sou · GVB360 · 2008-01-01 00:00:00 — Flera vägar var farbara först efter närmare . Det extrema snöovädret drabbade förutom vägnätet även järnvägsnätet. Byggnader utsattes för framförallt takras på grund av de stora snölasterna (, 1998). En vanlig bidragande orsak till stora och ofta blöta snöfall är närheten till ett öppet och förhållandevis varmt hav. Framförallt gäller detta för pålandsvind från , och , när de inte är istäckta. Detta innebär ofta att tempe- raturen vid snöfallen eller vid skadesituationen ligger . 3.3Globala förändringar i klimatet 3.3.1Ökad säkerhet kring orsakerna till observerad global uppvärmning Ökad halt växthusgaser och uppvärmning Den globala medeltemperaturen har ökat med i genomsnitt (1906 2005). Den viktigaste växthusgasen från mänskliga aktiviteter är koldioxid. Utsläppen av koldioxid kommer främst från förbränning av fossila bränslen som kol, olja och naturgas. Koldioxidhalten i atmosfären har ökat från cirka 280 ppm till 379 ppm . Halterna metan och dikväveoxid har också ökat som ett resultat av människans aktiviteter. IPCC slår i sin senaste utvärdering (Assessement report 4, AR4) fast att Huvuddelen av den uppvärmning som skett är mycket sannolikt orsakad av ökande halter av växthusgaser i atmosfären (IPCC 2007). Halterna av partiklar i atmosfären har också ökat bl.a. till följd av utsläpp av svavel och sot som skapas vid förbränning. Den ökande partikelhalten verkar främst avkylande på jordytans temperatur och maskerar därför sannolikt en del av den uppvärmning som annars skulle ha skett. –2003 har världshavens nivå stigit med knappt åtta centimeter. Denna stigning kan dels förklaras med en expansion av havsvattnet i samband med uppvärmning av världshaven och dels med avsmältningen av glaciärer. 2003 har stigningen varit ungefär dubbelt så snabb som . Ökningen av stigningshastig- heten beror främst på en ökande expansion av havsvattnet som en följd av uppvärmningen. Figur 3.13 Havsnivåhöjningen under de senaste drygt 100 åren (0-nivån utgör medelvärdet för perioden 1990) Källa IPCC, 2007. Vissa extrema väderhändelser vanligare Vissa extrema väderhändelser har blivit vanligare, andra ovanligare. Antalet kalla vinternätter och frostdagar över landområden har minskat medan antalet mycket varma sommardagar och varma sommarnätter ökat. Båda dessa trender beror sannolikt på en ökad växthuseffekt. Antalet intensiva tropiska cykloner har ökat de , särskilt över , och det är ganska troligt att detta kan förknippas med den globala uppvärmningen. Bättre förståelse av interaktion mellan jordyta och atmosfär Uppvärmning har skett både vid markytan och i troposfären (nedersta av atmosfären). Denna samstämmighet i obser- vationer var inte tydlig när den föregående IPCC rapporten (IPCC, 2001: Third Assessment Report, TAR) togs fram. Atmos- innehåll av vattenånga har ökat, i linje med uppvärmningen i atmosfären och i enlighet med klimatmodellerna. 3.3.2Ökande halter av växthusgaser leder till fortsatt uppvärmning Olika scenarier för utsläppen ger olika stor uppvärmning De scenarier för växthusgasutsläpp som IPCC använder innehåller allt från mycket kraftiga ökningar av växthusgaskoncentrationer i scenario A1FI till begränsade ökningar i scenario B1 och en rad mellanliggande scenarier. I de högre scenarierna antas en fortsatt ökande användning av fossila bränslen och därmed en fortsatt snabbt ökande koldioxidhalt. ligger koldioxidkon- centrationen nära högre än den förindustriella nivån i scenariot A1FI. I scenario B1 antas en teknologi- och samhälls- utveckling som möjliggör ett minskat utnyttjande av fossila bräns- len. I detta fall beräknas koldioxidhalten fortsätta att öka, men stabiliseras på en nivå som är ungefär dubbelt så hög som den förindustriella nivån. Inget av IPCC:s scenarier innehåller antagan- den om internationella överenskommelser för att begränsa utsläppen. En rad olika klimatmodeller från forskningsinstitut runt hela världen har använts för att beräkna de klimatändringar som ökande