sou · GVB389 · 2008-01-01 00:00:00 — I före- kommer inte rovdjursangrepp på tamdjur i sådan omfattning att det lönar sig ekonomiskt med till exempel herdar. Illasmakande ämnen på tamdjuren Metoden att smörja in tamdjur med mycket illasmakande ämnen har provats på många olika håll, oftast med dåligt resultat. Det finns knappast något behov av åtgärden i . Lamning inomhus/senare betessläpp Att inte exponera lamm för rovdjur förrän de är lite större är mycket effektivt för att hindra angrepp av kungsörn. Metoden ökar kostnaderna för framförallt foder. betessläpp är inte lika Viltskador på tamdjur, bidrags- och ersättningssystemet effektivt eftersom angrepp även kan ske då lammen går utomhus i en fålla nära bostadshus. Att förflyttade rovdjur är kostsamt och arbetsintensivt och djuren återvänder ofta till den plats där de fångades. En flyttning av rov- djur riskerar att skapa nya konflikter. Åtgärden kan möjligen användas för att förflytta vargar som orsakar problem för rensköt- seln. Områdesriktad jakt (zonering) Rovdjursstammarna kan hållas vid lägre tätheter i områden eller regioner som förutses bli hårdare drabbade av rovdjur än andra områden. Ett exempel är beslut att huvudsakligen begränsa vargens förekomst i renskötselområdet till de områden utanför åretruntmarkerna där den gör minst skada. Metoden kan vara effektiv om syftet är att på ett nationellt plan minska antalet rovdjursangrepp och om området med lägre rovdjurstäthet är till- räckligt stort. Risken är att zonering leder till missnöje och minskad acceptans för rovdjur utanför zonen. Individinriktad jakt på rovdjur är mycket effektivt när det finns problemindivider. Angrepp på tamdjur beror ibland mer på situa- tionen i området än att rovdjuret är mer benäget att angripa tam- djur än andra individer. , t.o.m. september månad, förstördes 49 bisamhällen av björn. Med hjälp av elstängsel kan man förebygga skador av björn på biodling. Viltskador på tamdjur, bidrags- och ersättningssystemet Akutåtgärder handlar om att med kort varsel och helst i anslutning till ett rovdjursangrepp vidta provisoriska åtgärder i avvaktan på att permanenta åtgärder. Skrämsel, t.ex. med rop, skrik, stenkastning, knallskott eller lik- nande är en åtgärd som kan vara verksam i ett akut skede. Det går däremot inte att genom skrämsel hålla rovdjur från tamdjur . Tyglappar som sätts upp på en lång lina runt tamdjuren, på utsidan av det ordinarie stängslet, skyddar . Det är en enkel, effektiv och billig åtgärd. Undersökningar visar att vargar passerar lapptyget i genomsnitt först , men skillna- den är stor mellan olika vargindivider. Stängsel antingen i form av elnät eller som provisoriskt elstängsel med tråd är en enkel, effektiv och billig åtgärd som kan användas temporärt. Ljud- och ljusskrämmor finns i många olika utföranden, från vanlig radio med timer till solcellsladdade ljus med rörelsesensor. De drivs av nätström eller batterier och alstrar ljud eller ljus regelbundet, oregelbundet eller då ett djur närmar sig. Det är en enkel och rela- tivt billig åtgärd med ganska bra effekt under någon eller . Viltskador på tamdjur, bidrags- och ersättningssystemet 17.13 Metoder för att förebygga viltskador på hundar Hundägare kan och bör vidta åtgärder för att förebygga angrepp av rovdjur. Den mest effektiva åtgärden är att träna hunden att inte jaga rovdjur. Angrepp av varg utgör det största hotet mot hundar. Här följer några tänkbara åtgärder för att förebygga vargangrepp. Vargtelefon (sändarförsedda vargar) Genom att rapportera sändarförsedda vargars position kan man undvika att släppa jakthundar i områden där vargen just befinner sig. Metodens svagheter är att vargarna rör sig långa sträckor . I de flesta revir är heller inte alla vargar sändarförsedda. Metoden är troligen inte så effektiv men den är uppskattad där den prövats och kan ha en konfliktdämpande effekt. Vargtelefon (varggrupp) Metoden går ut på att rapportera vargarnas rendez-vous plats (samlingsplats) och fungerar således bara