sou · GVB317 · 2008-01-01 00:00:00 — PT I fråga om gåvor mellan makar uppställs vissa formkrav i 8 kap. ÄktB. Nuvarande ordning SOU 2007:17 fallet har lagstiftaren velat markera att vissa förbindelser från sam- hällets synpunkt inte är önskvärda. Äktenskapsåldern är för både kvinnor och män. Ålders- gränsen har motiverats med att den som är i all- mänhet inte har nått den mognad som fordras för att självständigt ta ställning till de problem av personlig och ekonomisk art som uppkommer i en stadigvarande samlevnad.TPF7FPT Den som är får inte ingå äktenskap utan tillstånd av i det län där hon respektive han är folkbokförd. får meddela till- stånd endast om det finns särskilda skäl (2 kap. 1 § ÄktB).TPF8FPT Äktenskap får inte ingås mellan dem som är släkt med varandra i rätt upp- och nedstigande led eller som är helsyskon. Halvsyskon kan däremot ges tillfälle till äktenskap genom dispens. Tillstånds- myndighet är även i detta fall i det län där den sökande är folkbokförd. Ett adoptivförhållande jämställs med biologiskt släktskap vid tillämpningen av reglerna om äktenskapshinder. De som på grund av adoption anses som helsyskon får dock ingå äkten- skap med varandra efter tillstånd av (jfr 2 kap. 3 § ÄktB). Slutligen föreskrivs att den som är gift eller partner i ett regi- strerat partnerskap inte får ingå äktenskap (2 kap. 4 § ÄktB). För en överenskommelse om äktenskap gäller dessutom det grund- läggande och oskrivna kravet att parterna skall ha rättslig hand- lingsförmåga, dvs. ha förmåga att fatta innebörden av den rättshand- ling de företar. I fråga om vigsel bör det krävas viss förståelse för vad ett äktenskap innebär.TPF9FPT Hindersprövningen skall göras av innan äktenskap in- gås. Den skall begäras av kvinnan och mannen gemensamt. Ansökan kan lämnas var som helst i landet hos eller Försäkrings- kassan (3 kap. 1 § ÄktB). Kvinnan och mannen skall skriftligen på heder och samvete försäkra att det inte föreligger något äktenskaps- hinder vad avser nära släktskap. De skall också på heder och samvete uppge om de har ingått äktenskap eller låtit registrera part- nerskap (se 3 kap. 3 § ÄktB). Finner att det inte finns något hinder mot äktenskapet, skall verket på begäran av kvinnan och mannen utfärda intyg om detta (3 kap. 4 § ÄktB). Beslutet får överklagas hos länsrätt (15 kap. 2 § första stycket ÄktB). 1973:32 s. 95. Beträffande handläggning av och fullföljd i ärenden om tillstånd till äktenskap, se 15 kap. 1 § ÄktB. Jfr , L., och promulgationslag m.m., 1990, s. 51. ÄktB saknar bestämmelser om när ett äktenskap kan ingås i och vilka regler som då skall tillämpas. Sådana bestämmelser finns i stället i lagen (1904:26 s. 1) om vissa internationella rättsförhållan- den rörande äktenskap och förmynderskap. Den lagen reglerar så- ledes både svenska medborgares och utlänningars möjlighet att gifta sig inför en svensk vigselförrättare (jfr avsnitt 2.2.10). Enligt ÄktB kan äktenskap ingås antingen genom vigsel inom ett trossamfund, s.k. kyrklig vigsel eller genom borgerlig vigsel. En kyrklig vigsel förrättas av präst i eller av präst eller likställd i annat trossamfund medan en borgerlig vigsel förrättas av lagfaren domare i tingsrätt eller av förordnad för- rättare. Äktenskap som ingåtts genom borgerlig vigsel kallas ibland civiläktenskap. Det förekommer också att borgerlig vigsel benämns civil vigsel. Bestämmelser om vigsel finns i 4 kap. ÄktB. Begreppen kyrklig vigsel respektive borgerlig (civil) vigsel förekommer dock inte i lagtexten. Där används endast det gemensamma begreppet vigsel. Bestämmelserna bygger på principen om valfrihet. Det står därmed blivande makar fritt att välja mellan kyrklig och borgerlig vigsel. Ett trossamfund kan dock uppställa vissa krav för att vigsel skall förrättas inom samfundet, t.ex. krav på medlemskap eller lik- nande. I 4 kap. 1 § ÄktB föreskrivs beträffande vigselproceduren att äkten- skap ingås genom vigsel i närvaro av släktingar eller andra vittnen. Minst två personer skall vara