sou · GVB324 · 2008-01-01 00:00:00 — Ledningsgruppen ansvarar också, beroende på storleken av utbrottet, för strategier och riktlinjer för bekämpningen, beslut om informationsstrategier, ekonomi, ersätt- ningar och personalfrågor, fortlöpande utvärdering av de genom- förda åtgärderna och för sammanställning av information till EU- kommissionen och andra internationella organ. Ledningsgruppen leds av chefsveterinär, som tillika är utsedd av regeringen att vara officiella veterinär- chef (). I ledningsgruppen ingår också ledningscentralens chef och gruppcheferna för olika kontaktgrupper. Kontaktgrup- perna svarar för löpande samband och samordning av olika delar av smittskyddsarbetet. Kontaktgruppen Övervakning och smittspårning ansvarar sam- ordning av löpande övervaknings- och smittspårningsåtgärder och sammanställer underlag för nationella beslut av övergripande karaktär om övervakning och smittspårning. Kontaktgruppen Restriktioner och smittspårning har motsvarande samordningsuppgifter i fråga om restriktioner och bekämpnings- åtgärder t.ex. underlag för principbeslut om transporter, gräns- skydd och vaccination. Inom NLC finns också flera stödfunktioner såsom ett sekretariat med uppgift att sköta dokumentation och nationell rapportering, en informationsfunktion med ansvar för nationella kungörelser, samverka med andra informationsfunktioner, t.ex. inom SVA och svara för pressmeddelanden, en ekonomifunktion med uppgift att svara för anskaffning av medel för lokaler och utrustning i olika delar av organisationen, en ersättningsfunktion, som svarar för ersättningsfrågor både nationellt och internationellt. Dessutom kan finnas personalfunktion, IT-funktion och funktionen internationell rapportering. Flera av dessa funktioner blir aktuella först vid stora sjukdoms- utbrott, dvs. i det tredje skedet. Då inrättas även en eller flera lokala operativa ledningscentraler (OLC). OLC som en del av Jord- bruksverkets organisation, ansvarar för det direkta bekämpnings- arbetet i fält. Antalet OLC som behöver upprättas beror på utbrottets omfattning och geografiska utbredning. På OLC finns en stab med en ledningsgrupp samt fältgrupper som utför de rent praktiska arbetsuppgifterna i fält såsom smittspårning, provtagning, slakt och avlivning, oskadliggörande och smittrening. Cheferna för och fältgrupperna utgörs i första hand av statliga distrikts- veterinärer, som särskilt utbildats för ledningsuppgiften av Jord- bruksverket. Även i övrigt bemannas fältgrupperna i stor utsträck- ning av särskilt utbildade statliga distriktsveterinärer. beräknar att det på en OLC behövs totalt 200– 300 personer varav 35–60 är veterinärer, de flesta specialutbildade enligt ovan för sin uppgift. Vid epizootiutbrott av mindre omfatt- ning behövs en till två OLC, alltså sammanlagt ca 35–120 veterinä- rer. Vid utbrott av större omfattning kan det finnas behov av tre till fyra OLC, alltså sammanlagt ca 100–240 veterinärer. Flera av kontaktgruppernas uppgifter avser samordning av arbe- tet i de operativa grupper som är knutna till OLC. Dessa verkar inom motsvarande sakområden som kontaktgrupperna inom NLC, men på det lokala planet. OLC:s övergripande ansvar är att leda och samordna verksamheten lokalt och regionalt, att se till att cen- trala beslut och riktlinjer efterlevs samt att besluta i vissa enskilda frågor enligt epizootilagen, §§ 4a, 5 och 8, gällande t.ex. besöks- eller transportförbud och om särskilda föreskrifter om avlivning, smittrening, skyddsympning eller om djurhållningen i allmänhet. Under OLC:s ledning finns också ett antal fältgrupper. Fält- grupperna är funktionsmässigt knutna till OLC. Dessa leds av en veterinär, men fältgrupperna kan vara sammansatta av personal ur flera olika kategorier, såsom husdjurstekniker, veterinärassistenter eller medlemmar i . Sådan personal anställs tillfälligt av . Mot ersättning kan också andra personalkatego- rier utföra arbetsuppgifter inom smittskyddsorganisationen, t.ex. slakteripersonal, grävmaskinister