sou · GVB360d6 · 2008-01-01 00:00:00 — Bilaga B 13 SOU 2007:60 18 Typiska vattenburna smittämnen är enligt WHO de som kommer med avföring och behåller sin infektionsförmåga i vatten, men som normalt inte förökar sig utanför kroppen. Generellt kan man säga att dessa har en kortare överlevnad vid högre temperatur. Ett varmare klimat ger därför inte ökade risker för vattenburen smitta från dessa, utan den ökade risken är kopplad till regn, översvämningar och skador i samband med extremt väder. Bakterier som Campylobacter och E. coli reduceras normalt effektivt i ytvattenberedning och riskerna är därför i huvudsak allvarliga störningar i beredningen, ytvattenpåverkade grundvatten utan desinfektion och förorening under distribution. Det bör uppmärksammas att sjöfågel ofta är bärare av capylobacter och även kan föra med sig andra smittämnen. Många virus (t ex norovirus, vinterkräksjuka) behåller sin infektionsförmåga länge i vatten, har låga infektionsdoser och är relativt tåliga mot klor. Konventionell ytvattenberedning är därför sårbar för hög virusbelastning och störningar i beredningen. Parasitära protozoer som Cryptosporidium och Giardia som behåller sin infektionsförmåga länge i vatten, har låga infektionsdoser och har hög tålighet mot klor, där är konventionell beredning mycket sårbar. Med en förväntad ökad temperatur är smittämnen som kan föröka sig i dricksvatten av speciellt intresse. Legionella vars smittväg är genom inandning av aerosoler via till exempel varmvatten vid dusch är betydelsefull . Med ökad temperatur skulle tillväxt i distributionssystem med bristfälligt renat dricksvatten kunna öka riskerna. Aeromonas som är allmänt förekommande i låga halter kan tillväxa i distributionssystem och med ökande temperatur skulle riskerna kunna öka. Alla risker är inte möjliga att förutse och ett ökat inflöde av turister eller flyktingar till skulle kunna förändra hotbilden ytterligare. 2.2 Ytvatten och ytvattentäkter Normalt är grundvatten att föredra när det gäller produktion av dricksvatten, eftersom grundvattnet normalt har en jämnare och bättre vattenkvalitet än ytvatten. Tillgången på grundvatten är dock begränsad i stora delar av och av vattenförsörjning baseras direkt på sjöar och rinnande vattendrag. Många av större tätorter baserar sin vattenförsörjning på ytvattentäkter. SOU 2007:60 Bilaga B 13 19 2.2.1 Ytvatten och vattenkvalitet Ytvattnet ingår i vattnets kretslopp mellan hav, atmosfär och land och består av en blandning av vatten med olika karaktär och sammansättning. En del av det regnvatten som faller avdunstar direkt från våta ytor eller markavrinner från hårdgjorda ytor. Resten tränger ned i marken och tas delvis upp av växtligheten och avdunstar på nytt. Överskottet fortsätter nedåt och bildar grundvatten. Efter att ha passerat genom jordens porsystem och ibland bergets spricksystem tränger vattnet igen i lågpunkter i terrängen så kallade utströmnings-områden och vidare via bäckar, åar och sjöar ut i havet där vattnets kretslopp börjar på nytt. Sjöar och andra vattendrag kan också beroende på grundvattenytans läge återinfiltrera (inducera) ytvatten till grundvatten. Under kretsloppet kommer vattnet att transportera och lösa en mängd ämnen som det kommer i kontakt med både naturliga och från olika mänskliga aktiviteter. Ett ytvattendrags vattensammansättning varierar både och beroende på en komplex samverkan mellan olika faktorer, såsom typ och art av jordarter inom tillrinningsområdet, markanvändning i form av andel jord- resp. skogsmark m.m., eventuell tillförsel av föroreningar via dag- och avloppsvattenutsläpp, lakvatten från tippar m.m. Drivande faktor för ämnestransporter är framförallt nederbördens storlek, intensitet och variationer . Stor nederbörd , vinter och vår ökar t.ex. ämnestransporterna vilket medför försämrad vattenkvalitet i form av ökad grumlighet, färg (humus), halt närsalter m.m. Motsatsen gäller under torra perioder. I vattendragen sker sedan en viss självrening av tillförda