sou · GWB3123 · 2008-12-15 00:00:00 — Därtill finns en rad organisationer på det privata området vid sidan av Svenskt När- ingsliv. Svenska förhållanden och gällande rätt Centrala kollektivavtal och hängavtal De 600 kollektivavtalen som ingås på central nivå är s.k. riksavtal som gäller för en bransch eller delar av en sådan. Hängavtal tecknas mellan en arbetstagarorganisation och ett enskilt företag som inte är medlem i en arbetsgivarorganisation. Vanligen blir företaget genom hängavtalet bundet av det rikstäckande branschavtal som finns för det område där företaget verkar. /2007 fanns det 53 500 företag med hängavtal som sammantaget omfattade 264 000 anställda. Det totala antalet anställda som omfattades av kollektivavtal var drygt 3,6 miljoner om hänsyn tas till hängavtal. Det innebär att det var av de anställda i som då täcktes av kollektivavtal. Exkluderar man hängavtalen blir siffran . Inom byggbranschen var täckningsgraden , varav var kollektivavtal tecknade i hängavtal. Enligt uppgifter från FORA hade ca 13 300 hängavtal medan hade ca 1 300, Hotell- och Restau- rangfacket ca 5 700 och ca 7 400. Många avtal, såväl inom privat som offentlig sektor, har bestäm- melser som förutsätter att de lokala parterna kommer överens om löneutrymmets storlek och fördelning på grupper och individer. De lokala parterna får därför en roll i lönebildningen. Till de nämnda bestämmelserna i de centrala kollektivavtalen är emellertid i många fall kopplade regler som anger hur mycket lönerna ska höjas och ett visst minsta belopp för varje individ. gäller sådana bestämmelser enbart vid oenighet, s.k. stupstocksregler. Merparten av avtalen inom privat sektor innehåller bestämmel- ser om någon form av individgaranti eller generell ökning. Storle- ken på dessa varierar mellan olika områden. För några områden har individgarantin konstruerats som en avstämning i efterhand. Lägstlöner i kollektivavtal har olika benämningar såsom grund- lön, minimilön, nyanställningslön och ingångslön. Den lägsta lönen reglerar i allmänhet nivån för en vuxen arbetstagare, i vissa avtal från , i andra från 20 eller . Det är inte ovanligt att kol- lektivavtalen, främst inom LO-området, även har lägstlöner för ungdomar. Lägstlönerna är differentierade efter ålder, utbildning, Svenska förhållanden och gällande rätt yrkesvana/branschvana eller anställningstid eller kombinationer av dessa. S.k. tarifflöneavtal har inte lägstlöner i gängse betydelse. Löne- tariffer innebär att kollektivavtalet har fastställda lönesystem som förhandlas på riksnivå och att den anställde placeras in i rätt tariff. Lägstlöner finns i stor utsträckning i den privata sektorns avtal med . Det är även vanligt förekommande på den kommunala sektorn men inte alls inom staten. I betänkande (Ds 1994:13) finns en utförlig redogörelse för den hårda internationella lönekonkur- rensen inom sjöfarten. Där framgår bl.a. att skillnaderna i beman- ningskostnader har medfört att rederier i västländer har engagerat sig i ägande och drift av fartyg under utländsk flagg. Genom att fartyg har kunnat föra andra nationers flaggor har de kunnat bemannas med utländsk arbetskraft vilket lett till avsevärt lägre kostnader för rederierna. Vissa stater tillåter en mer eller mindre fri registrering av utlandsägda fartyg i sina nationella register. Fartyg som registreras i sådana öppna register brukar sägas segla under s.k. bekvämlighetsflagg. Traditionella sjöfartsnationer i västvärlden har mer eller mindre förlorat sina handelsflottor till följd av konkur- rensen. Sjöfolkets fackföreningar har länge haft som mål att bekämpa de bekvämlighetsflaggade fartyg som bemannas av besättning från ett annat land än flaggstatens. Det främsta medlet har varit blockader mot fartyg i hamn. Syftet har varit att få till stånd särskilda kollek- tivavtal, s.k. med redaren och enskilda anställningsavtal för de ombordanställda som anknyter till . ITF:s löneta- riff är uträknad som ett genomsnitt för löner i ett antal europeiska