sou · GVB321 · 2008-01-01 00:00:00 — Man kan tveka om skada på den biologiska mångfalden utgör en sakskada och följaktligen faller under skadeståndslagens allmänna regel om skadestånd på grund av vållande. Förutsättningen är alltså uppsåt eller oaktsamhet på den ansvariges sida (culpa). Kan t.ex. spridning av genetiskt modifierade växter till ett område anses som en skada på området eller som en ren förmögenhetsskada? Frågan synes inte diskuterad i svensk rätt. Det verkar inte omöjligt att en sådan skada skulle bedömas som en sakskada. Ett ledande rättsfall är här NJA 1996 s. 68, där skada på egendom ansågs ha uppkommit när en kapsel sammanfogades med en defekt produkt och på det viset fick en sämre funktion. En försämring av den biologiska mångfalden eller liknande miljöskada utgör en fysisk förändring av området som kan sägas innebära just en skada på dess funktion som naturmiljö, inte bara när ägaren använder området ekonomiskt utan kanske också annars. Resonemanget kan dock knappast gälla bagatellartad påverkan på miljön (jfr NJA 2004 s. 566, som tyder på att vissa lätt avhjälpta småskador inte kan betraktas som sakskada i skadeståndsrättsliga sammanhang), och det kan också annars fram- stå som något äventyrligt. Även på denna punkt får rättsläget anses oklart. Enligt gäller ett skadeståndsansvar som är strängare än vad som följer av skadeståndslagen. I 32 kap. 1 § föreskrivs som huvudregel ett strikt ansvar för personskada, sak- skada och ren förmögenhetsskada som verksamhet på en fastighet orsakar i sin omgivning. Enligt 32 kap. 3 § 1 st. gäller ett sådant ansvar för föroreningar (bl.a. markföroreningar, p. 5) och vissa andra uppräknade typer av miljöstörningar och för annan liknande störning (p. Som exempel på markföroreningar nämns läckage av olja och gift som skadar intilliggande . En rad exempel på annan liknande störning anges i motiven till miljöskadelagen och Möjligheterna att kräva skadestånd för skador på den biologiska mångfalden ännu fler i kommentarer till regeln, bl.a. spridning av bakterier, virus och olika smittämnen samt obehag av insekter, fåglar och råttor. Störningar som inte anses falla under bestämmelsen är brand som sprider sig från en fastighet till en annan, översvämnings- skador på grund av nederbörd som tränger in på en annan fastighet, skador genom bristande dammanläggningar och vissa rasskador.TPF1FPT I samband med att förslaget till miljöbalk behandlades i uttalade , i anledning av en motion i frågan, att skador orsakade av biotekniska organismer i betydande utsträckning torde komma att täckas av den föreslagna bestämmelsen om annan lik- nande störning (alltså punkt 8). I andra fall skulle skadestånds- lagen gälla.TPF2FPT Skulle skada av detta slag i stället uppfattas som en ren för- mögenhetsskada, kan den ändå ersättas enligt 32 kap. , om den är av någon betydelse (se 32 kap. 1 § 2 st.). Var gränsen skall dras för skador av någon betydelse är oklart redan när det gäller ordinära skador,TPF3FPT och det gäller ännu mer vid skada på biolo- gisk mångfald. Här uppkommer vidare frågan om en sådan skada skall betraktas som ekonomisk eller ideell; i det senare fallet lär det inte utgå något skadestånd heller enligt . Medför händelsen olägenheter för jordbruk eller skogsbruk på fastigheten, står det klart att ägaren gjort en ekonomisk förlust. En allmän försämring av miljön utan direkt inverkan på bruket av fastigheten är mera svårbedömd. Om innehavaren lagt ned kostnader på den skadade miljön lär skadestånd kunna utgå (jfr NJA 1995 s. 249, järvmålet), och detsamma kan gälla om han är skyldig att kosta på sig återställningsåtgärder.TPF4FPT I de flesta fall torde emellertid åter- ställning vara en naturlig men inte nödvändig åtgärd, och då kan det verka tvivelaktigt om skadevållaren skall behöva betala den. I litte- raturen har ifrågasatts om inte ersättning borde kunna utgå åtminstone för återställande av vissa skyddade naturområden – nationalpark, naturreservat, kulturreservat och naturminne, där 1TP PT Se om det sagda prop. 1985/86:83 s. 44 f, , Rätten till skadestånd för miljöskador (1986) s. 41 ff, m.fl., . Del II, s. 32:39 f. Se vidare , Skadeståndsrätt (2000) s. 345. – , a.a. s. 115 synes vilja dra paralleller med spridning av bakterier och virus, med hänvisning till , Miljöskyddslagen – en analytisk lagkommentar (1990) s. 54. 