och värderingsmän. Det före- kommer också att privatpraktiserande veterinärer ingår i fält- grupperna mot särskild ersättning. Till OLC knyts också representanter för samverkande och sam- rådande myndigheter och organisationer, t.ex. SVA, Polisen, Läns- styrelsen, Försvarsmakten, kommunens miljö- och hälsoskydds- förvaltning och räddningstjänst, och berörda lokala och regionala näringslivsorganisationer. Av särskild bety- delse är SVA:s medverkan. SVA bistår med rådgivande funktioner inom epizootologi/epidemiologi. I regel behövs en person med sådan kompetens i . Dessutom behövs epi- zootoligisk kompetens vid etablering av fältgrupperna. Fältperso- nalen måste också ledas av personer som har särskild epizootolo- gisk kunskap. Det gäller även personal som svarar för sanerings- planer och smittreningsarbete. SVA svarar centralt för analys av djurkroppar och prover. Av landets drygt 300 statliga distriktsveterinärer bedömer Jord- bruksverket att upp till hälften kan tas i anspråk för bekämpning av epizootiutbrott. Övriga veterinärer behövs för att ordinarie veterinärverksamheten, och beredskapen skall kunna drivas vidare och upprätthållas åtminstone i begränsad skala. Den statliga distriktsveterinärorganisationen står beredd att snabbt kunna bemanna upp två till tre OLC var som helst i hela landet. Utifrån vad som sagts i det föregående om hotbilden bedömer att denna beredskapsnivå är motiverad. 5.3.2Närmare om SVA:s roll SVA:s ansvar och uppgifter inom smittskyddsorganisationen fram- går av förordningen (1999:341) med instruktion för Statens veteri- närmedicinska anstalt och på epizootiförordningen (1999:659). SVA har ett huvudansvar för diagnostik av epizootisjukdomar. I samråd med skall SVA ta fram en beredskapsplan. I planen skall redovisas vilka åtgärder SVA skall vidta för att bekämpa epizootiutbrott. samt tagit fram riktlinjer för hur planen skall utarbetas. Härav föl- jer bl.a. att planen skall vara så utformad att den är lätt att följa och praktiskt användbar i en krissituation. Planen skall omfatta upp- gifter om ansvarsfördelning och beslutsvägar inom SVA. Av sär- skild vikt är uppgifter om vilka veterinärer inom SVA som har kompetens i epizootiska sjukdomar. Planen skall omfatta förteck- ning över myndigheter, organisationer och enskilda personer samt aktuella adresser och telefonnummer såväl till arbetsplatser som till bostäder. Sådan förteckning kan förvaras separat på myndigheten. Planen skall ses över och uppdateras en gång . Kopia på fast- ställd plan skall skickas till . På SVA finnas en jourhavande veterinärer, som kan nås via SVA:s växel dygnet runt. När växeln är stängd skall besked lämnas via telefonsvarare om hur jourhavande veterinär kan nås. En eller flera veterinärer skall utses av SVA att vid behov bistå Jordbruks- verket med expertkompetens. SVA bör, enligt planen, i förväg utse sådana veterinärer inom skilda kompetensområden så att den som är bäst lämpad, utifrån aktuell sjukdom, kan ansluta till den natio- nella ledningscentralen (NLC). SVA skall skyndsamt underrätta och berörda länsstyrelser vid misstanke om epizootiutbrott eller då sådan sjuk- dom konstaterats. På begäran av skall SVA bistå med smittutredning, göra expertbedömningar och lämna den hjälp i övrigt som behövs för att snabbt kunna spåra smittvägar och kart- lägga sjukdomens utbredning. Då en epizootisk sjukdom har kon- staterats skall en särskild epizootigrupp inom SVA sammankallas och arbetsuppgifter fördelas. Den eller de veterinärer från SVA som skall ingå i nationella ledningscentral, skall skyndsamt inställa sig i ledningscentralen. SVA-personal som skall ingå i operativa ledningscentraler skall, var och en inom sitt ansvarsområde, delta i ledningscentralens verksamhet i den utsträckning begär. Detsamma gäller personal som SVA utsett att vid behov utföra undersökningar och provtagningar i fält. Även i detta skede skall SVA utföra smittutredningar och göra expertbedömningar och i övrigt bistå med den hjälp som