sou · GWB393 · 2008-10-17 00:00:00 — Angår en dom eller ett slutligt beslut någons civila rättigheter eller skyldigheter, eller anklag- else mot någon för brott, gäller utöver av vad som följer av tredje stycket att förordnande som om- fattar domslut eller motsvarande del av ett slutligt beslut får med- 5TP PT förslag, se SOU 2008:65 delas endast om riket befinner sig i krig eller krigsfara eller andra utomordentliga, av krig Detta gäller dock inte då det är fråga om uppgift som avses i tredje stycket 3 eller 4. Har domstol meddelat för- Har domstolen meddelat för- ordnande enligt andra stycket, enligt andra–fjärde styckena, gäller sekretessen också domstol eller annan myndighet hos domstol eller annan myn- som får del av domen eller dighet som får del av domen tillämpas dock inte, om en melse tillämpas dock inte, om en för samma intresse ändå är för samma intresse ändå är tillämplig på uppgiften hos mot- tillämplig på uppgiften hos mot- Fullföljs talan mot dom eller Fullföljs talan mot dom eller beslut vari domstol har med- beslut vari domstol har med- delat förordnande enligt andra– stycket, skall den högre rätten fjärde styckena, ska den högre rätten pröva förordnandet när skiljer målet eller ärendet från den skiljer målet eller ärendet Att friheten enligt 1 kap. 1 § tryckfrihetsförordningen och 1 kap. 2 § yttrandefrihetsgrundlagen att meddela och offentliggöra upp- gifter i vissa fall är begränsad framgår av 7 kap. 3 § första stycket 1 och 2, 4 § 1–8 samt 5 § 1 och 3 tryckfrihetsförordningen och av 5 kap. 1 § första stycket samt 3 § första stycket 1 och 2 yttrande- frihetsgrundlagen. De fall av uppsåtligt åsidosättande av tystnads- plikt, i vilka nämnda frihet enligt 7 kap. 3 § första stycket 3 och 5 § 2 tryckfrihetsförordningen samt 5 kap. 1 § första stycket och 6TP PT I senaste lydelse SFS 2007:1210 3 § första stycket 3 yttrandefrihetsgrundlagen i övrigt är begränsad, är de där tystnadsplikten följer av 5. förordnande med stöd av 5 kap. 4 § eller 23 kap. 10 § femte stycket Att friheten enligt 1 kap. 1 § tryckfrihetsförordningen och 1 kap. 2 § yttrandefrihetsgrundlagen att meddela och offentliggöra uppgifter i vissa fall är begränsad framgår av 7 kap. 3 § första stycket 1 och 2, 4 § 1–8 samt 5 § 1 och 3 tryckfrihetsförordningen och av 5 kap. 1 § första stycket samt 3 § första stycket 1 och 2 yttrandefrihetsgrundlagen. De fall av uppsåtligt åsidosättande av tystnadsplikt, i vilka nämnda frihet enligt 7 kap. 3 § första stycket 3 och 5 § 2 tryckfrihetsförordningen samt 5 kap. 1 § första stycket och 3 § första stycket 3 yttrandefrihetsgrundlagen i övrigt är begränsad, är de där tystnadsplikten följer av 5. förordnande med stöd av 5 kap. 4 §, 6 kap. 6 § eller 23 kap. 10 § femte stycket rättegångs- balken 1Utredningens uppdrag och arbete Vi har i våra ursprungliga direktiv fått i uppdrag att utreda olika frågor om insyn och sekretess inom vissa delar av rättsväsendet, m.m. Huvudfrågorna som ska övervägas är a)hur stark den s.k. förundersökningssekretessen till skydd för uppgifter om enskildas personliga och ekonomiska förhållanden bör vara, b)hur långtgående en misstänkts, en tilltalads respektive en dömd persons rätt till insyn i förundersökningsmaterialet och annat utredningsmaterial bör vara, c)i vilken utsträckning domstolsbeslut, som meddelas under en förundersökning och vid övrig handläggning av brottmål, ska kunna omfattas av sekretess och d)om sekretesslagen bör ändras så att enskilda i studiesyfte kan följa en myndighets verksamhet, t.ex. en polismyndighets opera- tiva verksamhet, under tystnadsplikt. Vi ska lämna de förslag till författningsändringar som vi anser behövs. Av direktiven framgår att vi inom ramen för huvudupp- giften b) – om en misstänkts, tilltalads eller dömd persons rätt till insyn i förundersökningsmaterial och annat utredningsmaterial – också ska överväga och lämna förslag till hur partsinsynen i fråga om ljud- och bildupptagningar av förhör som hållits i domstol bör hanteras