närvarande som vittnen. Enligt 2 § första stycket samma kapitel skall kvinnan och mannen vara närvarande vid vigseln. De skall var för sig på fråga av vigselförrätta- ren ge till känna att de samtycker till äktenskapet. Vigselförrättaren skall därefter förklara att de är makar. Behörig att vara vigselförrättare är som redan nämnts präst i , sådan präst eller annan befattningshavare i ett annat trossamfund som har förordnande enligt lagen (1993:305) om rätt att förrätta vigsel inom andra trossamfund än , lag- faren domare i tingsrätt eller den som har förordnat (4 kap. 3 § ÄktB). förordnande avser numera såväl behörighet att förrätta vigsel som behörighet att registrera partner- skap enligt lagen (1994:1117) om registrerat partnerskap.TPF10FPT Behöriga är vidare bl.a. vissa befattningshavare inom utrikesförvaltningen (se avsnitt 2.2.10). 10TP PT Prop. 2005/06:58, bet. 2005/06:LU22, rskr. 2005/06:179. Innan vigsel förrättas skall vigselförrättaren förvissa sig om att hindersprövning har skett före den planerade vigseln och att inget hinder har framkommit (4 kap. 5 § ÄktB). Vid vigsel gäller i övrigt föreskrifterna i kyrkohandboken eller andra föreskrifter för , om vigsel förrättas av en präst i den kyrkan, den ordning som gäller inom annat trossamfund, om vigseln förrättas av en präst eller någon annan i ett sådant samfund samt föreskrifter som meddelas av regeringen för andra fall (4 kap. 6 § ÄktB). Frågan om vilken vigselform som skall användas av varje kategori vigselförrättare regleras således inte i ÄktB utan genom sär- skilda bestämmelser på annat håll. En vigselförrättare kan inte välja en annan vigselform än den som gäller för hennes eller hans kategori. Efter vigseln skall vigselförrättaren genast lämna makarna ett bevis om densamma (4 kap. 7 § första stycket ÄktB).TPF11FPT Enligt 4 kap. 8 § ÄktB skall vigselförrättaren genast sända under- rättelse om vigseln till . Underrättelsen ligger till grund för ändring av uppgift i folkbokföringsregistret. skall härvid kontrollera att vigseln har föregåtts av hindersprövning och att vid denna prövning något hinder mot äktenskapet inte kommit fram. Om en sådan prövning inte har förekommit eller om vigseln har förrättats trots att det vid prövningen kommit fram hinder mot äktenskapet, skall sända underrättelse om förhållandet till den som skall anmäla eller pröva frågor om disciplinansvar, åtals- anmälan, avskedande eller entledigande beträffande vigselförrättaren. I de fall där allmän åklagare kan föra talan om äktenskapets upplös- ning skall även underrätta denne (jfr 5 kap. 5 § ÄktB). Eftersom endast skall registrera giltiga äktenskap kontrollerar verket också att vigselförrättaren har varit behörig. 2.2.4Vigsel förrättad av präst i Som framgått innehåller ÄktB endast vissa grundläggande bestäm- melser om vigsel. För vigsel som förrättas av präst i gäller i övrigt interna föreskrifter. Beslut av präster inom om förrättande av vigsel får överklagas hos en länsrätt inom vars domkrets kvinnan eller mannen är folkbokförd. Prövningstillstånd krävs för överklagande till kam- marrätten (15 kap. 2 § andra och tredje stycket ÄktB). 11TP PT Det ankommer på regeringen att meddela föreskrifter om i vilka fall särskilt protokoll skall föras över vigslar (4 kap. 7 § andra stycket ÄktB). Det bör noteras att det inte finns någon författningsreglerad skyldighet för präster i att ställa sig till förfogande som vigselförrättare.TPF12FPT Om en sådan präst på förfrågan vägrar att förrätta en vigsel, t.ex. på grund av samvetsbetänkligheter av visst slag, har hon eller han inte fattat ett enligt ÄktB överklagbart be- slut. Sådant beslut föreligger däremot om den präst som först har förklarat sig villig att förrätta vigseln därefter vägrar att genomföra förrättningen t.ex. på grund av att hon eller han funnit någon brist i hindersprövningen.TPF13FPT 2.2.5Vigsel förrättad av befattningshavare inom andra trossamfund Av 1 § lagen om rätt att förrätta vigsel inom andra trossamfund än framgår