för familjegrupper med årsvalpar. En varggrupp bildas i respektive vargrevir för att samla in erforderliga fakta. I gruppen ingår representanter från länsstyrel- sen, berörda jaktvårdskretsar och andra intresseorganisationer i området. Åtgärden är behäftad med samma nackdelar som varg- telefonen, men har andra fördelar som ökad kommunikation mel- lan myndigheter och boende i området. Vargangrepp i samban med jakt kan förebyggas genom att vägar som omsluter jaktområdet spåras av med bil. Åtgärdens effektivitet beror till stor del på snöförhållandena i området och hur noga spårningen görs. Effektiviteten ökar om åtgärden kompletteras med en varggrupp där både allmänhetens och obser- vationer kan göras tillgängliga. Viltskador på tamdjur, bidrags- och ersättningssystemet Genom att förse en hund med sändare kan man undvika att hunden i onödan exponeras för varg. Åtgärdens effektivitet varierar och har störst effekt på hundar som är dåligt inkallningstränade eller av andra anledningar är svåra att kalla in då jakten ska avslutas. En pingla på hunden antas göra att vargen förknippar ljudet med människor alternativt att det uppfattas som helt nytt för platsen och situationen. Åtgärden är billig och enkel. Ungefär tre tusen jägare med jakthundar i svenska vargrevir använder pinglor på sina hundar. angreps och skadades den första hunden som bar pingla av varg. Hund ointresserad av att följa vargspår angrips några hundar sedan de själva sökt upp varg. Om hunden görs ointresserad av att följa vargspår kan dessa angrepp i viss mån förebyggas. Metoden har potential men kräver att hundfö- raren är intresserad av hunddressyr och beredd att lägga ned den tid det tar. I är det ovanligt att hundar angrips av rovdjur då de är lösa eller bundna på gården, men det har inträffat. En vanlig hundgård med nätstängsel utgör ett mycket gott skydd mot rovdjursangrepp. En elväst ska skydda de kroppsdelar där varg oftast biter utan att hindra hundens rörelseförmåga. Viltskadecenter kommer att testa ett antal västar i för att därefter hjälpa de hundägare som är intresserade med beställningar till dess att det finns en svensk återförsäljare. Viltskador på tamdjur, bidrags- och ersättningssystemet 17.14 Metoder för att förebygga viltskador på ren Intensiv bevakning utanför kalvningstid Intensiv bevakning förekommer som en del i renskötseln. Den kan ske både i samband med att renarna hålls samman och utan att hjorden är samlad genom att renskötare rör sig i det om- råde där renarna befinner sig. är bevakning svårare eftersom renarna rör sig mer och snöskoter inte kan användas. Projekt där intensiv renskötsel utförts har resulterat i minskade förluster utan att det gått att bedöma om vinsten i kalvöverlevnad motsvarat den extra kostnaden. När intensiv bevakning har skett som en akut åtgärd efter rovdjursangrepp är erfarenheterna blan- dade, men en viss positiv effekt har rapporterats. Att hålla renhjor- den samlad kan innebära en ökad risk för sjukdomar och rovdjurs- angrepp. Intensiv bevakning kan vara en användbar metod inom vissa områden, beroende på naturens förutsättningar. Bevakning är arbetskrävande men anses vara en effektiv åtgärd för att minska rovdjursangrepp på kalvar. Metoden förutsätter försik- tighet för att inte störa vajorna. Många renskötare vaktar ren- hjorden intensivt under själva kalvningen och en månad framöver men insatsen varierar av olika skäl mellan samebyarna. Genom kalvning i hägn kan rovdjuren stängas ute då renhjorden är som mest känslig för predation. Åtgärden förutsätter stödutfodring eller helutfodring vilket är mycket kostsamt. De höga kostnaderna begränsar metodens användbarhet. Kalvning i hägn används som en del i den befintliga renskötseln i . Viltskador på tamdjur, bidrags- och ersättningssystemet Hypotesen är att renar i bättre kondition har större chans att över- leva jämfört med renar i sämre kondition. Renskötseln är beroende av fritt bete där renen har betesro. Naturbete är därför det bästa. Tanken är stödutfodring