sou · GWB3112 · 2008-12-11 00:00:00 — Variationerna mellan vilken kategori vissa av pro- grammen hamnar i har också att göra med vilka s.k. valbara kurser den enskilda skolan väljer att erbjuda samt hur eleven väljer kurser inom sitt individuella val. I dessa fall kan eleven ofta även läsa kurser som ger särskild behörighet till högskola, exempelvis Matematik B, Engelska B eller Samhällskunskap B. Sådana profiler är vanliga inom exempelvis Omvårdnadsprogrammet som till stor del förbereder för sjuksköterskeutbildningen på högskolan. Ett annat exempel är Barn- och fritidsprogrammet som kan förbereda för högskoleutbildningar med anknytning till programmets karaktär. Även utredningen – en reformerad gym– nasieskola (SOU 2008:27) gör en liknande indelning mellan studieförberedande och yrkesförberedande utbildningar inom den befintliga gymnasieskolan. Inom alla program finns karaktärsämnen som definieras de ämnen genom vilka programmet får sin karaktär (Gymnasieförordning [1992:394]). Inom de program som hamnar i de två högra kolum- nerna finns yrkesämnen. Yrkesämnen definieras karaktärsämnen som har en yrkesinriktad profil ([1992:394]). Ur denna synvinkel är det tveksamt om det finns yrkesämnen på Teknikprogrammet, som kursplane- strukturen följer den som finns för yrkesämnen. Teknikprogram- met kan också kombineras med kurser från andra mer yrkesförberedande program vilket då ger en mer yrkesnära profil. I vilken kategori detta program hamnar avgörs till stor del utifrån vilka ämneskombinationer som erbjuds inom den enskilda utbildningen i s.k. valbara kurser. De nationella programmen har en snarlik grundstruktur då varje program utgår från läroplanen för de frivilliga skolformerna (Lpf- 94). Varje program har också ett speciellt programmål där pro- grammets särart framträder. Alla program omfattar 2 500 poäng (vilket motsvarar heltidsstudier), men den garanterade undervisningstiden skiljer sig åt mellan programmen. Inom varje program omfattar kärnämnena 750 poäng och karaktärsämnena 1 450 poäng. I de senare inkluderas projektarbete, 100 poäng, som ska utgå ifrån centrala kunskapsområden inom elevens program. Resterande 300 poäng utgörs av ett individuellt val för eleven. För Naturvetenskaps-, Samhällsvetenskaps- och Estetiska pro– grammet är den garanterade undervisningstiden och för övriga program . Samtliga nationella program innefattar åtta kärnämnen; engelska, estetisk verksamhet, idrott och hälsa, matematik, naturkunskap, samhällskunskap, svenska (alternativt svenska som andraspråk) och religionskunskap. Vidare innehåller varje program programgemensamma kurser. Omfattningen av dessa varierar mellan 350 och 850 poäng. De flesta programmen har mellan 550 och 700 poäng i programgemen- samma kurser. Projektarbetet, som omfattar 100 poäng, genomförs i slutet av elevens utbildning, i huvudsak under tredje året. Flertalet program har ett antal nationella inriktningar som ska ses som en successiv början till specialisering inom respektive program. Det är regeringen som beslutar om vilka gemensamma kurser samt vilka nationella inriktningar som ska finnas på ett program. Några av programmen, Industriprogrammet, Omvårdnadsprogrammet och Teknikprogrammet saknar nationella inriktningar. Styrelsen för utbildningen dvs. den lokala nivån avgör om det ska finnas lokala inriktningar eller om skolan erbjuder kurspaket. Även beslut om fördelning av kurser på läsår ligger på lokal nivå. Utöver vald inriktning erbjuder skolan ett antal s.k. Valbara kurser som antingen kan bredda eller fördjupa mot en specialise- ring. På de program som förbereder för yrken innebär dessa ofta en specialisering mot ett specifikt yrke. Detta kan kompletteras med att eleven inom det individuella valet väljer fler kurser i yrkesäm- nen. Kravet på skolhuvudmannen enligt gymnasieförordningen 5 kap. är att de valbara kurserna ska omfatta ett allsidigt urval. 