behövs. Om det krävs enligt EG-bestämmelser skall prover sändas för analys till utländskt referenslaboratorium. Även skall enligt epizootiförordningen utarbeta en beredskapsplan i samråd med . Motsvarande krav, som beträffande SVA, ställs också på att personal snabbs skall kunna ställas till förfogande, bl.a. i nationella och operativa led- ningscentraler. officiella veterinärer (besiktningsveterinärer) har speciella uppgifter enligt planen. De svarar för att varnings- anslag och avspärrningar upprättas vid slakteri om bestämmer det. Besiktningsveterinär skall också utföra provtag- ningar vid slakt och avlivning enligt instruktio- ner, övervaka smittrening av slakteri, transportfordon redskap och utrustning, övervaka slakt i samband med epizootier och lastning av djurkroppar samt utarbeta saneringsplaner för slakterianlägg- ningar. skall också på begäran svara för smittspårning om det finns risk för att produkter från en anläggning, som står under övervakning, sprider sådan smitta. Animaliska livsmedel från anläggningar under Livs- medelsverkets kontroll, och som ligger inom ett område med restriktioner, skall märkas på det sätt som fastställts inom EU innan de får saluhållas. Länsstyrelserna har enligt förordningen (2002:864) med läns- styrelseinstruktion ett särskilt generellt, regionalt lednings- och samordningsansvar för åtgärder mot djursjukdomar ( 4 §). Beträf- fande epizootier svarar dock enligt epizootilagen för förebyggande åtgärder och bekämpning. led- ningsansvar gäller alltså inte epizootiska sjukdomar. Däremot har länsstyrelserna ansvar för fortlöpande tillsyn över efterlevnaden av epizootilagen. Enligt epizootiförordningen skall , lik- som SVA och livsmedelsverket, i samråd med upprätta beredskapsplaner, som anger vilka åtgärder myndigheten skall vidta för att bekämpa inträffade epizootiutbrott. Länsstyrel- serna får, efter delegation från , självständigt fatta beslut om smittförklaring, tillträdesförbud samt om inrättande av skydds- eller övervakningsområde eller andra områden med sär- skilda restriktioner, när epizootisk sjukdom inträffat eller miss- tänks. organisation för epizootier består av en epizooti- grupp och ett epizootikansli. Epizootigruppen har ett övergripande ansvar för kansliets verksamhet. Den samverkar med berörda myn- digheter på regional och lokal nivå, ser till att centrala beslut och riktlinjer genomförs och informerar fortlöpande om utvecklingen i länet. I epizootigruppen ingår länsveterinär, företrädare för länsledningen, jurist samt företrädare för länsstyrel- sens informations- och beredskapsfunktioner. Länspolismästare eller dennes ställföreträdare kan adjungeras till epizootigruppen. Även skall hålla uppdaterade förteckningar över myn- digheter, företag, djuranläggningar och enskilda personer som kan beröras av smittskyddsarbetet. Förteckningen innehåller normalt ett trettiotal befattningshavare och organisationstyper, t.ex. läns- styrelserna, polismästaren, smittskyddsläkare, länets kommuner, samtliga veterinärer i länet med uppgift om verksamhetsområde, stordjur, häst etc., länsjaktvårdskonsulenten, slakterier och meje- rier, seminstationer och djurhälsovårdsorganisatione etc. I kommunerna är det främst vissa administrativa resurser som kan tas i anspråk vid ett epizootiutbrott. Kommunerna är skyldiga att ha ledningsplaner för den kommunala verksamheten vid extra- ordinära händelser. Epizootiutbrott kan vara exempel på en sådan extraordinär händelse. Den närmare anvisningarna om kommunens roll och uppgifter i smittskyddsorganisationen framgår av Jord- bruksverkets epizootihandbok och är ett resultat av överläggningar mellan och företrädare för kommunerna inom ramen för det tidigare nämnda . Kommunens miljöförvaltning skall bistå med att anvisa lämpliga platser för epizootigravar och gödselstackar och andra upplags- platser för avfall samt för utstjälpningsplatser för avloppsvatten och annat spillvatten, som kan innehålla smittämnen. Miljöförvalt- ningen kan även bistå med