att berörda trossamfund kan ges tillstånd att förrätta vigsel, om samfundets verksamhet är varaktig och sam- fundet har en sådan organisation att det på goda grunder kan antas att ÄktB:s bestämmelser om vigsel och därmed sammanhängande åtgärder kommer att iakttas. Frågor om tillstånd prövas av Kammar- kollegiet efter ansökan av samfundet. Ett tillstånd gäller tills vidare. Ett fyrtiotal trossamfund har vigseltillstånd, bl.a. i , , Svenska Baptistsamfun- det, , Judiska Församlingarnas i Centralråd samt flera ortodoxa och muslimska samfund. Har tillstånd givits, får vigsel inom samfundet förrättas av den som särskilt förordnats att vara vigselförrättare. Enligt 2 § nämnda lag får Kammarkollegiet, efter ansökan av ett trossamfund som har fått tillstånd att förrätta vigsel, förordna en präst eller någon annan befattningshavare inom samfundet att vara vigselförrättare. Innan en person förordnas till vigselförrättare skall Kammarkollegiet pröva att hon eller han har de kunskaper som behövs för uppdraget. Kammarkollegiet får uppdra åt trossamfundet att utföra denna pröv- ning. Ett förordnande att vara vigselförrättare gäller tills vidare, om det inte har begränsats att gälla till en angiven dag. 12TP PT I 4 kap. 4 § ÄktB föreskrevs tidigare att en kvinna och en man som skulle vigas inom hade rätt att välja den präst inom kyrkan som de själva önskade och som var villig att viga dem. Vidare gällde att de hade rätt till vigsel i en församling som någon av dem tillhörde. Bestämmelsen upphörde att gälla vid utgången av . 1998/99:38 s. 252 konstaterade regeringen att det efter relationsändringen mellan staten och inte borde finnas en lagstadgad skyldighet för präster och församlingar i att stå till förfogande för kyrklig vigsel. 13TP PT Jfr , L., och promulgationslag m.m., 1990, s. 529–530. I 3 § samma lag finns bestämmelser om återkallelse av tillstånd respektive förordnande. Uppfyller ett trossamfund som fått tillstånd att förrätta vigsel inte längre de redovisade kraven skall Kammar- kollegiet återkalla tillståndet. Uppfyller en vigselförrättare inte längre de krav som uppställs för ett förordnande eller missköter denne sin uppgift, skall Kammarkollegiet återkalla förordnandet att vara vigsel- förrättare. I samband med en sådan återkallelse skall det även utredas om det finns grund för att återkalla samfundets tillstånd att förrätta vigsel. Slutligen skall ett förordnande att vara vigselförrättare åter- kallas av Kammarkollegiet, om samfundet begär det. Om en vigsel- förrättare avlider, skall samfundet anmäla detta till Kammar- kollegiet. Kollegiets beslut om tillstånd och förordnande respektive återkallelse av dessa får inte överklagas (5 §). Vad som närmare gäller vid en vigsel regleras genom respektive trossamfunds interna föreskrifter. Kammarkollegiets tillstånd att förrätta vigsel och förordnande av vigselförrättare innebär inte att det föreligger någon vigselskyldighet för trossamfunden och deras vigselförrättare. I sammanhanget bör också påpekas att beslut av en vigselförrättare inom annat trossamfund än om förrättande av vigsel inte kan överklagas enligt ÄktB. 2.2.6Vigsel förrättad av domare eller särskilt förordnad vigselförrättare Förordningen (2006:214) med närmare föreskrifter om vigsel och registrering av partnerskap som förrättas av domare eller särskilt för- ordnad förrättare innehåller bestämmelser om borgerlig vigsel och registrering av partnerskap. Bestämmelserna som rör partnerskap redovisas i avsnitt 2.3.3. Såväl domare som särskilt förordnade vigsel- och registreringsförrättare (i det följande vigselförrättare) är skyldiga att förrätta vigslar. När en vigsel skall ske inför en domare förrättas den av lagmannen eller någon annan domare som lagmannen utser. En domare är inte skyldig att förrätta vigsel än under tjänstetid eller på annan plats än domstolens kansli. Det är dock inget som hindrar att vigseln sker eller plats om domaren går med på detta. För särskilt förordnad vigselförrättare bestämmer