sou · GWB340 · 2008-04-22 00:00:00 — Transportnätet är den del av nätet som sammanbinder olika tele- stationer i ett geografiskt område (stadsdelar, orter) med varandra. Det finns olika hierarkier i nätet där telestationer är tilldelade specifika uppgifter. Förmedlingsstationens uppgift är att transpor- tera trafik till andra förmedlingsstationer och andra underliggande lokalstationer. En lokalstations uppgift är att ansluta accessnät och koppla trafik samt att ansluta underliggande telestationer, dvs. RSS är en telestation där funktionerna för att ansluta access- nätet brutits ut från lokalstationen men som är beroende av funk- tioner i lokalstationen för att kunna koppla trafik. Accessnätet kan således ansluta både en lokalstation och en RSS. I en lokalstation placeras den centrala aktiva utrustningen som tar hand om kommunikationen med underliggande nät och andra förmedlingsstationer på högre nivå i näthierarkin. Mellan förmed- lingsstationerna råder fullständig redundans, dvs. en station är ansluten till en annan via minst två fysiskt åtskilda vägar. I accessnät består förbindelsen från en enskild kund vanligtvis av en koppartvinnad parkabel som är uppdelad i ett antal del- sträckor. I slutkundens lokaler finns en nätanslutningspunkt som i bostäder vanligtvis utgörs av första teleuttaget och i företagslokaler av en kopplingsplint någonstans i fastigheten. På vägen från slut- kunden till telestationen kopplas parkablar från många slutkunder i flera kvarter samman till mer omfattande kablage som ansluts i en kopplingspunkt i accessnätet, i ett s.k. kopplingsskåp. Förbindelse- delen mellan kopplingspunkten och slutkund kallas distributions- nät9 8Spridningspunkter och fördelningspunkter. 9Kan även kallas sekundärnät. Figur 4 Delar i TeliaSoneras kopparbaserade accessnät TeliaSoneras nät för fast telefoni är anslutet till i princip samtliga permanentbostäder och fasta verksamhetsställen i landet. För den fasta telefonin finns därför ett stort antal telestationer, som uppgick till drygt 8 000 i hela landet. Antalet abonnentledningar som är anslutna till respektive telestationen varierar dock mycket. Det finns telestationer med endast ett par anslutna abonnentledningar och telestationer med mer än 35 000 abonnentledningar. Stora tele- stationer förekommer i större städer medan mindre telestationer åter- finns i såväl glesbygd som stora städer. För att TeliaSonera och andra operatörer skall kunna använda det fasta telefonnätet för att erbjuda bredbandstjänster till slut- kunder krävs i ett första steg att abonnentledningarna ansluts till en modemutrustning, s.k. DSLAM10. Denna placeras i eller i direkt anslutning till den telestation där abonnentledningen slutar. Efter- som både telefoni och datatrafik överförs på abonnentledningen krävs ett filter, s.k. splitter, som separerar datatrafik från telefoni. Beroende på vilken typ av modem som används kan olika typer av 10 En DSLAM, Access Multiplexer, är en utrustning som normalt är placerad i en telestation vilken är ansluten till ett flertal slutkunder via det kopparbaserade accessnätet. Utrustningen sammanför digitala signaler från flera DSL-anslutningar genom multiplexering, och överför sedan den sammanförda signalen vidare i transport nätet. xDSL-accesser produceras, varav den vanligaste tekniken är ADSL. För att bredbandstjänster skall kunna levereras krävs att DSLAM:en ansluts till ett transportnät, exempelvis via egen fiber eller en hyrd förbindelse. Det kopparbaserade accessnätet har fysiska egenskaper som påverkar datahastigheten. Det som har betydelse för datahastigheten är dock främst accessnätets längd från telestationen ut till den enskilde abonnenten. En förutsättning för att få tillgång till xDSL är att abonnenten är ansluten med en kopparaccess som är kortare än . Accessen skall också ha en tillräckligt god kvalitet, och den får inte delas med andra abonnenter. I avsnitt 8 diskuteras de begränsningar som finns med xDSL och vad som krävs för att