halter av växthusgaser kan medföra. Jämfört med den förra IPCC utvärderingen, IPCC 2001:TAR, har betydligt fler simuleringar genomförts med ett större antal modeller. Därför finns nu ett mycket bredare modellunderlag att basera bedömningarna på. Klimatsimuleringarna har gjorts för tidsperioden 2095. B1 scenariot ger en ökning av den globala medeltemperaturen med med ett osäkerhetsintervall mellan 1,1 och . Det högsta utsläppsscenariot (A1F1) ger en global temperaturök- ning på med ett osäkerhetsintervall mellan 2,4 och . Det sammanlagda osäkerhetsintervallet, från 1,1 är inte direkt jämförbart med det som angavs i TAR efter- som en annan metodik använts för att beräkna osäkerheten. Den nya metodiken har kunnat användas framförallt därför att så många olika simuleringar funnits tillgängliga. De nya scenarieresultaten är i god överensstämmelse med de resultat som presenterades i TAR. Sammantaget ger detta en stor säkerhet i slutsatsen att: Fortsatta utsläpp av växthusgaser med stor sannolikhet leder till en fortsatt uppvärmning som är större än den vi upplevt (IPCC, 2007). Havsytans nivå kommer att fortsätta höjas. Det lägsta utsläpps- scenariot (B1) ger en global medelhöjning medan det högsta scenariot (A1FI) ger från kring . Det sammanlagda osäkerhetsintervallet är inte direkt jämförbart med det som angavs i TAR eftersom en annan metodik använts för att beräkna osäkerheten. I dessa beräkningar har inte inkluderats möjligheten att isavsmält- ningsprocesser på och i kan accelerera som en följd av den fortsatta uppvärmningen. Sådana processer skulle kunna ge en ytterliggare höjning av havsytans nivå redan under detta århundrade. Ökningen väntas fortsätta även om halterna av växthusgaser stabiliseras. Det bör också noteras att ökningen inte fördelar sig jämnt över världshaven. Regionalt, t.ex. i och , väntas höjningen bli större än det globala genomsnittet (IPCC, 2007b). Uppvärmningen kommer inte vara jämt fördelad över världen. Över och landområden på norra halvklotet väntas uppvärm- ningen bli betydligt större, över ungefär dubbelt så stor som det globala medelvärdet. Över södra halvklotets havsområden och i Klimatet och SOU 2007:60 centrala delarna av norra väntas uppvärmningen bli mindre än det globala medelvärdet. Värmeböljor och kraftiga regn vanligare Det är mycket sannolikt att värmeböljor, kraftiga regn och snöfattiga vintrar blir vanligare i ett varmare klimat. I det arktiska området kan havsisen helt försvinna under detta århundrade. Det är sannolikt att antalet intensiva tro- piska cykloner kommer att öka i ett varmare klimat. Västvindbältet på våra breddgrader tenderar att förskjutas norrut och med detta lågtrycksbanor och nederbördsmönster. Denna tendens stämmer med observerationer . 3.3.3Återkopplingsmekanismer, klimatet på och risk för plötsliga klimatförändringar Även om växthusgaskoncentrationerna i atmosfären stabiliseras under det kommande seklet kommer en fortsatt uppvärmning sannolikt ske under många decennier. Såsmåningom skulle dock temperaturen plana ut. Havsytan kommer dock att fortsätta stiga . Den fortsatta expansionen av havsvattnet på grund av uppvärmningen skulle kunna höja havsytans nivå med på lång sikt. (Vetenskapliga rådet för klimatfrågor, 2007) Farhågor om större havsnivåhöjning på grund avsmältande glaciärer IPCC pekar i sin fjärde utvärderingsrapport på att speciellt den övre gränsen för hur stor höjningen av havsytans nivå kan bli är osäker. Havsnivåhöjningen skulle kunna accelerera och överstiga det intervall som IPCC ger vid ökad avsmältning av Grönlandsisen och delar av isar. Denna effekt var i TAR delvis inbakad i intervallet . Andra skillnader i metodiken mellan TAR och AR4 är att i resultat om framtida havsnivå i AR4 gäller för en något kortare period än resultat i TAR. Dessutom omfattas en något smalare andel av sannolikhetsfördelningen i AR4 än i TAR (IPCC, 2007b). Jämfört med glaciärerna i världens olika bergstrakter finns det mycket mer vatten i ismassorna på och i . Eftersom