sou · GWB373 · 2008-07-03 00:00:00 — Konsumenter som har problem med att få information enligt artikel 33 kan vända sig till inspektoratet, byrån eller VROM. Tillsynsmyndigheterna har rätt att ta varuprover kostnadsfritt. Ministerierna har skurit ner kraftigt och har f.n. krav på att skära ner med . Om detta kommer att påverka tillsynen är oklart. Företagens administrativa bördor ska också minska . All tillsyn oavsett sakområde är helt skattefinansierad. Den principiella inställningen är att kraft ska läggas på EU-arbetet med begränsningar i stället för på nationella begränsningsregler. anser att direktivets bestämmelser om arsenik och kreosot inte går att tillämpa och har därför anmält artikel 95- undantag från de bestämmelserna. Landet har också undantag enligt artikel 95 för kvicksilver, eftersom man anser att direktivets regler inte uppnår en hög skyddsnivå. anser att tillämpningsområdet för direktiv /769/EEG inte täcker andra applikationer av ett ämne (och dess föreningar) än de som regleras i direktivet. Exempelvis ingår kadmium som används på andra sätt än för ytbehandling eller som färgämne eller stabilisator inte det harmoniserade området. Landet driver ett mål i EU:s förstainstansrätt om direktivets tillämp- ningsområde för andra användningar än de reglerade. Målet gäller deras nationella bestämmelser om användning av klorparaffiner men det är i första hand formella frågor som är uppe till prövning. Det är därför inte säkert att domstolen kommer att uttala sig i sakfrågan.TPF1FPT NL anser att Reach inte innebär några förändringar av begräns- ningarnas harmoniserande verkan, men att den bedömningen inte är helt självklar. Ett generellt problem med bestämmelserna om varor i Reach är att definitionen av varor kan omfatta sådant som enligt det globala systemet för klassificering och märkning (, GHS) är ett ämne eller en beredning i en förpackning. har genomfört de delar av Reach som trädde i kraft . Arbete pågår med att genomföra resterande delar. I förberedelserna ingår att se över hur andra åtgärder än straff, t.ex. inspektioner, vägledning och rekommendationer ska utformas och tillämpas. Den finska myndighetsstrukturen är komplex och tillsyns- uppgifterna är inte alltid är så tydliga, men nya grundlag kräver tydliga mandat till myndigheter. strävar efter att undvika överlappande tillsynsansvar. Den organisation vi redogör för nedan är tillfällig och bygger på befintliga myndigheter och 1TP PT Se förstainstansrättens mål T-234/04; dom meddelades . börjar arbetet med en omorganisation. utreder bl.a. om en nationell kemikaliemyndighet ska etableras i syfte att föra samman ansvaret för Social- och hälso- vårdens produkttillsynscentral (STTV) och miljöcentral (SYKE). En större myndighetsreform inom staten planeras. Tillsynen är både statlig och . På den centrala nivån är ansvaret fördelat på flera myndigheter. STTV och SYKE ansvarar för den riksomfattande styrningen och verkställigheten av länsstyrelsernas och kommunernas tillsyn. STTV:s ansvar omfattar brand- och explosionsrisker medan SYKE:s ansvar avser förebyggande av miljöskador. Båda myndig- heterna ska bedriva central tillsyn över registrerings- och anmäl- ningsplikterna i avd i Reach, information i avd , begränsningar enligt artikel 67 och anmälningsplikten enligt artikel 113. De ska samordna genomförande av tillsynsprojekt. STTV ansvarar också för produktregistret dit säkerhetsdatablad ska lämnas för registrering och granskning av myndigheten. Där- med är de tillgängliga för tillsynsmyndigheterna, tillståndsgivande myndigheter och för polis eller åklagare. Myndigheten kontrollerar innehållet i säkerhetsdatabladen. Medan SYKE ansvarar för tillsynen av exporten av kemikalier, har ansvar för både import och export. I samband med import ska även ha tillsyn över att registreringar och anmälningar enligt avd i Reach har gjorts, tillstånd enligt avd och förbud och begränsningar enligt artikel 67. har vissa uppgifter på bl.a. produkt- säkerhetsområdet. De