uppgradera denna till högre överföringshastigheter. Ett alternativt nät för bredband och telefoni är kabel-tv-näten. Dessa nät byggdes ursprungligen för envägskommunikation och distribution av tv-signaler. Nätet utgår från en central punkt i vilken inkommande signaler processas så att de på bästa sätt kan sändas vidare ut i kabelnätet, denna del av ett kabel-tv-nät kallas huvudcentral. Till huvudcentralen kommer tv-signaler från anten- ner, vilka tar emot sändningar från markbaserade sändare och satel- liter, samt även via nationella eller internationella fibernät. Vid huvudcentralen finns oftast anslutningspunkten till ett överordnat datanät. Från huvudcentralen sänds signalerna ut via stadsnät, basnät, områdesnät och fastighetsnät till de enskilda abonnenterna, vanligtvis via koaxialkabel. I mindre nät finns vanligtvis inte de uppräknade mellanleden. Den allra sista biten av fastighetsnäten, abonnentnäten, är oftast byggda som kaskadnät, men även stjärn- nät förekommer. I ett kaskadnät går en kabel runt i fastigheten med en liten avstickare in till respektive lägenhet vilket innebär att kunderna delar på en gemensam fysisk accessförbindelse. I stjärn- näten går kablarna direkt från en central punkt till respektive lägenhet, i vilken ett eller flera abonnentuttag kan finnas. För att kunna erbjuda tvåvägskommunikation och bredbands- access i kabel-tv-nätet krävs att nätet returaktiveras. 11 Den tekniska beskrivningen är hämtad från Svenska kabel-TV Föreningens hemsida, en viss ombyggnad i fastigheten då ny förstärkningsutrustning skall monteras och ett multimediauttag skall installeras i hushållet. Anslutningen sker sedan med kabelmodem. Enligt Svenska kabel-tv Föreningen har av de svenska hushållen (ca 3 miljoner hushåll) tillgång till någon form av kabel- tv. Dessa hushåll finns framför allt i flerfamiljshus men alla anslut- ningar är inte uppgraderade för bredband. PTS bedömer att drygt hälften av alla hushåll med kabel-tv hade en uppgraderad anslutning 2006. De dominerande aktörerna på marknaden är Com Hem, , och Tele2Vision. () är en fast accessform som helt eller delvis använder optisk fiber. Fiber är den tekniskt över- lägsna lösningen då ljussignaler i en optisk glasfiber kan överföra större mängder information per tidsenhet till lägre kostnad än något annat medium . Fiberoptiken fungerar på så sätt att ljus- strålen inuti kärnan totalreflekteras mot gränsytan till manteln, vilket gör att ljuset kan färdas mycket långa sträckor. Ett fibernät består av en sändare som skickar iväg och kodar ljussignaler genom de optiska fibrerna samt av en mottagare som tar emot och avkodar dem till elektriska impulser som skickas till dator, tv eller telefon. Om fibernätet sträcker sig över långa avstånd, finns det ofta behov av en signalförstärkare, som är utplacerad mellan sändaren och mottagaren. Ett fiber-LAN kan byggas på två sätt; med fiber ända in i bosta- den12 eller med fiber till en anslutningspunkt (nod) i närheten av fastigheten13 och därefter via partvinnad kopparkabel (Cat 5) till ett uttag i bostaden. För anslutning av kapacitetskrävande kunder, exempelvis större företag nyttjas fiber hela vägen fram till användaren. I fastigheten byggs nätverket i en stjärnstruktur vilket innebär att alla lägenheter får en egen kabel ansluten till noden. Noden ansluts därefter till operatörens transportnät av optisk fiber t.ex. ett stadsnät. Den dominerande tekniken för fiber- är kommunikationsprotokollet Ethernet. Det finns många ägare till lokal fiberinfrastruktur, t.ex. fler än 150 stadsnät och ett flertal stora fastighetsbolag. 