sou · GVB355 · 2008-01-01 00:00:00 — 5TP PT Diskontot beräknades som genomsnitt av de under de senaste tre månadernas noterade räntorna för sexmånaders statsskuldsväxlar och femåriga statsobligationer minskat och avrundat till närmaste hel eller halv procentenhet. dröjsmålsräntans höjd är 6 § räntelagen. Av bestämmelsen framgår att dröjsmålsränta skall utgå enligt en räntefot som motsvarar gällande referensränta med ett tillägg av . Referensräntan fastställs av halvårsvis och motsvaras av reporänta vid utgången av föregående halvår avrundat till närmast högre halva procentenhet. Reporäntan är den ränta som bankerna kan låna eller placera till i . Kopplingen till reporäntan medför att dröjsmålsräntan fluktuerar med den korta marknadsräntan. Bestämmelser som reglerar från vilken tidpunkt dröjsmålsränta skall utgå finns i 3 och 4 §§ räntelagen. I 3 § regleras vad som skall gälla när förfallotiden är avtalad. Av paragrafen framgår att dröjsmålsränta skall utgå från förfallodagen. I 4 § regleras vad som skall gälla om förfallodagen inte är avtalad i förväg. I sådana fall skall dröjsmålsränta utgå från den dag som infaller efter det att borgenären avsänt en räkning eller på annat sätt framställt krav på betalning av ett bestämt belopp. Om förfallo- dagen inte är avtalad i förväg krävs det vid konsumentfordringar att det i en betalningsanmodan anges att ränta skall börja löpa vid dröjsmål. Som en följd av EG-direktivet om bekämpande av sena betalningar vid handelstransaktioner, togs kravet på betalnings- anmodan bort för fordringar mellan näringsidkare samt när näringsidkare har en fordran på en myndighet eller ett annat offentligt organ på betalning för varor eller tjänster. Med inkassoåtgärd menas en påtryckning på gäldenären, t.ex. ett inkassokrav. Indrivning av fordringar genom inkassoåtgärder kallas inkassoverksamhet. Praktisk taget all indrivning av fordringar är inkassoverksamhet.TPF6FPT Inkassoverksamhet regleras i inkassolagen (1974:182). Bestämmelser om inkasso finns även i inkasso- förordningen (1981:956), lagen (1981:739) och förordningen (1981:1057) om ersättning för inkassokostnader m.m. 6TP PT Exekutiva myndigheter, fysiska personer som själva driver in sina egna och närståendes fordringar samt dödsbon som själva driver in sina egna fordringar omfattas inte av inkassolagstiftningen. I 4 § inkassolagen fastslås att gäldenären inte får vållas onödig skada eller olägenhet eller utsättas för otillbörlig påtryckning. Vidare fastlås att inkassoverksamhet skall bedrivas enligt god inkassosed. God inkassosed konkretiseras i 5–11 §§ inkassolagen samt i Datainspektionens praxis i inkassofrågor. föregås ett inkassokrav av en betalningspåminnelse.TPF7FPT I en betalningspåminnelse kan det anges när borgenären senast önskar få betalt. Påminnelsen kan också innehålla ett meddelande om att fordran kommer att överlämnas till någon annan för inkasso om den inte betalas. Enligt 1 § inkassolagen är en sådan påminnelse inte en inkassoåtgärd. Regler om ersättning för inkassokostnader finns i lagen (1981:739) om ersättning från gäldenären för inkassokostnader m.m. Enligt denna lag är gäldenären skyldig att betala ersättning för skriftlig betalningspåminnelse endast om detta har avtalats mellan parterna. Gäldenären är skyldig att betala ersättning för inkassokrav samt för amorteringsplan som har satts upp i samråd med gäldenären. Ersättning för inkassokrav och amorteringsplan kan krävas utan att detta avtalats mellan parterna. Ersättningsskyldigheten gäller dock endast om kostnaderna har varit skäligen påkallade för att ta tillvara borgenärens rätt. Ersättningen är, om det inte finns särskilda skäl till annat, schabloniserad. Schablonbeloppen anges i förordningen om ersättning för inkassokostnader m.m. Beloppen är högst för skriftlig betalningspåminnelse, för inkassokrav samt för amorteringsplan. För ersättning för betalnings- påminnelse krävs att avtal om detta har träffats mellan parterna. I förhållande till många andra länder är de schabloniserade ersättningsbeloppen förhållandevis blygsamma i . Till skillnad från i är ersättningsbeloppen proportionella med fordringens storlek i t.ex. och (se avsnitt 3.4.2). 