råd och upplysningar om lokala förhål- landen och uppgifter som kan vara till hjälp vid smittspårning. Kommunerna har genom lokalt tillsynsansvar över livsmedelslagstiftningen och har därigenom viktig kunskap om livsmedelsföretagen i kommunen. Kommunerna är också, genom samma förvaltning, tillsynsorgan enligt djurskyddslagstiftningen och har i den egenskapen kunskap om tillsynsobjekten, dvs. besätt- ningar med lantbruksdjur, kennlar, vilthägn etc. i kommunen. Kommunerna kan även bidra med lokaler för den operativa led- ningscentralen i sporthallar, skolor eller liknande lokaler. Kommunernas räddningstjänst kan bidra med skydds- och sane- ringsutrustning och med den personal som krävs för att hantera utrustningen. har också ingående kännedom om de lokala förhållandena, om kommunens organisation och om företag och inrättningar som kan bidra med ytterligare resurser. Polisen har lagstadgade möjligheter att upprätta och övervaka avspärrningar och att utföra brådskande transporter av prover med hjälp av eskort eller i helikopter. En allmän utgångspunkt för poli- sens medverkan i smittskyddsorganisationen är regeln i 14 § epi- zootilagen, varav framgår att polisen skall lämna det bistånd som behövs för att epizootilagen, eller de föreskrifter och beslut som utfärdats med stöd av lagen skall efterlevas. Begäran om bistånd riktas till Länspolismästaren. Vid brådskande fall kan vakthavande befäl kontaktas. För att förstärka möjligheten till snabba insatser vid sjukdomsut- brott tog initiativ till att bilda ett s.k. Epi- team. Epiteamet är en grupp veterinärer som efter överens- kommelse med sin ordinarie arbetsgivare och vid behov tillfälligt anställs av för att delta i smittskyddsarbetet. Syftet med Epiteamet är att det skall utgöra en extra resurs, som snabbt kan kallas in och bli operativ vid sjukdomsutbrott. Det innebär att deltagarna måste vara beredda att med kort varsel lämna sina ordi- narie arbetsuppgifter och tjänstgöra vid Jord- bruksverket. Deltagandet baseras på en särskild överenskommelse med Jord- bruksverket och med den ordinarie arbetsgivaren. Deltagarna har genomgått särskild utbildning i två steg, en bas- och en påbygg- nadsutbildning. Veterinärerna i Epiteamet kan utifrån aktuella behov placeras centralt vid , vid en operativ led- ningscentral eller i fält. En första epiteamutbildning, med ett tjugotal veterinärer, genomfördes . I Epiteamet ingår veterinärer från , husdjurs- föreningarna och från SLU. Även distriktsveterinärer deltar i Epi- teamet. En målsättning är att Epiteamet skall omfatta ett trettiotal veterinärer och ytterligare utbildningsomgångar har därför genomförts. 5.4Fågelinfluensautbrottet – ett praktikfall har uppdragit åt att beskriva erfarenheterna av fågelinfluensautbrottet . Syftet är att belysa den nuvarande smittskyddsorganisationens funktions- sätt i ett skarpt läge och vilka erfarenheter verket dragit av händel- sen. Det som sägs i det följande är således beskrivning av händelseutvecklingen och det är verkets egna slut- satser och värderingar som redovisas. Under vårvintern 2006 var isläggningen kraftig i . Stora mängder fåglar samlades i de begränsade öppna vattenytor som fanns, vanligen i anslutningar till kraftverk, reningsverk och indu- strier. Viss fågeldöd kunde noteras, men den var inte högre än normalt en vinter som denna. Mellan 2006 påvisades 64 döda vilda fåglar med högpatogen (HP) aviär influensa av typ H5N1. De smittade fåglarna påträffades i sam- manlagt sex län utmed ; , , län, , län och . De flesta fallen påvisades hos vigg med 36 positiva fåglar. Andra arter, som relativt ofta befanns smittade, var stor- skrake och svan. Även hos rovfåglar, som berguv och ormvråk, hittades H5N1. Smittan fastställdes också hos en mink i . Ingen människa drabbades. Inga fall av H5N1 konstaterades hos tamfåglar. Däremot påvisa- des smitta hos en gräsand i en viltfågeluppfödning, som låg relativt nära utbrottet i . Denna besättning betraktades som en kontaktbesättning till utbrottet