sou · GWB316 · 2008-03-05 00:00:00 — En annan förutsättning är att den dom eller det beslut som rättsmedlet leder fram till kan verkställas (Iatridis mot ).TPF40FPT Utdömt skadestånd måste, för att en skadeståndstalan ska anses vara ett effektivt rättsmedel, utbetalas från det att beslutet blir verkställbart (Scordino mot ).TPF41FPT Det är inte nödvändigt att ett enda rättsmedel ensamt uppfyller kravet på effektivitet. Det kan räcka att flera olika rättsmedel tillsammans uppfyller detta krav (Silver m.fl. mot Förenande ).TPF42FPT Följden av att en konventionsstat har företagit en åtgärd som anser har gottgjort den påstådda kränkningen i tillräcklig mån, är att klaganden förlorar sin s.k. offerstatus.TPF43FPT Klaganden anses i den situationen inte längre vara utsatt för en kränkning. 35TP PT Avgörande . 36TP PT Avgörande . 37TP PT Avgörande . 38TP PT Avgörande . 39TP PT Avgörande . 40TP PT Avgörande . 41TP PT Avgörande . 42TP PT Avgörande . 43TP PT SOU 2008:3 s. 88. krav på domstolsprövning inom skälig tid m.m. 3.2.2Relationen mellan artikel 6.1 och artikel 13 En särskild fråga är hur rätten enligt artikel 6.1 att få sitt mål avgjort inom skälig tid förhåller sig till kravet på ett effektivt rätts- medel i artikel 13. brukade , när domstolen fann att artikel 6.1 överträtts på grund av att en domstolsprövning pågått oskäligt länge, inte anse det nödvändigt att därutöver pröva frågan om det skett en kränkning av artikel 13. Domstolens ståndpunkt grundade sig på att artikel 6.1 utgjorde lex specialis i förhållande till artikel 13 och att det därför var tillräckligt att klagomålet prövades på grundval av artikel 6.1 (Pizzetti mot ).TPF44FPT Det nu beskrivna rättsläget ändrades genom avgörande i Kudla mot Polen.TPF45FPT Domstolen fann – i ljuset av den fortsatta tillströmningen av mål, i vilka den enda eller den huvud- sakliga klagopunkten gäller underlåtenhet att tillförsäkra klaganden en domstolsprövning inom skälig tid – anledning att ändra sin tidigare praxis. I avgörandet poängterades den stora fara för rätts- säkerheten som föreligger inom rättssystemen när det förekommer oacceptabla dröjsmål i rättsskipningen, mot vilka dröjsmål parterna inte har något nationellt rättsmedel. Mot den bakgrunden fann domstolen det påkallat att separat pröva klagomålet rörande artikel 13, vid sidan av domstolens tidigare konstaterande av ett brott mot artikel 6.1. Vid denna prövning fann att den korrekta tolkningen av artikel 13 innebar att konventionsstaterna i sina nationella rättssystem ska ha ett effektivt rättsmedel mot alltför långsam handläggning. 3.2.3Formen för rättelse eller gottgörelse har varit restriktiv med att uttala sig om vilka karaktäristika som rättelsen eller gottgörelsen bör ha för att rättsmedlet ska anses vara effektivt. har dock domstolen gjort vissa sådana uttalanden. angav i Sürmeli mot att den bästa lösningen generellt sett är prevention.TPF46FPT När ett nationellt rättssystem inte kan garantera rätten till domstolsprövning inom skälig tid, är ett rättsmedel som syftar till att påskynda handläggningen för att undvika ett alltför 44TP PT Avgörande . 45TP PT Avgörande . 46TP PT Avgörande . SOU 2008:16 krav på domstolsprövning inom skälig tid m.m. långsamt förfarande den mest effektiva lösningen. Europadom- stolen uttalade i Scordino mot att fördelen med ett sådant rättsmedel jämfört med ren gottgörelse är att det kan förhindra uppkomsten av upprepade kränkningar och inte bara kompensera kränkningen i efterhand.TPF47FPT Det österrikiska rättssystemet innehåller flera rättsmedel som syftar till att påskynda handläggningen. uttalade i och , båda mot att den möjlighet som finns i att vid dröjsmål överföra ett administrativt mål till en högre instans är ett effektivt rättsmedel vid kränkningar av kravet på domstolsprövning inom skälig tid, dock inte i alla fall.TPF48FPT I Holzinger mot fann att en begäran om att en högre domstol skulle fastställa en lämplig tidsgräns för den handläggande domstolen att