tjänstgöringstiden (2 §). Tid och plats för vigseln bestäms av vigsel- förrättaren efter samråd med det blivande brudparet (3 §). Förordningen innehåller också föreskrifter om vilka ord vigsel- förrättaren skall rikta till kvinnan och mannen. Det finns två olika alternativ. Den kortare varianten innebär att förrättningen enbart innehåller de för en giltig vigsel konstitutiva momenten, dvs. att vigselförrättaren frågar först mannen och sedan kvinnan om de vill ingå äktenskap med varandra samt att hon eller han därefter för- klarar dem för äkta makar (se 4 och 5 §§). Härutöver finns sär- skilda bestämmelser om protokoll (8 och 9 §§). Av förordningen framgår vidare att vigselförrättare som har för- ordnats av har rätt till ersättning med för varje vigsel som hon eller han förrättat. Har vigselförrättaren förrättat mer än en vigsel utgör dock ersättningen för varje vigsel utöver den första (10 §). Ersättningsnivåerna har varit oför- ändrade . Ersättningen betalas ut av efter ansökan av vigselförrättaren (11 §). Beslut av lagfarna domare i tingsrätter eller av särskilt förordnade vigselförrättare om förrättande av vigsel får överklagas hos länssty- relsen, vars beslut i frågan får överklagas hos allmän förvaltningsdom- stol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten (15 kap. 3–4 §§ ÄktB). beslut om förordnande av vigselförrättare får över- klagas hos regeringen (15 kap. 5 § ÄktB). Av 4 kap. 2 § andra stycket ÄktB framgår att en vigsel är ogiltig om inte följande krav har uppfyllts. Kvinnan och mannen skall ha varit närvarande vid vigseln. De skall uttryckligen ha samtyckt till äktenskapet. Vigselförrättaren skall ha förklara att de är äkta makar. Vigselförrättaren skall ha varit behörig att förrätta vigsel. Ett ogiltigt äktenskap saknar helt rättsverkningar. En vigsel som är ogiltig får emellertid godkännas av regeringen om det finns synner- liga skäl. Ärendet får tas upp endast på ansökan av kvinnan eller mannen eller om någon av dem har avlidit, av arvingar till den av- lidne (4 kap. 2 § tredje stycket ÄktB). på fel i vigselförrättningen av rent förbiseende.TPF14FPT Godkännande har ansetts i första hand komma i fråga då något fel i vigselförfarandet har förekommit och kontrahenterna kan anses ha förlitat sig på att vigseln varit giltig.TPF15FPT Om en ogiltig vigsel godkänns av regeringen anses äktenskapet ha bestått alltsedan vigseln. Andra fel eller brister i förrättningen eller förfarandet än berörda leder inte till att vigseln är ogiltig. Exempelvis är en vigsel giltig trots att den har förrättats utan att hindersprövning har ägt rum. Vissa s.k. upplösande äktenskapshinder skall dock leda till äktenskapsskillnad möjligt (jfr avsnitt 2.2.8). Vidare är en vigsel giltig även om vittnen inte har varit närvarande vid denna. Är makarna ense om att äktenskapet skall upplösas, har de rätt till äktenskapsskillnad. Denna skall föregås av betänketid, om båda makarna begär det eller om någon av dem varaktigt bor tillsammans med eget barn som står under den makens vårdnad (5 kap. 1 § ÄktB). Vill bara en av makarna att äktenskapet skall upplösas, har den maken rätt till äktenskapsskillnad endast efter betänketid (5 kap. 2 § ÄktB). Betänketiden inleds när makarna gemensamt ansöker om äkten- skapsskillnad eller när den ena makens yrkande om äktenskapsskill- nad delges den andra maken. Har betänketiden löpt , skall dom på äktenskapsskillnad meddelas om någon av makarna då framställer ett särskilt yrkande om det. Har ett så- dant yrkande inte framställts från betänketidens början, har frågan om äktenskapsskillnad fallit. Avvisas en begäran om äktenskapsskillnad eller avskrivs målet, upphör betänketiden (5 kap. 3 § ÄktB). I några särskilda fall är omedelbar äktenskapsskillnad möjlig trots att betänketid borde gälla enligt redovisade huvudregler. Det sagda gäller om makarna lever åtskilda . Då har var och en av dem rätt till äktenskapsskillnad utan föregående be- tänketid (5 kap. 4 § ÄktB). En make har vidare rätt till äktenskapsskillnad utan föregående betänketid om det görs sannolikt att maken har tvingats att ingå äktenskapet eller om maken har ingått äktenskapet 14TP PT Se SOU 1964:35 s. 100. 