7TP PT Ett inkassokrav behöver i normalfallet inte föregås av en betalningspåminnelse. Ett undantag är i samband med inkassoåtgärd för att driva in kontrollavgift vid olovlig parkering. Summarisk process är ett förenklat processförfarande. Krono- fogdemyndigheten kan i otvistiga mål fastställa betalningsanspråk, betalningsfastställelse i pantsatt egendom eller olika slags hand- räckningsåtgärder. beslut utgör en så kallad exekutionstitel, vilket är en förutsättning för att kunna ansöka om verkställighet. Den vanligaste formen av mål inom den summariska processen är betalningsföreläggande. Om gäldenären inte betalat frivilligt trots utslag eller en dom, kan borgenären vända sig till för verkställighet. Ersättning för kostnader i den summariska processen Om borgenären ansöker om betalningsföreläggande utgår ersättning för kostnader i den summariska processen om ett utslag meddelas. Ersättningen regleras i förordningen (1991:1340) om ersättning för kostnader i mål om betalningsföreläggande eller handräckning hos . Ersättning till sökanden för kostnader i mål om betalningsföreläggande eller handräckning hos får avse sökandens eget arbete med anledning av målet samt arvode till ombud eller biträde. Ersättningen skall bestämmas till skäligt belopp och får endast om det finns särskilda skäl överstiga i mål om betalningsföreläggande och i mål om handräckning. Sökanden kan dessutom få ersättning för ansökningsavgiften på . Om gäldenären inte gjort någon invändning mot borgenärens krav är det meningen att den summariska processen skall användas i första hand. Om borgenären i ett sådant fall vänder sig till domstol, är ersättningen begränsad till vad borgenären skulle ha fått om målet i stället hade avgjorts genom den summariska processen. Vid tvistiga fordringar skall ersättningen, enligt , motsvara faktiska kostnader för rättegångens förberedande och talans utförande samt arvode till ombud, givet att kostnaden har varit skälig. Särskilda bestämmelser i gäller emellertid om målet rör ett värde som understiger ett halvt bas- belopp. Ersättningen för rättegångskostnader är då begränsad och schabloniserad.TPF8FPT 8TP PT Se 18 kap. 18 a §. Kostnader i samband med verkställighet kan delas upp i processkostnader och förrättningskostnader. Processkostnader är kostnader som en borgenär kan ha för upprättande av en ansökan och kostnader för en eventuell inställelse m.m. Förrättnings- kostnader är kostnader som uppkommer för Kronofogdemyndig- hetens åtgärder som vidtas på grund av ansökningen. Processkostnader ersätts inte i svensk rätt. För förrättnings- kostnader tar ut ersättning genom avgifter. Som princip skall gäldenären svara för förrättningskost- naderna. Borgenären kan emellertid åläggas att betala förrätt- ningskostnaderna i förskott, men har sedan rätt att få ersättning för dessa kostnader från gäldenären. Grundavgiften för utsökning och/eller verkställighet av skulder till enskilda personer och företag är vid begränsad tillgångsundersökning och vid fullständig tillgångsundersökning.TPF9FPT Utöver detta till- kommer avgifter vid exekutiv försäljning som är beroende av försäljningsvärdet. Vid avtal om långa betalningstider och avtalsvillkor som begränsar eller tar bort borgenärens rätt till ränta vid sen betalning kan ibland borgenären inta en underlägsen ställning i avtalsförhållandet. I lagen (1915:218) om avtal och andra rättshandlingar på förmögen- hetsrättens område (avtalslagen) finns en bestämmelse om jämkning av oskäliga avtalsvillkor. Enligt 36 § får avtalsvillkor jämkas eller lämnas utan avseende, om villkoret är oskäligt med hänsyn till avtalets innehåll, omständigheterna vid avtalets tillkomst, senare inträffade förhållanden och omständigheterna i övrigt. Lagen (1984:292) om avtalsvillkor mellan näringsidkare (avtalsvillkorslagen) ger