ismassorna tillväxer och avsmälter beroende på neder- börd och temperatur påverkas balansen av klimatförändringar. Om Grönlandsisen och isen på helt smälte skulle världshavet stiga med cirka 7 respektive . Tillskott av dessa vattenmassor överstiger alltså vida det som smältningen av mindre glaciärer och havsvattnets termiska expansion kan åstadkomma. Isarna är dock tröga system och reagerar långsamt. är genom sitt topografiska läge med de högt belägna centrala delarna en relativt stabil inlandsis. Isen reagerar genom smältning på ett någorlunda förutsägbart sätt på ett varmare klimat. Smältzonerna finns framför allt längs kusterna. Nya studier tyder på att avsmältningen varit mer omfattande . I ett varmare klimat kommer de områden där isen smälter av att expandera inåt centrala , se figur 3.14. En upp- värmning som pågår , i linje med den som förutses i IPCC:s scenarier, kan leda till att hela Grönlandsisen smälter inom . Detta skulle alltså leda till en höjning av havsytans nivå med . Vissa studier som publicerats tyder på att avsmältningen av Grönlandsisen kan gå snabbare än man trott, se t.ex. , F, 2007. Figur 3.14 Principiell bild av isbalans för en inlandsis Källa: , 2007. För isar beräknas en mycket stor uppvärmning krävas för att initiera en mer omfattande avsmältning. utgör en jättelik ismassa som vilar på den antarktiska kontinenten. S.k. shelf- isar, tjock, kompakt glaciäris, omger betydande delar av konti- nenten. Dessa shelf-isar bidrar till att hålla inlandsisen på plats. Klimatet på är mycket kallt året om och förhållandena skiljer sig på ett avgörande sätt från genom en närmast total avsaknad av smältzoner. Någon omfattande ökning av smältzoner är inte heller att vänta i ett varmare klimat. bedöms därför vara relativt okänslig för måttlig uppvärmning. Ismassorna i kan t.o.m. komma att öka till en början, vid en fortsatt uppvärmning av klimatet, eftersom nederbörden i området förväntas öka som det fortfarande kommer vara tillräckligt kallt för isbildning. Delar av landisen, främst isen i Västantarktis, kan dock ligga i farozonen. Den västantarktiska isen innehåller vatten i termer av världshavets vattenstånd. Förhållandevis snabba och stora förändringar av kontinentalisarna kan inte uteslutas varken på eller på , men kunskapsläget räcker inte för kvantifiertade bedömningar (IPCC, 2007). Under den antarktiska kollapsade en del av den s.k. shelf-isen vid Västantarktis. Under loppet av har av isen försvunnit. Kollaps av shelf-isar kan utlösas av uppvärmning. Eftersom shelf-isarna vilar på havsytan har en kollaps ingen direkt effekt på havsytans nivå. Bakomliggande kan dock röra sig snabbare och tunnas ut om shelf-isen försvinner. Mer omfattande kollapser av shelf-isar skulle kunna leda till en partiell kollaps av större delar av isen i Västantarktis och isen skulle kunna glida ut i havet. Sådana kollapser är väldokumenterade från den senaste istidens inlandsisar i och , men har ännu inte observerats i dagens kvarstående inlandsisar. Kollapser av detta slag styrs av komplexa återkopplingsmekanismer vid isens botten. Friktionen mot bergrunden är en faktor som styr. Vid en stigande havsnivå skulle friktionen kunna minska vilket kan öka risken för utglidning. Risken för en kollaps av den Västantarktiska isen är emellertid inte heller försumbar ens utan klimatförändringarna. Det undre gränsskiktet är väl isolerat från klimatsystemet och huvuddelen av istransporten till havet sker genom snabba isströmmar (se figur 3.15). Dessa ändrar mönster och kan slå av och på med en livscykel på några hundra eller några få . Klimatförändringen kan alltså öka risken för en kollaps genom att havsnivån stiger. är det dock inte möjligt att beräkna eller förutse risken för en sådan kollaps av delar av den Antarktiska isen. Figur 3.15 Rörelsehastighet hos is (meter/år) Källa: , 2007. Den framtida massbalansen för inlandsis är alltså svår- förutsägbar. är genom sin stora volym och den lilla men inte obefintliga risken för partiella