sou · GVB36 · 2008-01-01 00:00:00 — Efter att ha fått stöd och hjälp under förundersökning och rättegång ska de målsägande som fört skadeståndstalan, sedan domen har fallit, själva hantera alla de frågor som uppkommer kring skadeståndet. För målsägande kan det vara svårt att förstå hur bestämmelserna om skadestånd och statlig ersättning samverkar och hur man går till väga för att få ut sitt skadestånd. Dessutom kan verkställigheten av skadeståndet ta tid. Ersättningsfrågan är för många målsägande en väsentlig del av rättsprocessen. Att det finns viss skriftlig information från myndigheter och organisationer innebär inte att alla målsägande själva klarar att fullfölja proceduren med att få ut sitt skadestånd. Ett skäl till det är att vissa målsägande är i ett så dåligt psykiskt skick att de inte orkar ta till sig information. Många målsägande är till att börja med inte medvetna om att ett utdömt skadestånd inte innebär en automatisk utbetalning. Utöver genomgång av domen, behöver ett stort antal målsägande också hjälp med att få ut det skadestånd som domstolen dömt ut. Framförallt är många målsägande i behov av ledning för att förstå hur förfarandet för att få ut skadestånd ser ut och vilka samband det finns mellan försäkring och brottskadeersättning. Till att börja med behöver de en förklaring av hur man gör för att försöka få ut pengarna av gärningsmannen och hur förfarandet är hos kronofogdemyndigheten. Advokater som verkar som målsägandebiträden har uppgett för utredningen att det är vanligt att målsägande vill ha hjälp med att verkställa skadeståndet efter det att uppdraget som målsägande- biträde har upphört. En del målsägandebiträden uppger att de bistår målsägande med ersättningsfrågor genom att arbeta ideellt. Liknande uppgifter framkommer också i de kontakter som Brotts- offermyndigheten har med sökandens ombud i brottsskade- ärenden. Vissa advokater tar efter det att domen har vunnit laga kraft ett nytt uppdrag för att bistå målsägande med ersättningsfrågor i det här skedet. Advokatens kostnad kan då bestämmas på olika sätt men i en del fall går en del av det ersättningsbelopp som slutligen tillfaller målsäganden till advokatarvode. Av utredningens enkät till advokater framgår att hälften av advokaterna anser att en del av deras arbete som målsägandebiträde ligger efter själva domstolsförfarandet. En mindre grupp advokater som lämnat egna synpunkter i enkäten anser också att de tillvaratar målsägandens intresse genom att driva in utdömda skadestånd och genom att bistå målsäganden med att fylla i ansökningsformulär och kontakta försäkringsbolag, samt . Närmare hälften eller av advo- katerna i utredningens enkät anser emellertid att de inte får betalt för allt arbete de gör som målsägandebiträden. En grupp på anser att de regelmässigt inte får betalt för sitt arbete som målsägandebiträde. När Brottsoffermyndigheten bedömer en begäran om ersättning för biträde eller utredning i ärenden om brottsskadeersättning tillämpas 15 § brottsskadelagen. Huvudregeln är att sökanden får stå för biträdeskostnader själv. Endast i rena undantagsfall används den möjlighet till kostnadsersättning som finns i 15 § brotts- skadelagen. Ett yrkande bifalls i princip bara om ombudsarvodet skulle ta en väsentlig del av de totala ersättningskostnaderna i anspråk. Av de 10 894 ansökningar om brottskadeersättning och om omprövning av brottsskadeersättning som kom in till Brotts- offermyndigheten fanns det ombud för sökanden i 917 ärenden. Huruvida dessa ombud företrädde målsägande inom ramen för uppdraget som målsägandebiträde eller på något annat sätt går inte att utläsa. Enligt Brottsoffermyndighetens bedömning är det endast i mycket få av dessa ärenden som ersättning beviljades för ombudskostnader. Gemensamt för de flesta målsägande är att de direkt efter domen behöver ledning för att få ut sitt skadestånd. Därför bör det som benämns Avslutande arbete i kostnadsräkningen omfatta arvode även för det arbetet. Utredningen föreslår därför en förändring av lagtexten i 3 § lagen om målsägandebiträde som gör det möjligt för målsägandebiträdet att bistå målsäganden med de inledande åtgärder som är nödvändiga för att få ut ett av domstolen utdömt skadestånd. Förslaget går ut på att ett nytt andra stycke