2TP PT Se 1997/98:JoU20 s.355; jordbruksutskottet delade denna mening (s. 141). 3TP PT Jfr m.fl., . Del II, s. 32:23. 4TP PT Jfr 10 kap. 5 § MB enligt lagförslaget i SOU 2006:39. Man kan också tänka sig en skyldig- het att återställa miljön på grund av naturvårdsavtal eller liknande åtagande. Möjligheterna att kräva skadestånd för skador på den biologiska mångfalden innehavaren har en särskild vårdnadsplikt;TPF5FPT rättspraxis saknas dock också om denna fråga. Av intresse är däremot två skadeståndsdomar rörande en helt annan situation, NJA 2001 s. 65 I och II; i båda fallen ersattes veterinärkostnader för ett skadat husdjur – hund respektive katt – fast djurets ekonomiska värde var betydligt lägre. Bedömningen har naturligtvis påverkats av ägarens speciella förhållande till det skadade djuret, men ett liknande resonemang borde vara möjligt i varje fall när miljön har så speciella värden från vetenskaplig eller estetisk synpunkt att ett återställande objektivt sett ter sig som en rimlig åtgärd. Man skulle alltså för rätt till skadestånd inte kräva någon skyldighet att reparera miljön – här den biologiska mångfalden – bara att detta faktiskt skett. Om skada på biologisk mångfald avhjälps av fastighetens inne- havare, är det vidare tänkbart att han i skälig omfattning skulle kunna kräva tillbaka kostnaderna av den verksamhetsutövare som orsakat skadan, med stöd av 2 kap. 8 § miljöbalken.TPF6FPT I litteraturen har diskuterats möjligheten att åberopa denna paragraf till stöd för en skyldighet att ersätta kostnader som den skadelidande haft för avhjälpandet.TPF7FPT Något stöd för detta finns dock inte i rättspraxis. I den mån skada på biologisk mångfald avhjälps enligt reglerna i 10 kap. , utgår naturligtvis inte skadestånd för den förlust som kompenseras på detta vis – däremot för andra förluster som skadan kan anses ha medfört.TPF8FPT 4.3Möjligheten enligt gällande rätt att kräva skadestånd för skador orsakade av genetiskt modifierade organismer Det är till stor del oklart vad som gäller i allmänhet om ansvar för skador orsakade av genetiskt modifierade organismer, även frånsett att det kan avse en så speciell skadetyp som skada på PT Se , återverkningar (2001) s. 164 f, 170 f. PT Jfr , a.a. s. 159 ff och m.fl., . s. 2:40 f. Uttalandena har inte kommenterats någonstans, och det är ovisst om en domstol vågar ta fasta på dem. 7TP PT Se , återverkningar (2001) s. 163 ff. 8TP PT Jfr SOU 2006:39 s. 203 f. Möjligheterna att kräva skadestånd för skador på den biologiska mångfalden Frågan har i ringa utsträckning diskuterats i litteraturen.TPF9FPT Det kan nämnas att miljöskyddskommittén i sitt förslag till miljöbalk (SOU 1993:27) föreslog att skador genom biotekniska produkter skulle likställas med föroreningsskador m.fl. när det gällde skadestånd enligt den föreslagna . Skälet för bestämmelsen var de delvis okända skaderisker som ansågs vara förenade med genteknik.TPF10FPT Vid remissbehandlingen kritiserades kommitténs förslag i denna del av samt och . anförde i sitt yttrande att man inte fann de skäl kommittén anfört för att hantering av biotekniska produkter skulle vara förenat med strikt skadeståndsansvar tillräckligt övertygande. Hantering av kemiska produkter medförde i många fall enligt verket mångdubbelt större skaderisker än hantering av biotekniska produkter. Att de biotekniska produkterna utgjorde en förhållan- devis snäv grupp utgjorde enligt verkets mening inte skäl för införande av strikt skadeståndsansvar. Verket angav vidare att det i vissa fall kunde vara svårt att avgöra om en produkt var att anse som genteknisk eller ej. Mot att införa strikt skadeståndsskyldighet