kollapshändelser en riskfaktor. IPCC anger ett stort osäkerhetsintervall för hur balansen av is (1961-2003) bidragit till att höja den globala havsytenivån med 0,14±0,/år (IPCC, 2007). Frågan om huruvida kommer att stanna av eller rent av vända i ett förändrat klimat samt om detta i sin tur kommer att leda till att vi går in i en ny istid kommer ofta upp. För att kunna besvara dessa frågor behöver man en viss förståelse för hur värmetransporten över jorden ser ut och vad som driver havsström- är en del av världshavets s.k. termohalina cirkulation som till viss del drivs av densitetsskillnader mellan vattenmassorna som uppstår på grund av skillnader i temperatur och salthalt. Djupvatten bildas främst i norra . Det nordatlantiska djupvattnet rör sig sydvart i på två och vidare in i och . Detta utflöde av kallt djupvatten balanseras av ett ytnära inflöde till . Den ström som nära ytan går norrut i är det som kallas . Vinden har också stor betydelse för som transporterar stora mängder värme till . Ökad nederbörd och smältvatten från smältande isar skulle kunna minska salthalten i norr, bromsa cirkulationen och minska dess transport av värme med följder för klimatet speciellt runt . Att detta har hänt förr diskuteras ofta i termer av en händelse för cirka 11 , i slutet av förra istiden, då stora mängder smältvatten hade dämts i . När detta sötvatten sedan strömmade ut i blev effekten så pass stor att påverkades och klimatet blev i alla fall regionalt flera grader kallare för . återhämtade sig dock såsmåningom (IPCC 2007b). Figur 3.16 Schematisk bild av den globala havscirkulationen Källa: , MISU. Haven och havsströmmarna spelar en betydande roll, särskilt för värmetransporten på lägre breddgrader. Hos oss är visserligen , eller egentligen dess nordostliga fortsättning som kallas den Nordatlantiska strömmen, av betydelse men den har inte själv en sådan kraft att den ensamt kan förklara det förhållandevis milda klimat vi har. Värmetransporten till våra breddgrader via atmosfären är betydligt större (se figur 3.17). Figur 3.17 Värmetransport från låga till höga breddgrader. X-axeln visar breddgrad och y-axeln anger transport av värme. Den finsträckade linjen anger transport via atmosfären och den grövre streckade transport via havsströmmar. Den heldragna linjen anger den totala värmetransporten Källa: , 2007. Hur och den termohalina cirkulationen förändras har dock betydelse för klimatet i det Nordatlantiska området. Kontinuerliga studier av hur strömmen förändras har bara pågått . Vissa mätdata finns att tillgå för ungefär . Det kan konstateras att vattnet i har blivit mindre salt och varmare . Den Nordatlantiska strömmen har också tappat i styrka. Det är dock osäkert hur stor förändringen är. Modellberäkningar från tänkbara utsläppsscenarier tyder på en viss avmattning av på grund av klimatförändringen, men den upphör inte och ändrar inte heller riktning under detta sekel. En mycket stor majoritet av klimat- modellerna visar att den allmänt sett stora uppvärmningen på nordliga breddgrader visserligen kan komma att dämpas något i området söder om men det är inte frågan om någon absolut temperaturminskning.Påverkan på det nordiska området är bara marginell. Metan är den näst viktigaste växthusgasen. Utsläpp sker både från mänskliga aktiviteter och från t.ex. våtmarker. Metan finns naturligt lagrad i olika former och utsläppen från dessa lager kan påverkas av en klimatförändring. Hur metan lagrad i permafrost reagerar vid en klimatförändring är en komplex fråga. Sannolikt frigörs metan i betydande omfattning då permafrost eroderar och smälter, men detta utgör troligtvis en relativt liten del av de sammanlagda utsläppen av metan. Smältning av s.k. diskon- tinuerlig permafrost leder till expanderande våtmarker i arktiska områden med ökande metanutsläpp. Även dessa utsläpp är dock relativt blygsamma. Utsläppen från sjöar i tundra och skogs- områden är en annan källa som ökar. Metanhydrater som finns på större djup är en potentiell