vidta vissa processuella åtgärder i princip kunde utgöra ett effektivt och tillräckligt rättsmedel.TPF49FPT Möjligheten till förebyggande och påskyndande åtgärder har emellertid begränsningar. uttalade i Scordino mot att sådana åtgärder inte är en tillräcklig åtgärd när handlägg- ningen redan pågått alltför länge.TPF50FPT Domstolen har tydligt anvisat att en kombination av på- skyndande åtgärder och gottgörelse kan vara den bästa lösningen. I Apicella mot angav att vissa länder, t.ex. , , , och har en perfekt förståelse för situationen när de valt att införa en kombination av två rättsmedel, ett som syftar till att påskynda handläggningen och ett som syftar till att utge gottgörelse.TPF51FPT Den vanligaste formen av gottgörelse är utan tvekan skadestånd. mot Förenade uttalade Europa- domstolen att skadestånd, i lämpliga fall, bör kunna utgå som en del av gottgörelsen vid kränkningar av konventionsrättigheterna.TPF52FPT Lämpliga fall torde avse situationer där regel- mässigt utdömer skadestånd.TPF53FPT I doktrin har det hävdats att 47TP PT Avgörande . 48TP PT Avgörande och . 49TP PT Avgörande . 50TP PT Avgörande . 51TP PT Avgörande . 52TP PT Avgörande . 53TP PT Jfr Wolfmeyer mot , avgörande . Se också , , Axplock VI – ur svensk konventionstillämpning, s. 20 ff., Europarättslig tidskrift nr 1/2007. krav på domstolsprövning inom skälig tid m.m. möjligheten att föra skadeståndstalan i många fall får ses som tillräcklig för att motsvara kraven i artikel 13.TPF54FPT Även andra former av gottgörelse kan enligt utgöra en lämplig åtgärd vid kränkningar av rätten till domstols- prövning inom skälig tid. Av avgöranden Eckle mot och mot framgår att nedsättning av straff, frikännande dom eller befrielse från rättegångskostnader kan vara att bedöma som lämplig gottgörelse i brottmål.TPF55FPT Europa- domstolen uttalade dock i Scordino mot att när åtgärder av nu beskrivet slag vidtas, måste det ske på ett uttryckligt och mätbart sätt.TPF56FPT Den kompensation som utgår måste kompletteras med ett er- kännande av att en konventionskränkning har skett. Rättsord- ningen måste tillkännage att kravet på domstolsprövning inom skälig tid inte har uppfyllts och att en särskild åtgärd måste vidtas med syftet att försöka kompensera kränkningen. Ett sådant tillkännagivande är enligt uttalade i mot en nödvändig komponent i ett effektivt rättsmedel enligt artikel 6 och 13.TPF57FPT 3.2.4Former av rättelse eller gottgörelse som inte har godtagits av har i ett flertal mål underkänt rättsmedel som konventionsstaterna har hävdat vara effektiva. Till exempel uttalade i mot att en möjlighet till informellt klagomål till den högsta administrativa domstolen eller till justitieministeriet inte utgjorde ett effektivt rättsmedel.TPF58FPT I Sürmeli mot undersökte effek- tiviteten hos flera rättsmedel som fanns i tysk rätt och som kunde användas vid långsam handläggning av tvistemål.TPF59FPT Ett av dessa rättsmedel var ett konstitutionellt klagomål. konstaterade att rätten till en snabb handläggning var garanterad i den tyska grundlagen och att en kränkning av denna rättighet kunde prövas av den federala konstitutionella domstolen. 54TP PT , Hans, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis – En kommentar till Europa- konventionen om de mänskliga rättigheterna, 2007, s. 435. 55TP PT Avgörande och . 56TP PT Avgörande . 57TP PT Avgörande . 58TP PT Avgörande . 