länder. Enligt uppgifter som utredningen inhämtat från fackförbundet förs kampen för en förbättring av förhållandena på bekväm- lighetsflaggade fartyg vidare på samma sätt som då lex kom till. Mer än hälften av världshandelsflottan går numera under bekvämlighetsflagg. På 30–av fartygen finns det kollektivavtal som ITF har godkänt. Merparten av fartygen i världshandelsflottan har alltså inte sådana avtal. I stället förekommer kollektivavtal av Svenska förhållanden och gällande rätt ett slag som inte anses vara godtagbara. och förhandlar fram 60–70 . ITF gör systematiska uppföljningar av löneutbetalningar som sker efter att ett har ingåtts. Det finns en global kedja av ITF-inspektorat som omfattar 50 länder. När en redare har skrivit under ett görs en inspektion av löneutbetalningarna ombord så snart fartyget anlöper en hamn där det finns inspekto- rat. kommer ITF-avtalen i till efter varsel om stridsåtgärder. Det är fråga om kortvariga åtgärder som pågår eller . Inom och anser man att det är av stor betydelse att lex bibehålls så att befintliga kollektivavtal från annat land inte måste respekteras. har fått sitt namn efter Arbetsdomstolens avgörande i det s.k. Britanniamålet (AD 1989 nr 120). I korthet består lex av tre bestämmelser som fördes in i MBL . -tillämpningsområdet för 42 § MBL begränsades så att förbudet för arbetsgivar- och arbetstagarorganisationer att anordna eller understödja en olovlig stridsåtgärd inte gäller andra stridsåtgär- der än sådana som tar sikte på arbetsförhållanden som MBL är direkt tillämplig på, -ett kollektivavtal som är ogiltigt enligt utländsk rätt på den grunden att det har tillkommit efter en stridsåtgärd trots detta ska vara giltigt här i landet om stridsåtgärden var tillåten enligt MBL (25 a § MBL), -ett senare kollektivavtal ska gälla före ett tidigare träffat kol- lektivavtal som MBL inte är direkt tillämplig på (31 a § MBL). Uttalanden i förarbetena till MBL Bestämmelserna i lex kan vara svåra att förstå. Man bör känna till att det gjordes en utvidgning av organisationernas ansvar för fredsplikten i samband med införandet av MBL 1977. Före till- komsten av MBL innebar detta ansvar att organisationerna inte fick föranleda eller medverka till olovliga stridsåtgärder av medlem- marna. Genom 42 § första stycket första och andra meningarna i MBL formulerades ansvaret i stället så att ingen organisation får -anordna eller på annat sätt föranleda olovliga stridsåtgärder, eller -lämna understöd eller på annat sätt medverka till olovliga strids- åtgärder. Enligt uttalanden i förarbetena till MBL var det i första hand läm- nande av ekonomiskt understöd som avsågs när förändringen gjor- des. Genom Britanniadomen kom bestämmelsen dock att få en vidare betydelse. Något som man också bör känna till är att det i förarbetena till MBL gjordes uttalanden om internationella solidaritetsaktioner. I propositionen anförde departementschefen att svenska arbets- tagarorganisationer inte skulle vara förhindrade att delta i interna- tionellt organiserade sympatiåtgärder till stöd för broderorganisa- tioner utomlands eller uttrycka solidaritet med dem som utsätts för politiskt förtryck eller av annat skäl behöver internationellt stöd (prop. 1975/76:75 s. 275). I fråga om de svenska arbetstagarorganisationernas rätt att delta i internationellt organiserade stödaktioner för arbetstagare i andra länder uttalade vid tillkomsten av MBL att lagen utan tvivel skulle ge handlingsutrymme för organisationerna (InU 1975/76:45 s. 47). Tvisten i Britanniamålet gällde stridsåtgärder med anledning av att det på registrerade fartyget hade lagt till i en svensk hamn. Den Internationella () hade drivit en kampanj för att få till stånd kollektivavtal med s.k. bekvämlighetsflaggade fartyg, dvs. fartyg som har registrerats i ett annat land än det där ägarna hör hemma. Med anledning av kampanjen hade krävt att det tyska rederiet som ägde fartyget skulle teckna både ett ITF- avtal (ett särskilt kollektivavtal med