ämnen genom fastläggning i bottensediment, nedbrytningsprocesser, upptag i organismer m.m. Organiska ämnen kan också nybildas genom bl.a. algtillväxt. Generellt ökar inverkan av dessa processer för vattnet i vattendraget och minskar vid kort. Vid höga flödeshastigheter i ytvattendrag, i samband med extrema regn, kan till exempel ackumulerade föroreningar i bottensediment erodera fram och frigöras igen. Bilaga B 13 SOU 2007:60 20 2.2.2 Ytvattenkvalitet - klimatpåverkan Vattenkvaliteten i ytvatten och därmed i inkommande råvatten till vattenverken varierar stark, både och . Klimatfaktorer spelar här en stor roll, bl.a. kort- och långvariga variationer i främst nederbörd och temperatur. Nederbördsökning – successivt försämrad vattenkvalitet Enligt de klimatscenarier som tagits fram för perioden 20102100 beräknas nederbörden att successivt öka , vinter och vår. är vattenupptaget i växter och avdunstning till luft som lägst, vilket medför ökad tillrinning och med denna kopplad ökad ämnestransport till vattendragen. Vattenkvaliteten kommer då att gradvis att försämras speciellt när det gäller färg (ökande humushalter), grumlighet, närsalthalter m.m. Denna trend är tydlig i södra och mellersta . Temperatur Ett varmare klimat med högre ytvattentemperaturer kan gynna tillväxten av blågrönalger i många vattendrag. Några arter kan producera toxiner, som kan bli ett växande hälsoproblem. I en rapport (EEA CC and water adaptation issues report) finns uppgifter om att sådana problem redan kan skönjas inom EU. Ett varmare klimat leder också till ökad risk för syrebrist i bottenvattnet i sjöar i och med att vattendragen blir temperaturskiktade än i nuvarande klimat. Syrebrist kan i sin tur orsaka utlösning av metallerna järn och mangan till vattnet liksom fosfor från bottensedimenten. Även i enkätsvaren från kommunerna syns dessa trender. Av svar omfattande 33 ytvattentäkter som tillsammans försörjer 3,5 miljoner människor har 20 av dessa tydliga trender av kvalitetsförändringar i form av ökande färg (humus) och grumlighet, ökande temperaturer eller ökande algstörningar. I några täkter upplevs också andra kemiska förändringar och en täkt har en ökande trend av totalantalet av bakterier. Ökande humushalter medför allt större reningstekniska problem vid vattenverken. SOU 2007:60 Bilaga B 13 21 Extremväder Det sätt som nederbörden faller på har stor betydelse för ämnestransporterna. Kraftigt regn kopplat till översvämning ökar risken för att mikrobiella och kemiska föroreningar kan mobiliseras och transporteras ut i täkten. Exempel på kemiska föroreningar är t.ex. olja/bensin, lösningsmedel m.m. från industrimark, villatankar m.m., medan de största mikrobiella riskerna är kopplade till bräddning av avloppsvatten, gödselhantering samt vatten från betesmark. Reningstekniken vid svenska ytvattenverk är till skillnad mot de på kontinenten inte anpassade för att kunna rena starkt kemiskt eller mikrobiellt förorenat råvatten. 2.2.3 Svenska ytvattentäkter Utmärkande för ytvatten i är att de ofta innehåller relativt höga halter av humusämnen. Humusämnen, som helt dominerar det organiska innehållet i naturvatten, utgörs främst av olika nedbrytningsprodukter från växtriket. Färsk högmolekylär humus (humus-syror), som är färgad, är relativt lätt att rena bort med konventionell fällningsteknik medan mer nedbruten och ofärgad humus (fulvosyror) till stora delar passerar igenom renings-processerna vid vattenverken och över till dricksvattnet. De senare stör efterföljande reningssteg (desinfektions- och eventuella aktivt kolfiltersteg) samt ökar risken för tillväxt av mikroorganismer i distributionsnätet. Nedbrytningshastigheten för humus styrs av faktorer som är klimatberoende bl.a. temperatur, solljus, mikrobiella förhållanden samt vattnets uppehållstid i vattendraget. Problemen kommer att vara både ökande halter för vattentäkter med kort omsättningstid, men även problem för de vattenverk som tar vatten från täkter med lång omsättningstid för