12FTTH – fibre to the home 13FTTB – fibre to the eller FTTC – fibre to the curb stora nationella aktörer inom fiber-LAN nät är Bredbandsbolaget och TeliaSonera PLC, elnätskommunikation är ytterligare en alternativ accessform för bredband. För att ansluta en fastighet till elnätet för bred- bandsuppkoppling krävs ett elnätsmodem mellan datorn och elut- taget, och ett modem i den transformatorstation som hushållet är anslutet till. Modemet i transformatorstationen kan betjäna flera hushåll, och överföringskapaciteten delas mellan alla användare som är anslutna till samma transformatorstation. Transformator- stationen ansluts till en operatör för vidare anslutning till Internet med fiber eller annan typ av infrastruktur. Elledningar kan användas för att överföra dels lågfrekventa sig- naler på 50–, dels högfrekventa signaler över . Genom att utnyttja filtrering kan de lägre frekvenserna bära själva eleffek- ten (energin), medan de högre frekvenserna kan användas för data- överföring. Räckvidden, , är en klar begränsning för PLC-tekniken, liksom risken för störande strålning. Störning- arna är dock av två helt skilda slag. Det ena störningsproblemet är att elnätskommunikationen i sig stör annan elektromagnetisk kommunikation, i realiteten radiosignaler av olika slag, eftersom PLC använder frekvenser i radiospektrum. Det andra störnings- problemet rör det faktum att överföringskanalen, det vill säga elledningen, inte är väl definierad ur ett elektriskt och magnetiskt perspektiv, vilket försämrar själva överföringen och därmed möjligheten till hög bittakt för en given bandbredd. Ovanstående tillsammans med bristande standardisering av tekniken har gjort att PLC inte har tagit fart i och att många större energibolag, som startade upp projekt och piloter inom området, har lagt ned dessa försök. På genomfördes ett pilotprojekt men inte heller detta fick någon fortsättning. Det finns ingen operatör på den svenska marknaden som erbjuder bredband via elnätet utan tekniken används främst för att bygga hemmanätverk. 14 Elnätskommunikation, en teknisk marknadsrapport, , PTS:ER 2003:40 Ett trådlöst nät kan sättas upp på flera sätt. Ett alternativ är att bygga ett punkt-till-punkt nätverk, ett annat alternativ är ett så kallat ad-hoc- nätverk, där två noder ansluter till varandra direkt och ett tredje alternativ är att bygga ett meshnätverk där flera noder ansluter till varandra. Det är också möjligt att ha en central nod, en accesspunkt, som flera klienter ansluter till. En nod kan i sin tur anslutas till Internet och på så sätt ge det trådlösa nätverket tillgång till bredbandsuppkoppling. Fast yttäckande radioaccess är den svenska benämningen på FWA (fixed access). FWA är en variant av trådlöst bred- band, där en radiolänk används för att överföra tal, data och video. Kommunikationen sker mellan terminaler där alla delar i systemet är fast monterade och inga mobila enheter förekommer. För att få mottagning av signal kräver systemet fri sikt (line of sight). Kom- munikationen kan ske mellan en basstation (sändare) och en terminal hos en slutanvändare som exempelvis är monterad på ett hustak. FWA kan användas till bredbandaccess och med fördel i områden där det på grund av stora avstånd blir kostsamt att bygga alternativ infrastruktur. FWA använder frekvensbanden 3,5 GHz, 10,5 GHz, 26/28 GHz och är en stor aktör inom denna teknik. Wimax är en annan variant av trådlös radioteknik utformad för att leverera bredband den sista sträckan från en accessnod till slut- användare såsom hushåll och företag. Tekniken kan ses som ett komplement på platser där det av olika skäl inte är lämpligt att använda trådbundna tekniker t.ex. områden med stora avstånd och i vissa fall som konkurrent till andra accessformer. Wimax bygger på standarden IEEE 802.16 och finns i två versioner: fast Wimax/d och mobil Wimax/e, varav den förstnämnda är den som främst är etablerad på marknaden . Fast Wimax/d är utformat för att leverera en non-line-of-sight bredbandsuppkoppling med en räckvidd på mellan mellan användarens terminal och basstationen. Detta ger då en överföringskapacitet på /s per kanal, vilket ger en användarhastighet på mellan 1 till /s. En enda Wimax basstation har möjlighet att täcka flera tusen abonnenter, men det verkliga antalet samtidiga användare kommer att vara beroende av den garanterade bandbredden till varje användare