sou · GWB326 · 2008-03-20 00:00:00 — The provision also contains a reference to the legal right of individuals, in certain cases, to use national minority languages and to provisions on the right in to use another Nordic language. According to the proposal, the language of public services is to be cultivated, simple and comprehensible. In other words, courts of law, administrative agencies and other public bodies carrying out tasks in public services are to be obliged to use clear language in their contacts with the general public. A special provision is proposed on the issue of the development of Swedish terminology. This means that authorities are to have particular responsibility for ensuring that Swedish terms are accessible and are used and developed in each authoritys functional area. A provision on Swedish as official language in international contexts is proposed in the Act. Provisions are also proposed on the need to safeguard the status of Swedish as an official language in Union and to ensure that those representing use Swedish when interpre- tation is available, unless there are special grounds making it more appropriate to use another language. Public authorities responsibility for the individuals access to language According to the proposal, public authorities are to be responsible for the individuals access to language. Each person living in is to be given the opportunity to learn, develop and use Swedish. People belonging to a national minority and people requiring sign language are to be given the opportunity to learn, develop and use the minority language or Swedish sign language. People with a mother tongue other than those mentioned above are to be given the opportunity to develop and use their mother tongues. Sammanfattning på nationellt minoritetsspråk Sammanfattning som översatts till de nationella minoritetsspråken I betänkandet presenteras förslag till språk- lag. Denna version av sammanfattningen är utformad för översätt- ning till de nationella minoritetsspråken. Förslaget bygger på av de av beslutade nationella språk- politiska målen (prop. 2005/06:2)och innehåller bestämmelser om svenskans och andra språks ställning och användning i det svenska samhället. Lagens syfte är att värna både svenskan och den språk- liga mångfalden. Lagen ska också värna den enskildes rätt till sitt modersmål. Svenskan ska ha ställning som huvudspråk i och vara samhällets gemensamma språk, som ska kunna användas inom alla samhällsområden. Samiska, finska, meänkieli, chib och jiddisch anges vara nationella minoritetsspråk. Det svenska tecken- språket ges en ställning som väsentligen motsvarar de nationella minoritetsspråkens. Det är i första hand det allmänna som ska ansvara för att svenskan används och utvecklas, liksom för att de nationella minoritetsspråken och det svenska teckenspråket skyddas och främjas. Alla som är bosatta i ska ges möjlighet att lära sig, ut- veckla och använda svenska. Den som tillhör en nationell minoritet ska ges möjlighet att lära sig, utveckla och använda minoritets- språket och den som har behov av teckenspråk ska ges möjlighet att lära sig, utveckla och använda det svenska teckenspråket. Den som har ett annat modersmål än de nu nämnda ska ges möjlighet att utveckla och använda sitt modersmål. Sammanfattning på nationellt minoritetsspråk Förslaget innehåller inga ändringar i nu gällande bestämmelser om tolkning, översättning och rätt att använda samiska, finska och meänkieli inom vissa förvaltningsområden. Sammanfattning på nationellt minoritetsspråk Smiehttamuš buktá ovdan Giellaláhkaguorahallama giellaláhka- evttohus. Dát veršuvdna čoahkkáigeasus lea hábmejuvvon vai heive jorgalit náššuvnnalaš unnitlogugielaide. Evttohusa vuođđu lea náššuvnnalaš giellapolitihkalaš ulbmilat maid riikkabeaivi lea mearridan (prop. 2005/06:2) ja sisdoallá njuolggadusaid ruoŧa ja eará gielaid sajádaga ja geavaheami birra ruoŧa servodagas. Lága ulbmil lea sihke suodjalit ruoŧagiela ja gielalaš