sou · GWB36 · 2008-02-28 00:00:00 — (98)Aktörer som tillhandahåller tjänster som utgör en direkt och särskild hälso- eller säkerhetsrisk eller ekonomisk risk för tjänste- mottagaren eller en tredje person bör, i princip, omfattas av en yrkesansvarsförsäkring eller en likvärdig eller jämförbar garanti, vilket särskilt innebär att en sådan aktör i regel bör vara tillräckligt försäkrad för de tjänster som tillhandahålls i en eller flera andra medlemsstater än etableringsmedlemsstaten. (99)Försäkringen eller garantin bör vara anpassad till riskens art och omfattning. Därför måste tjänsteleverantörerna ha gräns- överskridande försäkringsskydd endast om de faktiskt tillhanda- håller tjänster i andra medlemsstater. Medlemsstaterna bör inte fastställa mer detaljerade regler om försäkringsskyddet och fast- ställa till exempel miniminivåer för försäkringsbeloppet eller be- gränsningar när det gäller undantag från försäkringsskyddet. Tjänste- leverantörer och försäkringsbolag bör även fortsättningsvis ha till- räcklig flexibilitet för att förhandla fram försäkringsavtal som är exakt avpassade efter riskens art och omfattning. Dessutom är det inte nödvändigt att genom lag fastställa en skyldighet i fråga om skäligt försäkringsskydd. Det bör vara tillräckligt om en försäkrings- skyldighet ingår i de etiska regler som fastställs av yrkesorganisa- tioner. Försäkringsbolagen bör heller inte vara skyldiga att till- handahålla försäkringsskydd. (100)Det är nödvändigt att upphöra med totalförbudet mot marknadskommunikation från reglerade yrken, inte genom att ta bort förbud mot innehållet i marknadskommunikationen utan snarare sådana förbud som innebär att ett visst yrke generellt sett inte får sända ut marknadskommunikation av ett visst eller av vissa slag, såsom all form av reklam via ett visst medium eller vissa medier. I fråga om marknadskommunikationens innehåll och ut- formning måste tjänsteleverantörerna uppmanas att på gemenskaps- nivå utarbeta uppförandekoder som är förenliga med gemenskaps- rätten. (101)Det är nödvändigt och i tjänstemottagarnas, särskilt kon- sumenternas, intresse att se till att tjänsteleverantörerna har möjlig- het att erbjuda tjänster på flera olika områden parallellt och att be- gränsningar i detta hänseende inskränks till vad som är nödvändigt för att garantera opartiskheten, oberoendet och integriteten hos de reglerade yrkena. Detta påverkar inte sådana begränsningar och förbud mot att utföra viss verksamhet som syftar till att garantera oberoende om en medlemsstat anförtror en tjänsteleverantör en särskild uppgift, i synnerhet när det gäller stadsutveckling, och det bör inte heller påverka tillämpningen av konkurrensregler. (102)För att förbättra öppenheten och verka för att de bedöm- ningar av kvaliteten på de tjänster som erbjuds och utförs för tjänstemottagarens räkning görs utifrån jämförbara kriterier, är det viktigt att upplysningar om innebörden av kvalitetsmärkning och andra kvalitetstecken för dessa tjänster är lättillgängliga. Denna skyldighet att visa öppenhet är särskilt viktig inom exempelvis turism, i synnerhet hotellnäringen, där bruket av klassificerings- system är mycket utbrett. Vidare bör man undersöka i vilken utsträckning den europeiska standardiseringen kan användas för att förbättra överensstämmelsen och kvaliteten på tjänsterna. De euro- peiska standarderna utarbetas av de europeiska standardiserings- organen, den europeiska standardiseringsorganisationen (), för elektroteknisk standardisering (Cenelec) och för telestandarder (ETSI). Om så är lämpligt kan kommissionen i enlighet med de förfaranden som föreskrivs i och rådets direktiv /34/EG av om ett informationsförfarande beträffande tek- niska standarder och föreskrifter och beträffande föreskrifter för informationssamhällets tjänsterTPF20FPT utfärda ett mandat för utarbetan- det av särskilda europeiska standarder. (103)För att lösa eventuella problem med att följa ett domstols- beslut bör det