mycket stor utsläppskälla. Stora mängder metan finns lagrade som metanhydrater i havsbottnar och en del även i permafrost i form av metangas inkapslad i is. Uppskattningsvis finns det mer kol i dessa metanhydrater än i de kända reserverna av kol, olja och naturgas sammanlagt, se figur 3.18. Figur 3.18 Fördelning av kol i olika källor på jorden (miljoner ton) Källa: Anpassad från , 2007. Metanhydrater är värmekänsliga och en uppvärmning som når ner till havsbottnarna har spekulerats kunna leda till en frigörelse av stora mängder metan till atmosfären. Eftersom metan är en effektiv växthusgas skulle detta kunna öka den globala uppvärmningen mycket kraftigt jämfört med påverkan av utsläpp från mänsklig aktivitet. En destabilisering av metanhydrater i havet kan ha skett med en plötslig uppvärmning som följd. Det skulle också möjligen kunna vara en förklaring till vissa andra katastrofala perioder i jordens tidigare klimathistoria. Dagens klimatscenarier omfattar inte bidrag från metanhydrater. Hur stor risken är för en större frisättning av metanhydrater, är svårbedömt. (, 2007). 3.4Val av scenarier och modeller IPCC:s klimatscenarier bygger på framtagna socio-ekonomiska scenarier. De senaste presenterades i rapporten on Emissions Scenarios, SRES (IPCC, 2000). Dessa scenarier mot- svarar konsistenta utvecklingsvägar för de huvudsakliga faktorer som driver utsläppen av växthusgaser, nämligen demografi, social, ekonomisk och teknisk utveckling. beskrivningarna inte antaganden om direkta åtgärder för att minska utsläppen. SRES omfattar fyra huvudspår som betecknas A1, A2, B1, och B2. Dessa är egentligen fyra familjer av scenarier, men det finns ett huvudalternativ för varje grupp. En betydelsefull skillnad mellan scenarierna är graden av globalisering, vilken antas påverka ekono- misk och teknisk utveckling kraftigt med påföljande påverkan på utsläppen. I A-scenarierna ligger fokus på ekonomisk tillväxt, medan B-scenarierna visar en mer hållbar utveckling. Figur 3.19 Olika utsläppsscenariers egenskaper Scenario A1 beskriver en värld som karakteriseras av hög ekonomisk och kulturell globalisering, låg befolkningstillväxt och snabb ekonomisk tillväxt. Det sker en snabb introduktion av nya teknologier och snabb spridning av dem över klotet. Hur kolin- tensiv den nya teknologin är spelar stor roll för hur de årliga utsläppen av koldioxid blir. Efter en initial ökning i varje A1-alter- nativ, divergerar utsläppsnivåerna mellan de olika alternativen. Vid kan det vara fråga om drygt 30 Gigaton kol (GtC) enligt scenario A1FI eller cirka 4 GtC enligt scenario A1T. Den globala uppvärmningen blir betydligt mindre med mindre samlade utsläpp och beräknas för A1T till , men för A1FI . Scenario A2 representerar en heterogen värld med mycket olika regional utveckling. Befolkningen fortsätter öka på grund av ojämn utveckling och långsamt konvergerande fertilitetsmönster. ekonomiska tillväxten per capita och den teknologiska utveck- lingen är mer fragmenterad och långsammare än i de andra scena- rierna. Utsläppen fortsätter att öka till knappt 30 GtC kring . Temperaturen ökar i scenario A2 med till seklets slut. Figur 3.20 Koldioxidutsläpp och koncentration enligt olika scenarier Källa: IPCC, 2000. Scenario B1 beskriver en konvergerande värld med samma befolk- ningsutveckling som i A1, men med snabba förändringar mot en tjänste- och informationsekonomi. Detta resulterar i minskad materialintensitet, och snabbare introduktion av rena teknologier. Scenariot kännetecknas också av en ökad global jämlikhet och betoning på hållbar utveckling. Koldioxidutsläppen planar ut och minskar bortom 2040. De blir som mest 10 15 GtC och ligger års nivå . Temperaturökningen till slutet av seklet beräknas till . I scenario B2 introduceras lokala lösningar på ekonomisk, social och ekologisk hållbarhet. Befolkningen ökar, dock inte lika snabbt som i scenario A2. Den ekonomiska utvecklingen är god men inte anmärkningsvärd, och den tekniska utvecklingen är mindre snabb än i A1- och B1-scenarierna. Utvecklingen är inriktad på hållbarhet, men lokalt och regionalt orienterad. Utsläppen ökar förhållandevis långsamt, och ligger kring 10 15 GtC vid . Temperaturök- ningen beräknas till . 