och regleras. Genom tilläggsdirektiv har vi fått ett vidgat uppdrag när det gäller partsinsyn i domstol och i samband därmed också förlängd tid för redovisning av uppdraget. Uppdraget såvitt gäller dels partsinsynens hantering i fråga om ljud- och bildupptagningar av Utredningens uppdrag och arbete domstolsförhör, dels i vilken utsträckning sekretess ska kunna gälla för vissa domstolsbeslut (se ovan punkt c) ska emellertid redovisas tidigare. Detta delbetänkande innehåller följaktligen våra överväg- anden och förslag i de nämnda delfrågorna. Regeringens direktiv (dir. 2007:120 och 2008:103) återges i sin helhet i bilaga 1 och 2. Vårt arbete påbörjades . Sammanlagt nio samman- träden har hållits med experterna, två av dessa har uteslutande gällt frågor som behandlas i delbetänkandet. Under vårt arbete har vi deltagit i tre sammanträden med före- trädare för () eller de s.k. testdomstolarna som från bedrivit en testverksamhet med ljud- och bildupptagningar av domstolsförhör med bevispersoner. Vi har också på sekretariatsnivå haft kontakt med företrädare för en arbetsgrupp vid som förbereder genomförandet av reformen En modernare rättegång. När det gäller sekretess för domstolsbeslut har vi samrått med som haft i uppdrag att överväga frågor om sekretess i migrationsärenden (dir. 2007:119 och SOU 2008:65). Arbetet har bedrivits i nära samråd med berörda experter. Med hänsyn till detta har delbetänkandet avfattats med användande av vi-form. Experterna har ställt sig bakom de redovisade förslagen och övervägandena. Arbetet fortsätter i enlighet med direktiven. 2Partsinsyn och ljud- och bildupptagningar Ett av huvuduppdragen enligt våra ursprungliga direktiv (dir. 2007:120) är att överväga hur långtgående en misstänkts, en till- talads respektive en dömd persons rätt till insyn i förundersök- ningsmaterial och annat utredningsmaterial bör vara. Både direk- tivens beskrivningar av bakgrund och utredningsbehov samt den närmare preciseringen av utredningsuppdraget under rubriken (dir. 2007:120 s. 25 f.) är i allt väsentligt koncentrerade till frågor om insynen i material som finns hos förundersöknings- myndighet. När det gäller en parts rätt till insyn i domstolsprocessen har utredningsuppdraget inledningsvis varit begränsat till i huvudsak två frågor. Den ena frågan avser domstolens möjlighet att – i för- hållande till en tilltalad – i tillräcklig utsträckning upprätthålla sekretess för en målsägandes, ett vittnes eller en medtilltalads adress- uppgifter m.m. Den andra frågan – som har samband med bestämmelserna om en modernare rättegång som träder i kraft och som innebär att berättelser som lämnas i bevissyfte i tingsrätt och hovrätt som huvudregel ska spelas in genom en ljud- och bildupptagning – rör hur rätten till partsinsyn i fråga om dessa ljud- och bildupptagningar bör hanteras. Enligt direktiven ska vi lämna förslag till hur denna hantering bör regleras. Med utgångspunkt från de ställningstaganden som görs i de olika frågorna om partsinsyn ska, enligt direktiven, en tydligare reglering i 14 kap. 5 § sekretesslagen (1980:100) föreslås. I tilläggsdirektiv (dir. 2008:103) har vi fått ett bredare uppdrag när det gäller bl.a. rätten till partsinsyn i domstolsprocessen enligt . Vi har i samband därmed fått förlängd utrednings- Partsinsyn och ljud- och bildupptagningar Uppdraget i den del som berör ljud- och bildupptagningarna ska dock redovisas i ett delbetänkande . Vi behandlar därför denna del av uppdraget i det följande. Redan här kan påpekas att vi i det följande använder begreppet ljud- och bildupptagning i stället för begreppet videoupptagning som bl.a. använts i förarbetena till de nya bestämmelserna om en modernare rättegång. Enligt vår uppfattning är det förstnämnda begreppet att föredra, eftersom det är teknikneutralt och därutöver är den term som används i författningstexten. 