sou · GVB318 · 2008-01-01 00:00:00 — Ett utvecklingsområde för AMS prognoser bör vara att åstadkomma något längre tidshorisonter samt separera eventuella brister i erfarenhet och utbildning på yrkesnivå. Om arbetsgivarnas rekryte- ringssvårigheter föreligger i form av brist på erfaren arbetskraft och inte i form av brist på utbildad arbetskraft, finns det heller ingen anledning att utbilda fler. Förutom prognoserna behöver de regionala enheterna inom kvalitativ information vilka inhämtas via direktkontakter med arbetsgivare och branschorganisationer på lokal och regional nivå. Exemplen med så kallade branschråd är bra initiativ som stärker samverkan mellan branschen och Arbetsför- medlingen. AMS nya upphandlingsorganisation medför väsentliga föränd- ringar för flertalet län. Beställare och upphandlare av utbildning kommer sannolikt blir mer specialiserade i sina funktioner. Framförallt behöver beställarna utbildas och hitta sin ansvarsroll i regionen. Kommunikationen mellan beställare och upphandlare måste utvecklas i och med att de oftast är geografiskt spridda. Det är även viktigt att logistiken i kedjan från behovsanalys till upp- följning upprätthålls. I samband med den förestående omorganisa- tionen av hela finns det även anledning att se över den regionala prognosverksamheten eftersom analysen av länens enskilda yrkesbarometrar ger en antydan om varierande kvalitet. Det existerar fortfarande vissa inslag av sökandestyrda utbild- ningar till yrken där omsättningen på arbetskraft dessutom är låg. Även om flera deltagare får jobb efter dessa utbildningar finns det en risk att de tränger undan andra personer som utan utbildning hade fått arbetet. 6.2Dimensionering och rimliga förväntningar De senaste årens utveckling innebär att arbetsmarknadsutbild- ningen förser arbetsmarknaden med cirka 15 000 personer , vilket kan jämföras med att antalet nyanställningar i landet uppgår till närmare 1,5 miljoner personer. Arbetsmarknadsutbild- ningens framgångsrika examinationer utgör således en procent av anställningarna i landet , vilket knappast kan tolkas som annat än en marginell påverkan på arbetsutbudet. Neddragningen av volymerna gör att omfattningen av arbetsmarknadsutbildningen knappast räcker till att förebygga brist på arbetskraft mer än på begränsade delarbetsmarknader. Utbildningarna ska vara flexibla och tidsmässigt korta vilket gör det svårt att hinna rusta svagare grupper av arbets- sökande, utan att de först har genomgått förberedande insatser. I generell bemärkelse är det knappast trovärdigt att personer som har stått utanför arbetsmarknaden efter sex månaders utbildning kan uppnå sådan produktivitet i nya yrken som gör att de kan fylla flaskhalsarna i ekonomin. Däremot är det möjligt att genomföra utbildningar till yrken som är homogena och praktiskt inriktade, exempelvis för bussförare och montörer samt undersköterskor med tidigare yrkeserfarenhet. Men även inom många traditionella LO-yrken krävs det numera längre utbildningar. Riktmärket att en arbets- marknadsutbildning inte ska vara utgör alltmer en begränsning för en väl fungerande arbetsmarknads- utbildning. I praktiken kanske arbetsmarknadsutbildningen fungerar bäst i en kedjelösning där det primära målet är att arbetslösa får arbete, låt vara i enklare yrken där kraven på utbildningstid inte är så lång. Dessa ersätter i sin tur yrkesverksamma som kan lyftas vidare till mer kvalificerade arbetsuppgifter. Det ankommer dock på arbets- givarna att ta ett större ansvar för vidareutbildning av anställda. hävdar vissa branschförbund som är beroende av arbetstagare inom yrkesområden där examinationerna från gym- nasieutbildningarna har dalat kraftigt , att arbets- marknadsutbildningen utgör ett viktigt bidrag till utbudet av arbetskraft. Exempelvis överstiger antalet deltagare som avslutar en arbetsmarknadsutbildning med inriktning på industri eller vård, antalet examinationer från gymnasieprogrammen i mot- svarande yrkesområde. Koncentrationen av utbildningsinsatser