máŋggalágášvuođa. Láhka galgá maid gáhttet ovttaskas olbmo rievtti eatnigiellasis. Ruoŧagiela sajádat lea váldogiella Ruoŧas ja galgá leahkit servodaga oktasaš giella man galgá sáhttit geavahit juohke servodatsuorggis. Sámegiella, suomagiella, meänkieli, chib ja jiddisch leat náššuvnnalaš unnitlogugielat. Ruoŧa giehtagiella oažžu sajádaga mii eanas osiin vástida náššuvnnalaš unnitlogugielaid. vuosttažettiin almmolašvuohta mii ovddasvástida ahte ruoŧagiella geavahuvvo ja ovdána ja maid ahte náššuvnnalaš unnitlogugielat ja ruoŧa giehtagiella suodjaluvvojit ja geavahuvvojit. Visot olbmot geat orrut Ruoŧas galget oažžut vejolašvuođa oahppat, ovddidit ja geavahit ruoŧagiela. Son gii gullá unnitlohkui galgá maid oažžut vejolašvuođa oahppat, ovddidit ja geavahit unnitlogugiela ja sus geas lea dárbu máhttit giehtagiela galgá oažžut vejolašvuođa oahppat, ovddidit ja geavahit ruoŧa giehtagiela. geas lea iežá eatnigiella go dát namahuvvon gielat galgá maid oažžut vejolašvuođa ovddidit ja geavahit eatnigiellasis. Evttohusas eai leat rievdadusat dálá njuolggadusain go guoská dulkomii, jorgaleapmái ja riektái geavahit sámegiela, suomagiela ja meänkieli muhtin hálddahussurggiin. Sammanfattning på nationellt minoritetsspråk Ektiedimmie dejtie Naasjovni unnebelåhkoegielide Gielelaaketjielkestimmie daejnie ussjedimmine gielelaaken raeriestimmien bijre vuesehte. Daate visjovne ektievuekien jih hammoedimmien mietie, juktie jarkoestimmie edtja dej unnebealåhkoegielide sjiehtelidh. Raeriestimmie dejtie naasjovnepolitiki hammoej mietie dam maam Rijhkebiejjie nännoestamme, (prop. 2005/06:2) mah njolkedassen sisvegisnie leah, guktie svienskegielem jih jeatjah gielh sjiehtelimmie guktie dejtie svöörjen ektievuekesne nuhtjedh. Laaken ulmie lea svienskegielem jih dah gelliehsåarhts gielide vaarjelidh. Laake edtja aaj dam aajnen reaktam dam sov ietnien gielem åadtjodh vaarjelidh. Svienskegiele edtja Svöörjen åejviegiele årrodh jih aaj ektievuekien ektievoeten giele, guktie gaajhks dah mah ektievuekiedajvine edtjieh dam maehtedh nuhtjedh. Saemien, såavmien, meänkieli, chib jih jiddisch, dah leah naasjovni unnebelåhkoegielh. Svöörjen gietigiele vihkeles aaj, dah seamma nuepiem utnieh goh dah jeatjebi naasjovni gielh. Voestes siejhme lea svienskegielem diedtedh nuhtjedh jih evtiedidh, jih aaj dah nasjovnigielh jih dam svöörjen gietegielem vaarjelidh jih evtiedidh. Gaajhks mah Svöörjesne veasoeminie edtjieh nuepiem utnedh svienske gielem lieredh nuhtjedh jih evtiedidh. Dah mah nasjovni unnebelåhkine edtjieh nuepiem utnedh, lieredh evtiedidh jih unnebelåhkoegielem nuhtjedh, jih dah mah daerpiesvoetem utnieh dam gietegielem nuhtjedh, dah nuepiem edtjieh åadtjodh dam svienske gietegielem lieredh nuhtjedh jih dam evtiedidh. Dah maah jeatja ietniegielh utnieh ean dam maam daelie vuesiehtamme, dah seamma nuepiem utnieh sijjen gielem nuhtjedh. Raeriestimmien sisvegisnie eah leah daelie naan värrtoedimmie , njoelkedassesne vuajnoem, jarkoestimmie jih reaktam utnedh dej saemien, såevmien jih meänkielin nuhtjedh dej ovmessieh reeremedajvide. Sammanfattning på nationellt minoritetsspråk Mietinnössä esitellään Kielilakiselvityksen kielilakiehdotus. Tämä tiivistelmän versio on laadittu käännettäväksi kansallisille vähemmistökielille. Ehdotus perustuu valtiopäivien päättämän kansallisen kielipolitiikan tavoitteisiin (esitys 2005/06:2) ja sisältää määräyksiä ruotsin ja muiden kielten asemasta ja käyttämisestä Ruotsin yhteiskunnassa. Lain tarkoituksena on suojella sekä ruotsin kieltä että kielellistä moninaisuutta. Laki suojelee myös yksilön oikeutta äidinkieleensä. Ruotsin kielellä on oltava Ruotsissa pääkielen asema ja sen on oltava yhteiskunnan yhteinen kieli, jota voidaan käyttää kaikilla yhteiskunnan alueilla. Saamen, suomen, meänkielen, chibin ja jiddišin ilmoitetaan olevan kansallisia vähemmistökieliä. Ruotsin viittomakielelle annetaan asema, joka olennaisesti vastaa kansallisten vähemmistökielten asemaa. Ensisijaisesti valtion ja kuntien on vastattava ruotsin