införs i 3 § av lagen med lydelsen: Målsägandebiträdet ska i skälig omfattning bistå målsägande med att få ut ett tilldömt skadestånd. Att i skälig omfattning bistå målsäganden med skadeståndet innebär enligt utredningen att målsägandebiträdet ska vidta sådana nödvändiga åtgärder som gör att målsäganden kan ha möjlighet att få tillgång till skadeståndet. Först och främst handlar det om att informera målsäganden om vilken procedur som gäller hos och och i förekommande fall hos försäkringsbolaget. I vissa fall kan det innebära att fylla i ansökningshandlingar, i andra fall att informera sig om bestämmelser och försäkringsvillkor och tolka dem så att målsäganden förstår dem. Målsägandebiträdet måste göra en bedömning av målsägandens behov för att klara av den handläggning som följer. Avsikten med förslaget är således inte att målsägandebiträdet ska avsluta förfarandet med att verkställa ett utdömt skadestånd. I undantagsfall kan bestämmelsen få den följden men tanken är att målsägandebiträdet ska bistå målsäganden med inledande kontakter och med information. Skulle det visa sig att skadeståndsfrågan är mycket komplicerad och att målsäganden är i behov av omfattande hjälp med den får detta lösas på annat sätt. I praktiken innebär detta att målsägandebiträdet vid behov, d v s i de ärenden där en skadeståndstalan förts, gör en bedömning av den tid som krävs för att bistå målsäganden i frågor som har att göra med verkställigheten av skadeståndet. Yrkandet om arvode för detta framställs i kostnadsräkningen som ges in till domstolen som liksom för övriga kostnadsposter sedan bedömer vad som är rimlig tidsåtgång. Enligt 27 § rättshjälpslagen ska vid bedömningen av skälig ersättning till rättshjälpsbiträde hänsyn tas till uppdragets art och omfattning. Utredningens uppfattning är att såsom målsägande- biträdets uppdrag är utformat i övrigt är det naturligt att målsägandebiträdet bistår målsäganden också med att slutföra skadeståndsfrågan. I de ärenden där det krävs mer omfattande hjälp kan det vara svårt att förutse kostnader för att fullfölja skadeståndsfrågan. Det skulle också medföra praktiska problem för domstolen att hålla ett mål öppet för att senare bedöma ersättning för fullföljande av skadeståndsfrågan. I den lösning som utredningen nu föreslår görs en bedömning av målsägandebiträdets ersättningsanspråk med utgångspunkt i att det är en del av målsägandebiträdets uppdrag att i skälig omfattning bidra till att slutföra skadeståndsfrågan och att det ska kunna ske inom ramen för det som brukar benämnas avslutande åtgärder. 12 Utbildning för polisen Polisutbildning bedrivs på tre ställen i , vid i utanför och som uppdragsutbildning vid universiteten i och . Polisutbildning ges även på distans. är en del av och ansvarar, d v s driver och utvecklar grundutbildningen av poliser. Enligt 2 § polisförordningen (1999:740) ska , Polishög- skolan fastställa utbildningsplan för polisprogrammet. Polishög- skolan tar också fram och genomför central vidareutbildning för poliser och civilanställd personal. Inriktningen på vidareutbild- ningen skall grundas på nationellt ställda krav och definierade behov. fastställer utbildningsplanen och ansvarar för antagningen av de sökande. Polisutbildningen eller polis- programmet omfattar 80 utbildningspoäng, d v s studier uppdelat på fyra terminers heltidsstudier och sex månaders praktik/aspirantutbildning. Efter grundutbildningen avläggs polisexamen och på den följer sex månaders aspirant- utbildning på en polismyndighet under handledning. Polisprogrammet anger en rad utbildningsspecifika mål. Bland annat ska de studerande förvärva kunskaper om rätts- ordning och om de rättsområden som är relevanta för polisiär verksamhet. När det gäller färdigheter framgår det av polis- högskolans utbildningsplan att en av målsättningarna med polis- utbildningen är att de studerande ska använda relevanta utrednings- och andra arbetsmetoder samt tillämpa lagstiftning som är relevant för polisiär verksamhet (s. 3). Polisutbildningen är tvärvetenskaplig och teori och praktisk blandas på polisprogrammet. bygger utbildningen på en problembaserad metodik. utbildningen utgår från praktikfall som bygger på verkliga händelser i samhället och att studenterna arbetar i grupper i s