vattnet, d.v.s. där humusen delvis hunnit brytas ned i mindre och mer svårrenade former. I är t.ex. humushalterna höga i inloppen till sjön men avtar sedan successivt mot sjöns utlopp där tar sitt råvatten. Medeluppehållstiden för vattnet är . minskar humushalterna totalt medan andelen svårfälld humus ökar. finns en trend mot stigande humushalter i sjön, vilket utgör ett allt större reningstekniskt problem för de stora vattenverken i . Bilaga B 13 SOU 2007:60 22 En del ytvattentäkter är recipienter för både avlopps- och dagvatten. Avloppsvatten innehåller trots rening oönskade ämnen och sjukdomsframkallande mikroorganismer. Dagvatten är också påverkat av föroreningar från olika mänskliga aktiviteter t.ex. polyaromatiska föreningar, olje- och bensinrester, tungmetaller mm från vägtrafik och så vidare. Även halterna av bakterier och andra oönskade mikroorganismer kan vara höga i dagvatten (hundlortar, fågelavföring, etc.). glesa befolkning gör dock att utsläppsmängderna är relativt begränsade i förhållande till recipientens vattenvolym. Föroreningar späds därför normalt ut kraftigt från utsläppspunkt till råvattenintag, vilket i kombination med en viss självrening i vattendraget, medför att föroreningsnivåerna generellt är låga i svenska ytvattentäkter. Klimatförändringen kan dock ändra på detta förhållande. Vid t.ex. skyfall i kombination med översvämning av omgivande mark, händelser som väntas inträffa allt frekventare , kan föroreningar från land mobiliseras och transporteras ut till täkten. Ur mikrobiologisk synpunkt är nödavledning och bräddning av orenat avloppsvatten samt djurhållning och gödsel de största hoten. Ur kemisk synpunkt kan det vara till exempel olja och bensin. Även relativt låga halter av föroreningar kan orsaka mycket allvarliga störningar i dricksvattenproduktionen. Lukttröskeln för dieselolja är t.ex. ca /l, en liter diesel i vatten gör att dricksvattnet blir otjänligt av luktskäl. Många ytvattentäkter är påverkade av närsalter, som härrör från läckage från jordbruksmark, enskilda avloppsanläggningar m.m. Höga närsalthalter, främst fosfor, gynnar uppkomsten av kraftiga algblomningar i vattendragen, vilket i sin tur kan orsaka besvärande störningar på inkommande råvattenkvalitet. Algerna kan t.ex. bilda starkt lukt- och smakstörande ämnen, lätt nedbrytbara organiska ämnen, algtoxiner m.m. vilka samtliga är svåra att avskilja med konventionell reningsteknik. Transporten av närsalter från mark till vatten är beroende av nederbördsförhållanden och temperatur. Mer nederbörd ökar tillförseln och tvärtom under torrare perioder. Klimatscenarierna tyder på ökad nederbörd höst, vinter och vår i , vilket i kombination med ökad frekvens av tillfällen med kraftig nederbörd sannolikt ökar tillförseln av närsalter och därmed eutrofieringsgraden i många vattentäkter. Ett varmare klimat kan som tidigare nämnts medföra problem med syrebrist i bottenvattnet i sjöar, vilket kan orsaka problem SOU 2007:60 Bilaga B 13 23 med utlösning av de störande metallerna järn, mangan och fosfor. Fosforutlösning kan i sin tur medföra ökande problem med algblomningar. Hög råvattentemperatur kan också öka risken för mikrobiell tillväxt i distributions-näten. En ökning med ca fördubblar t.ex. tillväxthastigheten för bakterier. Risk finns för då lukt- och smakstörningar, grumling m.m. på vattnet samt ökad mikrobiell korrosion på vissa ledningsmaterial. Riktvärdet för temperatur och gränsvärdet för tjänligt med anmärkning är enligt gällande Svenska dricksvattenföreskrifter. Hög vattentemperatur medför också att klor och andra desinfektionsmedel, som tillsats till utgående dricksvatten, snabbt klingar av ute i distributionsnätet, vilket ytterligare ökar risken för bakterietillväxt. 