ska bedriva tillsyn enligt artikel 67 i Reach när det gäller varor som marknadsförs till konsument. På regional nivå finns Arbetarskyddsbyråerna och regionala miljöcentraler. Arbetarskyddsbyrån tillsynsansvar enligt kemikalielagen rör skador på hälsan och brand- och explosionsrisker. De kommer att bedriva tillsyn över registrerings- och anmälningsplikterna i avd i Reach, information i avd samt begränsningar i artikel 67 parallellt med STTV och SYKE. Därtill ingår tillsyn över ned- strömsanvändare enligt avd V och användning av tillståndspliktiga ämnen enligt avd i tillsynsansvaret. Deras ansvar omfattar dessutom tillsyn över klassificering och märkning. De regionala miljöcentralernas ansvar avser tillsyn över regler om förebyggande och avvärjande av miljöskador. Reach-tillsynen omfattar artikel 37 om information om användning och säkerhets- åtgärder i avd . De får ett dubblerat tillsynsansvar med de centrala myndigheterna avseende artikel 67. ska styra och övervaka den kommunala kemika- lietillsynen och bedöma och utvärdera deras tillsynsplaner för detta. Även den regionala miljöcentralen ska styra och övervaka kommunernas kemikalietillsyn i fråga om att förebygga och avvärja skador. Kommunernas tillsynsansvar avser hela kemikalielagen och att bedriva Reach-tillsyn i samband med tillsynen enligt miljöskydds- lagen. De ska utarbeta kommunala tillsynsplaner minst . Dessa ska beakta det riksomfattande tillsynsprogrammet (se nedan). Kommunernas tillsynsansvar avser särskilt att kemikalier som släpps på marknaden har klassificerats och märkts rätt och beträffande Reach att information vidarebefordras enligt artiklarna 31-33 samt tillsyn över begränsningar i artikel 67. Kommunerna är skyldiga att lämna över ärenden till STTV och SYKE om någon annan än deras tillsynsobjekt ska vidta åtgärden. Diskussioner pågår om införande av få större kommunala myndigheter. För att säkra tillsynsresurser i kommunerna är dessa tvingade att ta ut en minsta tillsynsavgift som ska avse faktiskt utförd tillsyn (timavgift). Det finns även en fastlagd maxnivå för tillsynsavgifter. Samtliga tillsynsmyndigheter bedriver inom sina ansvars- områden tillsyn över EG-förordningarna 648/2004 om tvätt- och rengöringsmedel och 850/2004 om långlivade organiska för- oreningar. betraktar tillsynen som den viktigaste sanktionen för att genomdriva Reach. Det finns möjlighet för tillsynsmyndigheten att meddela föreläggande med eller utan vite, men det är sällan myn- digheterna behöver tillgripa sådana verktyg. rättar sig företagen efter tillsynsmyndighetens påpekanden. STTV och SYKE ska utarbeta nationella program för kemi- kalietillsynen. Det ska ingå som en del av det riksomfattande tillsynsprogrammet för miljö- och hälsoskyddet. Programmet ska definiera innehållet i kontrollerna, grunderna för riskvärdering av tillsynsobjekten, metoder för att utvärdera de kommunala tillsyns- planerna och för att även utvärdera det riskomfattande tillsyns- programmet. Programmet ska ses över minst . Samtliga tillsynsmyndigheter är skyldiga att delta i harmonise- rade tillsynsprojekt som Echa eventuellt initierar. I så fall ingår ett sådant projekt i det riksomfattande tillsynsprogrammet. Myndigheterna är inte tvungna att anmäla straffbelagda över- trädelser till polis eller åklagare utan avgör detta själv. hållning är att tillsyns- och prövningsmyndigheterna på miljöområdet ska vara skyldiga att beakta Reach-informationen (bl.a. säkerhetsdatablad och kemikaliesäkerhetsrapporter). Inne- hållet kan inte vara bindande. Reach saknar platsspecifika hänsyn och tar inte hänsyn till synergieffekter från flera ämnen. Ett problem som uppmärksammats är hur tillsynsmyn- digheterna på arbetsmiljöområdet ska agera när åtgärderna i säker- hetsdatabladen inte överensstämmer med de krav myndigheten anser bör ställas. Det kan bli konflikter bl.a. mellan hygieniska gränsvärden och DNEL-värden enligt Reach. De sistnämnda kommer ofta vara lägre. Därför bör en myndighet (arbetsmiljö- inspektionen) finnas