lönetariffer som var beräknade av ITF) och ett nyanställningsavtal för den filippinska besätt- ningen. I kraven ingick att skulle ges retroaktiv giltig- het och att rederiet skulle göra en utbetalning till Sjöfolksförbun- det för besättningens räkning med ett belopp som motsvarade skillnaden mellan löner och de löner som besättningen fått från att den hade mönstrat på fartyget. När rederiet vägrade att godta kraven förklarade fartyget i blockad. På Sjöfolksförbundets begäran lade som en sympatiåtgärd ned arbetet med lossning och lastning av fartyget. vidtog Sjöfolksförbun- det en sympatiåtgärd med sin egen primära åtgärd i form av vägran att utföra bogserbåtsassistens. Rederiet m.fl. väckte talan i Arbetsdomstolen och gjorde gäl- lande att blockaden var otillåten eftersom besättningens löner och övriga anställningsvillkor redan var reglerade i ett kollektivavtal med besättningens fackliga organisation i när kravet på ett framställdes. I domen slog Arbetsdomstolen fast att fackliga stridsåtgärder av en arbetstagarorganisation var olovliga enligt MBL om de syftade till att tvinga fram ett undanröjande eller en ändring av ett bestå- ende kollektivavtal mellan en arbetsgivare och en annan arbets- tagarorganisation. Det är detta ställningstagande som har kommit att betecknas som Britanniaprincipen. Enligt Arbetsdomstolen skulle principen gälla både för åtgärder mot arbetsgivarparten i det kollektivavtalet och för sympatiåtgärder mot en motpart i den angripande organisationens eget kollektivavtal. Andra principer som uttalades i domen var att fackliga stridsåt- gärder inte får vidtas i syfte att åstadkomma ett kollektivavtal när avtalet inte skulle bli giltigt enligt svensk rätt och att frågan om lovligheten av stridsåtgärden ska avgöras med tillämpning av lagen i det land där åtgärderna vidtas. Eftersom domen gällde utländska anställningsförhållanden gick Arbetsdomstolen även in på betydelsen av att det kollektivavtal som stridsåtgärden syftade till att undanröja var ett utländskt avtal. Arbetsdomstolen kom fram till att Britanniaprincipen skulle gälla även när stridsåtgärden syftade till att undanröja eller ändra ett avtal mellan utländska parter för en utländsk arbetsplats och det enligt den tillämpliga utländska lagen förhöll sig så att fackliga stridsåtgärder i sådant syfte var olovliga mellan avtalsparterna. En förutsättning var dock att lagstiftningen i det andra landet i stort överensstämde med den svenska lagregleringen på området. Princi- pen skulle inte gälla under alla förhållanden. Undantag skulle göras om en tillämpning av den utländska lagen på frågan om stridsåtgär- den var lovlig i förhållandet mellan parterna i det utländska kollek- tivavtalet skulle strida mot grunderna för den svenska rättsord- ningen (ordre public). 6.3Kraven på lagändring efter Britanniadomen Med anledning av Britanniadomen krävde LO och TCO att den svenska lagstiftningen skulle ändras. Kraven gick ut på -att 1 § MBL skulle ändras så att det uttryckligen skulle framgå att lovligheten av fackliga stridsåtgärder ska bedömas enligt lagen i det land där de vidtas, och -att 42 § MBL skulle avskaffas eller ändras så att det inte skulle föreligga hinder mot att vidta fackliga stridsåtgärder på den svenska arbetsmarknaden av det skälet att den berörde arbetsgi- varen träffat kollektivavtal utomlands. LO och TCO ville värna om arbetstagarnas intressen när det gällde lön och andra anställningsvillkor. Kraven på lagändring tog inte bara sikte på internationella solidaritetsaktioner. De hade också sin bakgrund i att höll på att närma sig den gemensamma euro- peiska arbetsmarknaden. hade det kunnat ställas krav på kollektivavtal när utomnordiska företag skulle bedriva verksamhet i . På det sättet hade man kunnat få garantier för att anställ- ningsvillkoren i de företagen var sådana som gällde på den övriga svenska arbetsmarknaden. förutsåg man problem när företag inom tjänstesektorn skulle komma att bedriva verksamhet över nationsgränserna. Inom