17 § Styrelsen för utbildningen beslutar om vilka valbara kurser som ska erbjudas inom respektive nationellt program. Erbjudandet ska omfatta ett allsidigt urval av kurser som tillsammans kan ge en bredd- ning och en fördjupning av elevernas kunskaper. Förordning (1999:844). Det är läroplanens mål och riktlinjer i kombination med gemen- samma ämnen, inriktningskurser, valbara kurser och individuellt val som formar elevens utbildning. Tanken med ett kursutformat system är att vissa delar av elevens utbildning kan sättas samman utifrån specifika kunskaps- och kompetensprofiler och anpassas till mer lokala och regionala behov, men också individuella. är det några branscher som centralt anger de kurser som bör kom- bineras för att få fram de kunskaps- och kompetensprofiler som den specifika branschen anser nödvändig för anställning inom ett yrke, oberoende av var i landet utbildningen ges. Ofta följer skolorna dessa råd för att eleverna ska bli anställningsbara enligt branschens krav. Som beskrivits ovan så är gymnasieskolan organiserad i program, inriktningar och ämnen med underliggande kurser. I Läroplanen för gymnasieskolan 1970 (Lgy-70) fanns det årskurser dvs. en kurs omfattade årskurs ett och en kurs omfattade årskurs två. Inom ramen för varje årskurs fanns ett antal moment som delade in året i olika delar, mer eller mindre integrerade i varandra. När det kurs- utformade gymnasiet formades kom, åtminstone på ett flertal utbildningar, de nya kurserna att bestå av den tidigare Ett typexempel för detta är Fordonspro- grammet som traditionellt har sina moment/kurser indelade utifrån komponenter på fordonet, exempelvis motor, bromsar etc. Andra program har en indelning som mer är kopplad till arbetsprocesser eller funktioner. Det innebär att dessa kurser i yrkesämnen inte kan vara statiska eftersom gamla komponenter och arbetsprocesser för- svinner och nya tillkommer. Detta sker i olika takt och i olika omfattning beroende på program och inriktning. Vissa ämnen och kurser har en stark koppling till kunskaper som utvecklats i arbetslivet och är nödvändiga för att klara de kon- kreta situationer som uppstår i yrkeslivets vardag. Andra ämnen och kurser kan snarare utgöra en grund för förståelse av olika fenomen inom yrkeslivet och har i vissa fall forskningsanknytning inom högskolan. Några ämnen och kurser har också en blandning mellan kunskaper hämtade direkt i det praktiska arbetslivet och förklaringsmodeller från forskning inom högskolan. Ett flertal av de sistnämnda ämnena kan framförallt återfinnas inom Barn- och fritidsprogrammet och Omvårdnadsprogrammet samt till viss del inom Naturbruksprogrammet. 4Utredning om förändrad gymnasieskola genomfördes en omfattande utredning om gymnasieskolan, vars resultat och förslag presenterades i betänkan– det Åtta vägar till kunskap (SOU 2002:120). Utredningen föreslog en helt ny struktur för de program som ingick i gymnasieskolan . En viktig del i denna utredning var att skapa breda program s.k. sektorer. Specialiseringen inom varje sektor skulle inte komma förrän senare i utbildningen, eleven skulle under sin utbild- ning göra successiva val. I proposition Kunskap och kvalitet – elva steg för utveckling av gymnasieskolan (2003/04:140) fanns emellertid inte mycket av det som utredningen föreslagit. I propositionen föreslogs att de befintliga programmen skulle behållas och att för- ändringar skulle ske inom dessa. Bland annat föreslogs ämnesbetyg istället för kursbetyg. Denna proposition ledde sedan fram till uppdrag med den gymnasieskola som skulle träda i kraft (GY-07). 