när det behövs ska kunna öka renarnas vikt och härigenom minska risken för predation och andra dödsor- saker. Det saknas dokumentation som visar att utfodring minskar risken för predation hos vuxna individer. Däremot är det belagt att kalvar till vajor i god kondition har en högre vikt och att kalvöver- levnaden är relaterad till kalvens vikt. Utfodring ställer krav på god infrastruktur i form av krubbor och vattenhoar etc. Utfodring kan öka risken för sjukdomar hos renarna. De bidrag som lämnat för förebyggande åtgärder har främst använts för flyttning av renar och ersättning för kostnader i samband med samling inför flytt. En flytt av renar förutsätter att det finns tillgång till alternativa vinterbetesmarker med lägre täthet av rovdjur. Metoden begränsas av att många samebyar av olika anledningar inte har tillgång till alternativa marker. Skyddshalsband har tidigare inte testats på ren men försök på lamm visar på en minskad predationen. Halsbanden försvårar bett i nacke och hals och förmodas därför vara mest verksamma på angrepp av lodjur, men antas ha liten eller ingen effekt mot angrepp av varg, björn och järv. Halsband kan användas för att skydda särskilt vär- defulla djur. Metoden testas inom en sameby. En bedömning är att metoden innebär en risk för att renarna skadar sig eller att de fastnar med halsbandet. Sändare på ren bidrar inte direkt till minskad predation men kan indirekt fungera förebyggande. Sändarna underlättar för renägarna att snabbare återfinna och samla renarna. Åtgärden ger också ökad Viltskador på tamdjur, bidrags- och ersättningssystemet kunskap om renens vanor och om dödsorsaker. Kostnaden och arbetsinsatsen varierar kraftigt beroende på vilken typ av sändare som används Sändare på rovdjur (förvaltningsmärkning) Sändare på rovdjur förebygger inte direkt skador på ren men åtgär- den kan underlätta övriga skadeförebyggande åtgärder. En bättre kontroll över rovdjuret gör det enklare att skilja renarna från rov- djur. Sändarmärkning av varg i renskötselområdet har genomförts bl.a. i och . Utredningen anser att för- valtningsmärkning med sändare på varg bör kunna användas frekvent inom renskötselområdet. Genom att utfodra rovdjur med kadaver eller slaktrester går det att styra rovdjuren bort från specifika områden då renen är som mest utsatt. Åtgärden kan vara effektiv , exempelvis . Det finns dock en viss risk att rovdjurens beteende påverkas på ett oönskat sätt. Flyttning av rovdjur bygger på antagandet att det är ett fåtal rov- djursindivider som orsakar förluster av ren och att dessa kan flyttas till områden där problemen är mindre. Åtgärden har förmodligen liten effekt i områden med täta rovdjurspopulationer eftersom tomrummen snabbt fylls av nya individer. Det krävs också områ- den som kan hysa nya rovdjur. Selektiv och regioninriktad jakt är ett naturligt och viktigt byte för de stora rovdjuren och alla individer är i allmänhet lika benägna att angripa ren. Inom ren- näringen menar man dock att det tydligt går att identifiera pro- blemdjur och att jakten bör fokusera på dessa individer. Selektiv jakt innebär främst att man identifierar de begränsade geografiska Viltskador på tamdjur, bidrags- och ersättningssystemet områden där rovdjuren orsakar mer problem och att jakten inriktas mot dessa områden. Regioninriktad jakt som minskar rovdjurstätheten inom ett större område kan vara effektiv om jakten verkligen minskar rov- djurspopulationen och att predationen adderar till annan dödlighet i renpopulationen. Jakt för att åstadkomma en generell sänkning av rovdjurstätheten över relativt stora områden förutsätter att det finns väl utarbetade förvaltningsplaner för rovdjuren. 