vid kärnkraftverket, genom att besättningen haft en fågelhållning som byggde på parning med fri- flygande hanar. Då högpatogen influensa påvisades i besättningen avlivades cirka 700 fåglar, framför allt gräsänder och fasaner. Då H5N1 spreds från intensifiera- des arbetet på EU-nivå med möten i olika arbetsgrupper och kom- mittéer i princip och, i vissa fall, . När det gäller allvarliga djursjukdomar har EU en viktig roll. Fågelinfluensa är en av de djursjukdomar för vilka EU utarbetat särskilda bekämpandedirektiv (Rådets direktiv /94). Dessutom finns EU-beslut vad beträffar övervakning och provtagning av vilda fåglar, beslut vad som ska gälla om fågelinfluensa påträffas hos vilda fåglar och vad som ska gälla om sjukdomen påträffas hos tamfåglar. Vidare har EU tagit en rad skyddsbeslut i förhållande till tredje land, där smitta påvisats. har möjlighet att i arbetsgrupper och vid kommittémöten påverka utformningen av nya förslag, men måste rätta sig efter vad slutligen bestämmer. Inför varje möte sammanställs ett underlag om bakgrund och förslag till svensk ståndpunkt, som skickas till Jordbruksdeparte- mentet för beredning. sänder sedan en instruktion till den svenska delegaten på mötet. förmedlar snabbt information som kommer från olika medlemsstater och tredje land. Vid fall av fågelinfluensa i länder som inte drabbats, lämnas information omgående via sms och därefter via fax eller e-post. Nationella ledningscentralen (NLC) förstärkte sin beredskap för fågelinfluensa och personalresurser tillfördes. Organisationen utarbetade bland annat ett antal scenarier, dvs. handlingsplaner, för vad som skulle göras om smitta påträffades t.ex. i en stad, på landet, på vilda fåglar eller i en besättning med tamfjäderfä. När fågel- influensa sedan konstaterades på ön vid tyska Östersjö- kusten, gick verket in i krisorganisation och bildade NLC. var det inte en fråga om fågelinfluensan skulle komma till utan när och var det första utbrottet skulle konstateras. Vid NLC fanns en Nationell ledningsgrupp (NLG), ledd av chefsveterinär. Även cheferna för de olika grupperna inom centralen ingick i ledningsgruppen. Dessa grupper var: Operativ grupp med uppgift att bland annat hålla kontakt med de operativa ledningscentralerna (se nedan), lägga restriktions- zoner, lösa uppkomna problemställningar och införliva i nationell lagstiftning. Expertgrupp, som utgjordes av expertis från Statens veterinär- medicinska anstalt (SVA) och som svarade för riskvärdering i små och stora frågor. Informationsgrupp, som svarade för pressmeddelande, pressmö- ten, information på hemsidan, kontakter med media, strate- giska mediafrågor, presstelefon etc. Sekretariat, som svarade för dokumentation, kontakter med andra myndigheter, bevakning av e-postlåda, rapportering till EU och dagliga lägesrapporter. fanns en grupp som arbetade med att ta fram dator- stödda beslutssystem vid större utbrott av smittsamma djursjuk- domar, (STUDS-DBS). Det geografiska informationssystemet, som var under utarbetning, fick snabbt sjösättas för att underlät- tade arbetet med att lägga restriktionszoner. Arbetet vid NLC bedrevs enligt ett dygnsschema. och 16.00 hade NLG telefonmöte med berörda operativa lednings- centraler och berörda länsstyrelser. var det informa- tion för alla på NLC om senaste nytt och 09.15 hade de olika grup- perna möten, där arbetet planerades. hade NLG ett beslutsmöte där aktuella frågor diskuterades och beslut togs. Det fasta schemat minskade sårbarheten och gav en nödvändig struktur i en situation där många händelser inträffade . De flesta möten hade en fast dagordning och genomfördes snabbt och effektivt. För att kunna klara uppgiften omfördelades personal inom Jord- bruksverket, framför allt inom Djuravdelningen, Distrikts- veterinäravdelningen och Informationsenheten till krisorganisatio- nen. Dessutom anställdes ny personal. Under rekryterades även veterinärer från epiteamet för att delta i arbetet. Operativa ledningscentralen (OLC) Så snart SVA påvisat