talade också enligt verket att det i många fall skulle komma att krävas särskilt tillstånd till användning av biotekniska produkter och att regeringen skulle komma att få möjlighet att förbjuda hanteringen av en bioteknisk produkt. anmärkte att ett sätt att ge ett starkt incitament till försiktighet och efterforskning av konsekvenser med genetiskt modifierade organismer var att införa strikt skadestånds- ansvar för hantering av genetiskt modifierade organismer. Förslaget om detta krävde dock enligt en mer ingående analys än den som hade gjorts i kommitténs allmänna motivering. nämnde särskilt att problem skulle kunna uppkomma om samtliga hanterare av genetiskt modifierade organismer skulle omfattas av det strikta skadeståndsansvaret; möjligen borde man dra en gräns så att endast yrkesmässiga hanterare omfattas. Ännu intressantare vore enligt att kanalisera skadestånds- skyldigheten till den som tillskapar en viss typ av genetiskt modi- fierad organism. Universiteten tog också upp frågan om identiteten 9TP PT , Miljörättslig kontroll av genteknik (1997) berör frågan ganska kort (s. 114 ff); hon nämner skadeståndslagen, miljöskadelagen (numera 32 kap. MB) och pro- duktansvarslagen som aktuell lagstiftning utan att närmare diskutera deras tillämpning. 10TP PT Se 29 kap. 1 § i förslaget till miljöbalk och SOU 1993:27 s. 529, 700. Möjligheterna att kräva skadestånd för skador på den biologiska mångfalden hos en genetiskt modifierad organism samt frågan om preskrip- tionstid för skador med anledning av genetiskt modifierade orga- nismer som tar att upptäcka och härleda. ifrågasatte lämpligheten i att specialreglera produktansvaret för en specifik produkt, nämligen biotekniska produkter, i ett helt annat sammanhang än produktansvarslagen. Det valda tillvägagångssättet kunde enligt förutsägas ge upphov till ett antal gränsdragningsproblem och egenartade effekter. Ansvaret för defekta produkter aktualiserade enligt mening ett flertal svårlösta frågor som borde behand- las enhetligt och i ett sammanhang. Några regler om gentekniska skador kom inte att tas upp proposition med förslag till ; avvikelsen från kommittéförslaget motiverades inte.TPF11FPT Propositionen resulterade inte i någon lagstiftning över huvud taget. I stället fick miljöbalks- utredningen i uppdrag att lägga fram ett nytt förslag till miljöbalk. anförde i sitt huvudbetänkande att miljö- skadelagens bestämmelse om annan liknande störning ibland kunde tillämpas för skador som orsakats av biotekniska produkter, samt att skadeståndslagen i vilket fall som helst är tillämplig.TPF12FPT Detta bedömdes tillräckligt. kom att innehålla ett kapitel om genteknik (13 kap.), men inte heller här ansågs skadeståndsfrågan behöva regleras; skadeståndsreglerna kom att helt motsvara vad som tidigare föreskrivits i miljöskadelagen (1986:225). I propositionen hänvisades till skadeståndslagen och produktansvarslagen.TPF13FPT I olika lagstiftningsärenden har termen biotekniska organismer använts. I samband med genomförande infördes särskilda bestämmelser om biotekniska organismer i 14 kap. Med en bioteknisk organism avses enligt 14 kap. 3 § en sådan produkt som har framställts särskilt i bekämpningssyfte eller något annat tekniskt syfte och som helt eller delvis består av eller innehåller 11TP PT Se prop. 1994/95:10 s. 257 ff. I flera remissyttranden hade förslaget i denna del kritiserats, bl.a. på den grund att ytterligare analyser behövdes och att biotekniska produkter inte var farligare än kemiska produkter, vilka inte omfattades av förslaget (se a. prop. 4 s. 437). 12TP PT SOU 1996:103 Del 1, s. 629. 