möjlighet att för- hindra fortsatt tillämpning av villkor som är oskäliga. Tillämp- ningsområdet omfattar även villkor som ställs upp av staten, kommuner eller andra offentliga organ som köper varor eller tjänster av näringsidkare. tar upp frågan om 9TP PT Vid en begränsad tillgångsundersökning undersöker om det är möjligt att utmäta lön, återbetalning av skatt eller liknande. Vid en fullständig tillgångs- undersökning undersöks dessutom om det är möjligt att utmäta lös eller fast egendom. ersätts de två olika förfarandena för tillgångsundersökning med ett enhetligt (se prop. 2006/07:34). förbud mot ett avtalsvillkor efter ansökan. Enligt avtals- villkorslagen skall ett förbud meddelas endast om det är påkallat från allmän synpunkt. I förarbetena till bestämmelsen sägs att det skall kunna antas att ett visst avtal eller ett visst villkor kommer att kunna användas under liknande omständigheter mot andra närings- idkare samt att om det inte finns skäl för ett sådant antagande bör lämna talan utan bifall.TPF10FPT Enligt 3 § avtals- villkorslagen skall frågor om förbud tas upp efter ansökan. Ansökan får göras av en enskild näringsidkare mot vilken det aktuella avtalsvillkoret har ställts upp. Ansökan får även göras av en sammanslutning av näringsidkare eller av en annan sammanslutning som har ett befogat intresse av att företräda näringsidkare. Det saknas vägledande rättsfall rörande jämkning av oskäliga avtalsvillkor eller förbud mot fortsatt tillämpning av oskäliga avtalsvillkor i samband med avtal mellan näringsidkare om betalningstider eller dröjsmålsränta. 3.3EG-direktivet om bekämpande av sena betalningar antog Europeiska unionens råd direktivet (00/25/EG) om bekämpande av sena betalningar vid handelstransaktioner. Direktivet kan beskrivas som ett åtgärdspaket med syftet att bekämpa sena betalningar vid handelstransaktioner. Med handels- transaktioner avses enligt direktivet transaktioner mellan företag eller mellan företag och offentliga myndigheter som leder till leverans av varor eller tillhandahållande av tjänster mot ersättning. Direktivet innehåller bestämmelser om betalningsfrister och ränta, rätt till ersättning för indrivningskostnader, skyndsam hand- läggning vid myndigheter som behandlar betalningskrav samt ogiltighet av och förbud mot grovt oskäliga betalningsvillkor. Direktivet skulle vara implementerat i medlemsstaterna . 10TP PT Prop. 1983/84:92. antog en resolution i vilken kommissionen uppmanas att lägga fram förslag inriktade på problematiken kring betalningsförseningar. Bakgrunden till resolution var kommissionens meddelanden till rådet – benämnda Towards a European market in subcontracting och SME participation in public procurement in the Community. I båda dessa meddelanden diskuterades kortfattat problem som uppkom genom att betalningstider vid transaktioner mellan företag och mellan företag och offentlig sektor varierar i hög grad mellan medlemsstater. Till följd av detta uppmanade kommissionen i en rekom- mendation medlemsstaterna att ta itu med problemet med betalningsförseningar. I rekommendationen angavs som mål att medlemsstaterna skulle vidta de rättsliga och praktiska åtgärder som är nödvändiga för att säkerställa att betalningstider som avtalats vid handelstransaktioner iakttas samt att betalningsfristerna förbättras vid offentlig upphandling. Medlemsstaterna uppmanades att (1) verka för större tydlighet när det gäller betalningsfrister, (2) stödja initiativ i syfte att förbättra informationen och utbildningen i företagen, (3) föreskriva att små och medelstora företag skall åtnjuta fördelaktiga frister för inbetalning av mervärdesskatt, (4) skapa förutsättning för att gäldenär kan få skälig ersättning vid försening, (5) säkerställa snabba förfaranden för att få betalning och ersättning vid skada till följd av betalningsförsening, (6) medverka till att undanröja svårig- heter i samband med gränsöverskridande handel samt (7) säker- ställa betalningsdisciplinen hos upphandlande