17.15 Utredningens överväganden och förslag 17.15.1Förebyggande insatser mot viltskador på andra tamdjur än ren Utredningens förslag: Det ska finnas tydliga kriterier för när olika former av förebyggande åtgärder, t ex bidrag till stängsel eller tillstånd för skyddsjakt kan vara aktuella. Förvaltningen ska ha stöd i form av handböcker. Resurserna för förebyggande insatser ska även i fortsätt- ningen främst användas för att minska risken för angrepp för enskilda brukare. Målet med förebyggande åtgärder kan utformas som tole- ransnivåer som bestäms i regionala förvaltningsplaner. Utredningen anser att dagens system med statliga bidrag för att förebygga skador orsakade av rovdjur fungerar väl. Det har under utredningens gång inte framkommit brister som bör föranleda förändringar av systemet. Det är viktigt att anslaget täcker behoven av bidrag. bör även i fortsättningen vara beslutande myndighet. Viltskadecenter bör fortsättningsvis utveckla skade- förebyggande åtgärder, rekommendera vilka ersättningsnivåer som bör tillämpas och i övrigt ansvara för policyn på området. Eftersom länsstyrelsernas medel för att förebygga angrepp av rovdjur är begränsade är det viktigt att en åtgärd används vid rätt tillfälle för att inte äventyra förtroendet för åtgärden och därmed förtroendet för rovdjursförvaltningen. Stängsling bör även i fort- sättningen vara den vanligaste förebyggande åtgärden. Bidragen bör i första hand lämnas till de mest utsatta djurbesättningarna, d v s besättningar i vargrevir eller tamdjursbesättningar som haft tidigare angrepp av rovdjur. Tamdjur på fritt skogs- eller fjällbete löper Viltskador på tamdjur, bidrags- och ersättningssystemet avsevärt större risk för angrepp än stängslade djur. Bidrag till ska- deförebyggande åtgärder bör därför lämnas till sådana besättningar även utanför vargrevir utan att någon skada behöver ha uppkom- mit. Vid ett angrepp av varg, lo och björn bör akuta åtgärder vidtas snabbt, helst . Det kan handla om att ta bort kada- ver och ge djuren bättre skydd. kan det räcka med att för- stärka befintliga stängsel. Ofta krävs andra temporära lösningar som t.ex. uppsättning av lapptyg, flyttbart elnät eller att djuren flyttas. Om risken för angrepp kvarstår fordras därefter perma- nenta lösningar, t. ex. rovdjursstängsel. Det är viktigt att länsstyrel- sen även i fortsättningen noggrant inventerar rovdjurens antal och utbredning i synnerhet i vargrevir. Det möjliggör riktade åtgärder där beslut fattas och verkställ snabbt. Det kan vara bra med en arbetsordning för åtgärder som ska vidtas i samband med rovdjurs- angrepp på tamdjur. Med det relativt låga antal angrepp av rovdjur som inträffar i så är bidrag till förebyggande åtgärder inte eko- nomiskt lönsamt för staten. För detta skulle krävas att rovdjurs- angreppen mångdubblas. Staten skulle tjäna ekonomiskt på att inte lämna bidrag för förebyggande åtgärder utan enbart betala ersätt- ning för uppkomna skador. Systemet kan emellertid motiveras av andra skäl än rent ekonomiska. Det viktigaste är att bidragen ökar acceptansen för rovdjuren och för mål för de stora rov- djuren. Enligt en genomförd studie ökade acceptansen för varg bland fårägare som fått bidrag till förebyggande åtgärder. Förtroende för rovdjurspolitiken kan inte bara byggas med pengar och ersättning. En förutsägbar förvaltning som utvecklas i dialog med berörda och konkret redovisar vilka åtgärder som kan eller kommer att vidtas i olika situationer är det allra viktigaste. Om problem i samband med rovdjur hanteras professionellt, enligt tydliga och förutsägbara spelregler, skapas ökat förtroende för myndigheterna som konflikten reduceras så långt det är möjligt. Det bör finnas tydliga kriterier för när olika former av förebyggande åtgärder, t.ex. bidrag till stängsel eller tillstånd för skyddsjakt kan vara aktuella. Förvaltningen bör som stöd ha en eller flera handböcker med arbetsordningar i form av rekommen- dationer. Det fordras klart definierade syften för att lyckas med förebyg- gande arbete. Enligt det rådande systemet betalas bidrag till tam- djursägare för att t.ex. sätta upp stängsel för att skydda den Viltskador på tamdjur, bidrags- och ersättningssystemet enskilda djurbesättningen, vilket har stor betydelse för den enskilde brukaren. Om man istället skulle vilja hålla nere det