sou · GWB3116 · 2008-12-16 00:00:00 — Skälen för vår bedömning Bakgrunden till utredningens förslag Bakgrunden till förslaget var det stora intresse som visades för sådana sändningar och som bland annat tog sig uttryck i försöksverksamhet i och på andra håll. Flera skäl talar emellertid för att utvecklingen kommer att gå andra vägar och att den typ av sändningar som utredningen avsåg med sitt förslag inte kommer att bli aktuella i . Mobilteleoperatörerna leder utvecklingen ger de större 3 G-operatörerna sina kunder möjlighet att abonnera på mobil-TV. erbjöd operatören 3 ett paket med 24 programtjänster för . Hos kunde kunden abonnera på ett baspaket med 13 programtjänster för . Ett större paket, som förutom baspaketet omfattar ytterligare 11 programtjänster, kostade . gav tillgång till 15 programtjänster för . Tele 2 erbjöd dels möjlighet att välja mellan 39 programtjänster för per styck, dels ett paket om 14 kanaler för . TV-sändningar i mobiltelenät, s.k. UMTS- eller 3 G-nät, kan antingen ske individuellt till varje användare (unicast) eller med s.k. MBMS-teknik (). Den senare, som börjar användas , innebär att TV-programmen kan sändas ut med rundradioteknik i varje mobiltelefonicell och medför att överföringskapaciteten utnyttjas bättre om många användare vill se ett visst program. Sändningar av mobilTV i mobiltelenät använder samma sändarnät som mobiltelefonioperatörernas övriga trafik och kräver alltså inte att ett särskilt frekvensutrymme avdelas för just mobil-TV. SOU 2008:116 Det saknas utrymme för rundradiosänd mobil-TV Det finns inte heller något tillgängligt utrymme för mobil-TV-sändningar med särskilt anpassad rundradioteknik. Regeringen beslutade om sändningsutrymme för marksänd TV. Beslutet innebär att minst fem frekvenskanaler i frekvensbandet 470–(UHF-band IV och delar av band V) och ytterligare en frekvenskanal i frekvensbandet 174–(VHF band III) kan tas i anspråk för TV-sändningar. Efter det att regeringen hade fattat sitt beslut utlyste Radio- och tillstånd att sända marksänd TV. Inget företag sökte då tillstånd för mobil-TV. Radio- och beslutade att utfärda tillstånd för 40 nationella och 14 regionala programtjänster. Tillstånden gäller till och med . De sändningstillstånd som utfärdades gäller sändningar för stationär mottagning med standardkvalitet och med komprimeringsstandarderna MPEG-2 eller MPEG-4. Genom Radio- och beslut har allt tillgängligt sändningsutrymme i UHF-bandet tagits i anspråk. Med hänsyn till att sändningar i VHF-bandet inte bedömdes kunna starta förrän om valde Radio- och att inte ge tillstånd för sändningar i detta band. VHF-bandet betraktas av många som mindre lämpligt för mobil-TV eftersom mottagarna måste vara försedda med relativt stora antenner. I sammanhanget bör dock påpekas att sändningar av mobil-TV med tekniken DMB-T (se nedan) använder sig av VHF-bandet. Det är tveksamt om de särskilda sändningssystemen kommer att behövas Det finns flera olika sändningssystem som är särskilt anpassade för rundradiosändningar för mobil mottagning. DVB-H, där H står för handheld, tillhör samma standardfamilj som bland annat DVB-T, terrestrial, som är det sändningssystem som används för marksänd digital TV i och övriga . Europeiska kommissionen har beslutat att DVB-H ska föras in i den förteckning över standarder och/eller specifikationer för elektroniska kommunikationsnät, kommunikationstjänster och tillhörande faciliteter och tjänster som kommissionen ska upprätta 425 SOU 2008:116 enligt artikel 17 i direktiv /21/EG om ett gemensamt regelverk för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster (ramdirektivet). Medlemsstaterna ska främja användningen av sådana standarder m.m. i den utsträckning som är absolut nödvändig för att garantera tjänsternas kompatibilitet och öka användarnas valfrihet. DVB-H har utformats för att programmen ska kunna tas emot med små batteridrivna mottagare med inbyggd antenn som ska kunna användas även där mottagningsförhållandena normalt är