59TP PT Avgörande . krav på domstolsprövning inom skälig tid m.m. denna domstol fann att handläggningen hade tagit kunde domstolen tillkännage att handläggningen inte var konsti- tutionell och begära att den handläggande domstolen påskyndade eller avslutade behandlingen av tvistemålet. Den federala konstitutionella domstolen hade emellertid inte befogenhet att fastställa några frister för den handläggande domstolen eller att besluta om andra påskyndande åtgärder. Inte heller kunde den domstolen besluta om kompensation. Mot denna bakgrund fann inte visat att rättsmedlet i form av konstitu- tionellt klagomål var effektivt. undersökte i samma mål om den möjlighet som fanns i tysk rätt att föra en skadeståndstalan mot staten var att bedöma som ett effektivt rättsmedel. Domstolen konstaterade att sådant skadestånd endast utdömts , vilket inte var tillräckligt för att visa att skadestånd var tillgängligt i praktiken. Under alla förhållanden fanns i tysk rätt ingen möjlighet att vid en sådan talan få ideellt skadestånd, något som ansåg vara särskilt viktigt i fråga om kränkningar av rätten till domstolsprövning inom skälig tid. slutsats var att inte något av de rättsmedel som fanns i tysk rätt kunde anses vara effektivt. Inte heller tillsammans uppfyllde rättsmedlen kravet på effektivitet. I Lukenda mot bedömde bl.a. om möjligheten i slovensk rätt till skadestånd för långsam handlägg- ning av tvistemål utgjorde ett effektivt rättsmedel.TPF60FPT Möjligheten till skadestånd var begränsad till fall där handläggningen av målet var avslutad. fann i målet inte visat att ideellt skadestånd kunde utgå. Domstolen ansåg därför inte att möjlig- heten till skadestånd i slovensk rätt utgjorde ett effektivt rätts- medel. I Kangasluoma mot prövade om i finsk rätt tillgängliga rättsmedel uppfyllde effektivitetskriteriet.TPF61FPT Domstolen fann att de möjligheter som fanns i form av klagomål till justitieministern eller justitieombudsmannen inte kunde anses som effektiva i praktiken. Detsamma gällde för den informella möjlighet som fanns att hos den handläggande domstolen begära att målet skulle handläggas skyndsamt. Inte heller den möjlighet som fanns till skadestånd i finsk rätt kunde anses effektiv. En nödvändig förutsättning för skadestånd var nämligen att någon 60TP PT Avgörande . 61TP PT Avgörande . krav på domstolsprövning inom skälig tid m.m. uppsåtlig eller oaktsam åtgärd hade vidtagits. För att skadestånd skulle utgå räckte det således inte med att handläggningen varit alltför långsam. 4Befintliga möjligheter till rättelse eller gottgörelse Inför ett övervägande av behovet av förbättrade möjligheter för den enskilde att påskynda handläggningen i domstol, bör de möjlig- heter till rättelse eller gottgörelse som står till buds kartläggas. I detta kapitel lämnas därför en beskrivning av vilka möjligheter den enskilde har när mål och ärenden handlagts långsamt. 4.1Åtgärder för att undvika onödigt dröjsmål 4.1.1Överklagande av beslut som försenar målets avgörande Av 49 kap. 7 § (RB) följer att den som anser att ett beslut av en tingsrätt medför att ett mål försenas i onödan får överklaga det beslutet särskilt. Bestämmelsen gäller för både brottmål och tvistemål och avser fall där ett beslut eller en åtgärd av tingsrätten leder till ett onödigt dröjsmål i handläggningen. De beslut som vanligen angrips med stöd av paragrafen är beslut om rättspsykiatrisk undersökning och beslut om vilandeförklaring.TPF1FPT Långsam handläggning torde endast i undantagsfall vara hän- förlig till ett särskilt beslut eller en särskild åtgärd. Det normala är att handläggningen av något skäl avstannar, utan att ett formellt beslut om vilandeförklaring fattats. Enbart en underlåtenhet att vidta åtgärder anses inte kunna bli föremål för ett överklagande med stöd av det nämnda lagrummet.TPF2FPT Bestämmelsen i 49 kap. 7 § RB är dessutom endast tillämplig på beslut av tingsrätt. Utrymmet för att använda bestämmelsen för att avhjälpa ett dröjsmål och åstadkomma en domstolsprövning inom rimlig tid är därför begränsat. 1TP PT Fitger, , , del 4, 49:34. 