och storleken på frekvensutrymmet som opera- 15 Delvis baserat på material från , . tören har tillgång till. De frekvenser som är god- kända av ligger mellan 2,3 GHz och 5,8 GHz. I är det det licensbelagda frekvensutrymmet på 3,5 GHz som används. Fast trådlös access till slutanvändare har en mycket låg utbredning i och dess marknadsandel uppgår till av samtliga tillgängliga accesstekniker. Satellit är ett komplement till andra accessformer och gör det möj- ligt att erbjuda tjänster till geografiska områden där xDSL, kabel- tv, fiberlösningar eller andra trådlösa alternativ inte är ekonomiskt eller praktiskt möjliga att implementera. I princip är det möjligt att få bredbandsuppkoppling, oavsett var i man bor, det som krävs är en parabol för att kunna ta emot signaler från satelliten och ett satellitmodem som kopplas till datorn. Det finns två alternativ för bredbandsuppkoppling via satellit: en så kallad hybridtjänst, som använder både satellit och telefonmodem (fast telefoni eller mobil telefoni) och en tvåvägstjänst. Hybridtjänsten innebär att all trafik till datorn (nedladdning) går via satellit och att trafik från datorn till (uppladdning) går via ett telefonmodem. Nedladdningshastigheten kan uppgå till ett par Mbit/s medan upp- laddningshastigheten begränsas av telefonmodemet (vanligtvis 56 kbit/s). Tvåvägstjänsten använder ett satellitmodem som kan både ta emot data från och sända data via satellit från en liten parabolantenn. En begränsning med bredband via satellit är de relativt långa svarstiderna, en fördröjning på , då överföringen görs via satelliten. Det beror på att satelliten befinner sig från jorden. Bredband via satellit har inte tagit fart på marknaden utan utgör en liten andel av samtliga accessformer. Det finns tre olika tekniker för mobila trådlösa nät etablerat i : 2G-tekniken GSM/Edge i 900 och 1 800 MHz-bandet och 3G- teknikerna /HSPA i 2-GHz bandet samt CDMA2000 i 450 MHz-bandet. Dessa kommer att beskrivas nedan. GSM (for ) är den största av andra generationens mobiltelefonistandarder på världs- marknaden. Standarden är från början framtagen och optimerad för taltrafik, men utveckling sker med bland annat EDGE (Rates for GSM Evolution) och arbetet med nästa generations EDGE-standard har påbörjats. Den överföringshastighet som kan erbjudas i GSM-näten är 30-40 kbps med GPRS och cirka 200 kbps med tekniken EDGE. TeliaSonera, (Tele2), () och (Swefour, vilka erbjuder tjänster via dotterbolaget ) har tillstånd att använda radiosändare för GSM i 900 och 1 800 MHz-banden. TeliaSonera, Tele2 och tog sina GSM-nät i drift under början av 1990- talet medan Swefour tilldelades tillstånd . TeliaSonera, Tele2 och har likalydande tillståndsvillkor för GSM. Enligt villkoren för GSM 900 skall dessa tillståndshavare täcka minst sträckningen av de vägar i som klassades som europavägar samt tätorter som hade mer än 10 000 invånare. Enligt villkoren för GSM 1 800 skall tillståndshavarna genom enskild, eller genom kombinerad täckning med GSM 900, täcka minst sträckningen av de vägar i som klassades som europavägar samt tätorter som hade mer än 50 000 invånare. Swefours tillståndsvillkor skiljer sig vad avser täckningskrav från de övriga tillståndshavarnas. Swefours nät skall enligt villkoren ha en täckning på minst 178 000 personer i . 17 Bygger på material hämtat från Post- och : Mobila kommunikationsnät i , PTS:ER 2007:12 CDMA2000 är en etablerad 3G-standard inom IMT-2000 familjen (2000) och det finns utrustning tillgänglig för ett flertal frekvensband såsom , , , 1 900 Mhz and . De tjänster som kan erbjudas via CDMA2000 är jämförbara med dagens UMTS-system, d.v.s. det finns stöd för både tal- och data- kommunikation med full mobilitet. Eftersom CDMA2000 finns tillgänglig i bandet ger den goda förutsättningar för att uppnå en bra geografisk täckning med ett färre antal och basstation, vilket ger en fördel i glesbyggda områden. beslutade PTS att tilldela tillståndet i bandet till Nordisk Mobiltelefon i (Nordisk Mobil- telefon) som kom med det högsta budet. Nordisk Mobiltelefon angav i sin ansökan att bolaget avsåg att bygga ett nät baserat på CDMA2000-standarden. Enligt tillståndsvillkoren skulle Nordisk Mobiltelefon täcka av landytan i varje enskilt län i . De tjänster som erbjuds är mobiltelefoni med inbyggd kommunikationsradio (s.k. push-to talk) och GPS, ersättning för fast telefoni (fixed ) samt mobila data- tjänster. Nätet kan erbjuda överföringshastigheter på /s nedströms och /s uppströms. 