dåliga. I förhållande till DVB-T kräver DVB-H mindre strömförbrukning hos mottagaren som systemet för felkorrigering är mer effektivt. DVB-H är utformat för att sändningarna ska ske i den lägre delen av UHF-bandet, dvs. samma frekvensband där det sänds TV för stationär mottagning. Vid sidan av DVB-H finns det andra sändningssystem som anpassats för mobil-TV. Radio- och nämnde DMB-T, som har utvecklats i och som är en vidareutveckling av digitalradiostandarden DAB, det amerikanska MediaFLO och det japanska ISDB-T. har det emellertid kommit fram nya förbättrade mottagare som kan ta emot sändningar med den vanliga DVB-T-tekniken i små rörliga mottagare. I erbjuder mobiloperatören två olika mobiltelefoner med en inbyggd mottagare som ger möjlighet att ta emot okrypterad marksänd TV. Om utvecklingen fortsätter längs dessa linjer kommer alltså samma sändningar som tas emot med stationära mottagare också att kunna tas emot mobilt. Eventuellt kan nätstrukturen behöva förtätas för att den rörliga mottagningen ska underlättas men den grundläggande sändningsstandarden behöver inte förändras. Det bör noteras att man i använder moduleringsstandarden 16-QAM, som ger bättre möjligheter till portabel mottagning än standarden 64-QAM, som används i . Nätoperatören planerar emellertid att börja införa en ny standard för marksänd TV, den s.k. DVB-T2, som är anpassad för att kunna användas för såväl stationär som rörlig mottagning. Det är dock osäkert när detta kan ske. Det behövs inga särskilda regler Mot den angivna bakgrunden och den tekniska utvecklingen på området bedömer vi att det är mindre sannolikt att det inom det 426 SOU 2008:116 område som vi föreslår vara tillståndspliktigt (se avsnitt 14) kommer att bli aktuellt att inleda TV-sändningar som är särskilt anpassade för mottagning med små rörliga mottagare. Det finns därför ingen anledning att införa några särskilda regler för sådana TV-sändningar. Om särskilda mobil-TV-sändningar ändå skulle komma till stånd inom det tillståndspliktiga området, kommer de att följa samma regler som TV-sändningar i allmänhet. 16 Lokal icke-kommersiell TV och närradio 16.1 Bakgrund Radio- och hade i uppdrag att analysera hur de icke-kommersiella TV-sändningarna påverkas av digitaliseringen och om förutsättningarna för sådana sändningar kan förbättras genom lagstiftning. I uppdraget ingick även att överväga verksamhetens benämning. Utredningen lade i sitt betänkande Tillgänglighet, mobil-TV samt vissa andra radio- och TV-rättsliga frågor (SOU 2006:51) fram vissa bedömningar och förslag till lagstiftning på området. I samma betänkande lade också utredningen fram förslag om registrerade trossamfunds möjligheter att få närradiotillstånd. I vårt uppdrag ingår att analysera förslagen och bedömningarna och de synpunkter som kommit fram vid remissbehandlingen. Radio- och överlämnade rapporten när-TV i fokus (dnr 37/2007) till regeringen. I rapporten har verket kartlagt och dokumenterat situationen för lokal icke-kommersiell radio och TV, analyserat framtidsförutsättningarna för dessa medier och kommit med förslag till förändringar. I det följande behandlar vi också dessa förslag i den utsträckning de rör samma frågor som behandlades av Radio- och . Därutöver behandlar vi frågorna om reklamförbud, sändningsområden för lokal-TV och skyldighet att bereda utrymme för lokala kabelsändarföretag i mikrovågssändningar. Lokal icke-kommersiell TV och närradio SOU 2008:116 16.2 Närradio Vårt förslag: Tillstånd att sända närradio ska också kunna ges till samtliga registrerade trossamfund och registrerade organisatoriska delar av registrerade trossamfund som har anknytning till sändningsområdet. Radio- och : Utredningens förslag överensstämmer med vårt. Remissinstanserna: Ingen remissinstans hade någon invändning mot att kunna ge registrerade trossamfund eller registrerade delar av sådana trossamfund rätten att sända närradio. Skälen för vårt förslag Tillstånd att sända närradio kan enligt 4 kap. 4 § radio- och TVlagen