som hantera konflikterna. Hur detta ska gå till räknar man med kommer att framgå av kommande allmänna råd. Den statliga administrationen ska minska . är kantade av många pensionsavgångar och tjänsterna efter dem som slutar återbesätts ofta inte. regler om begränsningar av utsläppande på marknaden och användning av kemikalier innebär endast mindre avvikelser från bestämmelserna i direktiv /769/EEG. Det medför därför inga problem att de bestämmelserna nu finns i Reach. Möjligheten i den finska lagstiftningen att förbjuda utsläppande på marknaden och användning av kemikalier kommer dock finnas kvar. Reach är inget hinder mot det. förutser att många företag kommer att sluta importera kemikalier och i stället föra in dem från andra EU-länder för att undgå registreringsplikten. En risk som diskuterats är att distri- butörer utnyttjar nedströmsanvändares okunskap och gör så få exponeringsscenarier som möjligt för att tvinga nedströmsanvän- dare att själva bekosta och göra kemikaliesäkerhetsrapporter. Antalet importörer och tillverkare av ämnen är okänt, troligen färre än 100 st. Det finns inga planer på att ändra tillsynsorganisationen med anledning av Reach. Tillsynsbestämmelserna för Reach regleras genom redan förekommande lagstiftningar. Fördelningen av ansvaren för tillsynen är beslutad av miljöministern och är reglerade i ett s.k. tillkännagivandeTPF2FPT, som trädde i kraft . Miljöstyrelsen är den centrala miljömyndigheten i . Myn- digheten finns organisatoriskt under och ansvarar för miljöskyddsfrågor. Kemikalieinspektionen är en enhet inom Miljöstyrelsen och ansvarar för tillsynen enligt kemikalielagen (produkttillsyn). Medan all sådan tillsyn är centraliserad är den platsspecifika till- synen enligt miljölagen decentraliserad. Under finns även den centrala myndigheten med s.k. miljöcenter i varje län. Dessa meddelar tillstånd enligt miljöloven. De bedriver även tillsyn över bl.a. stora IPPC-verksamheter, medan tillsynen över andra IPPC- verksamheter och övrig platsspecifik miljötillsyn är . Miljöstyrelsen vägleder om tillämpningen av miljölagstiftningen. Arbetsmiljötilsynet är en central myndighet och finns orga- nisatoriskt under Arbetsmiljödepartementet. 2TP PT Bekendtgörelse nr. 1012 af 16. 2007. tillsynen över avdelning IV i Reach om bl.a. säkerhetsdatabladTPF3FPT och utför den operativa tillsynen på fyra regionala tillsynscentraler. Bakgrunden till ansvarsfördelningen är att Arbetsmiljötilsynets tillsynscentraler bedriver mer tillsyn och gör fler inspektioner än vad Miljöstyrelsen förmår och upptäcker därmed fler problem. Det blir dessutom en automatisk återkoppling hos myndigheten mellan bladens platsspecifika tillämpning och deras innehåll och kvalitet. Sikkerhetsstyrelsen (motsvarar ) saknar ansvar för tillsynen. Myndigheterna prioriterar tillsyn mot sådant som är farligt eller är förknippat med hög risk. Exempelvis lämnas bagatellartade brister i säkerhetsdatabladen utan åtgärd. Myndigheterna har rätt att få all information de behöver från företaget de bedriver tillsyn över, men anser att tillsyns- myndigheterna ska ha full tillgång till informationen i Reach-IT. Miljöstyrelsens tillsyn omfattar hela landet och är inriktad på främst varor, mycket giftiga och giftiga kemikalier inkl. bekämp- ningsmedel, kosmetiska och hygieniska produkter och marknads- kontroll av bekämpningsmedel. Tillsynen över varor sker oftast i av praktiska skäl. Tillsynen utförs både löpande och som kampanjer för en sakfråga, ett geografiskt område eller inom en bransch åt gången. genomförde Miljöstyrelsen 12 kam- panjer och utförde 99 inspektioner på plats. Miljöstyrelsen har rätt att ta ut varuprover utan att betala för dem, men måste betala analyserna. I vissa fall kan de kräva att importören eller tillverkaren betalar analysen. ser en principiell skillnad mellan Reach och miljö- respektive arbetsmiljö- lagarna i det att den förra är en lagstiftning om tillgång till kemikaliemarknaden och de senare är skyddslagar. Detta måste påverka tillämpningen. Artikel 37.5 påverkar vare sig tillståndsprövning som bygger på nationell lagstiftning eller på IPPC-direktivet. Exponerings- scenarierna är ett underlag och inget tvång om platsspecifika åtgärder. ser ingen skillnad mellan den svenska och danska lydelsen och innebörden av artikel 37.5. 