till just dessa yrkesområden kan dock medföra vissa störningar på arbetsmarknaden. Arbetsgivare inom transport-, industri- och omsorgssektorn kan utgå från att arbetsmarknadsutbildningen försörjer dem med arbetskraft, trots att dessa yrken uppenbarligen inte framstår som attraktiva för ungdomar på grund- eller gym- nasieskolan. Ungdomar ska enligt regelverket endast vid särskilda behov delta i en arbetsmarknadsutbildning. Ungdomarna har dock lättast att få arbete och de är mest rörliga ur ett geografiskt per- spektiv. Därför vore det lämpligt att öppna upp arbetsmarknads- utbildningen även för ungdomar. De som genomfört gymnasiet med godkända betyg, men saknar motivation att utbilda sig på högskolan, bör ges chansen till en yrkesutbildning om det stärker det lokala näringslivets expansionsmöjligheter. Bristen på arbetskraft återfinns i olika yrkeskategorier med varierande utbildningslängder. I den mån akademikeryrken tillhör denna grupp är det inte sannolikt att denna brist ska kunna före- byggas nämnvärt via arbetsmarknadsutbildningar. och förutsättningarna för att bedriva en arbetsmarknadsutbildning gör att yrkesutbildningar i högskoleyrken bara förekommer i undantagsfall. En förklaring är att de är tidskrävande. En annan är att arbetsmarknadsutbildning inte ska betraktas som ett alternativ till egenfinansierade högskolestudier. Utredningen ser ingen anled- ning på att förändra det förhållningssättet. Försörjningen av arbetskraft vilar generellt på det reguljära utbildningsväsendet och branschorganisationerna. Detta gäller i synnerhet akademiker- yrken. Även om 70 procents målets utformning och effekter kommer att behandlas i slutbetänkandet är det svårt att undgå en diskussion . Målet har med största sannolikhet påverkat volymerna, vilket har medfört att arbetsmarknadsutbildningens roll som för- sörjare av arbetskraft på arbetsmarknaden har minskat och för- modligen blivit mer kortsiktig. Arbetsmarknadsutbildningens utveckling i förhållande till konjunkturen kan närmast beskrivas som procyklisk och är ett betydande avsteg från den klassiska kontracykliska arbetsmarknadspolitiken, där aktiva insatser ökar i lågkonjunktur och minskar i högkonjunktur. En kontracyklisk politik skulle sannolikt försvåra möjligheterna att uppnå 70 pro- cents målet, eftersom utfallsmåttet inträffar . Stora utbildningsinsatser under en konjunktursvacka riskerar att inte resultera i arbete för många deltagare förrän konjunkturen vänder uppåt, vilket kan dröja , kanske . Det är visserligen svårare att under en lågkonjunktur förutse vilka yrken det kommer att råda brist på i en framtida högkonjunktur än att utbilda till yrken där det är arbetskraftsbrist, men det är ju trots allt denna framtida bedömning som prognosverksamheten är avsedd för. Alternativkostnaden för att utbilda arbetslösa i högkonjunktur är hög jämfört med i lågkonjunktur då chanserna för arbetslösa att hitta ett arbete är sämre. Utbildningsinsatser för svagare grupper av arbetssökande i högkonjunktur som annars inte skulle ha fått arbete kan däremot vara samhällsekonomiskt lönsamt. Om mål- styrningen leder till att arbetsförmedlingarna ändå väljer starkare grupper av arbetssökande till utbildningsinsatserna under en hög- konjunktur går däremot de samhällsekonomiska vinsterna för- Om utbildningsinsatserna dessutom koncentreras till yrken där det råder balans eller överskott på arbetskraft kan det leda till undanträngningseffekter. Arbetsmarknadsutbildningen förväntas som tidigare nämnt ha ett inflytande på flera olika områden inom den ekonomiska poli- tiken. Olika prioriteringar ger dock upphov till målkonflikter vilket gör att regeringen och AMS måste balansera olika aspekter för att upprätthålla en effektiv verksamhet. En strikt koncentration av arbetsmarknadsutbildningar till brist- yrken påverkar det tillväxt- och stabiliseringspolitiska målet posi- tivt. Ur fördelningspolitisk synpunkt finns det däremot en uppen- bar risk att arbetslösa med en svag förankring på arbetsmarknaden