bland annat ges till ideella föreningar som har anknytning till sändningsområdet och till församlingar och samfälligheter inom . I samband med behandlingen av ett lagstiftningsärende som rörde närradio ifrågasatte Lagrådet om det finns skäl att i lagtexten särbehandla jämfört med andra trossamfund (se prop. 2003/04:182 s. 21). Radio- och tog på sig att behandla frågan. Utredningen konstaterade att det sedan tillkomsten av lagen (1998:1593) om trossamfund inte längre var möjligt för ett registrerat trossamfund eller en registrerad organisatorisk del av ett registrerat trossamfund att ansöka om närradiotillstånd i egenskap av ideell förening. Utredningen ansåg att det inte fanns några sakliga skäl att särbehandla jämfört med andra trossamfund när det gäller rätten att sända närradio. Ingen remissinstans hade någon invändning mot detta. Inte heller vi har någon invändning utan instämmer till fullo med utredningens bedömning och anser att utredningens förslag bör genomföras. SOU 2008:116 Lokal icke-kommersiell TV och närradio 16.3 Lokal icke-kommersiell TV 16.3.1 Anpassning till USO-direktivet Vårt förslag: Bestämmelsen om skyldighet att tillhandahålla utrymme för lokala kabelsändarföretag i kabelnät i 8 kap. 2 § radio- och TV-lagen bör anpassas till artikel 31 i USO-direktivet. Skyldigheten att tillhandahålla utrymme för lokala kabelsändarföretag ska gälla för var och en som äger eller annars förfogar över ett elektroniskt kommunikationsnät som används för överföring av TV-sändningar till allmänheten genom tråd, om minst 100 av de hushåll som är anslutna till nätet använder det som sitt huvudsakliga medel för att ta emot TV-sändningar. Radio- och : Utredningens förslag överensstämmer med vårt. Remissinstanserna: De remissinstanser som yttrade sig i frågan tillstyrkte i huvudsak förslaget. Radio- och : Radio- och förslag överensstämmer med vårt. Skälen för vårt förslag Enligt 8 kap. 2 § radio- och TV-lagen är den som äger eller annars förfogar över en anläggning för trådsändning skyldig att i varje kommun där han eller hon vidaresänder TV-program till allmänheten, och varifrån sändningarna når fler än 100 bostäder, kostnadsfritt tillhandahålla ett särskilt bestämt utrymme för sändningar av TV-program från ett eller flera av Radio- och utsedda företag, s.k. lokala kabelsändarföretag. (SFS 2005:364) anpassades bestämmelserna om vidaresändningsplikt i 8 kap. 1 § radio- och TV-lagen till artikel 31 i och rådets direktiv /22/EG av om samhällsomfattande tjänster och kommunikationstjänster (USO-direktivet). Anpassningen innebar att vidaresändningsplikten också skulle omfatta andra trådnät än traditionella kabelTV-nät. Det skedde genom att man i paragrafen bland annat bytte ut orden anläggning för trådsändning mot orden elektroniskt kommunikationsnät. I likhet med Radio- och och Radio- och anser vi att samma anpassning bör göras 431 Lokal icke-kommersiell TV och närradio SOU 2008:116 när det gäller bestämmelserna i 8 kap. 2 § radio- och TV-lagen om skyldighet att tillhandahålla utrymme för lokala kabelsändarföretag. Vi föreslår därför att skyldigheten att tillhandahålla utrymme för lokala kabelsändarföretag ska gälla för var och en som äger eller annars förfogar över ett elektroniskt kommunikationsnät som används för överföring av TV-sändningar till allmänheten genom tråd, om minst 100 av de hushåll som är anslutna till nätet använder det som sitt huvudsakliga medel för att ta emot TV-sändningar. Som Radio- och framförde innebär ändringen från anläggning för trådsändning till elektroniskt kommunikationsnät att skyldigheten att tillhandahålla utrymme för lokala kabelsändarföretag kan ligga på inte bara den som förfogar över ett traditionellt kabel-TV-nät, dvs. nät som inrättats för att distribuera TV-sändningar, utan även andra kabelnät, t.ex. bredbandsnät (jfr prop. 2004/05:105 s. 37). Bestämmelsen blir med andra ord teknikneutral. En förutsättning för att nätinnehavaren ska vara skyldig att tillhandahålla utrymme för lokala