13TP PT Prop. 1997/98:45 Del 1, s.396. Möjligheterna att kräva skadestånd för skador på den biologiska mångfalden levande mikroorganismer, däribland virus, eller nematoder, insekter eller spindeldjur. Definitionen innebär att vissa, men inte alla, genetiskt modifierade organismer är biotekniska organismer. Inte heller är alla biotekniska organismer på samma gång genetiskt modifierade organismer. Detta gör det något missvisande att tala om biotekniska organis- mer när det är genetiskt modifierade organismer som avses. Med tanke på att flera uttalanden i fråga om biotekniska organismer skett innan de olika teknikerna reglerades i , som det av uttalandenas sammanhang framstår som uppenbart att det varit genetiskt modifierade organismer som avsetts, bör uttalandena tolkas mot den bakgrunden. Det kan ligga nära till hands att tillämpa 32 kap. på vissa skador till följd av genetiskt modifierade organismer som en verksamhet på en fastighet orsakar i sin omgivning, t.ex. när genmodifierade organismer som utsatts på ett område sprider sig till en närliggande fastighet. I enlighet med de uttalanden som gjort i anledning av 32 kap. 3 § punkten 8 (se ovan) får man möjligen räkna med att vissa skador orsakade av genetiskt modifierade organismer faller under paragrafen, fast det är oklart i vad mån detta kan gälla skador på biologisk mångfald. De modifierade organismerna kan eventuellt anses förorena den naturliga miljö som förekommer på grann- fastigheten.TPF14FPT Som framgått ovan uppkommer emellertid vissa andra komplikationer i fråga om ansvaret enligt 32 kap. (se Allmänt om förutsättningarna för skadestånd). I den mån ett sådant ansvar förekommer, drabbar detta ägaren till den fastighet där verksamheten bedrivs eller den som nyttjar fastigheten kommersiellt eller i offentlig verksamhet samt den som utför eller låter utföra arbete på den (32 kap. 6 och 7 §§ miljö- balken). Däremot föreskriver inget ansvar för den som den genetiskt modifierade organismen ytterst härrör ifrån – 14TP IPT den mån 32 kap. MB är tillämpligt, bör observeras de begränsningar som föreskrivs i 1 §. Är det fråga om ren förmögenhetsskada (något som strax skall diskuteras) ersätts den bara om den är av någon betydelse (32 kap. 1 § 2 st.); se härom 5 nedan. Vidare ersätts inte skada som skäligen bör tålas med hänsyn till störningens orts- och allmänvanlighet (se närmare 3 st.); detta torde dock sällan bli fallet när det rör sig om genteknisk verksamhet, som kan väntas förbli tämligen ovanlig i . Möjligheterna att kräva skadestånd för skador på den biologiska mångfalden tillverkare, importör, försäljare av materialet. Denne kan tänkas ha ett strikt ansvar enligt produktansvarslagen (1992:18) för person- skada eller skada på egendom använd för enskilt ändamål som orsakas av en säkerhetsbrist hos produkten. förmögenhets- skada omfattas inte av denna lag. Frågan torde vara mindre praktisk i vart fall såvitt angår skada på biologisk mångfald; bara undan- tagsvis lär man kunna tala om skada på biologisk mångfald, som innefattar någon form av ersättningsgill skada, på fastig- heter som inte används förvärvsmässigt. Här kan också erinras om den möjlighet som eventuellt kan stå till buds enligt 2 kap. 8 § (se ovan). 4.3.4Allmänna, icke lagfästa principer Ännu en möjlighet kan vara att tillämpa allmänna, icke lagfästa principer om strikt ansvar för farlig verksamhet på skador som orsakats av genetiskt modifierade organismer. Som nämnts åbero- pade miljöskyddskommittén de okända skaderisker som var före- nade med genteknik; just att en verksamhet är förenad med okända och svårbedömda faror är ett vanligt skäl att anse den farlig. Det är här fråga om en ny skadetyp där riskerna är svåra att klarlägga. Det är svårt att säga i vad mån de farhågor som emellanåt kommer fram i den allmänna debatten har någon verklighetsgrund. Det bör framhållas att farlighetsresonemangen framför allt brukar ta sikte på personskador; i den mån gentekniken inte hotar personer (eller ordinär egendom) utan den biologiska mångfalden är sådana reso- nemang inte så närliggande. Det har förekommit att HD slagit fast ett strikt ansvar för verk- samheter som inte ansetts farliga i vanlig mening, nämligen när det gäller utströmmande vatten till följd av rörbrott (se bl.a. NJA 1991 s. 720, NJA 2001 s. 368). Men detta har gällt en speciell situation, med vissa likheter med skador