kielen käyttämisestä ja kehittämisestä, samoin kuin siitä, että kansallisia vähemmistökieliä ja Ruotsin viittomakieltä suojellaan ja edistetään. Kaikille Ruotsissa asuville on annettava mahdollisuus oppia ja käyttää ruotsia ja kehittää ruotsin kielen taitoaan. Kansalliseen vähemmistöön kuuluvalle on annettava mahdollisuus oppia ja käyttää vähemmistökieltään ja kehittää kielitaitoaan, ja sille, joka tarvitsee viittomakieltä, on annettava mahdollisuus oppia ja käyttää Ruotsin viittomakieltä ja kehittää kielitaitoaan. Sille, jonka äidinkieli on jokin muu kuin tässä mainitut kielet, on annettava mahdollisuus käyttää äidinkieltään ja kehittää kielitaitoaan. Ehdotus ei sisällä muutoksia nyt voimassa oleviin määräyksiin tulkkauksesta, kääntämisestä ja oikeudesta käyttää saamea, suomea ja meänkieltä tietyillä hallintoalueilla. Sammanfattning på nationellt minoritetsspråk Yhtheenveto kansalisile minuriteettikielile kääntämistä varten Mietinössä esitethään Kielilakiselvityksen kielilakiehotus. Tämä yhtheenveto-värsuuni oon tehty kansalisile minuriteettikielile kääntämistä varten. Ehotus perustuu niihin kansalishiin kielipoliittishiin tavotheishiin joista valtiopäivät oon päättäny (prop. 2005/06:2) ja sisältää määräykset niin ruottin kielen ko muitten kielitten asemasta ja käyttämisestä Ruottin yhtheiskunnassa. Lain tarkotus oon suojata niin ruottin kieltä ko kielelistä moninaisuutta. Lain pittää kans suojata yksittäisen ihmisen oikeutta äitinkiehleen. Ruottin kielelä oon pääkielen asema Ruottissa ja se oon yhtheiskunnan yhtheinen kieli, jota pittää saattaa käyttää kaikila yhtheiskunnan aluheila. Saamen kieli, suomen kieli, meänkieli, chib ja jiddisch oon kansaliset minuriteettikielet. Ruottin viittomakielele annethaan asema joka pääasiassa vastaa kansalisitten minuriteettikielitten asemaa. Se oon ensikäessä julkinen puoli jolla oon vastuu siittä ette ruottin kieltä käytethään ja ette se kehittyy, ja siittä ette kansalisia minuriteettikieliä ja Ruottin viittomakieltä suojathaan ja eesautethaan. Kaikile jokka asuvat Ruottissa pittää antaa maholisuus oppia, kehittää ja käyttää ruottia. Sille joka kuuluu kansalisheen minuriteethiin pittää antaa maholisuus oppia, kehittää ja käyttää minuriteettikieltä ja sille joka tarttee viittomakieltä pittää antaa maholisuus oppia, kehittää ja käyttää Ruottin viittomakieltä. Sille jolla oon joku muu äitinkieli ko tässä mainitut, pittää antaa maholisuus kehittää ja käyttää ommaa äitinkieltä. Ehotuksessa ei ole muutoksia nykysistä määräyksistä mitä tullee tulkkauksheen, kääntämisheen ja oikeutheen käyttää saamen, suomen ja meänkieltä tietyilä hallintoaluheila. Sammanfattning på nationellt minoritetsspråk chib (kalé) Agorphanliba pe risiba ando nationalno minoritetotšib gindi (tenkiba) sikavel tšibjakokanuniboskorodtšeriba alsiba ko tšibjakokanuni. Odauva versija pala agorphanliba hin tšerdo pala formiba pe risibonge pe doolen nationalno minoritetototšibengen. Alsiba botnila te themeskofalliba agortšerdas nationella tšibeskopolitisko resin (prop. 2005/06:2)ta raalal anglunokanuni pala sveittibosko ta vaure tšibesko sterdiba ta aljiba aro sveittiko sarnipa. Kanunesko starakiba hin te arakhen ni sveittikotšib ta tšibjako butiba. Kanuni mote ni arakhen korkore manushenge hortiba pengo dakotšib. Sveittikotšib mote te lel sterdol sar herunotšib aro sveitikothem ta ahel sariniposko vaagunotšib save mote saj rikkaves arre aro sáre sarniboskokotor. Samisko, finsko, amarotšib (meänkieli), tšib ta biboldengo tšib(jiddisch phenelpe te ahel nationalno minoritetotšib. Odouva sveittiko dehas sterdiba nitšanali tšib(lallurengo tšib) So vasno jekhalo dóla nationalno minoritetotšib. Odouva hin vaagunes sarinipe kon mote lel pharolejpe te sveitiko rikkavehas ta angledzala pes,sar Dóla nationalno minoritetotšib ta douva sveittiko nitšanali tšib(lallurengo tšib arakhes ta tšerelas tšihkas. Sáre kon hin dzivso aro sveitiko mote dehas saipa te sikavespes,angledzarela ta rikkavel sveitiko. Douva kon perela (hunjula) jek