kabelsändarföretag ska dock fortfarande vara att minst 100 anslutna hushåll använder nätet som sitt huvudsakliga medel för att ta emot TV-sändningar. Om en fastighet är knuten till såväl ett traditionellt kabel-TV-nät som ett annat nät för elektronisk kommunikation, exempelvis ett bredbandsnät, bör frågan om att tillhandahålla utrymme för sändningar från lokala kabelsändarföretag bedömas fristående för varje nät, om hushållen tar emot TV-sändningar via båda näten. Använder sig 100 eller fler hushåll regelbundet av båda näten för mottagning av TVprogram bör båda nätinnehavarna vara skyldiga att tillhandahålla de lokala kabelsändarföretagen utrymme (jfr a. prop. s. 21). 16.3.2 Take away-skyldighet för nätinnehavare bedömning: Man bör inte införa någon lagstadgad skyldighet för den som äger eller annars förfogar över ett kabelnät i vilket han eller hon är skyldig att tillhandahålla utrymme för lokala kabelsändarföretag att hämta de programbärande signalerna hos kabelsändarföretagen. SOU 2008:116 Lokal icke-kommersiell TV och närradio Radio- och : Utredningens bedömning överensstämmer med vår. Remissinstanserna: De remissinstanser som yttrade sig i frågan anslöt sig i huvudsak till bedömningen. Radio- och : Radio- och bedömning överensstämmer med vår. Skälen för vår bedömning Med dagens lagstiftning får de lokala kabelsändarföretagen själva svara för att den programbärande signalen distribueras fram till de kabelnät där utrymme tillhandhålls. Kabelsändarföretagen måste således bekosta den utrustning i form av kablar och annat som behövs för att förmedla signalen fram till kabeloperatörens huvudcentral. Anslutningskostnaden kan bli hög för ett lokalt kabelsändarföretag i en kommun där det finns flera nätägare, eftersom kabelsändarföretaget då måste se till att det finns anslutning till varje enskild operatör. Vid ett seminarium om lokal icke-kommersiell TV som genomfördes på regeringens initiativ anförde företrädare för de lokala kabelsändarföretagen bland annat att nätägarens ansvar för att deras program förs fram till kabelnätet borde ökas. I Radio- och anges dock att i menar att denna fråga är ett stort problem för företagen med tanke på de olika tekniska lösningar som finns . I likhet med Radio- och och Radio- och anser vi att de eventuella konsekvenserna för de mindre nätinnehavarna med en s.k. take away-skyldighet och risken för att kostnaderna övervältras på hushållen innebär att det inte bör införas en sådan skyldighet. 16.3.3 Nätinnehavarnas skyldighet att tillhandhålla utrymme till de lokala kabelsändarföretagen Vår bedömning: Man bör inte utöka skyldigheten att tillhandahålla utrymme i kabelnäten för sändningar från lokala kabelsändarföretag. Lokal icke-kommersiell TV och närradio SOU 2008:116 Radio- och : Utredningens bedömning överensstämmer med vår. Remissinstanserna: De remissinstanser som yttrade sig i frågan anslöt sig i huvudsak till bedömningen. Skälen för vår bedömning: Som Radio- och anfört råder det med några få undantag inte någon brist på sändningsutrymme för den som vill förmedla sitt budskap i ett lokalt kabelsändarföretags sändning. Vi anser därför i likhet med utredningen att det inte är vare sig nödvändigt eller behövligt att utöka nätinnehavarnas skyldighet att tillhandahålla utrymme för sändningar från lokala kabelsändarföretag. 16.3.4 Nät med analog och digital sändningsteknik Vårt förslag: Den som äger eller annars förfogar över ett sådant kommunikationsnät som avses i 8 kap. 2 § radio- och TV-lagen och som i nätet vidaresänder TV-program till allmänheten med både analog och digital teknik, ska vara skyldig att tillhandahålla såväl analogt som digitalt sändningsutrymme för de lokala kabelsändarföretagens sändningar. Radio- och : Utredningen föreslog att skyldigheten att tillhandahålla sändningsutrymme bara skulle gälla analog teknik. Remissinstanserna: tillstyrkte utredningens förslag. i och i ansåg att skyldigheten att tillhandahålla sändningsutrymme ska gälla såväl analog som digital