föreskrivas att medlemsstaterna skall erkänna lik- värdiga garantier som ställts av institut eller organ som banker, försäkringsgivare eller andra leverantörer av finansiella tjänster som är etablerade i en annan medlemsstat. (104)Inrättandet av ett nätverk av medlemsstaternas konsument- skyddsmyndigheter, som behandlas i och rådets förordning (EG) nr 2006/2004 kompletterar det samarbete som föreskrivs i detta direktiv. Tillämpningen av konsumentskydds- lagstiftningen i gränsöverskridande fall, särskilt när det gäller ut- vecklingen av nya marknadsförings- och försäljningsmetoder, lik- som behovet av att undanröja vissa specifika hinder för samarbetet 20TP PT EGT L 204, 21.7.1998, s. 37. Direktivet senast ändrat genom anslutningsakt. på detta område, nödvändiggör en högre grad av samarbete mellan medlemsstaterna. Framför allt är det nödvändigt att på detta område se till att medlemsstaterna kräver att aktörer på deras territorium som riktar sig till konsumenter i en annan medlemsstat upphör med olagliga metoder. (105)Administrativt samarbete är väsentligt för att den inre mark- naden för tjänster skall fungera väl. Brist på samarbete mellan med- lemsstaterna resulterar i en ökning av antalet regler som är tillämp- liga på tjänsteleverantörer eller dubbelarbete när det gäller kon- troller av verksamhet över gränserna, och kan även utnyttjas av mindre seriösa ekonomiska aktörer som vill komma undan kon- troller eller kringgå gällande nationella regler om tjänster. Det är därför väsentligt att föreskriva tydliga rättsligt bindande skyldig- heter för medlemsstaterna att samarbeta effektivt. (106)I kapitlet om administrativt samarbete bör tillsyn omfatta sådan verksamhet som övervakning och undersökning, problemlös- ning, verkställighet och införande av sanktioner samt därpå följ- ande uppföljningsverksamhet. (107)Under normala förhållanden bör ömsesidigt bistånd ske genom direktkontakt mellan de behöriga myndigheterna. De kontakt- punkter som har utsetts av medlemsstaterna bör vara skyldiga att underlätta förfarandet endast då det uppstår svårigheter, t.ex. om det behövs hjälp för att klargöra vilken relevant myndighet som är behörig. (108)Vissa skyldigheter i fråga om ömsesidigt bistånd bör gälla alla frågor som omfattas av detta direktiv, inklusive då en tjänste- leverantör etablerar sig i en annan medlemsstat. Andra skyldigheter i fråga om ömsesidigt bistånd bör endast gälla när tjänster tillhanda- hålls över gränserna, då bestämmelsen om friheten att tillhandahålla tjänster är tillämplig. Ett antal ytterligare skyldigheter bör gälla i samtliga fall då tjänster tillhandahålls över gränserna, även inom områden som inte omfattas av bestämmelsen om friheten att till- handahålla tjänster. Tjänster som tillhandahålls över gränserna bör även omfatta sådana fall då tjänster tillhandahålls på distans och då mottagaren reser till tjänsteleverantörens etableringsmedlemsstat för att motta tjänsten. (109)Om en tjänsteleverantör tillfälligt förflyttar sig till en annan medlemsstat än etableringsmedlemsstaten är det nödvändigt att dessa båda medlemsstater inleder ett samarbete, så att den förra kan genomföra kontroller, inspektioner och utredningar på etablerings- medlemsstatens begäran, eller kontroller på eget initiativ om det enbart rör sig om kontroll av fakta. (110)Medlemsstaterna bör inte kunna kringgå bestämmelserna i detta direktiv, däribland bestämmelsen om friheten att tillhanda- hålla tjänster, genom diskriminerande eller oproportionerliga kon- troller, inspektioner eller utredningar. (111)Bestämmelserna i detta direktiv om utbyte av information om tjänsteleverantörens anseende bör inte ersätta initiativ inom polissamarbete och straffrättsligt samarbete, särskilt sådana som rör utbyte av information mellan medlemsstaternas brottsbekämpande myndigheter och kriminalregister. (112)Samarbete mellan medlemsstaterna kräver ett väl fungerande elektroniskt informationssystem, så att behöriga myndigheter lätt