nationalno minoriteto tšib(lallurengo tšib)mote te dehas sajpa te sikaven pes, angledzarela ta rikkaven douva sveittiko nitšanali tšibja(lallurengo tšibja). Odóles kónes hin jek vauro dakotšib so hin phenle odai har mote te dehas sajpa te angledzarela ta rikkaven pengo dakotšib. Alsiba raalal na pariba aro akadivesko anglunikanuni pala tšibranibe, risiba ta horttiba te aljavel samisko,finsko ta amarotšib(meänkieli) arre aro disave administribeskothan Sammanfattning på nationellt minoritetsspråk chib (arli) Khedkeribe (rezime) bašo čhibiranibe ko odola nacionalna minoritetikane čhibja Ko raporti prezenterinipe čhibjakere-kanunesoro-rodkeribe dodini (predlog) e čhibjakere kanunese. Akaja verzija kotar o khedkeribe tani formerime bašo čhibiranibe ko odola nacionalna minoritetikane čhibja. O dodini (predlog) vazdela pe kotar odola ko parlamenti so čhinavdje (rešindje) o nacionalno čhibjakoro-političko resin (cilj). (prop.2005/o6:2) hem soisinela (obuhvatini) anglalhramojbe (pravilo) kotar švedsko hem javer čhibjengoro položaj hem koristibe ko švedsko sarinipe (drustvo). E kanunesiri resorin (cilj) te arakhel o solduj, e švedsko hem odova čhibjakoro butipe. O kanuni isto ka arakhel odova ulavdo čačipe ki pli dajakiri čhib. Švedsko čhib ka terdjol sar šerutni čhib ki Švedska hem ka ovel sarinikani (društvosiri) barabar čhib, so šaj te koristinipe ko sarinipaskoro than, samiska, finska, meankieli, čhib hem jaudikani, vačerdo te ovel nacionalno minoritetikani čhib. Odoja švedsko nišanali čhib lela te čerel jek terdžojbe soj tano but važno jekhalo (isto) ko nacionalna minoritetikane čhibja. Odovaj tano ko angluno vas sarinengoro so ka len pharolejbe (odgovornost) te bi e švedsko koristinipe hem avansirinipe sar okola nacionalna minoritetikane čhibja hem e švedsko nišanali čhib te zaštitinipe hem te legaripe anglal. Sarine so bešena ki Švedska ka delpe lenge šaipe te sikljoven, te haljoven hem te koristinen e švedsko čhib. Okola so perel lenđe o nacionalno minoriteti ka delpe lenđe šaipe te sikljoven, te haljoven hem te koristinen e minoritetikani čhib. Hem odola so isolen potreba e nišanale čhibjače ka del pe lenđe šaipe te sikljoven, te haljoven hem te upotrebinen odoja švedsko nišanali čhib. Okola so isilen jek javer dajakiri čhib nego odola soj tane akana pomime ka delpe lenđe šaipe te haljoven, hem te upotrebinen pe dajakiri čhib. Sammanfattning på nationellt minoritetsspråk Lagens innehåll och syfte 1 § I denna lag finns bestämmelser om det svenska språket, de nationella minoritetsspråken och det svenska teckenspråket. Lagen innehåller även bestämmelser om det allmännas ansvar för att den enskilde ges tillgång till språk samt om språkanvändning i offentlig verksamhet. 2 § Syftet med lagen är att ange svenskans och andra språks ställ- ning och användning i det svenska samhället. Lagen syftar också till att värna svenskan och den språkliga mångfalden i samt den enskildes tillgång till språk. 3 § Om en annan lag eller en förordning innehåller någon be- stämmelse som avviker från denna lag, gäller den bestämmelsen. 4 § Svenska är huvudspråk i . 5 § Som huvudspråk är svenskan samhällets gemensamma språk, som alla som är bosatta i ska ha tillgång till och som ska kunna användas inom alla samhällsområden. 6 § Det allmänna har ett särskilt ansvar för att svenskan används och utvecklas. 7 § De nationella minoritetsspråken är samiska, finska, meänkieli, chib och jiddisch. 8 § Det allmänna har ett särskilt ansvar för att skydda och främja de nationella minoritetsspråken. 9 § Det allmänna har ett särskilt ansvar för att skydda och främja det svenska teckenspråket. Språkanvändningen i offentlig verksamhet 10 § Språket i domstolar, förvaltningsmyndigheter och andra organ som fullgör uppgifter i offentlig verksamhet är svenska. Nationellt minoritetsspråk får användas, när det är lämpligt. I annan lag finns särskilda bestämmelser om rätt att använda nationella minoritetsspråk och annat nordiskt språk. Om skyldighet för domstolar och förvaltningsmyndigheter att anlita tolk och att översätta handlingar finns det särskilda bestäm- melser. 