2.2.4 Vattenintag I djupare sjöar sker en skiktning av vattenmassan beroende på täthetsskillnader i vattnet. Varmt och lättare ytvatten skiktar in sig ovanpå ett kallare och tyngre bottenvatten, vilket förhindrar att vattenmassorna blandas med varandra. En mycket långsam blandning sker dock beroende på vindinducerade strömmar, varvid språngskiktet sakta sjunker som bottenvattnet långsamt värms upp. Djupa råvattenintag i sjöar, under temperatursprång-skiktet, är normalt att föredra då ett visst skydd mot ytliga föroreningsutsläpp erhålls. Ett kallt vatten är också ur estetisk synpunkt att föredra och det minskar också risken för mikrobiella problem i distributionsnätet. Lång skiktningsperiod av vattenmassorna medför dock ökad risk för syrebrist i bottenvattnet, speciellt i näringsrika sjöar och med denna en kopplad risk för utlösning av svårrenade järn och mangankomplex. En del ytvattentäkter är dock förhållandevis grunda, vilket gör att språngskiktet når ned till intagsnivån , varvid det kan uppstå problem med hög råvattentemperatur. Skyddet mot ytliga föroreningsutsläpp såsom dagvatten, bensin/olja från båttrafik med mera minskar också. Bilaga B 13 SOU 2007:60 24 2.3 Grundvatten och grundvattentäkter 2.3.1 Grundvatten För allmän vattenförsörjning står grundvatten för av försörjningen. I av grundvattentäkterna förstärks grundvattenbildningen genom konstgjord infiltration av ytvatten. För enskild vattenförsörjning är grundvatten den helt dominerande källan. Ca 1,2 miljoner av landets befolkning har enskild vattenförsörjning och ytterligare lika många som har enskild vattenförsörjning vid sitt fritidsboende. Grundvatten finns i markens porer (hålrum) i jordlagren eller i bergets sprickor. För att göra ett stort uttag av grundvatten i ett brunnsområde krävs större formationer med grovkorniga jordlager eller berg med större krosszoner för att få tillräcklig tillrinning av grundvatten. De flesta stora grundvattentäkter är förlagda i isälvsavlagringar (grusåsar och deltan), medan de mindre vattentäkterna kan vara förlagda i mindre skikt med grovkornigare jordarter eller vara borrade i berg med små sprickzoner. Precis som ovanpå marken rinner grundvatten från högre belägna områden mot lägre. När ett uttag av grundvatten görs i en brunn sänks också grundvattennivån kring brunnen. På så sätt förstärks ett grundvattenflöde mot brunnen. Grundvattnets flödeshastighet kan variera mycket påtagligt beroende av markens genomsläpplighet eller bergets sprickförekomster. Därför är det av stor vikt att känna till markens eller bergets egenskaper i tillrinningsområdet för att förstå dess utformning och utbredning. Detta är en viktig kunskap för att kunna skydda en vattentäkt mot föroreningar. Klimatförändringar kan påverka uppehållstiden i marken och därmed många av de processer som bland annat ger reduktion av mikrobiologiska smittämnen. 2.3.2 Grundvattenbildning Hur grundvattnet nybildas är också viktigt för att förstå hur ett tillrinningsområde fungerar. Nybildning kan ske på två sätt. Det ena sättet är regn som faller på marken och som infiltrerar direkt till grundvattnet och det andra sättet är ytvatten som infiltrerar från sjöar och vattendrag. Grundvattenbildningen måste vara minst lika stor som uttaget av grundvatten, annars sinar vattentäkten. SOU 2007:60 Bilaga B 13 25 Figur 2 Grundvattentäkt med inducerad (naturlig) infiltration från ytvatten vissa fall kan grundvattnet ersättas av äldre grundvatten med en annan kvalitet, till exempel med högre salthalt. För de flesta större grundvattentäkter i står ytvatten från sjöar och vattendrag för en betydande del av grundvattenbildningen. Detta kan ske naturligt (inducerad infiltration, se figur 2) som ofta förstärks genom att grundvatten-ytan sänks vid uttaget, men i många vattentäkter förstärks också grundvatten-bildningen med infiltration av ytvatten i bassänger (konstgjord infiltration). Många av de mindre vattentäkterna, men även några större, har sin grundvatten-bildning i huvudsak från infiltration av nederbörd. För de större vattentäkter som har sin grundvattenbildning baserad på nederbörd krävs stora arealer för att få tillräcklig grundvattenbildning. Ett exempel på ett sådant större grundvattenmagasin är Kristianstadsslättens