får små chanser att delta i en arbetsmarknadsutbildning, eftersom flertalet bristyrkesutbildningar kräver goda förkunskaper. Om endast starkare grupper av arbetssökande deltar i arbetsmarknads- utbildning finns det risk att det uppstår dödviktseffekter, dvs. deltagarna har goda chanser till arbete även utan utbildning. Då 70 procents målet har medfört en ökad placeringsgrad gynnas det tillväxtpolitiska målet. Även om andelen utsatta grupper i stora drag är representerade i arbetsmarknadsutbildningen relativt deras andel arbetslösheten, är incitamenten för arbetsförmedlingarna att i första hand välja säkra kort för att säkerställa bra resultat. Alla individer har inte några nämnvärda arbetsmarknadsproblem bara för att de har egenskaper som kategoriserar dem i en så kallad utsatt grupp. Det finns därmed möjligheter att rekrytera deltagare från dessa grupper som har goda chanser till arbete efter en utbild- ning. 70 procents målets främjar knappast det fördelningspolitiska målet. En prioritering av svaga grupper av arbetssökande påverkar sanno- likt sysselsättningseffekterna för individerna positivt eftersom deras chanser till arbete utan arbetsmarknadsutbildning inte är lika goda som för starkare grupper. Fördelningspolitiskt är således denna prioritering verkningsfull. Det blir dock betydligt svårare att uppnå en hög placeringsgrad samt att förebygga förekomsten av flaskhalsar på arbetsmarknaden. Utbildningar för svagare grupper sker oftare på individernas villkor och förutsättningar, än på arbetsmarknadens. Stora utbildningsvolymer under en lågkonjunktur har sannolikt en positiv stabiliseringspolitisk effekt eftersom den bidrar till att sänka arbetslösheten och bidrar till ett större utbud av produktiv arbetskraft när konjunkturen vänder uppåt. tagarantal gynnar dessutom alla grupper av sökande eftersom fler kan delta i bristyrkesutbildningar och flera ur de svagare grupperna ryms i arbetsmarknadsutbildningen. Däremot kommer generösare rekryteringsurval leda till att placeringsgraden sjunker. I relativ bemärkelse blir det dessutom svårare att upprätthålla en koncentration av utbildningar till yrken där det är brist på arbets- kraft. Ökade volymer medför marknadsstörningar och undan- trängningseffekter. En generell bedömning som utredningen gör är att de fyra ovannämnda aspekterna prioriteras i följande ordning av AMS. Utredningen ser ingen större anledning att ändra på denna rangordning. Prioriteringen medför att en hög andel arbetssökande erhåller arbete efter utbildningsinsatsen. utvärderingar pekar även på positiva effekter av arbetsmarknadsutbildning jämfört med icke-deltagande. Yrkesinriktningen på arbetsmarknadsutbildningen gör att brist på arbetskraft förebyggs på flera olika delarbetsmark- nader som tillhör stora lönekollektiv, vilket rimligtvis bidrar till ett minskat tryck på lönebildningen. I den nuvarande prioriteringen tas även hänsyn till fördelningspolitiska aspekter, även om det är oklart om utbildningsinsatserna går till de med störst hinder. Det finns dock andra arbetsmarknadspolitiska program som kan fungera väl så effektivt som arbetsmarknadsutbildning för svagare arbetssökande. Det bör påpekas att utbildningslösningar inte alltid är effektiva om de arbetssökande redan innehar kompetenser som efterfrågas på arbetsmarknaden. Arbetsmarknadsutbildningarna tenderar att utmynna i allt längre utbildningsinsatser för att tillfredsställa branschernas krav på formell kompetens. Om utbildningsvolymer- na är generöst tilltagna i en högkonjunktur medför det inlåsning av arbetskraft. Validering av kompetens utgör ett alternativ som kan förkorta den arbetssökandes tid utanför arbetsmarknaden och kan minska de samhällsekonomiska kostnaderna för över- utbildning. VVS-installatörerna, som tillhör en bransch som är utsatt för arbetskraftsbrist, framhåller gärna validering som ett alternativ till arbetsmarknadsutbildning. yrkesområden är möjliga målgrupper för validering och därmed yrkesmässig rörlighet på