myndigheter och offentliga företag. Medlemsstaterna uppmanades att före rapportera till kommissionen om de åtgärder som har vidtagits.TPF11FPT Enligt kommissionens meddelande hade endast ett fåtal medlemsstater vidtagit några åtgärder, som den genomsnittliga betalningstiden hade blivit längre. I kommissionens meddelande flaggades därför för att ett förslag till direktiv om minimikrav på nationell reglering skulle läggas fram.TPF12FPT Det huvud- sakliga problemet som direktivet avsåg att lösa är att långa betalningstider och sena betalningar medför stora ekonomiska och 11TP PT 95/198/EG. 12TP PT EGT C 216, , s. 10. administrativa bördor, inte minst för små och medelstora företag. Problemet antogs utgöra en huvudorsak till att företag kommer på obestånd. Ytterligare ett problem som direktivet avsåg att lösa är att betalningstider, regler och praxis skiljde sig åt i stor utsträck- ning mellan medlemsstater. Detta ansågs utgöra ett hinder för en väl fungerande inre marknad. Direktivet om sena betalningar är ett s.k. minimidirektiv. Detta innebär att medlemsstaterna får ha starkare skydd för borgenärer än det som direktivet ger. Däremot får de nationella reglerna inte ge borgenärerna ett sämre skydd. I direktivet om sena betalningar finns bestämmelser om nivå på dröjsmålsränta, förutsättningar för dröjsmålsränta, begränsade betalningsfrister för vissa avtal, ersättning för indrivningskostnader, ogiltighet av och förbud mot oskäliga avtalsvillkor, och tidsfrister för indrivning av obestridda fodringar. Direktivet genomfördes i svensk rätt genom lagändringar som trädde i kraft (se prop. 2001/02:132). I följande avsnitt redovisas kortfattat direktivets innehåll samt de lag- ändringar som följde av direktivet. Nivån på dröjsmålsräntan fastställs i direktivet till en referensränta plus åtminstone . För stater som deltar i EMU:s tredje etapp motsvarar referensräntan en reporänta som motsvarar den räntesats tillämpat vid sin senaste refinansieringstransaktion. I övriga medlemsländer skall referens- räntan vara den motsvarande ränta som fastställts av medlems- staternas centralbank. Som en följd av direktivet ändrades i referensräntan vid beräkning av dröjsmålsränta från diskontot till reporäntan. Dröjs- målsräntan förblev över referensräntan, trots att det för att uppfylla direktivet är tillräckligt med en dröjsmåls- ränta som överstiger referensräntan . Eftersom diskontot vid ikraftträdandet tillkomst var två procent- enheter lägre än reporäntan innebar detta i praktiken en höjning av dröjsmålsräntan. Direktivet ger borgenären rätt till dröjsmålsränta efter förfallodagen. Om förfallodagen eller betalningsperioden inte har avtalats skall ränta automatiskt betalas (eng. become payable) utan att det krävs en påminnelse efter den dag då gäldenären mottog fakturan. Om det råder osäkerhet för mottagande av fakturan skall ränta börja betalas efter dagen för mottagande av varorna eller tjänsten. Det sistnämnda gäller även om gäldenären mottar fakturan innan varorna eller tjänsten mottagits. Innan direktivets genomförande krävdes det i en betalningsanmodan för att ränta skall börja löpa vid dröjsmål. Som en följd av direktivet togs kravet på betalningsanmodan bort för fordringar mellan näringsidkare samt när näringsidkare har en fordran på en myndighet eller ett annat offentligt organ på betalning för varor eller tjänster. Ytterligare en konsekvens av direktivet för svenskt vidkommande var att betalningsfristen innan dröjsmålsränta börjar löpa ändrades från en månad i de fall förfallodag inte avtalats. Begränsade betalningsfrister för vissa avtal För vissa kategorier av avtal som skall anges i nationell lagstiftning får medlemsstaterna fastställa den tidsfrist efter vilken ränta skall betalas till . Detta kan göras antingen genom att medlemsstaterna hindrar avtalsparterna från att överskrida denna tidsfrist eller fastställer att en obligatorisk dröjsmålsränta som väsentligt överskrider den lagstadgade räntan. Denna artikel i