grundvattenmagasin, till ytan största grundvattenmagasin. I enkäten till svenska kommuner erhölls svar från 31 grundvattentäkter vars grundvatten-bildning främst baseras på konstgjord infiltration, ca 1 miljon människor försörjs från dessa vattentäkter. Från 62 grundvattentäkter som helt eller delvis baserar sin grundvattenbildning på inducerad infiltration och som försörjer ca 0,5 miljoner människor. De 87 vattentäkter som enligt enkäten baserar sin grundvattenbildning på nederbörd som infiltrerar direkt i marken försörjer ytterligare ca 0,5 miljoner människor. SGU konstaterar i en rapport grundvattenmålet vid ändrade klimatförhållanden, 2007:9 att sammantaget över året ökar grundvattenbildningen och grundvattennivåerna höjs med undantag för sydöstra där nivåerna beräknas sjunka. Ett annat undantag är mindre grundvattenförekomster som är känsliga för torrperioder, främst då enskild vattenförsörjning och Bilaga B 13 SOU 2007:60 26 mindre kommunala täkter. i södra och beräknas tillgången i dessa grundvattenmagasin minska. För av grundvattentäkterna i enkätundersökningen bedöms att det finns risk för att allvarlig vattenbrist kan uppstå vid långvarig torka, för anges denna risk som okänd. Täkter som bygger sin grundvattenbildning på infiltration av ytvatten är dock i allmänhet mindre känsliga än vattentäkter som är beroende av direktinfiltrerad nederbörd. 2.3.3 Grundvattenkvalitet Grundvatten utgör ofta en god råvara i dricksvattenproduktion, ibland så bra att det kan användas utan föregående beredning (rening i vattenverk). Vattnet har normalt sett en god mikrobiologisk kvalitet beroende på vilket sätt grundvattenbildning sker och i marken. Naturligtvis påverkar också föroreningskällor. Efter infiltration förändras vattnets kvalitet i marken eller i berget. Hur lång uppehållstiden är från infiltration till att vattnet tas upp i ett brunnsområde är avgörande för vattnets kvalitet. Generellt sett ökar grundvattnets ålder (uppehållstiden) med djupet i jord och berg. För djupborrade brunnar med små uttag kan vattnets ålder uppgå till . För större vattentäkter med större uttag är ofta uppehållstiden betydligt mindre. De processer som sker i den luftade markzonen (omättad zon) vid infiltration, innan vattnet når ned till grundvattenytan i marken, är av stor betydelse för vattnets kvalitet. Se även avsnittet 2.3.4. Vid inducerad infiltration saknas denna luftade markzon, marken är i dessa fall helt vattenmättad vid infiltrationen. Därför behövs där längre uppehållstider i grundvattenfasen för en god mikrobiologisk vattenkvalitet. Några viktiga kemiska, fysikaliska och biologiska processer som sker i marken eller i berget efter infiltration är att turbiditeten (grumligheten) minskar, den totala salthalten ökar med uppehållstiden, främst jonslagen kalcium och vätekarbonat. Halten organisk substans minskar genom nedbrytningsprocesser som leder till att syrehalten minskar. Vid syrebrist går järn och mangan i lösning och svavelväte kan bildas. Andra ämnen som kan lösas till grundvattnet är exempelvis fluor, radon, arsenik mm, beroende på innehåll i den geologiska formationen. Mikroorganismer reduceras olika snabbt i SOU 2007:60 Bilaga B 13 27 marken beroende på flöden och hydrogeologiska förutsättningar, se avsnitt 2.3.4. Ovan nämnda processer i marken kan variera högst påtagligt på grund av väder och klimat, som påverkar det infiltrerande vattnets ursprungskvalitet, grundvattenbildningens storlek, grundvattennivåer och flöden samt uppehållstider i grundvattnet. Stora förändringar kan till exempel uppstå i samband med översvämningar eller höga flöden i ytvatten. I enkätsvaren finns 11 grundvattentäkter där trender till kvalitetsförsämringar har skett som kan kopplas till successiva förändringar i klimatet. Dessa kvalitetsförsämringar har bestått i ökande färgtal, högre järn- och manganhalter samt att infiltrationsdammarna måste rensas allt oftare. För 11 täkter har också tillfälliga kvalitetsförsämringar skett vid höga flöden. Av stor vikt är också att minska risker för föroreningar som kan försämra grundvattnets kvalitet. Föroreningsutsläpp kan om de är stora slå ut en grundvattentäkt. Ofta blir täkten skadad på grund av att omsättningen är långsammare än i ytvatten och att fastläggning av föroreningar sker i marken. Små och frekventa föroreningsutsläpp kan med tiden ackumuleras i ett grundvattenmagasin och successivt vålla allt större problem, vilket också SGU påpekar i sin rapport. 