2006 avstan- nade arbetet med GY-07 med hänvisning till att det behövdes större förändringar av gymnasieskolan än de som GY-07 innehöll. Denna reform, som var tänkt träda ikraft , drogs tillbaka. Den nuvarande regeringen beslutade att tillsätta en utredning med syfte att lämna förslag till en reformerad gymnasieskola. Utredarens förslag presenteras i betänkandet – en reformerad gymnasieskola (SOU 2008:27). Utredning har främst sett över gymnasieskolans struktur men det finns förslag i utredningen som kommer att påverka gymnasie- skolans framtida innehåll i förhållande till nuvarande. Utredaren har två principiella utgångspunkter för utredningen; 1) Ungas rätt till utbildning 2) Gymnasieskolan är en strategisk del av kompetens- försörjningen på nationell och regional nivå (s. 186). Utredaren har utifrån sin analys av nuläget i den gymnasiala utbildningen kommit Utredning om förändrad gymnasieskola fram till tre viktiga frågor avseende vilka förändringar som behöver göras i gymnasieskolan. Dessa frågor behandlar: Elevens rätt till en god utbildning behöver stärkas, Ansvar, struktur och regelverk behöver stärkas, En ökad samverkan behövs i gymnasieskolan mellan avnämare och skolhuvudmän. (s. 319). När det gäller elevens rätt till god utbildning är det framförallt ökad tydlighet i regelverk och tillämpning som ses som en väg i denna riktning. Ökad tydlighet i vad programmen innebär och vart de leder ska hjälpa eleverna och avnämarna att förstå vad genom- gången utbildning inom ett program innebär. Den flora av lokala kurser och specialutformade program som finns skapar enligt utredningen otydlighet. Utredaren föreslår också att programmålen ska bli tydligare, även detta för att synliggöra vad som uppnås via ett program. Det föreslås också införande av en examen som ska bli tydligare mått än slutbetyg på hur skolan lyckats med sitt uppdrag och hur eleven har lyckats med sina studier. Vidare föreslås också inskränkning i huvudmannens möjligheter att påverka innehållet i utbildningarna i förhållande till vad som gäller . När det gäller gymnasieskolans framtida struktur föreslår utredaren 19 program varav 14 yrkesprogram och fem studieförberedande program. Utredaren har också visat på att vissa av dagens program är svåra att definiera som antingen studie- eller yrkesförberedande. I förslaget görs en tydlig uppdelning mellan yrkesprogram med avsikt att leda till direkt anställning i något yrke samt högskoleför- beredande program som syftar till att eleven har för avsikt att studera vidare inom högskola. Följande yrkesprogram föreslås: Programmet för Bygg- och Anläggning, Programmet för Djurhållning och Naturbruk, Programmet för El- och Energiteknik, Programmet för Flygteknik, Programmet för Fordon och Transporter, Programmet för Handel och Administrativ service, Programmet för Hantverk, Programmet för Hotell och Turism, Programmet för Industriell teknik, Programmet för Restaurang och Livsmedel, Programmet för Sjöfart, Programmet för VVS-, Klimat och Fastighetsteknik, Programmet för Vård och Omsorg. Det framgår också att yrkesutbildning kan bedrivas på två olika sätt, antingen som skolförlagd utbildning eller som lärlingsutbild– ning. För båda alternativen föreslår utredaren att det är respektive programs nationella mål som ska gälla. Det blir således endast miljön för lärandet som skiljer dem åt, målen för utbildningen är samma. I dagens gymnasiala yrkesutbildning anges att yrkesutbildningen förbereder för ett yrke. Utredningen vill förstärka yrkesutbildning- ens kvalitet, dels genom att göra tydliga yrkesutgångar, dels genom att eleven läser fler poäng med inriktning mot sitt yrkesval. På så sätt menar utredaren att yrkesutbildningen ska leda till bättre anställningsbarhet inom det valda yrkesområdet. Innehållsmässigt finns alla de program som beskrivs ovan i någon form inom dagens gymnasieskola, antingen som eget pro- gram eller som inriktning. Visst innehåll har bytt plats och kommit tillsammans med kunskapsområden som inte finns i dagens gymna- sieskola. Det föreslås även införande av ett fjärde tekniskt år. Detta ger möjlighet till en breddad teknisk gymnasieutbildning efter de tek- niska nationella treåriga programmen. Möjligheten ska gälla såväl de tekniska utbildningarna som är yrkesprogram och det högsko- leförberedande programmet för Teknik. I det senare fallet ska utbildningen kunna stärka möjligheten att komma in i arbetslivet utan en högskoleutbildning. Detta fjärde tekniska år i kombination med ett tekniskt nationellt