utarbetade man en promemoria som fick namnet Vissa fredspliktsregler. I promemorian påpekades det att Britanniadomen bygger på rätts- grundsatsen att frågan om lovligheten av fackliga stridsåtgärder normalt ska avgöras med tillämpning av lagen i det land där åtgär- derna vidtas. Därefter kommenterades inte LO:s och TCO:s första krav på lagändring i promemorian. När det gällde det andra kravet föreslogs en ny paragraf med beteckningen 42 a § i MBL med inne- börden -att bestämmelserna i 42 § MBL inte skulle gälla stridsåtgärder som är att anse som olovliga enbart därför att de strider mot fredsplikt föreskriven i annat lands lag eller utgör angrepp på ett utländskt kollektivavtal, och -att man vid prövning i av ett kollektivavtals giltighet inte skulle fästa avseende vid om vidtagna stridsåtgärder av den art som avses ovan enligt tillämplig utländsk rätt var att anse som olovliga. Syftet med förslaget i den första strecksatsen var att motverka att låglöneländers arbetskraft skulle utnyttjas på den svenska arbets- marknaden på villkor som inte nådde upp till en nivå som var acceptabel. Alla arbetsgivare som bedrev verksamhet i borde kunna utsättas för stridsåtgärder när de fackliga organisatio- nerna ville få kollektivavtal med villkor för den aktuella verksam- heten. Tanken var att ett kollektivavtal alltid måste utformas med beaktande av de specifika förhållanden som råder i det land för vil- ket det förhandlas fram. Eftersom ett utländskt kollektivavtal var tecknat med sikte på arbetsmarknaden i ett annat land kunde en utländsk arbetsgivare med kollektivavtal i utlandet betraktas som kollektivavtalslös när det gällde verksamhet på den svenska arbets- marknaden. Det var därför rimligt att likställa en utländsk arbetsgi- vare med kollektivavtal i utlandet med en svensk arbetsgivare som inte hade tecknat kollektivavtal. Med den utformning som den föreslagna lagtexten gavs i pro- memorian var det nödvändigt att förklara vad som skulle avses med ett utländskt kollektivavtal. I motiven klargjordes att ett kollektiv- avtal som hade träffats av en organisation som verkar i och har sitt säte här skulle vara att anse som svenskt om det tog sikte på verksamhet som bedrivs i . Den föreslagna lagtexten var avsedd att omfatta avtal som hade slutits av en facklig organisation som i huvudsak verkade och hade sitt säte i ett annat land än Sve- rige. Den närmare gränsdragningen var dock en fråga som ytterst skulle få avgöras i rättstillämpningen. En följd av den nu redovisade bestämmelsen kunde bli att det avtal som framtvingats genom stridsåtgärden blev ogiltigt enligt den utländska lag som skulle tillämpas på rättsförhållandet. Det skulle i princip innebära att de fackliga organisationerna genom stridsåtgärder skulle kunna hindra utländska företagare att agera på den svenska arbetsmarknaden men skulle sakna möjligheter att tvinga fram ett nytt kollektivavtal på svensk nivå. Det var för att komma till rätta med det som man lade fram förslaget i den andra strecksatsen så att det nya kollektivavtalet skulle kunna bli giltigt i . I promemorian övervägdes en alternativ lösning där den nya regleringen skulle gälla i förhållande till kollektivavtal som inte nådde upp till en viss standard. En sådan ordning ansågs dock medföra problem. För det första måste någon utomstående bestämma om det aktuella avtalet nådde upp till en godtagbar nivå och för det andra skulle kollektivavtal kunna bli bindande för andra än för dem som hade slutit avtalet. Båda tankegångarna ansågs främmande för den svenska rättstraditionen på området. Promemorian remissbehandlades och fick ett blandat mottagande. Åtskilliga remissinstanser avstyrkte förslaget därför att de inte ansåg det förenligt med EG:s förbud mot diskriminering på grund av nationalitet. I den lagrådsremiss som upprättades angavs utgångspunkterna och motiven för lagändringarna ungefär på samma sätt som i promemorian. Utformningen av förslaget var dock nytt. Där föreslogs den utformning av