsyn över verksamhet. Järnvägsstyrelsen bildades till följd av att järnvägs- författningarna moderniserades och anpassades till ett antal EG- direktiv.TPF1FPT Direktiven innebar bl.a. ett krav på att inrätta ett från infrastrukturförvaltare och järnvägsföretag fristående reglerings- organ som bl.a. skulle handha tilldelning av infrastrukturkapacitet. Enligt förordningen (2004:527) med instruktion för Järnväg- styrelsen skall Järnvägsstyrelsen utöva tillsyn över järnvägs-, 1TP PT Se prop. 2003/04:123, Järnvägslag. tunnelbane-, och spårvägssystemet. Järnvägsstyrelsen skall verka för säkerheten inom systemen och för en effektiv järnvägsmarknad med en sund konkurrens samt verka för att de transportpolitiska målen uppfylls (1 § instruktionen). Dessutom har Järnvägsstyrelsen ett antal preciserade uppdrag som återges i 15 punkter i 2 § i instruktionen. Järnvägsstyrelsen ansvarar för att utöva tillsyn och pröva tvister enligt järnvägslagen (2004:519), JVL, och järnvägsförordningen (2004:526), JVF, utöva tillsyn enligt lagen (1990:1157) om säkerhet vid tunnelbana och spårväg samt förordningen (1990:1165) om säkerhet vid tunnelbana och spårväg, pröva frågor om tillstånd att driva järnvägstrafik, organisera järnvägstrafik eller förvalta järnvägsinfrastruktur enligt JVL och JVF, pröva frågor om tillstånd att driva spåranläggningar, spårtrafik eller särskild trafikledningsverksamhet enligt lagen (1990:1157) om säkerhet vid tunnelbana och spårväg och tillhörande förordning, pröva frågor om godkännande av delsystem enligt JVL och JVF, pröva frågor om godkännande av spåranläggning för tunnelbana och spårväg eller av fordon som skall framföras på spåranläggning enligt lagen om säkerhet vid tunnelbana och spårväg samt tillhörande förordning, pröva frågor om undantag från bestämmelserna om driftskompatibilitet enligt JVL och JVF, föra register över järnvägsinfrastruktur och järnvägsfordon enligt JVL och JVF, utöva marknadskontroll i fråga om komponenter som är nödvändiga för driftskompatibilitet och delsystem enligt JVL och JVF, bistå regeringen i fråga om förslag om tekniska specifikationer för driftskompatibilitet, utbyta information om sitt arbete och om principerna och rutinerna för sina beslut enligt JVL och JVF med behöriga myndigheter inom EES och i , ta emot rapporter om olyckor och olyckstillbud samt utreda olyckor och olyckstillbud när det gäller händelser som berör trafiken med järnväg, tunnelbana eller spårväg i enlighet med vad som anges i lagen (1990:712) om undersökning av olyckor, LUO, och föreskrifter som meddelats med stöd av den, utöva tillsyn över efterlevnaden av lagen (2006:263) om transport av farligt gods när det gäller järnvägstransporter, besluta om namn på trafikplats för järnväg enligt JVL samt tillvarata intressen i det internationella arbetet som rör järnvägstransportsystemet. Av 3 § instruktionen framgår att Järnvägsstyrelsen i sin tillsyn enligt JVL bl.a. skall övervaka att 1.avgifter för utnyttjande av järnvägsinfrastruktur och tillhanda- hållande av vissa tjänster i samband med det fastställs på ett konkurrensneutralt sätt, 2.kapacitetstilldelningen av järnvägsinfrastruktur och tillhandahållande av vissa tjänster i samband med det sker på ett konkurrensneutralt sätt och 3.järnvägsföretags och infrastrukturförvaltares ekonomiska redovisning uppfyller kraven i JVL och föreskrifter meddelade med stöd av lagen. Samråd skall ske med i konkurrensfrågor. Järnvägsstyrelsen är tillsynsmyndighet enligt JVL och JVF samt, vad gäller tunnelbana och spårväg, enligt lagen (1990:1157) om säkerhet vid tunnelbana och spårväg samt förordningen (1990:1165) om säkerhet vid tunnelbana och spårväg. Dessa