totala antalet rovdjursangrepp på tamdjur nationellt finns det andra effektivare metod. Rovdjursangreppen i är relativt få och utgör inte ett mer betydande problem på nationell eller regional nivå. Av den anledningen bör enligt utredningens mening resurserna även fort- sättningsvis främst användas för att minska risken för angrepp för den enskilde brukaren. Med den inriktningen minskar individernas konflikter med rovdjuren vilket i förlängningen bör kunna med- verka till att öka acceptansen för rovdjurspolitiken och rovdjurs- förvaltningen. Förebyggande arbete fordrar också en tydlig målsättning. Utan tydliga mål finns det en risk att människor med andra förvänt- ningar blir besvikna och att resurserna används felaktigt. Målsätt- ningen med förebyggande åtgärder kan enligt utredningens upp- fattning inte vara att försöka eliminera alla angrepp på tamdjur. En nollvision kostar oproportionerligt mycket pengar. Målet kan med fördel utformas som toleransnivåer där man bestämmer vilken konfliktnivå som kan tolereras regionalt eller lokalt. Nivåerna bör bestämmas i de regionala förvaltningsplanerna. Bidrag för förebyggande åtgärder och ersättning för skada i bigårdar Utredningens förslag: Bidrag för att förebygga skada och ersätt- ning för skada av björn i bigårdar ska kunna lämnas även om verksamheten kan betraktas som skadeexponerad och inte utgör näringsverksamhet. Biodlingen i producerar bl.a. honung och vax till ett stor ekonomisk värde. Av än större betydelse ur nationalekonomisk synvinkel är den pollinering bina utför i den odlade och vild- växande . God pollinering måste ske över hela landet. En rikstäckande myndighet, bitillsynsmän, verkställer kraven enligt lagstiftningen på området. Biodlingen är ofta småskalig, framförallt i skogslänen. Björnar förstör ett ökande antal bisamhällen och föror- sakar därmed betydande avbräck för näringen. Med hjälp av el- stängsel kan man förebygga skadorna. Viltskador på tamdjur, bidrags- och ersättningssystemet viltskadekungörelse (NFS 2002:13) medger som regel inte att ersättning lämnas för skador på egendom som är särskilt skadeexponerad. Ersättning lämnas heller inte för skador på egendom som är avsedd för annan användning än i näringsverk- samhet – även om det görs undantag, t.ex. för hund och häst som skadas eller dödas av ett stort rovdjur. Av landets 10 000 biodlare driver biodlingen som närings- verksamhet. Biodling betraktas som särskilt skadeexponerad verk- samhet och bidrag för förebyggande åtgärder eller ersättning för viltskador lämnas som regel inte – även om länsstyrelsernas praxis skiftar. Utredningen anser att biodling är av stor samhällsekonomisk betydelse och att det är viktigt att verksamheten kan bedrivas utan störningar även i . Utredningen föreslår därför att bidrag för att förebygga skador och ersättning för skador av björn i bigår- dar enligt 11 § viltskadeförordningen (2001:724) ska lämnas även om verksamheten kan betraktas som skadeexponerad och i många fall inte bedrivs i näringsverksamhet. Förslaget föranleder ändring i viltskadekungörelsen. 17.15.2 Förebyggande insatser mot viltskador på ren Utredningens förslag: Viltskadecenters uppdrag ska vidgas till att omfatta insatser i renskötselområdet. Viltskadecenters ska även disponera medel för att utveckla förebyggande åtgärder mot rovdjursskador i ren- skötselområdet. Medlen ska användas av Viltskadecenter efter samråd med . § 3 viltskadeförordningen (2001:724) ändras så att bidrag för att förebygga skada inte räknas av från ersättning för skada på ren. Renen är det viktigaste bytet för stora rovdjur i renskötselområdet och därmed är det inte möjligt att förebygga all predation. Målsätt- ningen bör vara att minska förlusterna under de perioder eller i de områden där skadorna är som mest omfattande. Inom national- parkerna är behovet av att förebygga rovdjursskador på ren särskilt påtagligt. Viltskador på tamdjur, bidrags- och ersättningssystemet Ersättningssystemet inom renskötselområdet är konstruerat för