15TP PT Prop. 1968:136 s. 82 f. utan behörig myndighets tillstånd. Om äktenskapet har ingåtts trots att makarna är släkt med varandra i rätt upp- och nedstigande led eller är helsyskon, har var och en av makarna rätt till äktenskaps- skillnad utan föregående betänketid. Detsamma gäller om äktenskapet har ingåtts trots att någon av makarna redan var gift eller partner i ett registrerat partnerskap och det tidigare äktenskapet eller partner- skapet inte har blivit upplöst. Föreligger tvegifte, har dessutom var och en av makarna i det tidigare äktenskapet rätt att få detta upplöst genom äktenskapsskillnad utan föregående betänketid. Detsamma gäller om partnerskap registrerats trots att någon av partnerna då var gift (5 kap. 5 § första stycket ÄktB). Åklagaren tillvaratar det allmännas intresse av att äktenskap som inte är önskvärda blir upplösta. Åklagarens talerätt i ovan berörda situationer regleras i 5 kap. 5 § tredje stycket ÄktB. Ett äktenskap är upplöst när en dom på äktenskapsskillnad vinner laga kraft (5 kap. 6 § ÄktB). Ända fram till den tidpunkten kan en make återkalla sin ansökan om eller sitt samtycke till äktenskaps- skillnad. Äktenskapsmål, dvs. mål om äktenskapsskillnad och mål där talan förs om fastställelse av att ett äktenskap består eller inte består, tas upp av tingsrätten i den ort där kvinnan eller mannen har sitt hem- vist. Har ingen av dem sitt hemvist här i landet, tas målet upp av (14 kap. 1§ och 3 § ÄktB). Förutsättningarna för att äktenskapsmål skall få tas upp av svensk domstol regleras emellertid inte i ÄktB utan i andra författningar (jfr avsnitt 2.2.10). Äktenskapet kan ses som ett avtal mellan makar i den meningen att ett giltigt äktenskap förutsätter båda makarnas gemensamma viljeför- vid ingåendet. Äktenskapet är emellertid också ett statusför- hållande, vars tillkomst beror av myndighets beslut. Av det föregående framgår att äktenskapet får rättslig verkan som ett statusförhållande genom vigselförrättarens förklaring. Även äktenskapets upphörande förutsätter myndighets beslut. Med äktenskapets rättsverkningar avses äktenskapets rättsliga innehåll, dvs. makarnas rättigheter och skyldigheter på grund av äktenskapet. Med äktenskap följer ett stort antal rättsverkningar i personliga och andra hänseenden. I ÄktB finns ett omfattande regelsystem som reglerar makarnas inbördes rättigheter och skyldigheter såväl under bestående äktenskap som i samband med dess upplösning på grund av äktenskapsskillnad eller den ene makens död. Äktenskapet har dessutom viktiga rättsverkningar i förhållande till tredje man. Även i denna del finns vissa bestämmelser i . Ett äktenskap får emellertid också rättsverkningar enligt ett stort antal andra för- fattningar genom att bestämmelser i dessa anknyter till äktenskapet eller till begreppet makar. Sådana bestämmelser finns t.ex. i namn- lagen (1982:670), och jordabalken.TPF16FPT I det följande begränsas redovisningen till en kort presentation av ÄktB:s reglering om makars ekonomiska förhållanden. I 6 kap. ÄktB finns bestämmelser om underhållsskyldighet mellan makar under äktenskapet och efter äktenskapsskillnad. Enligt dessa bestämmelser skall makar, var och en efter sin förmåga, bidra till det underhåll som behövs för att deras gemensamma och person- liga behov skall tillgodoses. En make är skyldig att ge den andre maken de pengar som behövs, om det som den maken skall bidra med inte räcker till makens personliga behov eller för de betal- ningar som hon eller han annars ombesörjer för familjens underhåll (6 kap. 1–2 §§ ÄktB). Efter äktenskapsskillnad är utgångspunkten att vardera maken svarar för sin försörjning. I två olika fall kan dock underhållsskyldighet föreligga (se 6 kap. 7 § ÄktB). Makars egendomsförhållanden regleras i 7 kap. ÄktB. Som tidigare nämnts är huvudprincipen