2TP PT SvJT 1967 s. 42 och JO 1985/86 s. 89. Befintliga möjligheter till rättelse eller gottgörelse 4.1.2Talan mot förvaltningsmyndigheters passivitet Någon generell rätt att föra talan mot förvaltningsmyndigheters passivitet finns inte i svensk rätt. I ett antal lagar på det finansiella området har det emellertid införts bestämmelser om att en sökande kan begära förklaring hos kammarrätten om att ett ärende onödigt uppehålls genom att myndigheten inte meddelar beslut. Sådana bestämmelser finns i 17 kap. 2 § lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse samt i 37 § revisorslagen (2001:883). Frågan om talan mot myndighets passivitet behandlades i Fri- och rättighetskommitténs slutbetänkande Domstolprövning av förvaltningsärenden (SOU 1994:117). Kommittén benämnde insti- tutet dröjsmålstalan och föreslog att en enskild part skulle ha en generell möjlighet till sådan talan i förvaltningsärenden som hade väckts av parten och avsåg myndighetsutövning. Om myndigheten inte hade avgjort det aktuella ärendet från dess väckande, skulle parten få begära att allmän förvaltningsdomstol prövade om ärendet onödigt uppehållits. Om domstolen fann att så var fallet, skulle den förelägga myndigheten att avgöra ärendet inom en bestämd tid. Om myndigheten inte följde föreläggandet, skulle domstolen på begäran av parten få besluta att ärendet över- lämnades för avgörande till den myndighet som skulle ha prövat ett överklagande av beslutet. Om en sådan överinstans saknades, fick domstolen själv överta ärendet eller förordna om prövning av ärendet. Fri- och rättighetskommitténs förslag i denna del ledde inte till lagstiftning. Flera betydelsefulla remissinstanser avstyrkte för- slaget. I lagstiftningsärendet ställde sig regeringen tveksam till om handläggningstiderna totalt sett skulle bli kortare om en rätt till dröjsmålstalan infördes.TPF3FPT Tvärtom skulle det enligt regeringens uppfattning kunna leda till längre handläggningstider både hos förvaltningsmyndigheterna och hos de länsrätter som skulle pröva dröjsmålstalan. Det kunde inte heller uteslutas att bestämda hand- läggningstider och en rätt till dröjsmålstalan skulle kunna få negativ inverkan på noggrannheten i ärendehandläggningen. Dessutom var det enligt regeringen osäkert vilka kostnadseffekter ett införande av en generell rätt till dröjsmålstalan skulle få. Med hänsyn bl.a. till dessa omständigheter fann regeringen att kommitténs förslag om dröjsmålstalan inte borde genomföras. 3TP PT Prop. 1995/96:133 s. 13 ff. Befintliga möjligheter till rättelse eller gottgörelse För tullområdet gäller en EG-förordning i vilken det finns en rambestämmelse som ger möjlighet till passivitetstalan.TPF4FPT Det har varit aktuellt att införa svenska lagregler som möjliggör utnyttjande av denna rättighet.TPF5FPT Förslagen har emellertid ännu inte lett till lagstiftning.TPF6FPT I brottmål finns möjlighet att på olika sätt beakta långsam handläggning. Vid straffmätningen ska rätten utöver brottets straffvärde i skälig omfattning beakta om en i förhållande till brottets art ovanligt förflutit sedan brottet begicks (29 kap. 5 § första stycket 7 , BrB). Om det finns särskilda skäl, får rätten döma till lindrigare straff än som är föreskrivet för brottet (29 kap. 5 § andra stycket BrB). Även vid val av påföljd ska rätten beakta om en i förhållande till brottets art ovanligt förflutit sedan brottet begicks (30 kap. 4 § första stycket BrB). I 29 kap. 6 § BrB finns en bestämmelse om påföljdseftergift. Av bestämmelsen följer att om det, med hänsyn till att en i förhållande till brottets art ovanligt förflutit sedan brottet begicks, är uppenbart oskäligt att döma till påföljd, ska rätten meddela påföljdseftergift. Att stor restriktivitet ska iakttas följer av att påföljdseftergift får meddelas endast om ådömandet av påföljd skulle vara uppenbart oskäligt.TPF7FPT Den nu beskrivna regleringen är inte helt avpassad till kraven på domstolsprövning inom skälig tid i artikel 6.1 i Europa- konventionen (avsnitt 3.1.1). Bestämmelserna i tar sikte som förflutit sedan brottet begicks medan artikel 6.1 utgår från den dag när den enskilde anklagades för brottet. Eftersom bestäm- melserna i BrB utgår från en tidigare dag än artikel 6.1 och därmed är generösare, kan de emellertid användas för strafflindring i de fall kravet på prövning inom skälig tid inte har uppfyllts. I rättspraxis har också bestämmelserna tillämpats med uttrycklig hänvisning till kravet i artikel 6.1.TPF8FPT 4TP PT Artikel 243 rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen. 5TP PT betänkande Tullagstiftningen och EG (SOU 1994:89) s. 152 och delbetänkande Tullagens överklaganderegler m.m. vid en omorga- nisation av (SOU 1998:127) s. 38 ff. 6TP PT Prop. 1998/99:79 s. 83 och 1999/2000:126. 