arbetsmarknaden. Utredningen kommer att återkomma med diskussioner angående mål- och resultatstyrningen av arbetsmarknadsutbildningen i slutbetänkandet. I slutändan är dock avvägningar om eventuella målkonflikter en politisk fråga. Insatser för arbetslösa ungdomar Utredningen om en flexiblare arbetsmarknadsutbildning har i ett tilläggsdirektiv (Dir. 2006:125) fått i uppdrag att redovisa en kunskapsöversikt över vilka utbildningsinsatser som är effektivast för arbetslösa ungdomar mellan med särskilda behov. Denna andra del av delbetänkandet disponeras enligt följande. I ett inledande kapitel ges en bakgrund till de förändrade villkoren på arbetsmarknaden i allmänhet och för ungdomar i synnerhet. Kapitel 2 berör utvecklingen av arbetslöshet och inaktivitet bland ungdomar och unga vuxna i . Huvudfrågan i det andra kapitlet är vilka ungdomar som blir arbetslösa och inaktiva – och varför de blir arbetslösa och inaktiva. Det tredje kapitlet handlar mer specifikt om utbildnings- och arbetsmarknadspolitiska program och deltagarna i program. Vad vet vi om de ungdomar som deltar i programmen? Det fjärde och femte kapitlet beskriver utbildningsinsatser såväl som lokala projekt för arbetslösa ungdomar. Vad kännetecknar dessa insatser? Går det att urskilja några särskilda framgångs- faktorer? I ett sjätte kapitel diskuteras internationella erfarenheter av utbildnings- och arbetsmarknadspolitiska insatser för arbetslösa ungdomar, särskilt med avseende på och . Kan vi lära något av dessa länder som så ofta framhålls som fram- gångsexempel? I ett avslutande kapitel 7 sammanfattar vi våra diskussioner som vi drar några slutsatser som kan vara värda att beakta i den framtida utformningen av utbildningsinsatser för arbetslösa ungdomar och unga vuxna. Förändrade etableringsvillkor på arbetsmarknaden har det skett dramatiska förändringar på svensk arbetsmarknad. För att vi ska få en klarare bild av på vilket sätt arbetsmarknads- villkoren har förändras och vilka ungdomar som är i behov av särskilda insatser måste vi gå tillbaka i tiden. Den ekono- miska krisen framstår som en avgörande brytpunkt. Krisen ledde till att ca en halv miljon arbetstillfällen försvann. Ungdomar och utrikesfödda drabbades hårdast av syssel- sättningsnedgången. Även om sysselsättningen har ökat var, enligt SCB:s arbetskraftsundersök- ningar (), antalet sysselsatta ca 220 000 färre än 1990. Över tid påverkas sysselsättningsgrader i olika åldrar och grupper av andra faktorer än fluktuationer i efterfrågan på arbets- kraft. Årskullarnas storlek har omedelbara effekter på arbetskrafts- utbudet och förutsättningarna för nyinträdande på arbetsmarkna- den att konkurrera om jobben. Upp- och nedgångar i den årliga invandringen kan ha liknande effekter. För ungdomar och unga vuxna har utbildningssystemet en avgörande betydelse för syssel- sättningsintensiteten. Expansionen av antalet studerande och för- längningen av studieperioderna är den enskilt viktigaste för- klaringen till att sysselsättningsgraden har gått ner så kraftigt bland ungdomar och unga vuxna . Om man vill urskilja effekter på sysselsättningen av förändringar i aktivitetsnivån i ekonomin bör den ekonomiska tillväxten relate- ras till andelen sysselsatta i åldrarna . För denna åldersgrupp spelar förändringar i utbildningssystemet mindre roll för variationer i sysselsättningsgraden. En bakgrund: Förändrade etableringsvillkor på arbetsmarknaden Andel sysselsatta i åldrarna samt årlig ekonomisk tillväxt, 1980 2005 Källa: SCB. Arbetskraftsundersökningarna och nationalräkenskaperna. Sysselsättningsgraden i befolkningen har, som framgår av figur 1.1, ökat något första hälft. har präglats av en markant uppgång i efterfrågan på arbetskraft, men är sysselsättningsgraden ca 4 5 pro- centenheter lägre i åldrarna jämfört med slutet av . Relaterar vi de årliga förändringarna i BNP, som är det bästa måttet vi har på aktivitetsnivån i ekonomin, till syssel- sättningsgraden, går det knappast att urskilja något samband över huvud taget. Antalet