3G-tekniken UMTS/HSPA UMTS medger bredbandig, paketdata-baserad överföring av text, bilder, röst, video och multimediatjänster. Detta innebär att avan- cerade tjänster för mobiltelefoner (och andra handhållna apparater) blir tillgängliga för användare var de än befinner sig. Dock är frekvensutrymmet för UMTS tilldelat i ett relativt högt frekvens- band vilket ger varje basstation en begränsad räckvidd. Eftersom tekniken bygger på paketdata är det möjligt att ha en fast uppkoppling mot nätet och endast betala för de datapaket som överförs. Tekniken använder breda frekvensblock och ett antal abonnenter delar på radiokanalen genom kodmultiplexering. Den ursprungliga UMTS-standarden ger praktiska användarband- bredder upp till 384 kbit/s och har stöd för tal- och data- kommunikation med full mobilitet. För att öka kapaciteten i nätet och höja den maximala överföringshastigheten har HSPA (High Speed Packet Access) introducerats på marknaden. Denna kan ge överföringshastigheter på /s eller /s nedströms och /s uppström samt bättre stöd för IP-baserade tjänster i mobilnätet. Den stora skillnaden mellan GSM och UMTS/HSPA är överfö- ringshastigheten. Datahastigheten är högre i UMTS-näten vilket medger videosamtal, videostreaming och snabbare Internetaccess (mobilt bredband) utöver de tjänster som även finns i GSM-näten, dvs. tal, text och olika innehållstjänster. Videosamtal är samtal med röst och bild i båda riktningarna och videostreaming är en envägsström av rörliga bilder och ljud. Streamingtjänster som erbjuds är t.ex. radio och tv. PTS beslutade att tilldela (senare , nu ), Tele2, () och (Hi3G) till- stånd att tillhandahålla nätkapacitet för mobila teletjänster enligt UMTS-standard. Tillståndet som gavs till Tele2 innehas av (), som kontrolleras av Tele2 och TeliaSonera genom dessa företags gemensamma bolag (). tillstånd återkallades på bolagets begäran . Det frigjorda frekvensutrymmet delades ut till de befintliga tillståndshavarna i samband med att PTS beslutade om nya tillståndsvillkor . UMTS-tillstånds- havarna har likalydande villkor för tillstånd att använda radio- sändare för UMTS/3G-verksamhet. Minst 8 860 000 personer i skall enligt villkoren ha UMTS-täckning och minst 30 pro- cent av befolkningstäckningen skall ske med respektive tillstånds- havares egen radioinfrastruktur. I detta avsnitt görs en beskrivning av bredbandsmarknaden med avseende på tillgängliga tjänster, användningen av Internet och bredband bland hushåll och företag samt vilka leverantörer som tillhandahåller bredbandstjänster på marknaden. I dagligt tal används ofta termen bredband för att beskriva till- gången till en fast och snabbt Internetuppkoppling. Den tjänst som en slutanvändare köper av en operatör är en uppkoppling till Inter- net med upp till18 en viss hastighet nedströms och det finns flera olika upp till tjänster att välja på. Det som avgör vilken bredbands- tjänst som slutanvändaren har tillgång till i bostaden eller på arbetsplatsen beror på vilken typ av infrastruktur som finns till- gänglig, se tidigare beskrivning av olika tekniker för bredbands- access och nedanstående tabell. De högsta hastigheterna som finns tillgängliga på marknaden erbjuds via fiberLAN men även xDSL och kabel-tv kan erbjuda höga kapaciteter, medan radio- och mobilaccess erbjuder något lägre högsta hastigheter. Enligt PTS Individundersökning 2007 har två av tre bredbands- abonnenter valt en tjänst med en hastighet nedströms på /s eller över, och har