kan identifiera sina relevanta samarbetspartner i andra medlems- stater och kommunicera på ett effektivt sätt. (113)Det är nödvändigt att föreskriva att medlemsstaterna i sam- arbete med kommissionen har skyldighet att uppmana berörda parter att utarbeta uppförandekoder på gemenskapsnivå, som sär- skilt syftar till att främja kvaliteten på tjänsterna med beaktande av de enskilda yrkenas särdrag. Dessa uppförandekoder bör vara för- enliga med gemenskapsrätten, särskilt konkurrensreglerna. De bör vara förenliga med rättsligt bindande regler för yrkesetik och upp- förande i medlemsstaterna. (114)Medlemsstaterna bör uppmuntra särskilt yrkesorganisationer, yrkessammanslutningar och andra branschorganisationer på gemen- skapsnivå att utarbeta uppförandekoder. Dessa uppförandekoder bör innehålla bestämmelser för marknadskommunikation för reg- lerade yrken utifrån de enskilda yrkenas särdrag, samt yrkesetiska bestämmelser och förhållningsregler för reglerade yrken med syfte att garantera oberoende, opartiskhet och tystnadsplikt. Dessutom bör de villkor som gäller för fastighetsmäklares verksamhet ingå i uppförandekoderna. Medlemsstaterna bör vidta stödåtgärder för att uppmuntra yrkesorganisationer, yrkessammanslutningar och andra branschorganisationer att i sina respektive länder tillämpa uppförandekoder som antagits på gemenskapsnivå. (115)Syftet med uppförandekoder på gemenskapsnivå är att fast- ställa miniminormer för uppförande vilka utgör ett komplement till medlemsstaternas lagstadgade krav. De hindrar inte medlems- staterna från att i enlighet med gemenskapsrätten införa strängare rättsliga regler eller nationella yrkesorganisationer från att före- skriva mer omfattande skydd i sina nationella uppförandekoder. (116)Eftersom målen för detta direktiv, nämligen att avskaffa hindren för tjänsteleverantörernas etableringsfrihet i medlemsstat- erna och den fria rörligheten för tjänster mellan medlemsstaterna, inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna och de därför, på grund av åtgärdens omfattning, bättre kan uppnås på gemenskapsnivå, kan gemenskapen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går detta direktiv inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå dessa mål. (117)De åtgärder som är nödvändiga för att genomföra detta direktiv bör antas i enlighet med rådets beslut /468/EG av om de förfaranden som skall tillämpas vid utövandet av kommissionens genomförandebefogenheterTPF21FPT. (118)I enlighet med punkt 34 i det interinstitutionella avtalet om bättre lagstiftningTPF22FPT uppmuntras medlemsstaterna att för egen del och i gemenskapens intresse upprätta egna tabeller som så långt det är möjligt visar överensstämmelsen mellan detta direktiv och införlivandeåtgärderna samt att offentliggöra dessa tabeller, 21TP PT EGT L 184, , s. 23. Beslutet ändrat genom beslut /512/EG (EUT L 200, 22.7.2006, s. 11). 22TP PT EUT C 321, 31.12.2003, s. 1. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. 1.I detta direktiv fastställs de allmänna bestämmelser som skall underlätta utövandet av etableringsfriheten för tjänsteleverantörer och den fria rörligheten för tjänster, som tjänsternas höga kvalitetsnivå bibehålls. 2.I detta direktiv behandlas inte liberaliseringen av tjänster av allmänt ekonomiskt intresse som är förbehållna offentliga eller privata enheter, och inte heller privatiseringen av offentliga enheter som tillhandahåller tjänster. 3.I detta direktiv behandlas inte avskaffandet av monopol för tillhandahållande av tjänster och inte heller statligt stöd från med- lemsstater vilket omfattas av gemenskapens konkurrensregler. Detta direktiv påverkar inte medlemsstaternas frihet att i enlighet med gemenskapsrätten definiera vad de anser vara tjänster av all- mänt ekonomiskt intresse, hur dessa tjänster bör organiseras och finansieras i enlighet med bestämmelserna om statligt stöd samt vilka särskilda krav de bör underställas. 