i ÄktB att varje make råder över sin egen- dom och svarar för sina skulder (1 kap. 3 § ÄktB). Den egendom som en make har kan vara giftorättsgods eller enskild egendom. Vad som är enskild egendom framgår av 7 kap. 2 § ÄktB. Exempelvis kan makar eller blivande makar genom äktenskapsförord bestämma att egendom som tillhör eller tillfaller någon av dem skall vara dennes enskilda egendom. Om egendomen inte är enskild, är den giftorättsgods (7 kap. 1 § ÄktB). När äktenskapet upplöses skall makarnas egendom fördelas mellan dem genom bodelning. Makar- na skall enligt huvudregeln dela lika på deras sammanlagda gifto- rättsgods efter avdrag för skulder. Vad en make har som enskild egendom får den maken däremot som regel behålla.TPF17FPT Vidare regleras vissa s.k. rådighetsinskränkningar i 7 kap. 5–8 §§ ÄktB, vilka utgör undantag från grundprincipen att varje make ensam bestämmer över sin egendom. Samtycke krävs bl.a. när en make skall göra sig av med en fastighet som är hennes eller hans giftorättsgods. 16TP PT Jfr Partnerskapskommitténs betänkande SOU 1993:98, bilagorna 5 och 6, som innehåller en redogörelse för ett stort antal bestämmelser som anknyter till äktenskap och makar. 17TP PT Beträffande bodelning, se 9-12 kap. ÄktB. När det gäller gåvor mellan makar finns särskilda bestämmelser i 8 kap. ÄktB. Av regleringen framgår bl.a. att en gåva mellan makar blir gällande mot givarens fordringsägare först sedan den har regi- strerats vid domstol. Till skillnad från var som gäller i allmänhet räcker det således inte att gåvan har kommit i mottagarens besittning. Från kravet på registrering görs undantag om gåvan är en personlig present vars värde inte står i missförhållande till givarens ekono- miska villkor. 2.2.10I gällande internationella privat- och processrättsliga regler rörande äktenskap Den svenska internationella privat- och processrättsliga regleringen föreskriver under vilka förutsättningar svensk domstol eller myn- dighet skall befatta sig med en fråga med internationell anknytning och enligt vilket lands lag frågan skall avgöras. Den reglerar också förutsättningarna för att utländska avgöranden skall erkännas eller verkställas här. Den internationella privat- och processrättsliga lag- stiftningen består dels av allmänna regler som gäller i förhållande till alla stater, dels av reglering som gäller i förhållande till vissa stater. De senare har tillkommit efter internationella överenskom- melser och tar över de allmänna reglerna i den mån det föreligger en konflikt mellan systemen. Flera frågor regleras emellertid inte i lag utan istället utgör praxis rättskälla. Vissa internationella frågor rörande äktenskap m.m. regleras numera genom Rådets förordning (EG) nr 2201/2003 om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar i äkten- skapsmål och mål om föräldraansvar samt om upphävande av för- ordning (EG) nr 1347/2000 (den nya II-förordningen). För- ordningen innehåller bl.a. bestämmelser om domsrätt och erkännande av domar i fråga om äktenskaps upplösning. Däremot finns det inte några bestämmelser som rör ingående av äktenskap. II- förordningen är direkt tillämplig och till alla delar bindande för alla EU:s medlemsstater utom Danmark.TPF18FPT Den har således företräde framför rent nationella regler. I förhållandena mellan EU:s medlems- stater ersätter förordningen som regel sådana vid förordningens ikraftträdande gällande konventioner som ingåtts mellan två eller 18TP PT Jfr ingresspunkt 31. flera medlemsstater och som avser frågor som regleras i förord- ningen. II-förordningen har sålunda företräde framför vissa multilaterala konventioner. Som exempel kan anges Haagkonven- tionen av om erkännande av äktenskapsskillnader och hemskillnader (jfr artikel 60). Förordningen är emellertid inte till alla delar tillämplig i de inbördes förhållandena mellan de nordiska länderna, eftersom både och har avgivit en förklaring som innebär att bestämmelserna nordiska äktenskaps- konvention äger företräde.TPF19FPT