direktivet föranledde inga lagändringar vid genomförandet i . Enligt direktivet skall en borgenär som haft relevanta kostnader för att driva in betalning få skälig ersättning för dessa. Direktivet ger möjlighet för medlemsstaterna att ha schabloniserade ersättnings- nivåer vid indrivningsprocesser. Direktivet föranledde inga ändringar av bestämmelserna om ersättning för indrivningskostnader i . Direktivet innehåller en bestämmelse om jämkning av vissa betalningsvillkor som är grovt oskäliga mot borgenären. Medlems- staterna skall se till att en överenskommelse om tidpunkt för betalning som inte överensstämmer med direktivets bestämmelser om dröjsmålsränta antingen inte skall vara verkställbar eller ge upphov till skadeståndskrav, givet att överenskommelsen är grovt oskälig mot borgenären. Vid sidan av bestämmelser om jämkning av oskäliga avtalsvillkor innehåller direktivet bestämmelser som syftar till att förhindra fortsatt bruk av oskäliga avtalsvillkor. Medlemsländerna skall säkerställa att det finns lämpliga och effektiva medel för att för- hindra fortsatt tillämpning av villkor som är grovt oskäliga. Direktivet innehåller också en bestämmelse om talerätt i frågor om förbud mot oskäliga avtalsvillkor. Vissa organisationer skall kunna vidta rättsliga åtgärder i syfte att förhindra den fortsatta användningen av grovt oskäliga villkor. Detta gäller organisationer som officiellt erkänns som företrädare för små eller medelstora företag eller som har ett legitimt intresse att företräda sådana företag. När det gäller direktivets bestämmelse om jämkning av grovt oskäliga avtalsvillkor var regeringens bedömning att bestämmelsen i 36 § i avtalslagen ger möjlighet att jämka avtalsvillkor i den omfattning som direktivet kräver. Lagen (1984:292) om avtalsvillkor mellan näringsidkare (avtals- villkorslagen) ger möjlighet att förhindra fortsatt tillämpning av villkor som är grovt oskäliga. Till följd av direktivet utökades denna lags tillämpningsområde till att även omfatta villkor som ställs upp av staten, kommuner eller andra offentliga organ som köper varor eller tjänster av näringsidkare. Ansökan till om förbud mot oskäliga avtalsvillkor fick innan direktivets genomförande endast göras av en sammanslutning av näringsidkare. Till följd av direktivet utökades denna möjlighet till att även omfatta en sammanslutning som har ett befogat intresse av att företräda näringsidkare. Skyndsam indrivning av obestridda fodringar Enligt direktivet skall en borgenär normalt kunna få en exekutions- titel (juridiskt bindande fastställande av en skuld som kan ligga till grund för verkställighet) från ansökan. Detta villkor skall gälla för alla borgenärer som är etablerade inom EG. Regeringens bedömning vid genomförandet av direktivet var att den summariska processen vid uppfyller direktivets krav på snabbhet. 3.4Något om reglerna i andra länder Samtliga EU-15 länder har formellt genomfört EG-direktivet i den nationella lagstiftningen. Sist ut var och som genomförde direktivet . De nya medlemsstaterna har meddelat kommissionen vilka åtgärder som kommer att vidtas. I följande avsnitt ges en kort redovisning av genomförandet av direktivet när det gäller rätten till dröjsmålsränta samt ersättning för indrivningskostnader i övriga EU-länder. Redovisningen, som inte har ambitionen att vara heltäckande, bygger i stor utsträckning på den av kommissionen beställda uppföljningen av direktivet.TPF13FPT När det gäller lagstiftning kring ersättning för indrivnings- kostnader har vi studerat den nationella lagstiftningen i Stor- , , och . Den uppföljning av direktivet som gjorts på uppdrag av kommissionen visar på ett par avvikelser från direktivets bestäm- melser om rätt till dröjsmålsränta. I saknas en automatisk 13TP effectiveness of European Community legislation in combating late payments, Europeiska kommissionen, contract 30-CE0039936/00-92. rätt till dröjsmålsränta . Dröjsmålsränta gäller från det förfallodatum som anges i kontraktet. I avsaknad av