öppet arbetslösa i åldrarna (tusen- tal) och antalet nyanmälda vakanser, 1992 2005 (fyra måna- ders löpande medeltal) Källa: EcoWin. En bakgrund: Förändrade etableringsvillkor på arbetsmarknaden Av figur 1.2 framgår att arbetslösheten – jämfört med arbetslös- hetstalen under föregående decennier – ligger kvar på höga nivåer. Konkurrensen om de lediga jobben är hård trots en stark ekono- misk tillväxt. Tillväxten har framför allt drivits upp av en ökad produktivitet. Inom industrin har produktionsvärdet per arbetad timme ökat med . Arbets- kraftsefterfrågan har generellt sett varit svag första år, men det är möjligt att det senaste årets kraftiga uppgång på arbetsmarknaden visar att talet om jobb-less growth varit förhastat. Enligt AKU-undersökningen för har antalet sysselsatta ökat med 81 000 jämfört med . Än så länge har emellertid inte sysselsättningsgraden visat någon stigande tendens, dvs. det ökande antalet sysselsatta har motsvarats av ett ökat arbetskraftsutbud. Den relativt svaga utvecklingen av arbetskraftsefterfrågan illustreras också av att andelen långtids- arbetslösa inte visat någon fallande tendens sista år. Figur 1.3 Andelen långtidsarbetslösa av det totala antalet arbetslösa i åldrarna 16 , 1992 2005 (tre månaders löpande medel- tal) Källa: EcoWin. Sysselsättnings- och arbetslöshetskrisen påverkade som framhållits inte alla grupper på samma sätt. Tre grupper brukar lyftas fram som särskilt hårt drabbade: utrikesfödda, lågutbildade och ungdomar. En bakgrund: Förändrade etableringsvillkor på arbetsmarknaden 1.1Arbetslöshetens fördelning – invandrare, lågutbildade och ungdomar Enligt för utgjorde andelen sysselsatta i åldrarna bland utrikesfödda jämfört bland inrikesfödda. Utrikesfödda är också överrepre- senterade bland dem med ofrivilligt kort veckoarbetstid, bland dem med tidsbegränsade anställningar, bland lågutbildade etc. Andelen sysselsatta bland lågutbildade, i betydelsen de med högst grundskoleutbildning, har minskat kraftigt och uppgick enligt för år , vilket kan jämföras för dem med gymnasieutbildning. Andelen öppet arbetslösa var bland dem med enbart förgymnasial utbildning jämfört bland dem med gymnasial utbildning. I viss utsträckning sammanfaller naturligtvis dessa grupper. Det är t.ex. en mycket större andel utrikesfödda än inrikesfödda ung- domar som inte fullföljer gymnasieskolan. Det sistnämnda betyder emellertid inte att utrikesfödda är överrepresentera i de yrkesför- beredande gymnasieprogrammen där problemen med genomström- ningen är som störst. Ungdomar som är födda utom- lands eller som har utrikesfödda föräldrar är underrepresenterade bland dem som söker yrkesinriktade utbildningar och något överrepresenterade bland dem som söker in på studieförberedande utbildningar inom gymnasieskolans ram. En betydande andel, när- mare , går direkt från till det individuella programmet.TPF1FPT 1TP PT J. . Östh, Yrkesutbildning – ett effektivt socialpolitiskt instrument?, i J. , (red. ), – vart leder den? En bakgrund: Förändrade etableringsvillkor på arbetsmarknaden Sysselsättningsgrad i åldrarna 16 , 20 samt 25 , åren 1983 2005 Källa: EcoWin. Figuren ovan illustrerar den kraftiga nedgången i sysselsättning för yngre åldersgrupper. Jämfört med har 20 24-åringar- nas sysselsättningsintensitet minskat med mer än 20 procent- enheter, vilket alltså ska jämföras med för befolkningen i åldrarna . Bland de yngsta på arbetsmark- naden, i åldrarna 16 , har sysselsättningsgraden fallit ännu mer, från en nivå strax till . Det stora flertalet av de tonåringar som räknas som förvärvsarbetande arbetar ett väldigt begränsat antal veckotimmar. Mindre än 25 000 räknas som heltidsarbetande.TPF2FPT I praktiken betyder detta att det knappast existerar någon arbets- marknad för personer i åldrarna . 1.2En allt högre etableringsålder på arbetsmarknaden Etableringsfasen på arbetsmarknaden, dvs. den ålder då av en kohort är sysselsatt, har förskjutits allt högre upp i åldrarna.TPF3FPT 1987 låg etableringsåldern på . Under första hälften av 1990- talet steg den till 27 . Därefter skedde en viss förbättring. 