som faller under , och det är ovisst om HD på liknande sätt skulle utvidga det strikta ansvaret till genetiska skador av det diskuterade slaget.TPF15FPT I den mån man kan konstatera allvarliga risker för människors hälsa till följd av verksamhet med genetiskt modifierade organis- mer, ändras läget, och då är det inte otänkbart att domstolen skulle 15TP PT I utredningsdirektiven framhålls som ett utmärkande drag för dessa skador att det är svårt att identifiera ursprunget till det genetiska material som orsakar skadan. I och för sig utgör detta inte något argument för att tillämpa principer om strikt ansvar utan lagstöd (däremot eventuellt att införa en särskild ersättningsordning). Möjligheterna att kräva skadestånd för skador på den biologiska mångfalden anse ett strikt ansvar gälla också för skador på biologisk mångfald (i den mån ett sådant ansvar inte föreligger enligt 32 kap. miljö- balken). Det kan i så fall lika väl omfatta tillverkare och importörer av genetiskt modifierade produkter som den som använder dem i lantbruket.TPF16FPT 4.3.5Skadestånd på grund av vållande Om inte skärpt ansvar kan åläggas på någon grund, återstår möjlighet till skadestånd på grund av vållande, framför allt då enligt skadeståndslagen. Förutsättningen är alltså uppsåt eller oaktsamhet (culpa) på den ansvariges sida. Vållandebedömningen kan väntas vara sträng när det gäller hantering av genetiskt modifierade organismer.TPF17FPT Att märka är emellertid att denna regel bara omfattar person- och sakskada (2 kap. 1 §, 3 kap. 1 §). I den utsträckning skada på den biologiska mångfalden kan ses som en ren förmögenhetsskada, utan samband med fysisk skada (se ovan), krävs enligt 2 kap. 2 § att skadan vållats genom brott. När ett förfarande med genetiskt modifierade organismer är kriminaliserat kan regeln bli aktuell, men annars kan man vänta att skade- ståndsskyldigheten enligt skadeståndslagen är inskränkt till person- och sakskada. I 3 kap. 2 och 3 §§ finns visserligen bestämmelser om ett utvidgat skadeståndsansvar för ren förmögenhetsskada, men förutsättningen är att skadan vållats vid myndighetsutövning respektive genom vårdslös myndighetsinformation, och något sådant torde bara förekomma i vissa speciella fall. Ett exempel på skada vid myndighetsutövning kan vara när en skadlig verksamhet med genetiskt modifierade organismer har fått bedrivas på grund av bristande myndighetskontroll. En särskild typ av skärpt ansvar på grund av culpa är när någon svarar för vållande hos anlitad självständig företagare – alltså inte hos någon som är anställd i verksamheten. Det är tänkbart att sådan oaktsamhet förekommit på en verksamhetsutövares sida: han har anlitat en medhjälpare i sin verksamhet, och denne har slarvat med det genetiska materialet. Utanför kontraktsförhållanden är huvudregeln att man inte svarar för sådana uppdragstagares vål- lande, men undantag förekommer när denne anlitats för att fullgöra 16TP PT Också andra typer av skärpt ansvar förekommer enligt speciell lagstiftning, såsom s.k. presumtionsansvar (ansvar med omkastad bevisbörda för culpa). Denna ansvarstyp är emellertid sällsynt utom kontraktsförhållanden och brukar här inte tillämpas utan lagstöd. 17TP PT Jfr 1997/98:JoU20 s. 355. Möjligheterna att kräva skadestånd för skador på den biologiska mångfalden författningsförpliktelser som vilar på uppdragsgivaren eller annars anförtrotts en från risksynpunkt väsentlig uppgift (jfr NJA 1986 s. 712).TPF18FPT Det är tänkbart att brister i hantering av genetiskt modifie- rat material på detta vis kan grunda ansvar för verksamhets- utövaren, särskilt vid brott mot säkerhetsföreskrifter som medde- lats med tanke på uppkommande risker. 