4.Detta direktiv påverkar inte de åtgärder på gemenskapsnivå eller nationell nivå som vidtas i överensstämmelse med gemen- skapsrätten för att skydda eller främja den kulturella eller språkliga mångfalden eller mångfalden i medierna. 5.Detta direktiv påverkar inte medlemsstaternas straffrättsliga bestämmelser. Medlemsstaterna får dock inte begränsa friheten att tillhandahålla tjänster genom att tillämpa straffrättsliga bestämmel- ser som särskilt reglerar eller påverkar tillträdet till eller utövandet av en tjänsteverksamhet genom att kringgå bestämmelserna i detta direktiv. 6.Detta direktiv påverkar inte arbetsrätten, dvs. sådana rättsliga eller avtalsreglerade bestämmelser om anställningsvillkor, arbetsför- hållanden, inbegripet hälsa och säkerhet på arbetsplatsen, samt för- hållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare, som medlemsstat- erna tillämpar i enlighet med nationell lagstiftning som respekterar gemenskapsrätten. Detta direktiv påverkar inte heller medlemsstat- ernas lagstiftning om social trygghet. 7.Detta direktiv påverkar inte utövandet av sådana grundläggande rättigheter som erkänns i medlemsstaterna och i gemenskapsrätten. Det påverkar inte heller rätten att förhandla om, ingå och tillämpa kollektivavtal samt att vidta stridsåtgärder i enlighet med nationell lagstiftning och praxis som respekterar gemenskapsrätten. 1.Detta direktiv skall tillämpas på tjänster som tillhandahålls av tjänsteleverantörer som är etablerade i en medlemsstat. 2.Detta direktiv skall inte tillämpas på följande verksamheter: a)Icke-ekonomiska tjänster av allmänt intresse. b)Finansiella tjänster såsom banktjänster och tjänster som avser krediter, försäkringar och återförsäkringar, tjänstepensioner och individuellt pensionssparande, värdepapper, investeringsfonder, betalningar och investeringsrådgivning inbegripet tjänster som förtecknas i bilaga I till direktiv /48/EG. c)Elektroniska kommunikationstjänster och kommunikations- nät och därmed förbundna resurser och tjänster när det gäller frågor som omfattas av direktiv /19/EG, 2002/20/EG, 2002/21/EG, 2002/22/EG och 2002/58/EG. d)Tjänster på transportområdet, inbegripet hamntjänster, som omfattas av avdelning V i EG-fördraget. e)Tjänster som tillhandahålls av bemanningsföretag. f)Hälso- och sjukvårdstjänster, oavsett om de tillhandahålls via sjukvårdsinrättningar eller inte, och oavsett hur de är organi- serade och finansierade på nationell nivå eller om de är offent- liga eller privata. g)Audiovisuella tjänster, inbegripet cinematografiska tjänster, oavsett produktions-, distributions- och sändningsmetoder och radiosändningar. h)Spelverksamhet som innebär att insatser med penningvärde görs i hasardspel, t.ex. lotterier, kasinospel och vadslagningar. i)Verksamhet som har samband med utövandet av offentlig makt enligt artikel 45 i fördraget. j)Sociala tjänster som rör subventionerat boende, barnomsorg och stöd till permanent eller tillfälligt behövande familjer och enskilda, som tillhandahålls av staten, tjänsteleverantörer på uppdrag av staten eller av staten erkända välgörenhetsorganisa- tioner. k)Privata säkerhetstjänster. l)Tjänster som tillhandahålls av officiellt utnämnda notarier och utmätningsmän. 3.Detta direktiv skall inte tillämpas på skatteområdet. Förhållande till andra bestämmelser i gemenskapsrätten Om bestämmelserna i detta direktiv stridet mot en bestäm- melse i en annan gemenskapsrättsakt som reglerar specifika frågor rörande tillträde till och utövande av en tjänsteverksamhet inom särskilda områden eller för särskilda yrken, skall bestämmelsen i den andra gemenskapsrättsakten ges företräde och tillämpas på dessa särskilda områden eller yrken. Detta inbegriper följande rättsakter: a)Direktiv /71/EG. b)Förordning (EEG) nr 1408/71. c)Rådets direktiv /552/EEG av om sam- ordning av vissa bestämmelser som fastställts i medlemsstat- ernas lagar och andra författningar om utförandet av sänd- ningsverksamhet för televisionTPF23FPT. d)Direktiv /36/EG. 2.Detta direktiv rör inte den internationella privaträtten, i synnerhet de regler som styr vilken lag som skall tillämpas på avtalsförpliktelser och utomobligatoriska förpliktelser, inbegripet sådana som garanterar att konsumenter omfattas av det konsument- skydd som fastställs i gällande konsumentlagstiftning i deras med- lemsstater. 