aviär influensa av typ H5 förbereddes en operativ ledningscentral i närheten av den plats där den döda fågeln hittats, så att centralen snabbt kunde sättas i funktion om virus- typen skulle visa sig vara högpatogen. Distriktsveterinärorganisa- tionen beslutade om vem som skulle vara insatsledare. Insats- ledaren deltog i förberedelsearbetet. Utöver insatsledaren var ytterligare 1-3 distriktsveterinärer, med kännedom om lokala för- hållanden, förberedda att vara på plats . Skyddsutrustning skickades med budbil, antingen från SVA eller från en länsstyrelse, för att vara säkert tillgänglig vid eventuell konstaterad högpatogen influensa. Vidare förbereddes en informatör, och i vissa fall även en administratör, för att tjänstgöra vid OLC. Försvarsmakten, som hade en stående order liggande i sin organisation, kontaktades och kunde snabbt ställa upp med 10–15 personer för att söka av när- liggande område och lokalisera och samla in döda fåglar för prov- tagning eller destruktion. I ett mycket tidigt skede togs också kontakt med i berört län. kunde omgående föreslå lämplig plats för OLC. I vissa delar bedömdes egna lokaler vara lämp- liga. aktiverade sin krisorganisation och arbetade nära OLC samt bistod med kontakter med polis, kommuner m.fl. OLC kunde därmed bli operativ efter det att högpato- gen aviär influensa av typ H5 påvisats. Initialt gavs presskonferen- ser där länsstyrelse, informatör och insatsledare deltog i syfte att förklara situationen och berätta om vad som skulle ske härnäst. Vid de första fallen var intresset från medierna mycket stort. Händelsen bevakades av nationell och internationell press, radio och TV. Arbetet vid OLC inriktades på att söka av och lokalisera döda fåglar för provtagning och destruktion. När senare flera OLC upp- rättades utmed , ordnades med en bil som körde utmed hela kusten för att hämta och transportera döda fåglar till SVA för analys. En viktig uppgift var också att skydda tamfjäderfä från smitta. Besättningarna, både kommersiella besättningar och hobbybesättningar, identifierades inom skyddszonen () och inom övervakningszonen (). Ägarna underrättades om vilka regler som gällde. Dessa zoner kvarstod efter det den första viruspositiva fågeln påträffats. I den takt fler och fler fall konstaterades, utarbetades riktlinjer för de personer som arbetade vid OLC. I riktlinjerna gavs instruk- tioner om vad insatsledare, veterinärer, administratör och avsök- ningspersonal ska göra. utbildades ett 20-tal nya insatsledare för att vara bättre förberedda för nya fall av fågelin- fluensa . En stor fördel är, som ser det, att distrikts- veterinärorganisationen är en del av verket. Det underlättade en snabb bemanning med veterinärer på OLC, både som insatsledare och för övriga veterinära arbetsuppgifter. Enligt verket är det i epi- zootisammanhang av avgörande betydelse att fältorganisationen är snabbt tillgänglig, styrbar och uthållig över tiden. Samarbetet med andra myndigheter och organisationer Under arbetets gång var det viktigt att ha ett väl fungerande samar- bete med andra myndigheter. SVA, under statsepizootologen, del- tar i bekämpningen av epizootiska sjukdomar dels genom att ingå i krisorganisationen med expertis, dels genom att tillhandahålla dia- gnostiskt laboratorium. , med sin krisorganisation, är en nödvändig samar- betspartner på regional nivå med den regionala kunskap de besitter och det kontaktnät de har med kommun, polis med flera organisa- tioner. Samtliga typer av dispensbeslut delegerades till länsstyrel- serna. Att ett viltfågelhägn var smittat ledde bland annat till att hela län omfattades av en restriktionszon. Detta innebar ett omfattande arbete för i med att ta fram underlag och göra smittskyddsbedömningar. Det är dock ett arbete som det går att dra stor nytta av vid ett framtida utbrott. Över huvud taget var alla länsstyrelser väl förberedda och utförde ett gott arbete. hölls telefonmöten med samtliga länsstyrelser i landet för att dryfta olika problemområden.