paragraferna som kom att antas och som gäller . Regeringen tog intryck av kritik bl.a. från Arbetsdomstolen där man ansåg att det fanns risk för att den föreslagna paragrafen skulle få en alltför vidsträckt tillämpning. Lagförslaget formulerades om och ändringarna placerades i 25 a § och i ett nytt tredje stycke i 42 § MBL. Vidare lade man till en ny 31 a § i MBL för att göra klart vilket kollektivavtal som ska gälla i en konkurrenssituation. Lagrådet lämnade de framlagda förslagen utan erinran. Därefter upprättades propositionen (1990/91:62) om vissa fredspliktsregler som överlämnades till . Regeringens motivering till bestämmelserna i lex I inledningen till propositionen betonade departementschefen att man i alla demokratiska länder har funnit det nödvändigt med soci- ala skyddsregler för att värna arbetstagarnas intressen när det gäller löner och andra grundläggande anställningsvillkor. Hon förklarade att tekniken för att skapa detta skydd skiljer sig från land till land och att man i olika utsträckning använder sig av lag- och Utanför har man haft en annan utveckling när det gäller regleringen av arbetslivet, bl.a. beroende på att den fackliga organisationsgraden är lägre än i . För att skydda samtliga arbetstagare har man i många fall valt att införa minimibestämmelser i lag vad gäller lön och andra anställnings- villkor. Den svenska arbetsmarknaden kännetecknas av starka orga- nisationer som organiserar en mycket stor del av arbetsmarknaden på både arbetsgivar- och arbetstagarsidan. Minimibestämmelser avseende lön och andra anställningsvillkor finns i stort sett bara i kollektivavtal. Det är kollektivavtalet som är det dominerande instrumentet i för att tillförsäkra arbetstagarna det skydd som de i andra länder tillerkänns genom lagstiftning. Normalt finns det inget hinder mot att vidta stridsåtgärder i när kollektivavtal saknas mellan parterna. Departementschefen pekade sedan på de problem som vållades av att fredspliktsreglerna i MBL skyddar kollektivavtal som har tecknats för att reglera förhållanden utanför vilket kunde göra det svårare att motverka social dumpning. Syftet med lagför- slaget var att de fackliga organisationerna skulle få möjlighet att verka för att alla arbetsgivare som är verksamma på den svenska arbetsmarknaden skulle tillämpa löner och andra anställningsvillkor för sina anställda som motsvarade vad som var brukligt i . Genom de föreslagna reglerna skapades också förutsättningar för en sund konkurrens på lika villkor mellan svenska företag och företag från andra länder. När det gällde den föreslagna ändringen i 42 § tredje stycket MBL var utgångspunkten MBL:s tillämpningsområde. Genom lagänd- ringen skulle man uppnå att förbudet för organisationer att anordna eller understödja olovliga stridsåtgärder inte skulle sträcka sig utöver åtgärder som riktas mot sådana arbetsförhållanden som MBL är direkt tillämplig på. Fredsplikten i sådana kollektivavtal som låg utanför MBL:s tillämpningsområde skulle inte skyddas av 42 § första stycket MBL. Om ett arbetsförhållande inte omfattades av MBL skulle bestämmelsen i 42 § första stycket MBL alltså inte hindra att en organisation vidtog stridsåtgärder för att tränga undan ett kollektivavtal som reglerade det förhållandet. Frågan om MBL:s tillämplighet skulle liksom tidigare lösas i rättstillämpningen enligt sedvanliga regler för lagkonflikter. Utgångspunkten skulle vara att MBL är tillämplig på varje arbets- förhållande med dominerande anknytning till eller svenska förhållanden. Som regel är MBL tillämplig om arbetet stadigvarande är förlagt till och, för arbete som utförs i annat land, när både arbetsgivare och arbetstagare är svenska rätts- subjekt. Om man vid en prövning skulle finna att MBL är tillämplig skulle organisationerna vara skyldiga att respektera den fredsplikt som kunde gälla i förhållandet mellan parterna. Om MBL däremot inte skulle anses tillämplig skulle det inte finnas någon skyldighet att respektera fredsplikten. Med den här