bestämmelser utgör grunden för Järnvägsstyrelsens verksamhet. Järnvägsstyrelsen utfärdar verkställighetsföreskrifter som behövs för tillämpning av JVL och som behövs för tillämpning av 1–3 och 5 kap. JVF.TPF2FPT Dessutom utfärdar Järnvägsstyrelsen föreskrifter om säkerhet vad gäller materiels beskaffenhet, verksamheters organisation, krav på de kunskaper anställda skall ha, säkerhets- ordningar, rapportering av olyckor och olyckstillbud samt om 2TP PT Se 1 kap. 2 § JVF. beredskapsplaner.TPF3FPT Järnvägstyrelsen utfärdar också föreskrifter om krav på delsystem och komponenter, däribland föreskrifter om specifikationer som svarar mot kraven i de tekniska specifikationer för driftskompatibilitet som regleras genom EG-rätt.TPF4FPT Järnvägs- styrelsen meddelar också föreskrifter om tillträde till järnvägsnätet såsom föreskrifter om kapacitetstilldelning.TPF5FPT Dessutom utfärdar Järnvägsstyrelsen föreskrifter om register över infrastruktur och järnvägsfordon och om förfarandet vid sådan tvistlösning som Järnvägsstyrelsen ansvarar för enligt 8 kap. 9 § JVL.TPF6FPT Järnvägsstyrelsen handlägger frågor om tillstånd både för materiel som skall användas i järnvägsinfrastrukturen och för företag som skall utöva eller organisera järnvägstrafik. Även för att förvalta infrastruktur och driva anläggningar som hör till infrastrukturen krävs det tillstånd, utom för Banverket.TPF7FPT behöver inte tillstånd för att förvalta infrastruktur och driva anläggningar som hör till denna men kommer att behöva det när nya bestämmelser införs i JVL till följd av det andra järnvägspaketet, se vidare i avsnitt 3.5.1. Ett järnvägsföretag måste ha antingen ett tillstånd i form av en licens i kombination med ett säkerhetsintyg eller ett särskilt intyg för att utföra järnvägstrafik (3 kap. 1 § JVL). Ett företag som avser att organisera men inte själv utföra järnvägstrafik måste ha en auktorisation, undantaget är Rikstrafiken. Järnvägsstyrelsen utfärdar och kan återkalla dessa olika typer av tillstånd. I sin tillsyn har Järnvägsstyrelsen både rätt att få upplysningar, tillträde till lokaler samt tillgång till nödvändig personal (8 kap. 3 § JVL). Järnvägsstyrelsen får meddela förelägganden och förbud samt förena dem med vite (8 kap. 4 § JVL). En licens är ett krav för alla järnvägsföretag, som inte omfattas av särskilda tillstånd. Den gäller för tågtrafik inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, EES, m.fl. stater. Det nationella säkerhetsintyget söks av järnvägsföretaget och utfärdas av myndighet i det land där företaget önskar utöva trafik. PT Se 2 kap. 14 § JVL och 2 kap. 1 § JVF. PT Se 2 kap. 5 och 10 §§ JVF. PT Se 6 kap. 25 § JVL och 5 kap. 10 PT Se 8 kap. 10 § JVL och 6 kap. 10 § tredje stycket och 12 § JVF. 7TP PT Se 3 kap. 7 § JVL. betyder att utländska järnvägsföretag kan bedriva trafik i med stöd av licens från ursprungslandet kompletterad med ett svenskt säkerhetsintyg utfärdat av Järnvägsstyrelsen. I prövningen kontrolleras yrkeskunnande, ekonomisk förmåga och gott anseende för denna verksamhet samt att företaget genom försäkring eller annat likvärdigt arrangemang täcker den skades- tåndsskyldighet som kan uppkomma till följd av järnvägstrafik. Säkerhetsintyget är framför allt ett bevis för att man klarar att leva upp till det aktuella landets säkerhetskrav. Ett företag som avser att organisera men inte själv utföra järnvägstrafik behöver auktorisation. Detta tillstånd möjliggör ansökan om infrastrukturkapacitet hos en infrastrukturförvaltare. Med hjälp av auktorisationen kan företaget alltså söka om tillträde till s.k. tåglägen hos en infrastrukturförvaltare och även upphandla dragkraft från järnvägsföretag.