kontrakt med förfallodatum kan borgenären inte kräva dröjsmålsränta. I föreskriver lagen en rätt till dröjsmålsränta i stället för en auto- matisk betalning av dröjsmålsränta som föreskrivs i direktivet. Enligt uppföljningsrapporten innebär detta i praktiken att ränta betalas enbart när det ålagts enligt domstolsbeslut. Nivån på ersättningen för indrivningskostnader varierar kraftigt mellan olika länder. Nedan redogörs något utförligare för reglerna i , , och . Därefter ges en översikt i punktform för reglerna i några andra länder. I samband med genomförandet av EG-direktivet om sena betal- ningar lagfästes att företag har automatisk rätt att kräva skälig ersättning från gäldenären för indrivningskostnader. Ersättningen varierar med skuldens storlek. Som framgår av tabell 3.1 varierar ersättningen mellan 40 GBP (ca ) och 100 GBP (ca ). Ersättning för inkassokostnader i , brittiska pund 1 000–9 999 Källa: A Users Guide to paymnent legislation, Business link. I och finns det möjlighet till ett snabbt förfarande (fast-track procedure) vid små fordringar. Vid ett snabbt för- farande tvingas emellertid borgenären avstå från rätten till full ersättning. Enligt den finländska indrivningslagen skall gäldenären ersätta skäliga kostnader som orsakats borgenären av indrivningen oberoende av om fordran indrivs av borgenären själv eller av en uppdragstagare för borgenärens räkning.TPF14FPT Vid bedömning av skäligheten skall fordrans belopp, mängden utfört arbete, ända- målsenligheten i indrivningen och övriga omständigheter beaktas. Den maximala ersättningen för konsumentfordringar regleras i en särskild förordning. För övriga fordringar finns det inget fastställt tak för ersättningsnivån. Gäldenärens ställning bedöms tryggas tillräckligt väl genom allmänna bestämmelser om god indrivnings- sed och skäliga indrivningskostnader. Till god indrivningssed hör att gäldenären inte orsakas oskäliga eller onödiga kostnader. Bestämmelserna om indrivningskostnader utfärdades i vid genomförandet av EG-direktivet om sena betalningar. Till den danska lagen om dröjsmålsräntor fogades bestämmelser om borgenärens rätt att få ersättning för skäliga och behövliga indrivningskostnader.TPF15FPT Närmare bestämmelser om indrivnings- kostnader har utfärdats genom en förordning.TPF16FPT För en betalningspåminnelse får borgenären enligt lagen debitera högst . Antalet påminnelser som avgifter kan debiteras för får vara högst tre och intervallet mellan påminnelserna skall vara minst . I förordningen finns närmare bestämmelser om andra utom- rättsliga indrivningskostnader samt om maximibeloppen för gäldenärens totalkostnadsansvar vid indrivningen av en och samma fordran. Maximibeloppen för egeninkasso och uppdragsinkasso anges i tabell 3.2. Maximibeloppen för egeninkasso varierar för fordringar vid egeninkasso. För fordringar som överstiger kan borgenären kräva ersättning vid egeninkasso plus av den del som överstiger . 14TP PT Lagen om indrivning av fordringar (513/1999). 15TP PT Lov om renter vid forsinket betalning m.v. nr 583 av 01/09/1986. 16TP PT Bekendtgørelse om udenretlige inddrivelseomkostninger i anledning af forsinket betaling, nr 601 af 12/07/2002. SOU 2007:55 Den rättsliga ramen Ersättning för inkassokostnader i , danska kronor (inkl. moms) (exkl. moms) 0–1 000 1 001–2 500 2 501–5 000 5 001–10 000 10 001–25 000 25 001–50 000 50 001–100 000 100 001–250 000 250 001–500 000 3 000 + av den del av 4 500 + av den del av fordringen som överstiger 500 000 Källa: om udenretlige inddrivelsesomkostninger i anledning av forsinket betaling. I finns bestämmelserna om indrivningskostnader i inkasso- lagen och i inkassoföreskriften.TPF17FPT Enlig lagen är gäldenären skyldig att ersätta oundvikliga kostnader som orsakats antingen vid borgenärens egna indrivningsåtgärder (egeninkasso) eller vid användning av inkassobolag (uppdragsinkasso). I förordningen anges åtgärdsspecifika ersättningar när borgenären själv utför indrivningsåtgärder utan hjälp av advokat.