k case-form. betonar i Polisprogrammet – en ny grundutbildning för poliser att utbildningen måste förnyas i takt med brottsutvecklingen och samhällets förändring för att få poliser med rätt kompetens (s. 3). har det varit ambition att kontinuerligt utveckla och förbättra utbildningen och göra den mer högskolemässig. förändrades grundutbildningen och enligt studieplanen gäller den nya utbildningsplanen fr.o.m. den utbildningsomgång som började . Polisprogrammet består av fyra baskurser. Kurserna är Grunder för polisärt arbete A, Polisiärt arbete A, Polisiärt arbete B och Polisiärt arbete C. För kurserna finns särskilda kursplaner som anger vilka moment som ingår i respektive kurs. Utbildningsplanen för polisutbildningen gäller för alla utbildningsorter men delkurserna och deras utformning kan variera på de olika studieorterna. Utifrån de målsättningar som finns i kursplanerna är det möjligt att frågeställningar som rör måls- ägandebiträdet, t ex information och förordnande av målsägande- biträde kan ingå i flera av polisprogrammets kurser och moment. Framförallt kan utbildning om målsägandebiträdet bli aktuellt i kurserna Polisärt arbete A och C. Enligt målsättningarna för de här kurserna skall studenterna ges kunskaper om brottsoffers situation. I kurserna Grunder för polisiärt arbete A, och Polisiärt arbete A ingår juridikmoment i vilka lagstiftningen om målsägandebiträde kan ingå. Utrednings- och förhörsmetodik är en annan kurs där utbildning om målsägandebiträdet kan förekomma. På kursen Polisiärt arbete ingår ett moment Våld i nära relationer, som beskrivs som en fördjupning av tidigare kurser. Även i detta moment behandlas polisens brottsofferstödjande funktion. Beskrivningen av det här momentet säger att stor vikt ska läggas vid utrednings- och förhörsmetodik, men även att det berör samverkan med frivilligorganisationer. I Våld i nära relationer får studenterna med utgångspunkt från en RAR-anmälan arbeta med en förundersökning. deklarerar i sin handlingsplan Brottsoffer- arbetet inom polisen – en nationell handlingsplan, att brottsofferfrågorna måste lyftas fram i grund- och vidareutbildning (s. 19). Ett särskilt avsnitt i handlingsplanen ägnas åt åtgärder som kan säkerställa att polisen har kunskap om brottsoffers reaktioner, behov och om grundläggande bestämmelser som rör brottsoffer. Dessutom anges några utgångspunkter för utbildningen, t ex de olika aktörernas ansvar för brottsoffer, liksom att utbildning bör föregås av att polismyndigheten genomför inventeringar för att identifiera problem och brister. Utbildning om brottsoffer bör vidare enligt polisens handlingsplan gälla berörd personal som kommer i kontakt med brottsoffer. Som nyckelgrupper beskrivs sådan personal som i sin dagliga verksamhet möter brottsoffer (ss. 20–21). Polisen har gjort en rad satsningar på utbildning om brottsoffer både nationellt och regionalt. Dessa utbildnings- tillfällen har i vissa fall riktat sig till all polispersonal, i vissa fall enbart till grupper i ledande ställning, t ex polismyndigheternas länsinstruktörer eller närpolischefer. I samband med uppdraget att ta fram en nationell handlingsplan för det fortsatta brottsofferarbetet 2001, fick av regeringen i propositionen om stöd till brottsoffer (prop. 2000/2001:79) även ett uppdrag att i samverkan med Brottsoffer- myndigheten genomföra utbildning i brottsofferfrågor för personal inom polisväsendet (s. 15). Utbildningen skulle inriktas på sådan personal som i sin dagliga verksamhet kommer i kontakt med dem som utsatts för brott. Det resulterade i en fyradagars utbildning för chefspersoner och brottsofferansvariga . I propositionen Kvinnofrid (prop.1997/98:55) fick Rikspolis- styrelsen i uppdrag att i samråd med , och leda arbetet i en satsning på fortbildning om våld mot kvinnor för personal inom rättsväsendet, och hälso – och sjukvården. I uppdraget angav regeringen att kunskapen behövde öka – både i fråga om de mekanismer som ligger bakom våld mot kvinnor och ifråga om vilka åtgärder som är mest adekvata för att stödja, skydda och hjälpa brottsoffer och straffa förövarna. Inför utbildningens genomförande togs ett särskilt utbildningsprogram fram vilket benämndes Kvinnofrid. Målsättningen var att utbildningarna skulle få genomslag