3TP PT Tillsynen över varor enligt artikel 33.2 faller dock på Miljöstyrelsen. Kommunerna och länsstyrelserna kommer att i stor utsträck- ning bedriva tillsynen över riskhanteringsåtgärder enligt artikel 37.5 i Reach (yttre miljön) tillsammans med Arbetsmiljötilsynet (arbetsmiljön). Små företag som inte själva förstår informationen i säkerhets- databladen kan föreläggas att anlita konsult för detta. Kemikalieinspektionen på Miljöstyrelsen förfogar över 9 tjänster totalt varav en chef och en jurist. Av övriga kommer 3–4 att arbeta med Reach samt med tillsyn över klassificering och märkning. Miljöstyrelsen har i sin inlämnade kemikalieaktionsplan som löper till begärt utökade resurser med ca 15 tjänster. har emellertid beslutat om oförändrad budgetram. kan i stället 2–3 tjänster omfördelas inom Miljöstyrelsen för ändamålet. Vid tillsynen enligt Reach kommer Miljöstyrelsen vid behov att köpa processteknisk kompetens på den öppna marknaden. Sådan finns inte alltid hos Miljöstyrelsen eftersom den platsspecifika tillsynen är decentraliserad. Miljöstyrelsen har mellan 0,5 och 1 miljon Dkr för ändamålet i sin budget. Arbetsmiljötilsynet har i större utsträckning tillgång till egen processteknisk kompetens. Det finns två slags säkerhetsdatablad; blad enligt Reach och platsspecifika blad enligt arbetsmiljölagen. Arbetsmiljötilsynet anser sig behöva fler tjänster för tillsynen över säkerhetsdatabladen enligt Reach. Denna bedrivs enbart på central nivå inom Arbets- miljötilsynet där det finns 1,5 tjänst för kemikalietillsynen. Få blad kontrolleras. Tillsynen över de platsspecifika bladen bedrivs på regional nivå av inspektörer med främst yrkeshygienisk kompetens. Samverkan mellan de regionala tillsynscentralerna och Miljö- styrelsen är liten, men centralerna söker ibland stöd från Miljöstyrelsen i klassificerings- och märkningsfrågor. Näringslivet har påpekat ett behov av ökade resurser för att motverka risken för konkurrens från företag som undslipper kraven i Reach. Tillsyn är i huvudsak skattefinansierad. Avgifter finns för att delfinansiera Miljöstyrelsens handläggning av godkännande om att få sälja bekämpningsmedel och tillsynen över det kravet. Avgiften uppgår till 500 eller 1 000 Dkr beroende på medlets farlighet och betalas . Alla bestämmelser i är straffsanktionerade genom att straff- bestämmelserna i kemikalielagen hänvisar till Reach-förordningen.TPF4FPT Straffsystemet medför för Arbetsmiljötilsynet att myndigheten måste åtalsanmäla enligt en annan lag än den de normalt tillämpar. Miljöstyrelsen avgör själv om de ska överlämna överträdelser till polis eller åklagare eller avstå. Det finns inget krav på att så ska ske. De åtalsanmäler om det inte går att få stopp på ett företags överträdelser och när en sådan är grov. De anmälningar som görs är välgrundade och väl dokumenterade för att inte bli avvisade av polisen. Normalt anmäls drygt 20 överträdelser . Många åtalsanmälningar har lett till straff, men aldrig till fän- gelse. Vanliga bötesbelopp är 3 000 till 100 000 Dkr. anser det finns två alternativa synsätt på möjligheterna till nationella begränsningar. Det ena är att Reach harmoniserar och då är sådana möjliga att behålla framåt varefter de möjligen måste försvinna. Det andra alternativet är att vidhålla sin uppfattning att begränsningarna som förs över till Reach från direktiv /769/EEG endast harmoniserar de användningar av ett ämne som regleras. dom om klorparaffiner skulle emellertid kunna tolkas som att direktiv /769/EEG harmoniserar alla användningar av ett ämne som omfattas av begränsningar. Inga beslut är fattade . Totalt har nationella begränsningar för ca 10 ämnen. En principiell skillnad mellan tillsyn enligt produktsäkerhetslagen och enligt kemikalielagen är, enkelt uttryckt, att den senare syftar till att få företagen att åtgärda olagliga varor för att de ska bli lagliga, medan den förra syftar till att definiera lagliga varor som olagliga. Produktvalsprincipen förekommer i arbetsmiljöloven men inte i miljöskydds- eller kemikalielagstiftningen. 