treårigt program ska leda till en särskild examen. Följande högskoleförberedande program föreslås: Programmet för Ekonomi, Programmet för Estetik och Humaniora, Utredning om förändrad gymnasieskola Programmet för Naturvetenskap, Programmet för Samhällsvetenskap och Media, Programmet för Teknik. Även inom dessa program kan man känna igen innehållet från nuvarande program. Det nuvarande Medieprogrammet återkommer som en inriktning och föreslås vara studieförberedande till skillnad från då det per definition är ett yrkesförberedande program. Medieprogrammet präglas av att det är svårt att anskaffa som det är svårt att få jobb inom ett flertal av de yrkesområden som programmet utbildar för. När jag talat med skolor om Medieprogrammet framstår det klart att man inom de flesta områden måste studera vidare på högskolan för att få arbete inom denna sektor. Medieprogrammet är det program som enligt statistik har flest lärare utan lärarexamen. De föreslagna nationella programmens inre struktur, oberoende av om de är yrkesprogram eller studieförberedande program, har en snarlik uppdelning som . Strukturen utgår ifrån programge- mensamma ämnen, inriktningsgemensamma ämnen och program- fördjupande ämnen. Därtill kommer gymnasiegemensamma ämnen, individuellt val samt en examensuppgift. Eftersom yrkesämnena ska få ett större utrymme av den totala utbildningstiden än i dagens yrkesförberedande program innebär förslaget att eleven kan få en ökad specialisering inom sitt valda yrkesområde. En viktig skillnad jämfört med är att yrkespro- grammen inte föreslås ge grundläggande behörighet till högskole- studier. Det ska dock vara möjligt för en elev att inom ramen för individuellt val och utökat program uppnå grundläggande behörig- het. Den examensuppgift som föreslås är en utveckling av dagens projektarbete. Att tiden inom yrkesämnena ökar kan också påverka behovet av fler lärare i yrkesämnen. På kort sikt kan nedgången i elevkullarna plana ut ett ökat behov. Utredaren drar slutsatsen att det i dagens system finns för stora valmöjligheter och en omfattande lokal frihet som gör att likvär- digheten brister. Som en konsekvens av detta finns det i förslaget en rad åtgärder som begränsar skolornas och lärarnas handlings– Exempel på detta är att lokala kurser och special– utformade program inte tillåts om inte staten har godkänt sådana. 4.4Utökad samverkan mellan skola och avnämare Intentionen med samverkan mellan skola och arbetsliv har funnits inom gymnasial yrkesutbildning. Kravet på en ökad samverkan i gymnasieskolan mellan avnämare och skolhuvudmän är en del i förslaget som ska säkra kvaliteten i gymnasieskolan. Här föreslås samverkan på olika nivåer, både nationellt och lokalt. Nationellt föreslås två olika samverkansorgan, ett med övergripande ansvar för samverkan mellan avnämare och gymnasie- skolan, ett nationellt råd. Därutöver föreslås ett programråd för varje nationellt program. Båda råden administreras av . Det Nationella rådet ska fungera som ett rådgivande organ åt och de ledamöter som ingår i rådet ska utses av regeringen. Det är generaldirektör som ska leda det Nationella rådet. Rådet blir en kvalitetssäkrande länk mellan Skol- verkets verksamhet och regeringen. Vissa frågor ska tas upp i rådet innan det tas beslut av regeringen, exempelvis när det gäller exa- mensmål för de olika programmen. Rådet ska också yttra sig kring övergripande strategiska frågor som rör gymnasial utbildning och yttra sig i frågor om regionala utbildningsinriktningar och riksre- kryterande utbildningar. Kompetensförsörjningsfrågor är också ett område som rådet ska beakta i sitt arbete. Enligt förslaget ska ledamöterna vara företrädare för arbetsgivare på central nivå samt företrädare för högskolans olika vetenskapsområden. Fackliga organisationer och vissa myndigheter föreslås få närvaro- och yttrandefrihet. Även representanter för skolhuvudmän, skolledare och lärare ska adjungeras. De nationella programråden får ett mer operativt uppdrag än det Nationella