att främja skadeförebyggande åtgärder. Samma ersättning utbetalas oavsett om renar rovdjursdödas eller inte. Vikten av att förebyg- gande åtgärder vidtas även av rennäringen betonades i propositio- nen om en sammanhållen rovdjurspolitik (prop. 2000/01:57 s. 68). Med dagens regelverk med bidrag för förebyggande åtgärder som räknas av från den ersättning som lämnas för rovdjursskador, mot- verkas dessa intentioner. har ansökningarna till om bidrag till förebyggande åtgärder helt upphört. och har i en gemensam skrivelse till regeringen som överlämnats till utredningen (Jo2005/1652 (del- vis), 1986, 2734), begärt att viltskadeförordningen ska ändras i det aktuella avseendet. Förhållandena i renskötselområdet varierar starkt varför det säkert är omöjligt att förebygga skador på samma sätt överallt. Metoderna måste vara flexibla och kunna variera från område till område. Det är förmodligen bara ett fåtal förebyggande åtgärder som är kostnadseffektiva. Enligt utredningen är det viktigt att det finns en viss öppenhet att tillgripa förebyggande åtgärder även om man på förhand inte vet att åtgärden har den tilltänkta effekten. Utredningen delar och uppfatt- ning att bidrag för förebyggande åtgärder inte ska räknas av från den ersättning som lämnas för rovdjursskador. Dagens ordning med avräkning uppfattas av renskötarna som om man bekostar de förebyggande åtgärderna själva. Effekterna av förebyggande åtgär- der i renskötselområdet kan vara svårbedömda och återspeglar sig inte alltid och i vart fall inte i ökade slaktintäkter. Utredningen anser därför att reglerna ska ändras. Det finns ett behov av dokumenterad kunskap om förebyggande åtgärder i renskötselområdet. Inom renskötseln finns en stor erfa- renhet av de tillgängliga förebyggande metoderna men erfarenhe- terna är inte dokumenterade. Forskningen saknar också dokumen- terad kunskap om effekterna av åtgärder för att minska rovdjurs- skador på renar. Det är därmed svårt att jämföra och rangordna åtgärderna efter effektivitet, särskilt vad gäller kostnadseffektivite- ten. Det är svårt att särskilja vad som ingår i det normala arbetet med renar och vad som är extra förebyggande arbete. Bara ett fåtal av de åtgärder som används har utvärderats och informationen om effektiviteten bygger oftast på antaganden och observationer från enskilda individer. Viltskador på tamdjur, bidrags- och ersättningssystemet För att kunna utvärdera förebyggande åtgärder fordras kunskap om förlusterna av ren före och efter åtgärden genomförs. Utvärde- ringen måste ske eftersom variationen i väder och betesförhållande kan spela större en roll än predationen i sig. Utredningen anser att Viltskadecenters uppdrag bör vidgas till att även omfatta insatser i renskötselområdet. Efter beslut av regeringen har medel anvisats för förebyggande insatser inom renskötselområdet. Avsikten är att ska kunna använda ca för förebyggande insatser inom renskötselområdet. Medlen kan komma att disponeras av Viltskadecenter. Enligt utredningen bör Viltskadecenter även disponera medel för att utveckla förebyggande åtgärder mot rov- djursskador i renskötselområdet. Pengarna skall användas av Vilt- skadecenter i samråd med och övriga i regeringsbeslutet aktuella intressenter. 17.15.3 Ersättning för skada av vilt på annat än renar Utredningens förslag: Nuvarande bestämmelser om ersättning för andra viltskador än på ren ska i huvudsak behållas. Ersättning för hund som dödats eller avlivats efter att ha ska- dats av varg, björn, järv, lo eller kungsörn ska lämnas med högst . Ersättning för veterinärvård eller andra styrkta kost- nader för en oförsäkrad hund som skadats av ett stort rovdjur ska lämnas med högst . Länsstyrelsernas tillämpning av viltskadekungörelsen bör bli mer enhetlig. får enligt viltskadeförordningen (2001:724) i mån av medel betala ersättning för skada av vilt på annat än ren och vid personskador eller dödsfall orsakade av björn om det är uppenbart oskäligt att den skadelidande själv ska svara för kostnaderna.