4TP PT 59 § punkt 1. tillsynsorganisation är komplex. Den har inte ändrats med anledning av Reach. Tillsynen enligt Reach ingår i varje tillsyns- myndighets övriga tillsynsuppdrag. Tillsynsansvaren är uppdelade artikelvis och överlappande. State Sanitary Inspection () består av flera myndigheter under och en gemensam central ledning. Myndighetens chef (CSI) genomför sitt uppdrag via inspektoratet med samma namn. Ansvarsområdena rör hälsoskyddsfrågor i arbetsmiljön och i övrigt, särskilt dricksvatten och luftföroreningar, samt tillsyn över företag som sätter kemikalier inklusive biocider på marknaden (dock inte växtskyddsmedel). Övriga myndigheter är Regional Sanitary Inspectors vid 16 regionala hälso- och smittskyddsstationer i lika många län (voivodship). Under de regionala myndigheterna finns dels Local Sanitary Inspectors vid 350 lokala hälso- och smittskyddsstationer i varje kommun (poivat), dels 16 Border Sanitary Inspectors. Varje regional och några lokala stationer förfogar över egna laboratorier för kontroll av föroreningar i luft och vatten, livs- medel, hälsopåverkan från varor, mikrobiologiska tester samt kontroll av fysiska störningar och kemiska ämnen i arbetsmiljön. CSI får utföra tillsyn inom alla de ansvarsområden som även regionala och lokala myndigheter ansvarar för. Ansvaret är dubblerade i teorin för att göra det möjligt för CSI att kunna ingripa på alla myndighetsnivåer. Dessutom finns under och Arbetsmarknads- ministeriet ett Miljöinspektorat respektive ett Arbetsmiljö- inspektorat. Miljöinspektoratets ansvar på olika myndighetsnivåer rör bland annat prövning och tillsyn över platspåverkande verksamheter. Arbetsmiljöinspektoratets ansvar rör i huvudsak fysiska arbetsmiljörisker medan CSI:s rör kemiska. Härtill kommer Handelsinspektoratet, motsvarigheten till räddningstjänsten samt som alla lyder under egna departement, men har tillsynsuppgifter på kemikalieområdet och enligt Reach och i dessa SOU 2008:73 Bilaga 3 frågor är underordnat CSI. Myndigheternas ansvar är över- lappande. Alla centrala myndigheter samverkar i ett kemikalienätverk som hålls samman av Kemikaliebyrån (). Byrån utgör behöriga myndighet enligt Reach och utgör länken mellan myndigheterna och Echa. Myn- digheterna kommer att ingå ett skriftligt samverkansavtal. Staten har tagit över ansvaret för den lokala tillsynen för att förhindra otillbörlig inblandning i myndighets- utövningen. Tillsynen över artikel 33 i Reach delas mellan CSI och Handels- inspektoratet, som också ansvarar för frågor som rör konsument- produkter. CSI bedömer att omfattningen på tillsynen enligt artikel 33 kommer att bli liten. CSI prioriterar tidigt när myndigheten tar fram en central plan för tillsyn enligt kemikalielagstiftningen det kom- mande året. Prioriteringarna diskuteras fram i nätverket för myn- digheterna. Planen kan bygga på behov som centrala, regionala och lokala myndigheter har identifierat. Exempelvis avser priorite- ringarna för varor som avsiktligt avger kemiska ämnen, säkerhetsdatablad, kemiska ämnen inom byggsektorn, biocider (CLEEN:sTPF5FPT projekt) samt nickel. Med undantag för Miljöinspektoratet, som har sin egen plan, måste varje myndighet oavsett administrativ nivå prioritera det som står i den centrala planen. I mån av resurser kan de därutöver planera även för annan tillsyn. Mellan myndighetsnivåerna och inom varje geografiskt område tar berörda myndigheter del av varandras tillsynsplanering. Syftet är att kunna samordna inspektioner och samnyttja kompetens och resurser. Betydelsen av samordnade inspektioner beror delvis även på en lagreglerad spärr. Denna begränsar antalet dagar som ett företag får utsättas för inspektioner från myndigheter på alla lagområden . 