4.3.6Ansvarets fördelning mellan tillverkare och skadeståndsansvariga enligt 32 kap. Ansvarig att betala skadestånd enligt 32 kap. är den som driver den skadegörande verksamheten i egenskap av fastig- hetsägare eller tomträttshavare. Samma skyldighet har andra som driver verksamheten och som brukar fastigheten i sin näringsverk- samhet eller i offentlig verksamhet. Det är alltså fråga om ett strikt ansvar, oberoende av vållande. Andra brukare av fastigheten är skadeståndsskyldiga endast om skadan orsakats med uppsåt eller genom vårdslöshet. Också den som, utan att vara fastighetsägare eller brukare av fastigheten, i egen näringsverksamhet utför arbete på fastigheten är ansvarig enligt 32 kap. En tillverkare har inte till skillnad från verksamhetsutövaren, såväl nuvarande som tidigare, och vissa fastighetsägare något ansvar för vare sig skadestånd enligt 32 kap. eller efterbehandling. Det saknas därför också möjligheter för brukaren att föra regress- talan mot tillverkaren. En tillverkare har visserligen ett skadeståndsansvar enligt produktansvarslagen (1992:18). Detta ansvar begränsas dock enligt 1 § till person- och sakskador som en produkt orsakat på grund av en säkerhetsbrist. Ersättning för sakskada är begränsat till egendom som till sin typ vanligen är avsedd för enskilt ändamål och som också används för sådant ändamål. Det betyder att egendom i exempelvis en lantbrukares verksamhet knappast omfattas av produktansvaret. Enligt 3 § har en produkt en säkerhetsbrist om produkten inte är så säker som skäligen kan förväntas. Säkerheten skall bedömas med hänsyn till hur produkten kunnat förutses bli använd och hur den har marknadsförts samt med hänsyn till bruksanvisningar, tidpunkt då produkten sattes i omlopp och övriga omständigheter. Från skadeståndsskyldigheten gäller enligt 18TP PT Se härom Bengtsson-Strömbäck, Skadeståndslagen. En kommentar (2 uppl. 2006) s. 78 ff. med hänvisningar. Möjligheterna att kräva skadestånd för skador på den biologiska mångfalden 8 § vissa undantag, bl.a. när tillverkaren kan visa att det, på grundval av det vetenskapliga och tekniska vetandet då pro- dukten sattes i omlopp, inte var möjligt att upptäcka säkerhets- bristen. Sammantaget innebär skadeståndsskyldigheten enligt pro- duktansvarsreglerna en betydande begränsning jämfört med såväl det strikta efterbehandlingsansvaret som det strikta skadestånds- ansvaret som gäller för en verksamhetsutövare enligt 10 kap. respektive 32 kap. . I den mån det rör sig om ett kontraktsförhållande finns – om varan kan anses felaktig – förutsättningar för skadestånd i köplagen (1990:931). Men eftersom varan oftast inte köps direkt från till- verkaren måste denne stämmas med stöd av skadeståndslagens regler, som förutsätter vållande, dvs. uppsåt eller vårdslöshet, för att skadeståndsansvar skall föreligga. Även enligt dessa regler är ansvaret betydligt mer begränsat jämfört med skade- ståndsregler. I den mån fel eller försummelse begåtts av den myndighet som godkänt den skadegörande produkten finns enligt 3 kap. 2 § möjlighet att få skadestånd från det allmänna. Så länge myndig- heten vidtagit de försiktighetsmått som kunde krävas mot bak- grund av den kunskap som fanns torde det dock vara svårt att nå framgång med en skadeståndstalan mot staten. Sammanfattningsvis innebär reglerna alltså att t.ex. en lantbru- kare kan bli skadeståndsskyldig trots att denne använt godkända kemikalier eller genetiskt modifierade grödor i enlighet med anvisningarna. Det kan te sig otillfredsställande att tillverkaren kommer förhållandevis lindrigt undan jämfört med brukaren som drabbas av ett strikt skadeståndsansvar enligt 32 kap., eller för den delen ett strikt efterbehandlingsansvar enligt 10 kap., trots att gällande regelverk och rekommendationer följts till punkt och pricka. En brukare saknar helt möjlighet att påverka den genetiska organismens egenskaper och kan knappast förväntas göra någon självständig bedömning av risken för skador i omgivningen av enskilda genetiskt modifierade grödor. En verksamhetsutövare, som blivit skadeståndsskyldig enligt 32 kap. eller ansvarig för efterbehandling enligt 10 kap., har mycket begränsade möjligheter att få ersättning av tillverkaren av det preparat som orsakat skadan. Rättviseskäl talar för att en sådan möjlighet bör övervägas.