teknik Radio- och : Radio- och förslag överensstämmer med vårt. Skälen för vårt förslag Radio- och ansåg att det inte borde ställas något krav på att kabelsändarföretagen ska tilldelas digitalt sändningsutrymme. Anledningen till det var bland annat att syftet med skyldigheten att tillhandahålla utrymme för de lokala kabelsändarföretagens sändningar är att de som sänder ska kunna nå ut med sitt budskap till en vid krets av TV-tittare. SOU 2008:116 Lokal icke-kommersiell TV och närradio Enligt Radio- och är det sannolikt att kabelnäten kommer att övergå till enbart digital distribution. Om operatörerna kan välja att fortsätta att tilldela kabelsändarföretagen enbart analogt sändningsutrymme och allt övrigt programutbud tillhandahålls digitalt, finns det enligt Radio- och en risk att tittarna inte på ett enkelt sätt kan ta del av sändningarna från de lokala kabelsändarföretagen. I likhet med Radio- och samt i och i anser vi därför att skyldigheten att tillhandahålla sändningsutrymme ska gälla såväl analog som digital teknik. 16.3.5 Delad kanal Vår bedömning: Det bör alltjämt finnas möjlighet för en nätinnehavare att upplåta det sändningsutrymme som det lokala kabelsändarföretaget avstår från att utnyttja till ett eller flera kommersiella programföretag. Radio- och : Utredningens bedömning överensstämmer med vår. Remissinstanserna: och Radio- och anslöt sig till utredningens bedömning. i ansåg att delad kanal endast ska kunna förekomma mellan olika icke-kommersiella aktörer. Radio- och : Radio- och bedömning överensstämmer med vår. Skälen för vår bedömning Enligt 8 kap. 2 § radio- och TV-lagen ska den som förfogar över ett kabelnät tillhandahålla ett särskilt bestämt utrymme för sändningar från ett eller flera lokala kabelsändarföretag. Av lagens förarbeten framgår att kabeloperatören inte behöver avsätta mer än en kanal för de lokala kabelsändarföretagens sändningar (prop. 1995/96:160 s. 184). I de fall där ett lokalt kabelsändarföretag har avstått från en del av kapaciteten i den reserverade kanalen har det ansetts möjligt att upplåta det outnyttjade utrymmet till ett eller flera kommersiella programföretag. Lokal icke-kommersiell TV och närradio SOU 2008:116 Som Radio- och har framfört finns det fördelar med en kanaldelning genom att kanalkapaciteten utnyttjas och genom att det lokala kabelsändarföretaget kan göra samordningsvinster, såsom att dela lokal och utrustning. De nackdelar som kan förekomma och som bland annat i har varit inne på är svårigheter för det förordnade företaget att utvidga sin sändningstid och en risk för sammanblandning och beroendeställning till det kommersiella bolaget. I likhet med Radio- och och Radio- och anser vi dock sammantaget att möjligheten att dela kanal bör finnas kvar. 16.3.6 Lokal-TV:s roll i marknätet Vår bedömning: Det bör inte införas bestämmelser i lagen som innebär att ett visst utrymme i marknätet ska avsättas för lokal icke-kommersiell TV. Radio- och : Utredningens bedömning överensstämmer med vår. Remissinstanserna: och anslöt sig till utredningens bedömning. i delade inte utredningens uppfattning och anförde att det saknas en nationell eller regional icke-kommersiell marksänd digital-TV-kanal. Radio- och : Radio- och bedömning överensstämmer med vår. Skälen för vår bedömning i har bland andra framfört önskemål om att få en egen gratis kanal i det digitala marknätet. Det finns möjlighet att bevilja tillstånd att sända TVprogram inom ett begränsat geografiskt område. Sådana tillstånd har också lämnats till ett antal programföretag. Enligt 3 kap. 4 § radio- och TV-lagen ska det vid beviljande av tillstånd att sända TV-program bland annat beaktas att sändningsutrymmet ska kunna tas i anspråk för såväl nationella som lokala och regionala programtjänster. Det var en anledning till att Radio- och inte föreslog någon bestämmelse om att ett särskilt 436 SOU 2008:116 Lokal icke-kommersiell TV och närradio utrymme skulle avsättas i det digitala marknätet för lokal ickekommersiell