5TP – för tillsyn på kemikalieområdet. Allt informationsutbyte mellan de lokala stationerna sker via deras voivodship för att dessa ska kunna samordna och styra den lokala tillsynen. En tillsynsmyndighet behöver inte precisera vilka åtgärder ett företag måste vidta för att följa ett rättsligt krav. Det räcker med att förelägga företaget att följa den regel som inte efterlevs. Det finns checklistor för myndigheternas tillsyn och centrala riktlinjer som är offentliga för företagen. Genom dessa framgår det mer konkret vad tillsynsmyndigheterna kommer att kontrollera är uppfyllt vid sina inspektioner. Riktlinjerna konkretiserar bestäm- melsernas innebörd. pågår ett arbete med att ta finns riktlinjer för företagen om hur de ska gå till väga för att göra säkerhetsdatablad, för tillsynen enligt Reach och enligt det nya globala regelverket för klassificering och märkning, vars genomförande EU ännu inte beslutat om. Tillsynsmyndigheterna ersätter inte kostnaden för varuprov om det visar sig att reglerna för varan inte följs. I sådana fall kan företagen också få stå för kostnaden för inspektion och analys. Den befintliga kemikalielagstiftningen innehåller skyldigheter för CSI och myndigheterna under CSI mot ministern (exempelvis om vad som ska rapporteras dit och när) och mot enskilda (exempelvis hur snabbt myndigheten ska handlägga en anmälan och anmälarens rättigheter om så inte sker). Myndigheterna kommer inte att tillföras nya resurser som en följd av Reach. Tillsynen enligt Reach ska utföras inom befintlig kostnadsram. All tillsyn är skattefinansierad. CSI har beräknat att ett ökat resursbehov för CSI och SSI till ca , främst avseende engångskostnader för utbildning och IT-utrustning. Myndigheterna har fått en extra tilldelning med det beloppet i budgeten för . Antalet tillsynsobjekt är okänt, men det finns betydligt fler importörer än tillverkare i . Kemiindustrin är inte så stor. Centralt ingår två inspektörer i CSI:s inspektionsteam. På den regionala nivån finns ca 100 inspektörer och på den lokala ca 90 inspektörer. Dessa ska lösa myndigheternas alla tillsynsuppgifter enligt såväl Reach som annan miljölagstiftning. svårt att behålla sina inspektörer eftersom näringslivet efterfrågar deras kompetens. På myndigheterna kan finnas personer med olika slags spe- cialistkompetens. Specialisterna liksom annan personal är dispo- nibla även för övriga myndigheter och kan medverka i varandras inspektioner. har vissa begränsningsningar för försäljning till kon- sumenter av vissa kemikalier, bl.a. metanol. räknar med att kunna ha kvar dem och anser sig också kunna införa nya nationella begränsningar även sedan Reach trätt i kraft. För varje artikel i och varje betydelsefull bestämmelse i lagstiftningen är utsatt en straffsanktion, men har inte följt den Nederländska modellen beträffande Reach. Alla slags böter riktas mot den juridiska personen. Denne ansvarar för att agera civilrättsligt gentemot anställda som brutit mot interna instruktioner. Tillsynsmyndigheterna dömer ut böter för upptäckta överträdelser (förenklat förfarande). Dessa är på lägst och får som högst vara . Det måste framgå av lagstiftningen att böterna får tas ut enligt ett förenklat förfarande, annars ska en domstol döma ut dem. kan döma ut böterna varje gång som ett företag upprepar förseelsen. Förutom böter som myndigheterna eller domstolarna dömer ut, är vissa bestämmelser sanktionerade med en viss högsta eller lägsta bötessumma (exempelvis högst eller lägst ), med begränsning av personlig frihet eller med upp till ett eller fängelse. När bötesbeloppet är direkt utskrivet i lagtexten går domstolsförfarandet snabbare. Den som satte ett nytt ämne, eller ett nytt ämne i en produkt, på marknaden utan anmälan enligt den lagstiftning som gällde före Reach, skulle betala tillbaka av vinsten på försäljningen. Många har svårt att förstå säkerhetsdatabladen.