3.Medlemsstaterna skall tillämpa bestämmelserna i detta direktiv i enlighet med bestämmelserna i fördraget om etableringsrätt och fri rörlighet för tjänster. I detta direktiv används följande definitioner: 1.tjänst: all förvärvsverksamhet som egenföretagare utövar, i regel mot ekonomisk ersättning, enligt artikel 50 i fördraget. 2.tjänsteleverantör: en fysisk person som är medborgare i en medlemsstat eller en juridisk person enligt artikel 48 i fördraget och som är etablerad i en medlemsstat och som erbjuder eller till- handahåller en tjänst. 3.tjänstemottagare: en fysisk person som är medborgare i en medlemsstat eller som har rättigheter i kraft av gemenskapsrätts- akter eller en juridisk person enligt artikel 48 i fördraget som är 23TP PT EGT L 298, 17.10.1989, s. 23. Direktivet ändrat genom och rådets direktiv /36/EG (EGT L 202, 30.7.1997, s. 60). etablerad i en medlemsstat och av yrkesskäl eller andra skäl an- vänder eller vill använda sig av en tjänst. 4.etableringsmedlemsstat: den medlemsstat inom vars territorium den berörda tjänsteleverantören är etablerad. 5.etablering: tjänsteleverantörens faktiska utövande av en eko- nomisk verksamhet enligt artikel 43 i fördraget och genom en stabil infrastruktur varifrån näringsverksamhet för att tillhandahålla tjänster faktiskt bedrivs. 6.tillståndsförfarande: förfarande som innebär att en tjänste- leverantör eller tjänstemottagare måste vända sig till en behörig myndighet för att erhålla ett formellt eller ett indirekt beslut om att få tillträde till eller utöva en tjänsteverksamhet. 7.krav: skyldighet, förbud, villkor eller begränsning som före- skrivs i medlemsstaternas lagar eller andra författningar eller som följer av rättspraxis, administrativt förfarande, regler från yrkes- organisationer eller kollektiva regler som yrkessammanslutningar eller andra branschorganisationer har antagit som ett led i ut- övandet av sitt rättsliga oberoende; regler som fastställts i kollek- tivavtal som arbetsmarknadens parter förhandlat fram skall inte uppfattas som krav i den mening som avses i detta direktiv. 8.tvingande hänsyn till allmänintresset: hänsyn som domstolen i sin rättspraxis bedömt som tvingande på grund av allmänintresset, t.ex. följande: allmän ordning, allmän säkerhet, skydd för människors liv och hälsa, folkhälsa, bibehållen ekonomisk jämvikt i det sociala trygghetssystemet, konsumentskydd och skydd av såväl tjänstemottagare som arbetstagare, rättvisa handelstransaktioner, kamp mot bedrägerier, skydd av miljö och stadsmiljö, djurhälsa, immateriella rättigheter, bevarande av det nationella historiska och konstnärliga kulturarvet, socialpolitiska och kulturpolitiska mål. 9.behörig myndighet: alla organ eller instanser som i en medlems- stat har till uppgift att kontrollera eller reglera tjänsteverksamheter, särskilt administrativa myndigheter, inbegripet domstolar som agerar som sådana, yrkesorganisationer eller de yrkessammanslut- ningar eller andra branschorganisationer som inom ramen för sitt rättsliga oberoende kollektivt reglerar möjligheten att få tillträde till och utöva tjänsteverksamhet. 10.medlemsstat där tjänsten tillhandahålls: den medlemsstat där tjänsten tillhandahålls av en tjänsteleverantör som är etablerad i en annan medlemsstat. 