i det praktiska arbetet för att minska mäns våld mot kvinnor. gav länspolismästarna i uppdrag att genomföra fortbildningarna i länen. Utbildningarnas längd varierade från en halv dag . Totalt deltog 17 000 personer i dessa utbildningar. målsättning är att berörd personal ska ha grundläggande kunskap om gällande bestämmelser på området. Med beaktande av den informationsskyldighet som polisen har angående lagstiftningen om målsägandebiträdet, har utredningen tagit fram uppgifter om hur och i vilken utsträckning man på de olika polisutbildningarna behandlar bestämmelserna om måls- ägandebiträde. På polisutbildningen i kommer frågor rörande målsägandebiträdet in på den andra terminen samt på termin 3 i kursen Utredning II som berör förundersökningen. Vissa frågor om målsägandebiträdet finns också med i en delkurs om målsäganden. Reglerna om målsägandebiträde berörs även under frågor om informationsskyldigheten i kursen Våld i nära relationer. På polisutbildningen i finns lagstiftningen om måls- ägandebiträde med på alla terminerna. Det innebär att utbildning om målsägandebiträde är ett inslag i undervisningen i utbildnings- momenten Brottsorsaker och brottsförebyggande verksamhet, Juridik, Ordning och trygghet och Våld i nära relationer. I det sista fallet är målsägandebiträdet med i s k case övningar och även i förhörsövningar. Frågor om målsägandebiträdet har ingått i tentamen i momentet Våld i nära relationer. På polisutbildningen i förekommer undervisning om målsägandebiträde på termin 1 i kursen Rättens grunder med särskild inriktning mot straffrätt. Under den andra terminen ska studenterna tillägna sig kunskaper och färdigheter om brottsoffer och polisens brottsofferstödjande arbete. På den här terminen läser studenterna delkursen Utredning I. I kursplanen till Utredning 1 står det att kursen bl a omfattar brottets konsekvenser för målsäganden och polisens skyldigheter gentemot målsäganden. Rätten till målsägandebiträde tas på den här delkursen upp i ett juridiskt sammanhang i undervisningen. Även under den tredje terminen ska studenterna enligt kursplanen tillägna sig kunskaper och färdigheter om bl a brottsoffrens ställning och rättigheter. På terminen ingår delkursen Utredning II som enligt kursplanen ska ge en fördjupning om polisens arbete med brottsoffer. Vid en övning som handlar om rån får studenterna öva sig i att lämna information till målsägande. Liksom på de andra utbildnings- platserna finns målsägandebiträdet med på i delkursen Våld i nära relationer på termin 4. Kursplanen nämner inte uttryckligen målsägandebiträdet men våldets konsekvenser behandlas på kursen liksom möjligheter till hjälp för såväl mannen som kvinnan. I undervisningen gås reglerna om målsägandebiträde igenom och tas även upp vid ett flertal tillfällen på övningar, både vid förhörsövning samt vid sen övning i att hantera s k lägenhets- bråk. Frågor angående målsägandebiträdet har funnits med i tentamina. De kursansvariga vid polisutbildningen i uppger att flera föreläsare på den här kursen lägger vikt vid att målsägande ska tillfrågas om målsägandebiträde . Under- visning ges också om polisens IT-system och inom ramen för det visas i samband med en övning om avrapportering av familjevåld hur man hanterar bilderna i RAR-systemet bl a gällande målsägandebiträde. Utredningen har i den utsträckning det har varit möjligt gjort en genomgång av befintlig kurslitteratur och funnit att frågor som rör målsägandebiträde inte i särskilt stor utsträckning ingår i de läroböcker som utgör kurslitteratur på polisutbildningarna. Förutom själva lagstiftningen och kommentarer till den tycks det saknas litteratur om målsägandebiträde. 