2.2EMR-reformen och ljud- och bildupptagningar genomförs en reformering av processen i allmän domstol. Reformen med samlingsnamnet En modernare rättegång (i fortsättningen EMR) har som övergripande syfte att skapa en modernare rättegång som uppfyller kraven på en rätts- säker, effektiv och ändamålsenlig handläggning av mål och ärenden vid allmän domstol (prop. 2004/05:131 s. 1). Som framgått innebär reformen att berättelser som vittnen och andra lämnar i bevissyfte ska dokumenteras med ljud- och bildteknik. Denna del av reformen beskrivs närmare i avsnitt 2.2.2. Bland ytterligare huvudpunkter i reformen kan nämnas att tidigare års försöksverksamhet med ljud- och bildkonferens perma- nentas och utvecklas. Tillsammans med ljud- och bildupptagningar av domstolsförhör utgör detta ett led i moderniseringsarbetet med ett bättre utnyttjande av modern teknik. För att åstadkomma en ökad flexibilitet och därmed i större omfattning kunna anpassa handläggningen av ett mål till vad som behövs i det enskilda fallet, införs vidare uppmjukningar av kravet på muntlighet samt enhet- ligare regler för sammanträden. Exempelvis kan parterna i både tvistemål och brottmål framställa yrkanden, hålla sakframställ- ningar och lägga fram skriftlig bevisning m.m. genom hänvisningar till handlingar i målet i stället för genom muntligt förebringande, om rätten finner det lämpligt. I enklare brottmål införs möjligheter att redan i tingsrätt avgöra mål i sak utan huvudförhandling. Dess- utom införs ett antal förändringar som syftar till en mer ändamåls- enlig hovrättsprocess. En sådan förändring är att systemet med pröv- ningstillstånd utvidgas till att omfatta flertalet sorters tvistemål och Partsinsyn och ljud- och bildupptagningar domstolsärenden som överklagas från tingsrätt till hovrätt. Vidare införs bestämmelser som medför att hovrätten i större utsträckning än kommer att grunda sin prövning på samma material som legat till grund för tingsrättens avgörande. Tanken är att hov- rätternas främsta uppgift ska vara att kontrollera att överklagade tingsrättsavgöranden är riktiga och att rätta till eventuella felaktig- heter. Genom ett förfarande i hovrätt med inriktning på gransk- ande överprövning i stället för fullständig omprövning tydliggörs att tyngdpunkten i rättskipningen ska ligga i första instans. 2.2.2Dokumentation av bevisning genom ljud- och bildupptagning Muntlig bevisning – dvs. förhör med parter och bevispersoner så- som målsägande eller vittnen – dokumenteras i de allra flesta fallen genom ljudupptagning. Enligt regleringen i 6 kap. 6 § ska en ljudupptagning göras av berättelserna eller, i den omfattning berättelserna kan antas vara av betydelse i målet, så ska berättelserna skrivas ned. Genom EMR ändras 6 kap. 6 § i det att det införs ett krav på att en berättelse i tingsrätt som lämnas i bevis- syfte ska dokumenteras genom en ljud- och bildupptagning, om det inte finns särskilda skäl mot det. Först i andra hand, dvs. om berättelser inte dokumenteras genom ljud- och bildupptagning, ska en ljudupptagning eller en nedskrivning ske på sätt som i sak överensstämmer med nuvarande bestämmelse. I högre rätt får en berättelse dokumenteras genom ljud- och bildupptagning. Vidare införs en ny paragraf, 6 kap. 6 a § , enligt vilken det som iakttas vid syn får dokumenteras genom en ljud- och bild- upptagning. Genom en ändring i 21 § lagen (1996:242) om dom- stolsärenden görs de nya bestämmelserna i 6 kap. 6 och 6 a §§ rätte- gångsbalken om dokumentation av bevisning genom ljud- och bild- upptagning tillämpliga även i domstolsärenden. Dessutom kommer genom hänvisningen i 16 kap. 2 § konkurslagen (1987:672) bestäm- melserna att bli tillämpliga även då förhör hålls i bevissyfte i ett konkursärende. Enligt vad som anförs i förarbetena till lagändringarna har ljud- och bildupptagningar flera fördelar jämfört med dagens ljudinspel- ningar. Framför allt innebär de att hovrätterna får ett bättre under- lag än vad ljudupptagningar ger när det gäller att bedöma bevis- Partsinsyn och ljud- och bildupptagningar värdet av en i tingsrätten lämnad förhörsutsaga. Jämfört med en ljudinspelning kan en ljud- och bildupptagning förmedla åtskilligt som kan ha betydelse vid förståelsen och bedömningen av en persons utsaga, såsom gester, ansiktsuttryck, m.m. Vidare innebär ljud- och bildupptagningarna att antalet omförhör i hovrätt kan minska, utan att hovrättens möjligheter att bedöma utsagan blir sämre. Att tingsrättsförhöret kan läggas fram i hovrätten genom en ljud- och bildupptagning är i många fall till och med att föredra jämfört med att förhörspersonen hörs på nytt, eftersom berättelsen i tingsrätten, som lämnas i närmare anslutning till den aktuella händelsen än en berättelse i hovrätten, kan ge ett bättre uttryck för vittnets verkliga iakttagelser. En annan fördel är att vittnen och brottsoffer i många fall slipper att inställa sig i hovrätten för att förhöras på nytt (se prop. 2004/05:131 s. 106 f. och 200 f.). Huvudregeln i tingsrätt är således att muntlig bevisning ska dokumenteras genom ljud- och bildupptagning. Tingsrätten ska alltså inte bedöma om det finns behov av ljud- och bildupptagning i det enskilda fallet. Endast om det finns särskilda skäl, kan rätten avstå från ljud- och bildupptagning. I förarbetena nämns att med särskilda skäl åsyftas framför allt sådana fall då en ljud- och bildupptagning av något skäl kan antas innebära att utredningen i målet försämras. Med tanke på den sekretess som gäller för bildupptagningen till skydd för bevis- personens integritet, se avsnitt 2.3, är enligt regeringen utrymmet för att av hänsyn till integritets- eller utredningsskäl låta bli att dokumentera förhöret genom en ljud- och bildupptagning mycket litet. Enligt regeringens bedömning torde den tveksamhet som en förhörsperson kan känna inför en ljud- och bildupptagning huvud- sakligen sammanhänga med hur upptagningen kan komma att användas; inte själva inspelningssituationen som sådan. Om den som ska höras ändå uppfattar inspelningen som så besvärande och integritetskränkande att den på goda grunder kan antas återverka negativt på hans eller hennes berättelse, kan detta dock någon en- staka gång utgöra skäl att i stället dokumentera förhöret på något annat sätt, t.ex. genom enbart en ljudupptagning. Det är emellertid rätten som avgör hur ett förhör ska dokumenteras. Den som ska höras ska alltså inte lämna något aktivt eller passivt samtycke till dokumentationssättet. Givetvis kan parter och förhörspersoner fram- föra synpunkter på frågan men enligt förarbetena bör det i normal- fallet inte komma i fråga att rätten inför varje förhör ska ta upp frågan om hur detta ska dokumenteras. I stället ska rätten i Partsinsyn och ljud- och bildupptagningar allmänhet kunna utgå från att ett förhör kan dokumenteras genom ljud- och bildupptagning (prop. 2004/05:131 s. 108 och 228 f.). Ett annat exempel enligt förarbetena på när tingsrätt har sär- skilda skäl att underlåta ljud- och bildupptagning av förhör är om tekniken av någon anledning fallerar. Då kan en ljudupptagning vara motiverad i stället för att förhandlingen ställs in (a. prop. s. 229). När det gäller bevismedlet syn har det överlämnats åt rätten att utifrån vad som är lämpligt i det enskilda fallet bedöma om syn på stället eller syn i rättssalen ska dokumenteras genom ljud- och bild- upptagning eller inte. Enligt förarbetena kan ljud- och bildupp- tagning vara särskilt lämpligt för det fall föremålet för synen risk- erar att förändras eller gå förlorat innan ett kommande avgörande vinner laga kraft eller om syn hålls enligt reglerna om bevisupptag- ning utom huvudförhandling (a. prop. s. 229 f.). Som sagts är ett av syftena med EMR-reformen att för- skjuta hovrätternas arbetsinriktning från omprövning till överpröv- ning. Ett led häri är att muntlig bevisning som huvudregel inte ska tas upp på nytt i hovrätt. I stället för omförhör ska således uppspel- ning av en tingsrätts ljud- och bildupptagningar kunna utgöra den muntliga bevisningen i hovrätten. Endast om ytterligare frågor be- höver ställas till den som redan hörts i tingsrätt, får förnyad bevis- upptagning ske i hovrätt. Detta regleras i 35 kap. 13 § rättegångs- balken i dess lydelse från . Enligt förarbetena kan tre olika typfall urskiljas där det kan be- hövas ställas ytterligare frågor. Det första fallet är att en part tillåts åberopa nya omständigheter vars existens blir tvistiga och någon av parterna vill föra bevisning om dessa genom ett nytt förhör med någon som redan hörts vid tingsrätten. Det andra fallet då ett förnyat förhör kan behövas är om ny bevisning gör det nödvändigt att ta upp beviset på nytt. Förekommer ett nytt vittne i hovrätten, kan exempelvis ett förhör med ett vittne som hörts i tingsrätten vara nödvändigt för att hovrätten ska ha möjlighet att göra en riktig värdering av det nya beviset. Uppgifter från ett nytt vittne kan föranleda följdfrågor till ett vittne eller någon annan som hörts i bevissyfte i tingsrätten. Det tredje fallet är att det råder oklarheter om vad ett vittne menat med sin utsaga. Det kan t.ex. vara fråga om att vittnet under tingsrättsförhöret lämnat motstridiga uppgifter om en omständighet av betydelse (a. prop. s. 234). Det är hovrätten som har det slutliga ansvaret för bedömningen av om muntlig bevisning ska tas upp på nytt. Detta innebär dock inte att parter- nas åsikt i frågan saknar betydelse. Tvärtom är det i första hand Partsinsyn och ljud- och bildupptagningar parterna som ska ta ställning till om det krävs ytterligare frågor till den som redan hörts i tingsrätten. Av 50 kap. 4 och 9 §§ samt 51 kap. 4 och 9 §§ följer bl.a. att klaganden respek- tive motparten ska ange dels om han eller hon vill att det ska hållas nytt förhör så att ytterligare frågor kan ställas, dels skälen till detta. Hålls nytt förhör i hovrätt, ska detta normalt inledas med en uppspelning av ljud- och bildupptagningen av förhöret i tings- rätten, se den nya lydelsen av 36 kap. 16 § . Där- efter hålls tilläggsförhör. Denna ordning kan dock frångås om den i det enskilda fallet bedöms olämplig. I förarbetena nämns som exempel härpå att det tidigare förhöret, med hänsyn till hur målet kommit att gestalta sig i högre rätt, helt förlorat i aktualitet. Ett annat exempel som nämns är när ljud- och bildupptagningen av någon anledning inte finns tillgänglig vid huvudförhandlingen och värdet av en uppspelning inte står i proportion till de olägenheter som ett uppskjutande av huvudförhandlingen skulle innebära (a. prop. s. 237). I dessa fall kan alltså finnas skäl att hålla omförhör. Även om ny bevisupptagning inte sker i hovrätt utan endast upp- spelning av en tingsrätts ljud- och bildupptagning – eller att bevis- ningen läggs fram genom en hänvisning till ljud- och bildupptag- ningen enligt 50 kap. 19 § eller 51 kap. 19 § – får hovrätten frångå tingsrättens tilltrosbedömning och ändra i tings- rättens dom. Tilltrosbestämmelserna i 50 kap. 23 § och 51 kap. 23 § har ändrats i enlighet härmed. Det sagda gäller alla slags förhör i bevissyfte, dvs. oberoende av vad för slags för- hörsperson det handlar om t.ex. tilltalad, annan part eller vittne. Ljud- och bildupptagningar från förhör har utöver de här nämnda fallen ytterligare betydelse för EMR-reformen. Här kan exempelvis nämnas att det införts bestämmelser som gör det möjligt att inleda ett förhör genom uppspel av en ljud- och bildupptagning av ett för- hör med bevispersonen som gjorts tidigare i samma instans. En tingsrätts ljud- och bildupptagningar kommer också att tillsam- mans med övrigt material i ett mål utgöra hovrättens underlag i frågan om prövningstillstånd ska beviljas eller inte. För att rättens ljud- och bildupptagningar inte ska strida mot fotograferingsförbudet i 5 kap. 9 § har denna paragraf ändrats så att det i den föreskrivs att en bildupptagning i (eller en bildöverföring från) rättssalen får ske endast om det följer av lag. Genom en av regeringen beslutad ändring i 20 § förordningen (1996:271) om mål och ärenden i allmän domstol Partsinsyn och ljud- och bildupptagningar föreskrivs att en ljudupptagning eller en ljud- och bildupptagning ska gallras senast efter det att målet eller ärendet har av- gjorts genom dom eller ett beslut som har vunnit laga kraft. 