3.4.2Vårt val av scenarier och modeller Utredningen har valt att fokusera på scenarierna A2 och B2. Dessa scenarier har valts av flera nationella anpassningsstudier (t.ex. ). Även i Europeiska kommissionens PESETA-studie, där en sårbarhetsanalys görs för , har samma scenarier valts. Vidare är tillgängligheten till globala och regionala modeller som körts med dessa scenarier stor. Både A2 och B2-scenarierna beskriver en tämligen fragmenterad värld med ökande befolkning och långsam teknikspridning. I B2-scenariot är dock utvecklingen mer fokuserad mot en hållbar utveckling, i alla dess tre aspekter. Energianvändningen är större i A2- än i B2- scenariot. Den faktiska energianvändningen ökar i båda scena- rierna, men energieffektiviteten ökar så att energianvänd- ningen per dollar minskar med till 2100 i båda scenarierna. Andelen kol är mindre i B2-scenariot än i A2-scenariot och ökar endast lite, och kolfria energislag ökar snabbare. Flera faktorer, bl.a. den snabbare befolkningsutvecklingen i A2- scenariot, gör att utsläppen ökar mer än i B2-scenariot. Fram till cirka 2050 är dock skillnaden mellan de båda scenarierna vad gäller utsläppsutveckling relativt liten. De två scenarierna täcker ett spann mellan låga och höga utsläpp. Utsläppsbanan i B2-scenariot ger en koncentration av koldioxid runt 550 ppm vid slutet av seklet, vilket är en fördubbling jämfört med förindustriella koncentrationer. I A2-scenariot tredubblas koldioxidkoncentrationen till cirka 850 ppm. En diskussion om den socioekonomiska utvecklingen i förs i avsnitt 4.8.1 Vårt val av scenarier har inte gjorts utifrån de socio-ekonomiska förutsättningarna utan mer utifrån utsläppsutvecklingen där syftet är att få ett rimligt spann. Vi har valt ett medelhögt scenario A2, och ett medellågt B2. B2-scenariot landar i en global temperatur- höjning som är ungefär lika med ett annat scenario A1T. A1T är ett scenario med snabb global utveckling och en snabb spridning av ny teknologi som håller utsläppen nere. Figur 3.21 Globala temperaturförändringar enligt olika klimatscenarier Källa: IPCC, 2001. Globala och regionala klimatmodeller – vårt val av modeller Globala klimatmodeller beskriver atmosfärens och oceanernas cirkulation samt interaktioner mellan dessa och landytor, vegeta- tion, m.m. Regionala klimatmodeller används för att skala ned resultaten från de globala modellerna till lokal och regional skala. Deras huvudsakliga fördel är att de tillåter en bättre beskrivning av lokal topografi och fördelningen mellan land, hav och sjöar. Den finare upplösningen i regionala modeller medger också bättre simulering av väderföreteelser på lokal och regional skala som frontsystem. Det är därför önskvärt att kunna grunda en sårbar- hetsanalys av samhället på resultat från regionala klimatmodeller. Även om olika globala modeller ger ganska jämförbara globala och även kontinentala medelvärden för uppvärmning m.m., varierar deras beskrivning av vissa storskaliga cirkulationsmönster en hel del, vilket kan ha stor påverkan i regionala betraktelser. Således är det lämpligt att studera effekter på det regionala klimatet med hjälp av flera globala modeller som skalas ned med en regional modell. Vi har använt oss av två globala klimatmodeller. beteckningarna på dessa är HadAM3H och ECHAM4/OPYC3. Valet av dem har i stor utsträckning styrts av det faktum att de är de två modeller som skalat ned med sina regionala modeller. ECHAM4 är den enda modellen som () skalats ned inom vår region med en regional modell för de olika tidsintervall, från nutid , som utredningen studerat. ECHAM4/OPYC3 är en kopplad atmosfär-ocean modell utvecklad vid DKRZ, Deutsches Klima- rechenzentrum GmbH och . HadAM3H är en atmosfärsmodell som är den del av den kopplade klimat- modellen HadCM3.