rådet. I de nationella programrådens arbetsuppgifter ingår bland annat att rapportera om hur det regionalt och lokalt fungerar med kompetensförsörjning i förhållande till arbetslivets behov och hur många elever av en årskurs som söker till vidare stu- dier. Det ankommer också på programråden att bistå i utvecklingsarbetet med styrdokument, i kvalitetskrav och tillgången på arbetsplatsförlagt lärande (APL). Det kan exempelvis handla om examensuppgifter till eleverna inom respektive program. Därutöver ska de nationella programråden säkra informationen till Utredning om förändrad gymnasieskola elever gällande mål för utbildningen, innehåll samt vilka utgångar som programmet erbjuder. Till dessa programråd knyts bl.a. branschföreträdare inom programmet, fackliga organi- sationer och andra intressenter. Det är som utser vilka som ska ingå i respektive nationellt programråd. När det gäller regional samverkan föreslår utredaren ingen reglering för hur denna samverkan ska se ut. Det viktiga är att det kommer till stånd en regional samverkan mellan skola och avnä- mare. finns redan sådan samverkan på många platser i landet. Lokal samverkan föreslås ske genom obligatoriska program- eller yrkesråd. Utredningen har inte tagit ställning till innehåll i ämnena inom respektive program och utbildning. Detta blir ett uppdrag för Skol- verket och de nya nationella programråden att arbeta fram. Vad jag kan bedöma kommer det inte behövas andra ämnesmäs- siga kunskaper och kompetenser för yrkesläraren än som en konsekvens av utredningens förslag. Givetvis krävs det alltid en kontinuerlig kompetensutveckling inom de aktuella ämnesområ- dena för den enskilde läraren för att kunna vara uppdaterad på förändringar inom yrkesområdet. 5Yrkesutbildningens och yrkeslärarutbildningens historiska framväxt Yrkesutbildning i har sett olika ut . Den har alltid haft som ambition att återspegla de behov av utbildning som det rådande samhället och arbetsmarknaden haft som krav för tillfället. upplevde både företrädare för hantverk och industrin brist på teknisk utbildning. Det infördes då lärlingsskolor med yrkesskola som påbyggnad. Dessa förändrades snabbt, fick en mer heterogen struktur och övergick sedan till kommunala verkstadsskolor. De kommunala verkstadsskolorna expanderade snabbt under 50- och 60- talet för att därefter ingå i de nationella linjerna som inrättades i samband med läroplanen för gymnasieskolan 1970 (Lgy-70). Då sammanfördes gymnasiet, real- skolan och yrkesskolorna till en gemensam gymnasieskola. Inom systemet fanns då en indelning mellan linjerna som gjorde att utbildningarna kunde omfatta två till . De yrkesin- riktade linjerna var tvååriga. I samband med det s.k. programgymnasiet som infördes mellan 1992–95 blev alla utbildningar treåriga och det blev ökat krav på teoretiska studier för elever på de yrkesförberedande programmen. Med teoretiska studier menas här att antalet kärnämnen, som tidi- gare kallats teoretiska ämnen, utökades. Tanken med kärnämnena är bland annat att de ska bidra till utvecklingen av mer teoretiskt kunnande även i karaktärsämnena. De förändrade kraven på yrkesutbildning som skedde ställde också nya krav på både yrkeskompetens som på alltmer pedagogisk utbildning för lärarrollen. Det har som en kon- sekvens av förändringar i yrkesutbildningen skett en successiv ökning av utbildningens längd för yrkeslärare. Från början var det en fem veckors utbildning som övergick under 50- Yrkesutbildningens och yrkeslärarutbildningens historiska framväxt talet , för att omfatta inom industri och hantverk. Som en konsekvens av de förändrade kraven i samband med införandet av program- gymnasiet tillsattes en utredning, Höj ribban! (SOU 1994:101). En av utredningens uppgift var att belysa kompetenskrav för yrkeslä- rarna men också med utgångspunkt i det då införda programgymnasiet. Denna utrednings förslag ledde fram till att regeringen beslöt om en ändring i examensbeskriv- ningen som angav att för att få ut en lärarexamen