TV. i har emellertid ansett att den icke-kommersiella TV:ns resurser inte i första hand ska gå till utsändningskostnader utan till programproduktion. Som Radio- och har anfört i sin rapport skulle en kanal i det digitala marknätet öka möjligheterna för den ickekommersiella TV:n att göra sin röst hörd. Vi delar emellertid verkets uppfattning att det med hänsyn till andelen utövare, mängden sändningstid och andelen tittare är svårt att motivera en bestämmelse i radio- och TV-lagen som innebär att ett visst utrymme i marknätet ska avsättas för lokal icke-kommersiell TV. Vi anser därför i likhet med Radio- och och Radio- och att det inte bör införas någon sådan bestämmelse i radio- och TV-lagen. De icke-kommersiella aktörerna får i stället i likhet med alla andra ansöka om tillstånd i det digitala marknätet. 16.3.7 Fortsatt reklamförbud Vår bedömning: Det bör även i fortsättningen vara förbjudet för de lokala kabelsändarföretagen att sända reklam. Radio- och : Radio- och bedömning överensstämmer med vår. Skälen för vår bedömning: Ett lokalt kabelsändarföretag får inte sända reklam såvida det inte är fråga om sponsringsmeddelanden (7 kap. 11 § radio- och TV-lagen). Det är som Radio- och har anfört svårt att motivera att ett lokalt kabelsändarföretag skulle få tillgång till en kanal gratis av en kabeloperatör och få sända reklam. Vi delar därför verkets bedömning att det även fortsättningsvis bör vara förbjudet att sända reklam för ett lokalt kabelsändarföretag. 16.3.8 Sändningsområden för lokal-TV Vår bedömning: Man behöver inte reglera i lag vilket sändningsområde ett lokalt kabelsändarföretag ska ha. Lokal icke-kommersiell TV och närradio SOU 2008:116 Radio- och : Radio- och bedömning överensstämmer med vår. Skälen för vår bedömning: De lokala kabelsändarföretagens sändningsområde är inte reglerat men enligt Radio- och praxis bestäms sändningsområdet oftast till en kommun. För att få ett större sändningsområde måste företaget visa på vilket samarbete som sker mellan föreningar och kommuner i det önskade sändningsområdet. Radio- och har inte beviljat ett större område än två kommuner. Vi delar verkets bedömning att det inte finns något behov av att i lag reglera när det ska kunna ske. 16.3.9 Skyldighet att bereda utrymme för lokala kabelsändarföretag i mikrovågssändningar Vårt förslag: Den nuvarande bestämmelsen i 8 kap. 4 § radio och TV-lagen om skyldighet att tillhandahålla utrymme för de lokala kabelsändarföretagens sändningar i mikrovågssändningar avskaffas. Skälen för vårt förslag Enligt 8 kap. 4 § radio- och TV-lagen ska den som vidaresänder TV-program med hjälp av radiovågor på frekvens över 3 gigahertz i varje kommun där han eller hon bedriver en sådan verksamhet kostnadsfritt tillhandahålla ett särskilt bestämt utrymme för sändningar av TV-program från ett eller flera lokala kabelsändarföretag. Bestämmelsen avser så kallade mikrovågssändningar från marksändare och syftar till att likställa sådana sändningar med trådbundna sändningar när det gäller skyldighet att bereda utrymme för de lokala kabelsändarföretagens sändningar. Mikrovågssändningar (trådlös kabel) har tidigare föreslagits som ett möjligt alternativ till kabel-TV-sändningar för att förse hushållen med ett stort antal TV-programtjänster. Enligt vad som är bekant för utredningen förekommer det emellertid inte några sådana sändningar. Bestämmelsen om skyldighet för den som bedriver sådana sändningar att bereda utrymme för lokala kabelsändarföretag är därmed obehövlig och bör avskaffas. SOU 2008:116 Lokal icke-kommersiell TV och närradio 16.3.10 Verksamhetens benämning Vårt förslag: Benämningen lokalt kabelsändarföretag ersätts med lokal kabelsändarorganisation. Radio- och : Utredningen föreslog att benämningen lokalt kabelsändarföretag skulle ersättas med lokal kabel-TV-förening. Remissinstanserna: tillstyrkte utredningens förslag. Radio- och avstyrkte utredningens förslag. Verket ansåg att när-TV-sammanslutning bättre återspeglar den grupp som avses.