11.reglerat yrke: en yrkesverksamhet eller flera yrkesverksamheter enligt artikel 3.1 a i direktiv /36/EG. 12.marknadskommunikation: varje form av meddelande som syftar till att direkt eller indirekt främja varor eller tjänster från ett före- tag, en organisation eller en person som bedriver handels-, industri- eller hantverksverksamhet, eller har ett reglerat yrke, eller till att direkt eller indirekt främja ovan nämnda företags, organisations eller persons profil. Följande utgör i sig inte marknadskommuni- kation: a)Information som gör att man direkt kan nå företaget, organisa- tionen eller personen, exempelvis domännamn eller en e-post- adress. b)Meddelanden som rör företagets, organisationens eller personens varor, tjänster eller image och som utarbetats på ett oberoende sätt, i synnerhet när det inte gjorts i utbyte mot ekonomisk ersättning. Medlemsstaterna skall granska de förfaranden och formaliteter som är tillämpliga på tillträde till och utövande av en tjänste- verksamhet. Om de förfaranden och formaliteter som granskas enligt denna punkt inte är tillräckligt enkla skall medlemsstaterna förenkla dem. 2.Kommissionen får införa harmoniserade blanketter på gemen- skapsnivå i enlighet med förfarandet i artikel 40.2. Dessa blanketter skall vara likvärdiga med certifikat, intyg eller andra dokument som krävs av en tjänsteleverantör. 3.Om medlemsstaterna begär att tjänsteleverantörer eller tjänste- mottagare skall tillhandahålla ett certifikat, ett intyg eller något annat dokument som visar att de uppfyller ett visst krav, skall de godta alla dokument från en annan medlemsstat som tjänar ett lik- värdigt syfte eller av vilka det klart framgår att det berörda kravet är uppfyllt. De får inte kräva att dokument från en annan medlemsstat skall vara i form av ett original, en bestyrkt kopia eller en auktori- serad översättning, förutom i sådana fall där det föreskrivs i andra gemenskapsinstrument eller då ett sådant krav är motiverat av tvingande hänsyn till allmänintresset, inbegripet allmän ordning och säkerhet. Det första stycket skall inte påverka medlemsstaternas rätt att kräva icke-auktoriserade översättningar av handlingar på något av deras egna officiella språk. Punkt 3 skall inte tillämpas på de dokument som avses i artikel 7.2 och artikel 50 i direktiv /36/EG, i artikel 45.3 samt artiklarna 46, 49 och 50 i och rådets direktiv /18/EG av om samordning av förfarandena vid offentlig upphandling av byggentreprenader, varor och tjänsterTPF24FPT, i artikel 3.2 i och rådets direktiv /5/EG av om underlättande av stadigvarande utövande av advokatyrket i en annan medlemsstat än den i vilken auktorisa- tionen erhöllsTPF25FPT, i rådets första direktiv /151/EEG av om samordning av de skyddsåtgärder som krävs i medlems- staterna av de i artikel 58 andra stycket i fördraget avsedda bolagen i bolagsmännens och tredje mans intressen, i syfte att göra skydds- åtgärderna likvärdiga inom gemenskapenTPF26FPT och i rådets elfte direktiv 24TP PT EUT L 134, 30.4.2004, s. 114. Direktivet senast ändrat genom kommissionens förordning (EG) nr 2083/2005 (EUT L 333, 20.12.2005, s. 28). 25TP PT EGT L 77, , s. 36. Direktivet ändrat genom anslutningsakt. 26TP PT EGT L 65, , s. 8. Direktivet senast ändrat genom och rådets direktiv /58/EG (EUT L 221, , s. 13). 89/666/EEG av om krav på offentlighet i filialer som har öppnats i en medlemsstat av vissa typer av bolag som lyder under lagstiftningen i en annan statTPF27FPT. Medlemsstaterna skall se till att en tjänsteleverantör kan full- göra följande förfaranden och formaliteter genom gemensamma kontaktpunkter: a)Alla förfaranden och formaliteter som är nödvändiga för till- träde till tjänsteverksamhet, särskilt deklarationer, anmälningar och ansökningar som är nödvändiga för att erhålla tillstånd av behöriga myndigheter, inklusive ansökningar om upptagning i register, matrikel eller databas eller om registrering hos en yrkesorganisation eller en branschorganisation. b)Alla ansökningar om tillstånd som är nödvändiga för utövan- det av tjänsteverksamheten. Inrättandet av gemensamma kontaktpunkter skall inte påverka funktions- och behörighetsfördelningen mellan myndigheterna inom de nationella systemen. Medlemsstaterna skall se till att följande uppgifter finns lätt tillgängliga för tjänsteleverantörer och tjänstemottagare genom de gemensamma kontaktpunkterna: