sou · GWB3109 · 2008-12-03 00:00:00 — Ämneslärarna för årskurs 7–9 ska enligt förslaget till utbildnings- struktur även kunna välja att bredda sig med ett tredje ämne. Detta ämne studeras sist i utbildningen och får i praktiken något färre poäng än andraämnet, varför det måste vara ett näraliggande ämne. Rekommenderade kombinationsmöjligheter blir då enligt följande uppställning: -svenska + svenska som andraspråk/ett modernt språk + ett modernt språk/svenska som andraspråk Nya utbildningar och examina -svenska + religionskunskap/historia + historia/religions- kunskap -två moderna språk + svenska som andraspråkTPF12FPT -två samhällsvetenskapliga ämnen + ett tredje (dock inte sam- hällskunskap) -matematik + ett naturvetenskapligt ämne/teknik + ett andra naturvetenskapligt ämne eller teknik/ett naturvetenskapligt ämne -två naturvetenskapliga ämnen + ett tredje eller teknik För gymnasieskolan och vuxenutbildningen tas samtliga tvåämnes- kombinationer upp som enligt statistik från omfattas av mer än 100 lärareTPF13FPT samt vissa kombinationer som kan bli nödvän- diga med tanke på gymnasieutredningens förslag. För ämnes- kombinationer som innehåller ämnena svenska, samhällskunskap och matematik måste, efter vad som konstaterats i kompetens- behovsanalysen i kapitel 3.3.6, dessa ämnen vara förstaämnen. För de moderna språken bör en termins studier förläggas till mål- språksland. Kombinationen matematik och naturkunskap utgår av kvalitetsskäl. Naturkunskap är ett blockämne som utgörs av de tre naturvetenskapliga ämnena samt geovetenskap. Det bör endast kunna läsas som andraämne till ett av de ingående ämnena, genom en termins studier i vart och ett av de tre andra ämnena, eller till matematik. Kombinationerna matematik och biologi respektive fysik och naturkunskap finns inte. Kombinationerna svenska och samhällskunskap respektive samhällskunskap och naturkunskap är mycket ovanliga men utgår på grund av stoffträngsel – för att dessa kombinationer skulle vara möjliga måste utbildningen förlängas, vilket inte är önskvärt. 12TP PT Tre moderna språk i samma examen är en olämplig kombination, eftersom språkvalet i de flesta skolor ligger parallellt på schemat. 13TP PT Källa nr 199, Lärare i gymnasieskola och gymnasial vuxenutbildning. Kombinationer som omfattas av mindre än 100 lärare utgör inte tillräckligt underlag för att motivera sammanhållen ämneslärarutbildning. Nya utbildningar och examina SOU 2008:109 Svenska + Svenska som andraspråk Svenska med utbildningsvetenskaplig inriktning Svenska med utbildningsvetenskaplig inriktning Svenska med utbildningsvetenskaplig inriktning Svenska med utbildningsvetenskaplig inriktning Svenska med utbildningsvetenskaplig inriktning Svenska med utbildningsvetenskaplig inriktning Svenska med utbildningsvetenskaplig inriktning Svenska med utbildningsvetenskaplig inriktning Moderna språk med utbildningsvetenskaplig inriktning Moderna språk med utbildningsvetenskaplig inriktning Moderna språk med utbildningsvetenskaplig inriktning Moderna språk med utbildningsvetenskaplig inriktning Historia med utbildningsvetenskaplig inriktning Samhällsvetenskap med utbildningsvetenskaplig inriktning Samhällsvetenskap med utbildningsvetenskaplig inriktning Samhällsvetenskap med utbildningsvetenskaplig inriktning Samhällsvetenskap med utbildningsvetenskaplig inriktning Samhällsvetenskap med utbildningsvetenskaplig inriktning Samhällsvetenskap med utbildningsvetenskaplig inriktning Företagsekonomi (med specialisering) Samhällsvetenskap med utbildningsvetenskaplig inriktning Matematik med utbildningsvetenskaplig inriktning Matematik med utbildningsvetenskaplig inriktning Matematik med utbildningsvetenskaplig inriktning Matematik med utbildningsvetenskaplig inriktning Naturvetenskap med utbildningsvetenskaplig inriktning Naturvetenskap med utbildningsvetenskaplig inriktning Naturvetenskap med utbildningsvetenskaplig inriktning Data (specialiseringar) Systemvetenskap med utbildningsvetenskaplig inriktning Teknologi (specialiseringar) Teknologi med utbildningsvetenskaplig inriktning -ämneslärarutbildningen organiseras i fasta ämneskombi- nationer för att möjliggöra större studerandegrupper där ett ämnesdidaktiskt perspektiv kan anläggas, och för att för- bättra anställningsbarheten. Nya utbildningar och examina 4.5.2Inriktning på yrkesämnen, gymnasieskolan Lärarstuderande för gymnasieskolans yrkesämnen antas till lärar- utbildningen efter tillgodoräknande av tidigare studier eller yrkes- erfarenhet enligt förslag från utredningen om utbildning till yrkes- lärare.TPF14FPT Deras studier omfattar 90 högskolepoäng, vilka utgörs av den utbildningsvetenskapliga kärnan (60 hp) och VFU (30 hp). Studi- erna avslutas med högskoleexamen förutom ämneslärarexamen. Med tanke på det stora rekryteringsbehovet och den speciella situationen för denna grupp, bör lärosätena i samverkan med berörda branscher och skolhuvudmän finna lösningar på hur utbildningen kan läsas flexibelt och rum. Yrkeslärarstuderande bör exempelvis kunna provanställas på halvtid och därigenom full- göra sin VFU som de studerar på halvtid. För att tillgodose behovet av det särskilda yrkesdidaktiska per- spektivet är det rimligt att ett sådant perspektiv läggs på kurserna i den utbildningsvetenskapliga kärnan, något som lättare kan garan- teras om inriktningen koncentreras till de lärosäten där vetenskap- lig grund finns för detta. 4.5.3Inriktning på praktiska eller estetiska ämnen Ämneslärare med inriktning på praktiska eller estetiska ämnen utbildas utan särskild inriktning på ålderskategori eller skolform. De ska kunna verka där dessa ämnen förekommer i , gymnasieskolan och vuxenutbildningen. Utbildningen är fyraårig och leder till ämneslärarexamen och magisterexamen. De stude- rande som önskar kan ta ut en kandidatexamen . Utbildningens uppläggning ser olika ut beroende på vilka krav respektive ämne ställer och i vilka skolformer ämnet finns. 4.5.3.1Praktiska ämnen (hem- och konsumentkunskap, slöjd och teknik) Nedan ges ett förslag på uppläggning av utbildningen av lärare i praktiska ämnen, förutom idrott och hälsa som behandlas i avsnitt 4.5.3.3. 14TP PT U 2008:05. Utbildning till yrkeslärare. Nya utbildningar och examina SOU 2008:109 Praktiska ämnet III Kandidatarbete Praktiska ämnet III Kandidatarbete Praktiska ämnet III Magisterarbete Praktiska ämnet III Magisterarbete Det huvudsakliga området för utbildningen föreslås vara respektive praktiskt ämne med utbildningsvetenskaplig inriktning, i vilket alla utbildningens moment ingår. Poängen fördelas mellan moment enligt följande: -Utbildningsvetenskaplig kärna 60 hp -VFU 30 hp (bör fullgöras i olika årskurser) -Praktiska ämnet 90 hp (inklusive ett examensarbete om 15 hp på grundnivå och ett om 15 hp på avancerad nivå) -Sidoämne(n) 60 hp Nya utbildningar och examina Ovanstående praktiska ämnen finns endast i . Liksom för ämneslärarna i allmänna ämnen i årskurs 7–9 krävs tre terminers studier i det första undervisningsämnet, i detta fall det praktiska ämnet. Lärarna i de praktiska ämnena kommer dock även att verka i årskurs 1–6. Med tanke på att de praktiska ämnena kräver särskilda kunskaper hos lärarna i exempelvis ergonomi, säkerhets- och arbetsmiljöfrågor är det motiverat att kravet på tre terminers studier gäller för undervisning i ämnena i hela grund- skolan. Denna kategori lärare studerar även ett eller två sidoämnen. För undervisning i årskurs 7–9 kan det endast vara fråga om ett ämne, som väljs bland andraämnena för årskurs 7–9 och studeras i 60 hp (se tabellen med ämneskombinationer i avsnitt 4.5.1). För under- visning i årskurs 1–6 kan två av de centrala ämnena väljas och stu- deras i 30 hp vardera. Nya utbildningar och examina 4.5.3.2Estetiska ämnen (bild, dans, dramatik och musik) Nedan ges ett förslag på uppläggning av utbildningen av lärare i estetiska ämnen. Estetiska ämnet III Kandidatarbete Estetiska ämnet III Kandidatarbete Fördjupning/andra ämne Fördjupning/andra ämne 61 Fördjupning/andra ämne 2 Fördjupning/andra ämne Estetiska ämnet IV Magisterarbete Estetiska ämnet IV Magisterarbete Det huvudsakliga området för utbildningen föreslås vara respektive estetiskt ämne med utbildningsvetenskaplig inriktning, i vilket alla utbildningens moment ingår. Poängen fördelas mellan moment enligt följande: -Utbildningsvetenskaplig kärna 60 hp -VFU 30 hp (bör fullgöras i olika skol- och verksamhetsformer) Nya utbildningar och examina -Estetiska ämnet 120 hp (inklusive ett examensarbete om 15 hp på grundnivå och ett om 15 hp på avancerad nivå) -Fördjupning eller (för ) andra ämne 30 hp Lärare i estetiska ämnen ska kunna verka i hela , gym- nasieskolan, vuxenutbildningen samt inom och mot- svarande verksamheter. Liksom för ämneslärare i allmänna ämnen för gymnasieskolan och vuxenutbildningen krävs fyra terminers studier i det estetiska ämnet. De mer specifika kurser som finns på gymnasieskolans estetiska program kräver att utrymme också ges i utbildningen för individuell fördjupning. Denna kan bytas ut mot studier i ett andra undervisningsämne, eller fritidspedagogik, för lärarstuderande som vill inrikta sin kompetens på årskurs 1–6. Enligt utvärdering är det estetiska kun- skapsområdet lågt prioriterat på många lärosäten. För att kunna erbjuda en högkvalitativ utbildning av lärare i estetiska ämnen krävs att en solid konstnärlig, didaktisk och vetenskaplig grund finns vid lärosätets lärarutbildning. uppfylls detta endast vid ett fåtal universitet och konstnärliga högskolor. Precis som en etable- rad forskningsmiljö ska krävas för ämneslärarutbildning i allmänna ämnen, ska en etablerad konstnärlig utbildningsmiljö finnas för ämneslärarutbildning i estetiska ämnen. Det innebär att utbild- ningen av lärare i estetiska ämnen koncentreras till dessa etablerade miljöer. Ämnet idrott och hälsa finns i grund- och gymnasieskolan. Det är väsentligt att utbildningen av lärare i idrott och hälsa ger utrymme för arbetsmiljö- och säkerhetsfrågor, med tanke på de skaderisker av olika slag som finns för såväl lärare som elever i detta ämne. För undervisning i följer därför utbildningen samma modell som övriga praktiska ämnen (se avsnitt 4.5.3.1) med 90 hp i ämnet idrott och hälsa och 60 hp i ett andra ämne för årskurs 7–9 eller två andra ämnen för årskurs 1–6. För undervisning i idrott och hälsa i gymnasieskolan krävs, precis som för det första undervisningsämnet för ämneslärare i allmänna ämnen, 120 hp. De 30 hp som återstår kan till viss del användas för individuell fördjupning i exempelvis specialidrott. Nya utbildningar och examina Väsentligt är dock att de yrkesförberedande programmens behov av lärarkompetens i ergonomi täcks. Lärarutbildning med ämnet idrott och hälsa är i jämförelse med andra ämnen och inriktningar inom lärarutbildningen mycket populär, och arrangeras därför också på många lärosäten. Det finns en viss överetablering. För att arrangera idrottslärarutbildning måste en etablerad vetenskaplig och didaktisk miljö finnas kring området idrott och hälsa, vilket endast finns vid ett fåtal lärosäten. En stark koncentration av idrottslärarutbildningen bör bli en följd av utredningens förslag. 4.5.4Alternativ ingång till ämneslärarexamen Fram till 1988TPF15FPT skedde utbildningen av lärare i allmänna ämnen för högstadiet och gymnasieskolan i princip på så vis att akademiska studier byggdes på med lärarspecifika studier, huvudsakligen i pedagogik. Därefter har möjligheten bibehållits på många lärosäten för personer med tillräckliga och relevanta ämneskunskaper att bygga på dessa med någon form av förkortad lärarutbildning. Ungefär en tredjedel av de utexaminerade lärarna kommer från denna korta utbildning. Det finns också tecken på att studen- ter som från början avser att bli lärare föredrar denna möjlighet på grund av lärarutbildningens dåliga rykte. De föreslagna grund- och ämneslärarprogrammen ska ses som huvudspåren till läraryrket. De ger en tydlig professionsidentitet och möjliggör en genomtänkt progression i både högskole- och verksamhetsförlagd utbildning. I förhållande till dagens situation blir detta särskilt tydligt i fråga om ämneslärarna i allmänna ämnen. För ämneslärare förutsätts att ett tydligt ämnesdidaktiskt perspek- tiv anläggs. Sammanhållna och integrerade ämneslärarutbildningar stärker utbildningens identitet och exemplen från såväl som visar att övergången till en sammanhållen utbildning förbättrar rekryteringen. Dessutom förenklas dimensioneringen. Att under hela sin utbildning vara inriktad på ett visst yrkesmål ger motivation och insikter och en kontinuerlig kunskapsuppbyggnad som är svår att uppnå i lika hög grad under en betydligt mer begränsad tid. Ändå vill utredningen föreslå en alternativ ingång för 15TP PT För gymnasieskolan till 2001. 1970-talets högskolereformer innebar en tydligare styrning så att särskilda program inrättades med fasta ämneskombinationer och blockstudier av exempelvis svenska och samhällskunskap. För mer utförlig beskrivning av historiken hän- visas till kapitel 2.2. Nya utbildningar och examina ämneslärarexamen med tre av den sammanhållna ämneslärarutbild- ningens inriktningar: -Allmänna ämnen, årskurs 7–9 -Allmänna ämnen, gymnasieskolan och vuxenutbildningen -Praktiska och estetiska ämnen Inriktningen på yrkesämnen är snarlik den alternativa ingången, och berörs inte av denna. Den förkortade lärarutbildningen omfat- tar för de tre inriktningarna som blir aktuella 90 högskolepoäng (tre terminer), varav två terminer utgörs av den utbildningsveten- skapliga kärnan och en termin av verksamhetsförlagd utbildning. Förkunskapskraven framgår av nedanstående tabell: årskurs 7–9 För praktiska och estetiska ämnen blir poängkraven desamma som anges i tabellen. Med huvudämne respektive andraämne avses, som tidigare behandlats i utredningen, undervisningsämnen i skolan. Viktigt att notera är att andra- respektive tredjeämne inte ska vara behörighetskrav för denna utbildning. Detta har flera orsaker. Dels ska den alternativa ingången kunna tillgodose behovet av lärare i mindre och mer ovanliga ämnen. Personer med sådana akademiska kunskaper har inte nödvändigtvis studerat ytterligare ett undervisningsämne, utan kan ha studier i andra rele- vanta akademiska ämnen. Dels ska den alternativa ingången under- lätta för forskarutbildade personer, som inte heller kan förväntas ha studerat ytterligare ett undervisningsämnen. En annan grupp att särskilt uppmärksamma kan vara studenter från programutbild- ningar som ekonom- och juristprogrammen. Det är rimligt att de lärosäten som får examensrätt för ämnes- lärarutbildning, och alltså bedömts hålla tillräcklig kvalitet på utbildningsvetenskap, VFU och undervisningsämnen, utan vidare prövning får rätt att utfärda den kortare utbildningen. Däremot är det inte lämpligt att lärosäten utan tillräckliga förutsättningar för att bedriva fullständig ämneslärarutbildning ges examensrätt för den kortare utbildningen. Eftersom det är lärosätena själva som tillgodoräknar de tidigare akademiska studierna och dessa inte Nya utbildningar och examina behöver leda till en generell examen finns ingen extern kvalitets- kontroll av dessa. Det gäller att förhindra att lärosäten med otill- räckliga förutsättningar för ämneslärarutbildning anordnar alter- nativ ämneslärarutbildning genom att låta studenter först studera ämnena och sedan bygga på dem med den kortare utbildningen. Medan de studerande som genomgår något av lärarutbildningens två huvudprogram får både en generell examen och en yrkesexamen blir detta inte fallet för de studerande som antas genom den alter- ingången. Dessa får genom lärarutbildningen endast en yrkesexamen, såvida de inte tidigare fått en generell examen. Utrymme inom den utbildningsvetenskapliga kärnan måste också avsättas till ämnesdidaktik, vilket i praktiken innebär att bara de lärosäten som klarar prövningen för den fullständiga utbildningen får examensrätt för den alternativa ingången. Den alternativa ingången kan vara av särskilt värde för att nå det uppsatta målet om fler lärare med forskarutbildning i skolan. Utredningen vill betona att förekomsten av forskarutbil- dade lärare inte enbart bör ses som en gymnasiefråga. Forskarutbil- dade lärare är en tillgång på alla stadier, och likväl som aktiva lärare bör uppmuntras att söka forskarutbildning bör skolan ses som en naturlig arbetsplats för forskarutbildade. Den alternativa ingången kommer också att vara betydelsefull för att utbilda lärare i modersmål (se avsnitt 4.6.1 nedan). I detta sammanhang bör även nämnas de forskarskolor för yrkesverksamma lärare, som regeringen placerat på åtta lärosäten (i samverkan med ett antal andra), och varav flera har utbildningsvetenskaplig inriktning, exempelvis i historia och historiedidaktik samt svenska med utbildningsvetenskaplig inriktning (och ) eller musik- pedagogik (). -en alternativ ingång till ämneslärarutbildningen erbjuds för sökande med erforderliga och relevanta akademiska studier -den alternativa ingången endast ges vid lärosäten som fått examensrätt för ämneslärarutbildning. Nya utbildningar och examina 4.6Modersmål, teckenspråk och minoritetsspråk Denna utredning föreslår ingen särskild inriktning på modersmåls- undervisning. I den nuvarande lärarutbildningsstrukturen finns en inriktning på modersmål som omfattar 210 hp. Med tanke på att ingen utbildning av modersmålslärare anordnats , dvs. långt innan den nuvarande lärarutbildningen infördes, kan knappast förekomsten av en särskild inriktning sägas garantera att lärare utbildas. Behovet av att utbilda modersmålslärare är stort, liksom behovet av att fortbilda obehöriga. Lärarna fördelar sig dock på ett stort antal språk, varför en sammanhållen lärarutbildning inriktad på respektive språk knappast är rimlig. Utredningens rekommenda- tion är istället att den alternativa ingången till ämneslärarutbildning används för detta ändamål. Denna lösning möjliggör dessutom att personer som redan har avslutade studier i språken relativt snabbt kan utbildas och komma ut i skolorna. För att stärka modersmålsämnet på nationell nivå, inte minst vad gäller forskning, och stödja de språkinstitutioner vid vilka de blivande modersmålslärarna kommer att utbildas, föreslår utred- ningen att ett ämnesdidaktiskt centrum får ansvar för ämnes- utveckling och samordning (se avsnitt 4.7 nedan). För flera av språken är också rekryteringssituationen besvärlig. Särskilda satsningar på personer som inte uppfyller alla behörig- hetskrav bör övervägas, exempelvis i form av preparandutbildningar och basår. -utbildningen av lärare i modersmål återupptas -den alternativa ingången till ämneslärarutbildning används för denna utbildning -ett ämnesdidaktiskt centrum får i uppdrag att stödja utbild- ningen -utbildningen inte utgör en egen inriktning av lärarutbild- ningen. Nya utbildningar och examina Utbildning av lärare i teckenspråk krävs för att täcka behovet inom specialskolan. Det gäller såväl lärare i själva undervisningsämnet teckenspråk som lärare som ska undervisa på teckenspråk i andra ämnen. Sammanhållen lärarutbildning i teckenspråk finns vid , och kurser i ämnet finns vid flera andra lärosäten. Utredningen betonar vikten av att bibehålla utbildning för lärare i och på teckenspråk. Ämnet motiverar inte en egen inriktning, men ska kunna läsas som profilering på både grund- och ämneslärarutbildningen vid lärosäten med tillräcklig vetenskaplig grund för verksamheten. Teckenspråk bör också kunna erbjudas som specialpedagogisk fördjupning och som kompetensutveckling för ämneslärare. Som konstaterats i kompetensbehovsanalysen i avsnitt 3.3.12 finns ett stort behov av satsningar på flera nivåer för att möjliggöra lärar- utbildning i minoritetsspråken. För flera av språken behöver akademiska miljöer byggas upp från grunden, så att en tillräcklig forskningsbas kan garanteras. Utredningen betonar att ordentliga satsningar krävs såväl inom skolan som högskolan för att ska kunna leva upp till den europeiska stadga man undertecknade 2000 angående rätten till undervisning på minoritetsspråk på alla nivåer. Utredningen föreslår att varje nationellt minoritetsspråk har ett lärosäte med särskilt ansvar för språket. Detta särskilda ansvar måste föra med sig såväl öronmärkta resurser som förpliktelser att långsiktigt upprätthålla en akademisk miljö i språket. Att organi- sera lärarutbildning i språket blir en naturlig del av detta ansvar. Även om undervisning i språket kan finnas vid flera universitet och högskolor, är det rimligt att lärarutbildningen koncentreras till ett lärosäte, också för att möjliggöra relevant undervisning i två- språkighetsdidaktik. På kortare sikt kan rekryteringen av personer som själva har språken som modersmål stimuleras. Detta kan exempelvis ske genom att preparandutbildningar arrangeras, lämpligen i samverkan mellan det lärosäte som har särskilt ansvar för språket, de officiella Nya utbildningar och examina språkvårdande organenTPF16FPT och språkens organisationer. Högre meritvärde för betyg i minoritetsspråk och betyg i minoritetsspråk som del av särskild behörighet bör också övervägas. I det följande kommenteras i korthet förutsättningarna att bedriva lärarutbildning i de fem nationella minoritetsspråken (språkgrupperna). De rekommendationer som ges angående lärosäten gäller självklart på villkor att de efter prövning beviljas examensrätt för lärarutbildning. Som visade i sin utvärdering av utbildningen i finsk-ugriska språkTPF17FPT är samtliga ämnesmiljöer i dessa språk mycket små och därigenom sårbara. Samverkan krävs på både nationell och nordisk nivå för att garantera ämnenas fortbestånd. Detta gäller även finska, som också måste räknas till de så kallade små- språken med behov av särskilda åtgärder. För lärarutbildningens vidkommande rekommenderas att Finskt språk- och kulturcentrum vid får ansvar för att bygga upp lärarutbildning i finska, i samarbete med den etable- rade forskningsmiljön i finska vid . Utred- ningen bedömer att goda förutsättningar finns att relativt snabbt komma igång med en sådan utbildning. Som konstaterade i utvärderingen av utbildningen i finsk-ugriska språk, har meänkieli – eller tornedalsfinska – sin historiska geografiska bas i och talas endast i . Därför har ansvaret för att detta språk ska bevaras och utvecklas.TPF18FPT Undervisning i meänkieli bedrivs vid universiteten i och . Inte minst av geografiska skäl är det rimligast att anförtros ansvar för en satsning på lärarutbildning i 16TP PT , en del av och folkminnen, är språkvårdsorgan för svenska, finska, chib, svenskt teckenspråk och jiddisch. Dialekt- och folknamnsarkivet i , också en del av och folkminnen, ansvarar för meänkieli och Same- tinget ansvarar för samiska. 17TP PT (2006). Utvärdering av grund- och forskarutbildning i finsk-ugriska språk vid svenska universitet. 18TP PT Ibid. Nya utbildningar och examina Enligt den undersökning som gjorts på uppdrag av Integrations- och jämställdhetsdepartementetTPF19FPT är också uni- versitet berett att göra en sådan satsning, som bland annat innebär att bygga upp forskning i ämnet, om riktade resurser kommer till del. Den samiska språkgruppens talande är spridda över fyra länder (, , och ). Av de tio varianterna, eller egna språken, finns tre representerade i : nordsamiska, syd- samiska och lulesamiska. Vid ges grund- och forskarutbildning i dessa tre språk. Dessutom finns ämnet samiska studier som behandlar samernas kultur, historia och samhällsförhållanden. Vid uni- versitet finns särskilda resurser avsatta för utbildningar i samiska, liksom särskilt språkstöd, vilket för att en satsning på lärar- utbildning i samiska vid skulle falla väl ut. En sådan utbildning skulle lämpligen kunna ske i samverkan med andra nordiska lärosäten där språkgruppen finns representerad, som i , Samisk högskola i och . Varianter av romskt språk har talats i . Man räknar med att minst tio olika varianter, eller egna språk, finns representerade. Situationen kan alltså liknas vid den samiska, med den skillnaden att romerna är betydligt mer spridda över landet.