2TP PT För att räknas som heltidsarbetande ska man arbeta minst . 3TP PT M. , Vad innebar för ungdomars livsvillkor?, i SOU 2001:54 Ofärd i välfärden. En bakgrund: Förändrade etableringsvillkor på arbetsmarknaden hade den stabiliserats vid för män och för kvinnor. har det inte skett några större förändringar. Utbildningsexpansionen är som framhölls inledningsvis en viktig förklaring till den sjunkande andelen sysselsatta bland unga och unga vuxna. ökade antalet studerande i åldersgruppen 16 24 år.TPF4FPT var det av 25-åringarna som hade erfarenhet av efter- gymnasiala studier. har den andelen ökat till . Det har också skett en ökning av andelen studerande på gymnasial nivå. var det fortfarande som inte påbörjade gymnasiala studier. går i det närmaste alla vidare till gymnasieskolan efter . Av dessa är det emellertid som inte har behörighet för studier på ett nationellt program och därför påbörjar ett individuellt program. Bland utrikesfödda ungdomar är det som påtalades ovan som lämnar utan behörighet för studier på nationella program. 1.2.1Arbetslöshet och försörjningsproblem bland unga I ökade arbetslösheten mer än i flertalet andra jämförbara länder , något som ska ses i perspektivet av att arbetslöshetstalen relativt sett var mycket låga under det föregående decenniet. För ungdomar steg arbetslösheten snabbare än i andra åldersgrupper. I åldrarna 16 ökade den öppna arbetslösheten från till 1993. Därefter har arbetslösheten legat kvar på höga nivåer. Arbetslöshetstalen för flickor och unga kvinnor var något lägre än motsvarande tal för pojkar och unga män, vilket i huvudsak för- av ett högre utbildningsdeltagande bland kvinnor. 4TP PT P. , Vilka förlorade jobbet ?, i SOU 2000:37 Välfärdens förutsättningar. Arbetsmarknad, demografi och segregation. En bakgrund: Förändrade etableringsvillkor på arbetsmarknaden Öppen arbetslöshet i åldersgrupperna under 25 är respektive Källa: EcoWin. Som framgår av figur 1.5 har arbetslöshetstalen för de yngre varit två till högre än motsvarande tal för dem i åldrarna och uppåt. Det är anmärkningsvärt att arbetslösheten bland de unga har ökat så kraftigt första år trots att konjunkturläget varit mycket mera gynnsamt än första hälft. Deltidsarbetslösheten är också högre i åldergruppen än i befolkningen i övrigt. I åldrarna var registrerade som deltidsarbetslösa, vilket kan jämföras i den arbetsföra befolkningen som helhet. Det finns ett starkt samband mellan försörjningsstödsberoende bland ungdomar och arbetslöshet. En bakgrund: Förändrade etableringsvillkor på arbetsmarknaden Figur 1.6 Antal öppet arbetslösa i åldrarna 16 och 20 24 år samt antalet personer med försörjningsstöd i åldrarna 18 , åren 1983 2005TPF5FPT Källa: EcoWin. Försörjningsstödsberoendet bland yngre är fortsatt hög. fick av antalet personer i åldrarna försörjningsstöd, så kallat ekonomiskt bistånd, under kortare eller längre perioder.TPF6FPT Det kan jämföras i befolkningen som helhet. Ungefär hälften av de ungdomar som fick ekonomiskt bistånd var arbetslösa eller i en arbetsmarknadspolitisk åtgärd utan att vara kvalificerade för någon arbetslöshetsersättning (dvs. ersättning från arbetsöshetsförsäkringen eller aktivitetsstöd). Den andra hälften fick ekonomiskt bistånd som komplement till annan inkomst, t.ex. studiemedel och arbetslöshetsersättning. Precis som i andra åldersgrupper bidrog den kraftiga ökningen av arbetslöshetstalen första år till en ökning av antalet långtidsarbetslösa ungdomar.TPF7FPT Ungefär hälften av de öppet arbetslösa i åldrarna samt 20 och var då långtidsarbetslösa. Därefter har andelen långtidsarbetslösa minskat betydligt även om alltså de totala arbetslöshetstalen inte har sjunkit 5TP PT Statistiken om antalet personer med försörjningsstöd omfattar både långvarigt och kort- varigt försörjningsstödsberoende. Flertalet personer får försörjningsstöd . För att registreras i statistiken måste man ha fyllt , dvs.