11 § Språket i offentlig verksamhet ska vara vårdat, enkelt och be- gripligt. 12 § Myndigheter har ett särskilt ansvar för att svensk terminologi inom deras olika fackområden finns tillgänglig, används och ut- vecklas. Svenskan i internationella sammanhang 13 § Svenska är officiella språk i internationella samman- hang. 14 § Svenskans ställning som officiellt språk i Europeiska unionen ska värnas. Den som företräder i Europeiska unionen ska använda svenska när tolkning erbjuds, om det inte av särskilda skäl är lämpligare att använda ett annat språk. Den enskildes tillgång till språk 15 § Var och en som är bosatt i ska ges möjlighet att lära sig, utveckla och använda svenska. 1.den som tillhör en nationell minoritet ges möjlighet att lära sig, utveckla och använda minoritetsspråket, 2.den som har behov av teckenspråk ges möjlighet att lära sig, utveckla och använda det svenska teckenspråket. Den som har ett annat modersmål än de språk som anges i första stycket ska ges möjlighet att utveckla och använda sitt modersmål. 16 § Det allmänna ansvarar för att den enskilde ges tillgång till språk enligt 15 §. Denna lag träder i kraft den Utredningens uppdrag och arbete Utredningen uppdrag anges i direktiven (dir. 2007:17 och 181), se bilaga 1–2. Arbetet har i huvudsak bedrivits på sedvanligt sätt genom överlägg- ningar med experterna. Sedan arbetet påbörjades har utredningen hållit åtta utredningssammanträden och ett tvådagars internatsammanträde. Utredaren och sekreteraren har därutöver haft ett antal arbetsmöten. För att informera sig om språksituationen och diskutera frågor om språklagstiftning har utredningen besökt det av tillsatta Sprogudvalget i och företrädare för den tidigare i . Vidare har utredningen i denna del haft kontakter i . Utredningen har anordnat informations- och samrådsmöten med företrädare för följande myndigheter och organisationer: SWEBLUL, Delegationen för romska frågor, Sverigefinska delegationen, Judiska centralrådet, – Tornionlaaksolaiset – STR-T, , Dövas Riksför- bund, , den tidigare Utredningen för översyn av teckenspråkets ställning, den tidigare Utredningen om finska och sydsamiska språken, , , SIOS (Samarbetsorgan för etniska organisationer i ), AIIC – des Interprètes de Conference, Språk- rådets teckenspråkvårdare, , den särskilde utredaren , Svenska språkavdelningen vid EU-kommissio- nens generaldirektorat för översättning, Myndigheten för skol- utveckling, , , , Utredningens uppdrag och arbete och professorn i teckenspråk vid . Utredningen har även haft kontakter med språk- vårdare, () och Svenska tolk- enheten, DG SCIC, generaldirektoratet för konferenstolkning vid . 1 Det svenska språkets ställning Språket är en viktig del vår kulturella tillhörighet och av den per- sonliga identiteten. Språket är också viktigt för känslan av att till- höra en grupp. I modersmålet finns våra rötter. Genom språket kan vi gestalta omvärlden, uttrycka behov och känslor, ta in och för- medla information och kunskap. Ett språk lever genom dess brukare och utvecklas och förändras som en följd av samhällsutvecklingen i stort. Utvecklingen inom skilda områden påverkar språk och språkbruk på olika sätt utan någon övergripande kontroll eller analys av eventuella följder och effekter. Först sedan språkliga effekter uppkommit blir de föremål för analys och eventuellt ifrågasättande. Kännetecknande för vår tid är bl.a. en internationalisering som går i allt snabbare takt. Internationaliseringen består i ökat sam- arbete och utbyte över nationsgränserna, såväl för den enskilde som för näringsliv och offentlig verksamhet. Det har blivit vanligt att studera och arbeta utomlands. Många företag driver verksamhet med förgreningar världen över. Sam- arbetet nationer emellan har blivit mer omfattande, för del inte minst genom medlemskapet i den Europeiska unionen. Uppen- barligen leder denna utveckling till krav