7TP PT Prop. 1987/88:120 s. 97. 8TP PT NJA 1998 s. 283 och RH 2000:96. Befintliga möjligheter till rättelse eller gottgörelse Möjligheten till strafflindring enligt bestämmelserna är emeller- tid begränsad i ett par avseenden. En förutsättning för att bestäm- melserna ska kunna tillämpas är att den tilltalade fällts till ansvar för gärningen. I de fall en tilltalad efter en alltför lång handlägg- ningstid frikänns, finns naturligtvis inte någon påföljd att lindra eller efterge. Därtill kommer att det endast är den tilltalade som kan få kompensation enligt dessa bestämmelser. Även en mål- sägande som har ett enskilt anspråk har enligt artikel 6.1 rätt till domstolsprövning inom skälig tid. En målsägande kan dock inte erhålla någon kompensation enligt nu berörda bestämmelser. Det bör i detta sammanhang nämnas att domstolarna i vissa länder kan ogilla ett åtal till följd av dröjsmål i handläggningen. HD har emellertid i rättsfallet NJA 2003 s. 414 förklarat att det inte finns stöd i svensk rätt för att ett åtal kan avvisas eller ogillas på grund av att rättegång inte har hållits inom skälig tid. Även vid påförande av sanktionsavgifter finns möjlighet att beakta kränkningar av kravet på domstolsprövning inom skälig tid. Sanktionsavgifter kan påföras med stöd av ett flertal författningar. En av de sanktionsavgifter som tillämpas i störst utsträckning är skattetillägget. Bestämmelserna om skattetillägg finns i bl.a. 5 kap. taxeringslagen (1990:324), TL, och 15 kap. skattebetalningslagen (1997:483), SBL. Skattetillägg tas ut främst om en skattskyldig under skatteförfarandet på något annat sätt än muntligen lämnat en oriktig uppgift till ledning för beskattningen. Beloppet bestäms till viss procent av den skatt som, i fall den oriktiga uppgiften hade godtagits, inte skulle ha påförts den skattskyldige (5 kap. 4 § TL och 15 kap. 4 § SBL). För sådan skatt som tas ut enligt bl.a. inkomstskattelagen (1999:1229) är skattetillägget som huvudregel . I fråga om mervärdesskatt är skattetillägget normalt av den skatt som felaktigt skulle ha tillgodoräknats den skattskyldige. Något tak för avgiften finns inte. Skattetillägg tas under vissa förutsättningar ut även vid skönstaxering och sköns- beskattning (5 kap. 2 § TL och 15 kap. 2 § SBL). Den skattskyldige ska helt eller delvis befrias från skattetillägg om det skulle vara oskäligt att ta ut avgiften med fullt belopp. Vid den bedömningen ska det särskilt beaktas om en oskäligt förflutit efter det att har funnit anledning att anta att Befintliga möjligheter till rättelse eller gottgörelse den skattskyldige ska påföras skattetillägg utan att den skatt- skyldige kan lastas för dröjsmålet (5 kap. 14 § tredje stycket 2 TL och 15 kap. 10 § tredje stycket 2 SBL). I förarbetena anges att syftet med den aktuella befrielsegrunden är att tillförsäkra den skattskyldige rätten i till domstolsprövning inom skälig tid och uppnå överensstämmelse med vad som gäller inom det straffrättsliga systemet (prop. 2002/03:106 s. 243). Det finns således en möjlighet att vid prövning av påförande av skattetillägg kompensera en kränkning av kravet på rättegång inom skälig tid genom att helt eller delvis befria den skatteskyldige från skattetillägg. En motsvarande befrielsegrund finns även för vissa andra sanktionsavgifter (23 § lagen [2000:1087] om anmälnings- skyldighet för vissa innehav av finansiella instrument och RÅ 2006 ref 43). Regler om det allmännas skadeståndsansvar finns i skadestånds- lagen (1972:207), SkL. Enligt 3 kap. 2 § SkL svarar staten för bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för.TPF9FPT Av HD:s praxis följer att förmögenhetsskador som orsakats av dröjs- mål vid