utformningen ansåg departementschefen inte att lagändringarna innebar någon diskriminering på grund av nationa- litet. Förslaget i den nya 25 a § MBL lades fram för att det fanns risk för att ett kollektivavtal som tillkommit genom stridsåtgärder skulle kunna ogiltigförklaras enligt en utländsk rättsordning som enligt internationellt privaträttsliga principer kom att tillämpas på rättsförhållandet mellan avtalsparterna. I sådant fall skulle stridsåt- gärderna vara helt meningslösa. Enligt bestämmelsen ska ett kol- lektivavtal som är ogiltigt enligt utländsk rätt därför att det har till- kommit efter en stridsåtgärd trots detta vara giltigt här i landet om stridsåtgärden har varit tillåten enligt MBL. Utöver de tidigare nämnda bestämmelserna lade man också på Arbetsdomstolens inrådan fram förslag till en ny 31 a § MBL för att lösa eventuella problem vid konkurrens mellan det redan befintliga kollektivavtalet och det kollektivavtal som träffats under inverkan av stridsåtgärden. Paragrafen är skriven så att det senare avtalet ska gälla i de delar där avtalen är oförenliga. tillstyrkte lagförslaget (1990/91:AU21). Det antogs sedan av (rskr 1990/91:305) och har gällt . 6.5Sven-Hugo Rymans utredning rörande lex blev det regeringsskifte i . Den nya borger- liga regeringen uppvaktades av intresseorganisationer som ville att lex skulle upphävas. , , anförde den svenske arbetsgivardelegaten vid klagomål mot för brott mot nr 87, 98 och 147. I ett särskilt yttrande till anförde regeringen att lagändringarna inte stred mot konventionsreglerna. Regeringen upplyste dock att den övervägde hur skyddet mot social dumpning lämpligen borde vara utformat och att lex därför kunde komma att ändras. uppdrog regeringen åt jur. att kartlägga och analysera de problem som fanns kring frågorna om social dumpning och lex . över- lämnade betänkandet (Ds 1994:13) till arbetsmarknadsministern. I betänkandet kartlade och analyserade pro- blemen med social dumpning och lex . Främst gällde ana- lysen om lex var förenlig med internationella åtaganden enligt som skulle träda i kraft och med konventionerna inom . konstaterade att lex innebar inskränkningar i den fria rörlighet som skulle garantera och att bestämmelserna också innefattade en rättslig särbehandling av de utländska företagen som med ett strikt formellt synsätt kunde komma i konflikt med förbud mot diskrimine- ring på grund av nationalitet. Han ansåg ändå inte att lex klart stod i strid med EG-rätten. Anledningen till det var att inskränkningar i den fria tjänsterörelserna för att förhindra social dumpning är ett nationellt allmänintresse som EES-rätten accepte- rar. Medlemsstaterna fick bara lägga sådana ekonomiska bördor på utländska företag som också måste bäras av det alldeles övervä- gande flertalet av de inhemska företagen. Ett förslag till det som senare skulle bli utstationeringsdirektivet hade lagts fram och kunde antas ge viss ledning beträffande frågan hur hög täcknings- graden skulle vara för att godtas ur ett EG-rättsligt perspektiv. De ledande kollektivavtalen i hade en så hög täckningsgrad att de utländska företag som tvingades tillämpa motsvarande avtalsbe- stämmelser i normala fall inte skulle anses diskriminerade i förhål- lande till svenska företag. I betänkandet anfördes vidare att de relevanta bestämmelserna i kunde få genomslag i svensk rätt genom att svenska domstolar tillämpade dem vid prövning av bl.a. arbetstvister mellan svenska fackliga organisationer och företag från EES-länder. Den företagare från ett EES-land som ansåg att de avtalskrav som en svensk facklig organisation framställde av något skäl var för långt- gående och därför inte rymdes inom syftet att hindra social dump- ning kunde åberopa bestämmelser och få saken prö- vad i svensk domstol. När det gällde skrev att lex möjliggör en intervention i bestående avtalsför- hållanden och därför kunde anses innebära ett intrång i det för- handlings- och kollektivavtalssystem som råder i parternas hem- land.