valt en hastighet på mellan 2 och /s. Tabell 1 Tjänster på marknaden Tjänster på marknaden (nedströms) 0,25–/s 0,25–/s 2–/s (försök med 1Gbit/sek) Inga tjänster erbjuds i 0,5–/s (uppströms via uppringt modem) 0,5–/s 0,4–7,/s Beroende på vilken bredbandstjänst som slutanvändaren har till- gång till och använder kommer möjligheten att ta del av olika 18 Men upp till avses den definition som operatörerna använder sig av i bredbandsavtalen. Det är en uppgift på den hastighet som användaren maximalt kan nå upp till. Det finns olika faktorer som avgör vilken surfhastighet som kan uppnås vid varje enskilt tillfälle, t.ex. datorkapacitet, avståndet till telestationen (xDSL), dimensionering av nätet och hur många som surfar . tjänster på nätet att variera. Nedanstående tabell visar vad en slut- användare kan göra på Internet, inom rimlig tid, beroende på vilken hastighet på bredbandet man har. Tabell 2 Möjliga tjänster i förhållande till fastighet 1–/s IP-tv (HD) xDSL, kabel-tv, xDSL, kabel-tv, xDSL, kabel-tv, Källa: samt February 2007 För den som vill kunna småsurfa på nätet, betala räkningar och skicka e-post så fungerar en överföringshastighet på under /s relativt väl. Men om slutanvändaren vill kunna ta del av t.ex. videoklipp, webbradio och webb-tv krävs det minst en överföringshastighet på –/s och för att kunna ta del av tv med riktig tv-kvalitet samt ha möjlighet att ladda ned en film krävs det en hastighet på /s. Med en ännu högre överföringshastighet har slutanvändaren även möjlighet att se på HD-tv via bredbandet och framförallt så går nedladdningar av musik och film mycket snabbare. Exempelvis är det möjligt att ladda ned en videofilm på med en /s tjänst medan en motsvarande nedladdning tar med en överföringshastighet på /s. Priset för ett bredbandsabonnemang är beroende av vilken överföringshastighet som avses och innehåller vanligtvis två komponenter; en installationsavgift och en fast månadsavgift. I installationsavgiften ingår ofta ett modem och det är inte ovanligt att operatören bjuder på installationsavgiften vid kampanjer eller om kunden binder sig för . PTS har i sin rapport för telefoni och Internet i Sverige19 – , studerat utvecklingen av månadsavgiften på några valda minimihastigheter för att se hur snabbt priset sjunker på givna hastigheter i takt med att tekniken möjliggör snabbare uppkopplingar och konkurrenssituationen förändras. Hastig- heterna som analyserades var /s, /s och /s som var de vanligaste erbjudandena . gick månadsavgiften för /s ned från till . Det billigaste abonnemanget var en kabel-tv-anslutning. För /s respektive /s stod priset stilla . Rapporten visade att har månadsavgiften gått ned mest på /s, mycket beroende på att en fiberanslutning på /s lanserades i sista kvartalet 2005 för bara . hade en ADSL-tjänst på /s för varit det billigaste alternativet även för /s, och en fiber- anslutning på /s. Statistik från per visar på ett liknande fenomen där är ett av de länder som har den lägsta genom- snittliga månadsavgiften för bredbandsabonnemang, se figur nedan. Det är endast , , och som uppvisar lägre priser. Vad gäller prisskillnader mellan högsta och lägsta pris för olika hastigheter ligger bra till i en internationell jämförelse, endast och kan konkurrera med i detta avseende. 19 PTS, PTS:ER-2007:29 Figur 5 Genomsnittlig månadsavgift i USD och justerad för köpkrafts- paritet per land De flesta operatörer som erbjuder bredband erbjuder också IP- baserad telefoni som är en telefonitjänst över IP-protokollet, jäm- fört med traditionell fast telefoni som erbjuds via TeliaSoneras kretskopplade kopparnät (PSTN). Begreppet IP-baserad telefoni är inte entydigt utan används i olika sammanhang för att beskriva olika typer av telefoni där IP är bärare av tjänsten. De två benämningar som oftast används är: IP-telefoni (VoIP), telefoni som går över ett paket- förmedlat nät, ett IP-baserat nät, och Internettelefoni eller Voice on Net (VON), som avser telefoni över det publika Internet.