behandlingen av ett ärende kan vara ersättningsgilla enligt denna bestämmelse (NJA 2005 s. 726). Av förarbetena till SkL följer att när lagen inte anger en frist för ett ärendes avgörande, krävs i allmänhet en betydande försening för att ett dröjsmål ska anses föreligga (prop. 1989/90:42 s. 16). HD har uttalat att ett dröjsmål som är av det slaget att det innefattar en kränkning av krav på prövning inom skälig tid får anses vara ett sådant oacceptabelt dröjsmål som i och för sig kan vara ersättningsgrundande (NJA 2005 s. 462). Enligt 3 kap. 2 § 2 SkL omfattar ersättningsskyldigheten även skada på grund av att någon annan kränkts på sätt som anges i 2 kap. 3 § samma lag. Av sistnämnda paragraf framgår att den som allvarligt kränker någon annan genom brott som innefattar ett angrepp mot dennes person, frihet eller ära ska ersätta den skada 9TP PT Med ren förmögenhetsskada förstås sådan ekonomisk skada som uppkommer utan samband med att någon lider person- eller sakskada (1 kap. 2 § SkL). Befintliga möjligheter till rättelse eller gottgörelse som kränkningen innebär. En förutsättning är alltså att en brottslig handling begåtts. Det brott som ligger närmast till hands vid långsam handläggning är tjänstefel. För att tjänstefel ska föranleda ersättning för ideell skada krävs enligt förarbetena att det framstår som en allvarlig kränkning av viss person (prop. 1972:5 s. 571). I rättsfallet NJA 2005 s. 462 behandlade HD frågan om enskilds rätt till skadestånd av staten vid åsidosättande av rätten till dom- stolsprövning inom skälig tid. HD konstaterade att den skade- lidandes rätt att enligt få anklagelserna mot honom om brott prövade inom skälig tid hade kränkts. Tids- åtgången hade varit ungefär , räknad från den tidpunkt personen fick kallelse till förhör från polis på grund av misstanke om brott till dess att tingsrättens frikännande dom vann laga kraft. Frågan om den enskildes rätt till skadestånd skulle enligt HD i första hand prövas enligt bestämmelserna i . Dessa bestäm- melser skulle, i den utsträckning konventionen kunde anses ge anledning till detta, tolkas fördragskonformt. Det skulle kunna få till följd att vissa i lagmotiv, praxis eller doktrin antagna begräns- ningar i tillämpningsområdet inte kommer att kunna upprätthållas. HD uttalade vidare att förmögenhetsskador som orsakats av oacceptabla dröjsmål vid behandlingen av ett ärende kunde vara ersättningsgilla enligt 3 kap. 2 § SkL. Med stöd av den bestäm- melsen tillerkände HD den skadelidande ersättning med för inkomstförlust. HD övergick därefter till att pröva frågan om ersättning för ideell skada och konstaterade inledningsvis att sådan ersättning utan samband med person- eller sakskada kan utgå med stöd av 2 kap. 3 § SkL endast när den skadelidande har utsatts för brott mot person, frihet, frid eller ära. Någon kränkning som kunde knytas till ett brott hade dock inte visats och ersättning för ideell skada kunde därför inte grundas på SkL. HD pekade på praxis att med stöd av artikel 41 i konventionen normalt döma ut ersättning för renodlad ideell skada vid kränk- ningar av rätten till prövning inom skälig tid. Härefter framhöll HD skyldigheten att tillhandahålla ett effektivt rättsmedel för att förebygga eller kompensera kränkningar av rätten till rättegång inom skälig tid. Befintliga möjligheter till rättelse eller gottgörelse Mot bakgrund av praxis och avgörandet NJA 2003 s. 414 fann HD övervägande skäl tala för att ideellt skadestånd skulle kunna dömas ut också av svensk domstol. En naturlig utgångspunkt vid bestämmandet av sådant skadestånd var enligt HD praxis. HD tillerkände den skade- lidande, utöver ersättning för inkomstförlust, ersättning för ideell skada med . HD har härefter i ett par avgöranden prövat frågan om rätt till ideellt skadestånd förelegat vid kränkningar av Europa- konventionen. I NJA 2007 s 295 fann HD att en kränkning av rättigheterna enligt artikel 5.3 (rätt till personlig frihet) kunde föranleda ideellt skadestånd.