2.3.4 Mikrobiologiska barriärer i grundvatten I dricksvattenföreskrifter ställs krav på att beredningen av dricksvatten ska ha tillräckliga mikrobiologiska säkerhetsbarriärer. Vägledningen till föreskrifterna påpekar till exempel att det är viktigt att det finns en omättad zon, helst 1 m, ovanför grundvattenytan, vid konstgjord infiltration. Om den efterföljande uppehållstiden i grundvattenfasen är längre än räknas vattnet som grundvatten med betydligt mindre krav på mikrobiologiska barriärer i vattenverket. För inducerad infiltration saknas vägledning i svenska föreskrifter. I de normala mikrobiologiska analyserna för svenskt dricksvatten analyseras regelbundet indikatorbakterier (t.ex. E. coli som indikerar färsk avföringspåverkan). Dessa är dock betydligt känsligare än smittämnen som parasitära protozoer och känsligare än många virus. Närvaron av E. coli är därför en mycket stark indikator på smittrisk medan frånvaro av E. coli säger mycket lite om Bilaga B 13 SOU 2007:60 28 smittrisken. Virus analyseras normalt inte och analyserna av parasiter är sporadiska I en litteraturstudie (et al ) om mikrobiologisk barriäreffekt vid konstgjord grundvattenbildning konstateras att bland de många faktorer som påverkar barriäreffekten så har omättad zon en stor betydelse för avskiljning av smittämnen, inte minst virus. För de infiltrationsanläggningar som har omättad zon skulle en ökning av grundvattennivån kunna innebära en ökad risk för virussmitta. Grundvattennivån under en infiltrationsbassäng är förhöjd på grund av infiltrationen och för många anläggningar mäts inte den verkliga omättade zonen. En ytterligare höjning av grundvattennivån i samband med höga flöden i omgivningen kan öka riskerna, se figur 3. Minskad eller eliminerad omättad zon vid konstgjord infiltration i samband med höga grundvattennivåer (t.ex. vid höga flöden/översvämningar i omgivningen). För inducerad infiltration, utan omättad zon, så tillämpar och 4060 dagars uppehållstid i grundvatten som regel för tillräcklig virusreduktion, även om det finns undersökningar som i viss mån tyder på att uppehållstiden kan behöva förlängas ytterligare (Shijven, 2001). Många stora grundvattentäkter i baserar sin grundvattenbildning på inducerad infiltration. Vid höga nivåer i ytvatten eller vid översvämningar SOU 2007:60 Bilaga B 13 29 ökar infiltrationen och ofta förkortas uppehållstiderna betydligt och därmed ökar riskerna för virussmitta, se figur 4 och 5. Minskad uppehållstid i grundvattenfasen vid inducerad infiltration vid kraftigt stigande ytvattennivåer. Minskad uppehållstid i grundvattenfasen på grund av att nya infiltrationsytor skapas i samband med översvämning. Enkätsvaren för svenska vattentäkter visar att uppehållstiden bedöms till mindre än i 23 grundvattentäkter med konstgjord/inducerad infiltration. Sårbarheten för påverkan av smitt Bilaga B 13 SOU 2007:60 30 ämnen vid översvämningar och skyfall kan vara stor för dessa, speciellt om luftad markzon saknas eller är någon enstaka meter. För 18 vattentäkter bedöms uppehållstiden ligga mellan 40–. Där kan risken öka om uppehållstiden minskar vid höga flöden. För ytterligare 39 grundvattentäkter angav verksamhetsutövaren att uppehållstiden är okänd. Låg vattentemperatur, högt humusinnehåll och jonsvaga vatten är faktorer som kan påverka virusreduktionen. Successiva klimatförändringar kan därmed både öka och minska riskerna ur dessa aspekter. Högre vattentemperaturer minskar riskerna, medan högre humusinnehåll och jonsvagare vatten ökar riskerna.