skulle den studerande uppfylla krav på praktisk-pedagogisk utbildning om 40 poäng. Dessutom skulle det krävas en relevant yrkesinriktad högskoleutbildning om minst 60 poäng för att få undervisa i ett karaktärsämne i gymnasieskolans program med yrkesämnen. Detta gällde för lärare inom områdena Industri och hantverk samt Handel och administration. För exempelvis områdena Vård och Naturbruk ansåg utredaren att det redan fanns tillräckligt med teoretisk kompetens med tanke på de sökandes bakgrund. Ytterligare förändring skedde 2001, och som fortfarande gäller, då det ingår ett allmänt utbildningsområde i lärarutbildningen som omfattar 90 högskolepoäng (60 poäng). I samband med detta har lärarutbildningen för lärare i yrkesämnen fått en total omfattning om 180 högskolepoäng (120 poäng) fördelat på relevant högskole- utbildning omfattande 90 högskolepoäng eller motsvarande utbild- ning i kombination med det allmänna utbildningsområdet som också omfattar 90 högskolepoäng. , –2001 har utbildningens omfattning för att få lärarexamen i yrkesämnen tredubblats, från 60 högskolepoäng (40 poäng) till 180 högskolepoäng (120 poäng). Behovet av en ny och längre lärarutbildning är kopplat till den förändring av lärarrollen som skede då bl.a. en ny styrningsprincip infördes i det svenska skolsystemet. 5.1Förändrade krav på yrkeslärarens kunskap och kompetens Utredaren i Höj ribban! menar att med krav på såväl bredd som specialisering var det nödvändigt att lärarkompetensen utvecklades och förstärktes. Vidare anger utredaren kopplingen mellan arbetsli- vets utveckling och förändrade krav på gymnasielärare i yrkesäm- nen. Följande generella förändringar anges: Yrkesutbildningens och yrkeslärarutbildningens historiska framväxt från snäv specialisering till bred kompetens kombinerad med specialkunskaper, från praktiskt arbete till mer teoretiskt inriktat arbete, från mekaniskt styrt arbete till arbete som kräver förmåga att lösa problem, från individuellt arbete till lagarbete. (s. 87). Utredaren lyfter också problematiken med att en individ kommer från arbetslivet med goda och relevanta yrkeskunskaper. Dessa yrkeskunskaper är då grund för undervisningen, men hur länge är dessa kunskaper goda och relevanta dvs. när blir detta yrkeskun- nande föråldrat i ett snabbt föränderligt arbetsliv? En annan pro- blematik som tas upp är bredden i programmet kontra lärarens yrkeserfarenhet. utbildningar som täcker ett stort antal kompetensområden ökar också krav på bredd i lärarkompetensen, alternativt att detta löses via arbetslag där lärare med olika kompe- tenser samverkar. Utredaren utgår ifrån att det krävs såväl yrkeserfarenhet som teoretisk kompetens för den framtida läraren i yrkesämnen. När det gäller yrkeserfarenhet menar utredaren att det är viktigt med ett system som är flexibelt där den sökandes yrkeskompetens bedöms utifrån flera kriterier. De kriterier som anges är yrkesverksamhe- tens relevans och längd, aktualitet samt kvalifikationsnivå. När det gäller teoretisk kompetens menar utredaren att det för områdena Industri och hantverk samt Handel och administration, som vid tillfället motsvarade elva av de yrkesförberedande pro- grammen, ska krävas genomgången högskoleutbildning för att bli behörig till lärarutbildningen. Utredaren anger bl.a. följande skäl som talar för detta: Utvecklingen inom arbetslivet visar att kraven på teoretisk kompetens ökar, Eleverna i den reformerade gymnasieskolan – med bl.a. åtta kärnämnen och ett nytt betygssystem – får en god teoretisk kompetens. Inslaget av allmänna ämnen är betydligt större än i tidigare gymnasieutbildningar, Det är orimligt att vissa lärargrupper i gymnasieskolan ska ha en betydligt lägre teoretisk kompetens än andra grupper. Det gäller såväl förhållandet mellan den ämnesteoretiska kompetensen för Yrkesutbildningens och yrkeslärarutbildningens historiska framväxt gymnasielärare i allmänna ämnen och gymnasielärare i yrkesäm– nen som mellan olika grupper av gymnasielärare i yrkesämnen,