2.2.3Om projektverksamheten med ljud- och bildupptagningar fick () regeringens uppdrag att vidta åtgärder som bedömdes nödvändiga för att reglerna om dokumentation av förhörsutsagor genom ljud- och bildupptagning och om uppspelning av sådana upptagningar skulle kunna träda i kraft. DV:s arbete har till stor del handlat om att ta fram och införa en systemlösning för hantering av ljud- och bildupptagningar av förhör. Detta innefattar bl.a. att skapa funktioner för in- och upp- spelning av ljud och bild, att anpassa och utrusta rättssalar genom att t.ex. installera pekskärmar och kameror samt att införa IT- hårdvara med tillhörande IT-infrastruktur och strukturerad lagring. DV fann tidigt att den bästa tekniska lösningen är att integrera tekniken med domstolarnas gemensamma elektroniska verksam- hetsstöd vari även t.ex. dagbokföringen, utsättning av mål, kallelser m.m. hanteras. Den framtagna tekniska lösningen innebär i korthet att de ljud- och bilduppgifter som tas upp i domstolarna på elektronisk väg överförs till en central lagringsenhet vid DV i . Upp- gifterna är därefter åtkomliga via elektronisk överföring för den domstol som tagit upp uppgifterna eller, efter överklagande, för den överprövande domstolen. Redan tidigt framkom ett angeläget behov av ett partiellt genom- förande av EMR för att möjliggöra en testverksamhet av tekniken, arbetsformer m.m. Med anledning därav infördes en tidsbegränsad lag om testverksamhet, lagen (2007:772) om dokumentation av muntlig bevisning genom ljud- och bildupptagning. Genom denna testlag har vissa delar av den nya lagstiftningen kunnat tillämpas för att säkerställa en smidig övergång till det nya systemet . Av förordningen (2007:773) om dokumentation av muntlig bevisning genom ljud- och bildupptagning framgår att testlagen skulle tillämpas av och ett antal tingsrätter under den hovrätten. Testlagen innebär i princip ett förtida genomförande av 6 kap. 6 § om dokumentation av förhör i bevissyfte. Partsinsyn och ljud- och bildupptagningar tingsrätt som omfattas av testlagen ska således en berättelse som lämnas i bevissyfte dokumenteras genom en ljud- och bildupp- tagning, om det inte finns särskilda skäl mot det. Några särskilda regler om bevisupptagning i högre rätt har inte funnits i testverk- samheten. De i avsnitt 2.2.2 beskrivna ändrade bestämmelserna om förutsättningarna för omförhör i hovrätt i 35 kap. 13 § andra stycket samt tilltrosbestämmelserna i 50 kap. 23 § och 51 kap. 23 § rätte- gångsbalken har således inte gällt i testverksamheten, eftersom syftet med denna främst varit att se hur tekniken för inspelning och upp- spelning fungerar i praktiken. Då testverksamhet hade pågått gjorde DV en utvärder- ing som publicerades i en rapport (dnr 749-2005). Sammantaget fungerade tekniken väl i testverksamheten. Exempel- vis visade uppspelningar i att den inspelade bilden rent tekniskt är av mycket god kvalitet. Vissa brister har kunnat åtgärdas under projektets gång. När det gäller arbetsmetoder kan nämnas att det i testverksamheten fattades beslut om att endast förhörspersonen skulle spelas in genom ljud- och bildupptagning, således inte även övriga aktörer t.ex. förhörsledaren. kan dock åhörare som sitter bakom förhörspersonen komma med på bild. Vidare fattades beslut om att förhörspersonerna inte skulle in- formeras särskilt i kallelserna om att förhöret skulle tas upp genom ljud- och bildupptagning. I projektet och i utvärderingsrapporten har även frågan om par- ters möjligheter att ta del av upptagningar diskuterats. Rapporten i den delen kommer att redovisas i avsnitt 2.4 nedan. Även inom hovrätter och andra domstolar har det såvitt vi er- farit bildats arbets- eller projektgrupper som förbereder över- gången till de nya processbestämmelserna enligt EMR-reformen.