på att människor från olika språkområden ska kunna kommunicera över språkgränserna. En följd har blivit att engelskan utvecklats till något av vår tids gemen- samma språk. tycks emellertid utvecklingen ha lett till en ökad medvetenhet om de nationella språkens betydelse och till ett starkt intresse av att värna de nationella språkens ställning och utveckling. Det svenska språkets ställning 1.1.1Är svenskans ställning självklar? En fråga man kan ställa sig är om det inte är självklart att svenska är landets språk i . Behöver man i så fall lagstifta om det som är självklart? Det är knappast så att någon på allvar menar att svenskan hotar att dö ut som språk inom överskådlig tid. Det som emellertid särskilt framhålls av språkvetare är att svenskans ställning inte längre i alla sammanhang är lika självklar som den har varit. Orsakerna till denna utveckling är flera men man kan särskilt peka på de ökade kontakterna människor emellan världen över och den enorma tekniska utvecklingen inom kommunika- tionsområdet, vilket i sin tur stärkt engelskans ställning. Ökade kontakter och utbyte mellan människor från olika länder och kulturer har många positiva effekter och är eftersträvansvärda. förutsätter det tillgång till gemensamma språk. Yrkes- mässigt utbyte och samarbete kräver språklig anpassning. En sådan anpassning har skett inom flera områden, främst inom viss forsk- ning och inom EU-samarbetet, där engelskan som regel blivit det gemensamma arbetsspråket. En annan faktor som också påverkar svenskans ställning är influenserna från alla språk som talas av de personer som flyttat från andra länder till . För invandrarnas identitet och för- ankring i ett nytt hemland är det viktigt att få möjlighet att lära sig svenska som deras modersmål måste få leva vidare. Mång- falden av etniska grupper tydliggör därmed också behovet av ett gemensamt samhällsbärande språk för alla att kommunicera på. Att vi har fem erkända nationella minoritetsspråk i har också satt fokus på det förhållandet att vi inte har någon reglering av det svenska språkets ställning. För samhället är tillgången till information på ett språk som var och en förstår ytterst en demokratifråga. I det perspektivet får frågan om att bevara och utveckla det svenska språket som ett komplett och samhällsbärande språk en väsentlig tyngd. Det svenska språkets ställning är alltså inte längre självklar. Det räcker att gå några decennier bakåt i tiden för att se påtagliga skillnader mellan då och . Det blir därmed allt tydligare att vi i bör värna om ett gemensamt språk, ett komplett och sam- hällsbärande språk. Att det ska vara det svenska språket är en given utgångspunkt. Viktigt är också att vi kommer till insikt om att det krävs aktiva insatser för att svenska språket ska kunna bevaras och utvecklas. Det svenska språkets ställning 1.1.2Behövs lagstiftning om språk? Frågan om svenska språkets ställning har under utretts och diskuterats i olika sammanhang. Både och (språket, Ku 2000:03) har, i samband med sina uppdrag att föreslå åtgärder för att stärka det svenska språkets ställning, föreslagit lagstiftning som en bland flera sådana åtgärder. presenterade sitt för- slag till handlingsprogram och lämnade sitt betänkande Mål i mun (SOU 2002:27) 2002. I Mål i mun lämnades dessutom ett konkret förslag till en språklag. Med hänvisning till den kritik som vissa remissinstanser riktade mot den föreslagna lagens utformning ledde förslaget inte till lagstiftning. Flera av förslag lades däremot genom propositionen Bästa språket till grund för utformningen av den nationella språkpolitik som antogs av 2005 (prop. 2005/06:2, bet. 2005/06:KrU4, rskr. 2005/06:89). Det som har hänt i språkpolitiska frågor sedan lade fram sitt betänkande 2002 är att de nämnda nationella språkpolitiska målen har utarbetats och antagits, att en gemensam nordisk språkdeklaration har utarbetats och undertecknats och att språkfrågorna inom EU har gjorts till ett eget politikområde med en ansvarig kommissionär.