12.3Utredningens överväganden och förslag Utredningen föreslår att ger uppdraget att göra en översyn av polisutbildningen med syftet att lagstiftningen om målsägandebiträde ska integreras i utbildningen på samtliga utbildningsplatser. Regeringen har i propositionen Stöd till brottsoffer (prop. 2000/2001:79) uttalat att brister i bemötande och omhänder- tagande av brottsoffer har sin grund i dåliga kunskaper om vad det innebär att bli utsatt för brott. Utredningen menar att allmänt sett utgör okunskap en viktig förklaring till de brister som finns i tillämpningen av lagstiftningen om målsägandebiträde. Sådana brister är att information om målsägandebiträde inte lämnas i tillräcklig utsträckning och att målsägandebiträde inte förordnas vid sexualbrott. Polisen har en viktig roll för att information ska tillhandahållas och målsägandebiträde förordnas för dem som behöver det. Nya utbildningssatsningar för berörd polispersonal om brottsoffer och lagstiftningen om målsägandebiträde är därför nödvändiga. Enligt propositionen Stöd till brottsoffer (prop. 2000/01:79) ska alla som arbetar inom rättsväsendet och som kommer i kontakt med brottsoffer erhålla utbildning om brottsofferproblematiken (s. 12). I polisens nationella handlingsplan Brottsofferarbetet inom polisen finns redan ett antal fastslagna utgångspunkter för utbildning i brottsofferfrågor som ska verka styrande för hur polisutbildningen ska uppnå fastställda mål (ss. 20–21). Utred- ningen vill framhålla att flera av dessa är tillämpliga även på utbildning om målsägandebiträdet. Utifrån att ett helhets- perspektiv ska genomsyra brottsofferfrågorna i polisväsendet är det viktigt att alla som möter brottsoffer i sitt arbete, i synnerhet polispersonal som ska ta upp anmälan, har grundläggande kunskaper om målsägandebiträde. Utbildning om målsägande- biträde får inte begränsas till enstaka satsningar eller enbart till sådana kurser som är en del av fort- eller vidareutbildning. För att polisen ska få den kunskap som krävs ska bestämmelser om målsägandebiträdet utgöra en del av grundutbildningen eller det s k polisprogrammet. Enligt handlingsplanen bör utbildning föregås av att polis- myndigheten genomför inventeringar i vilka problem och brister identifieras. När det gäller lagstiftningen om målsägandebiträdet har brister identifierats i tillämpningen av lagstiftningen, dels i den granskning av våldtäktsärenden som genomförts av Åklagar- myndigheten och , Gemensam inspektion – Granskning av brottsutredningar avseende våldtäkt och grov våldtäkt där brottsoffret är och dels i utredningens undersökningar. Utredningen har pekat på vissa problem i hanteringen av informationsskyldigheten i det s k RAR- systemet. De förändringar som redan har kommit till stånd avseende hur information om målsägandebiträde registreras i RAR- systemet liksom utredningens förslag i den delen kan också komma att kräva förändringar i utbildningen. Utredningen har tagit del av studieplanerna för polisens grundutbildning och fått uppgifter om hur lagstiftningen och frågor rörande målsägandebiträdet behandlas i grundutbildningen på samt på polisutbildningarna i och vid . Frågor om målsägandebiträde ingår i undervis- ningen på olika sätt på de olika utbildningsplatserna. Det beror bl a på att utbildningsplatserna har olika delkurser och moment och att det finns viss frihet att lokalt bestämma utbildningens samman- sättning. Gemensamt för de tre utbildningsplatserna är samman- fattningsvis att målsägandebiträdet tas upp på kursen Våld i nära Det finns inte någon dokumentation i kursplaner och studieguider om att bestämmelser om målsägandebiträde utgör en del av utbildningen. Inte heller omnämns målsägandebiträdet i de målsättningar som lagts fast för de olika kurserna. Lagstiftningen om målsägandebiträde hör till sådan lagstiftning som är relevant för polisiär verksamhet. Den som ska arbeta som polis måste känna till de grundläggande bestämmelserna om målsägandebiträde, d v s målsägandebiträdets uppgifter och roll och hur informationsskyldigheten avseende målsägandebiträdet ser ut. Polisen bör känna till att information om förordnande av målsägandebiträde ska ges, när det ska ske och på vilket sätt. En nyexaminerad polis bör därför ha en grundkunskap om lagstift- ningen om målsägandebiträde för att kunna bedöma målsägandens behov av stöd. Polisen har en avgörande roll i att ge information om målsägandebiträde. En del av polisutbildningen är den som handlar om vilken information som polisen ska förmedla till målsägande. Polisutbildningen ska ta upp hur man säkerställer att ett brottsoffer får relevant, begriplig och vid behov, fortlöpande information i det egna ärendet. I handledning för polisens del i lokalsamhällets brottsofferstödjande arbete, är det en princip att kunskap om brottsofferstöd i kombination med erfarenhet och sunt förnuft ytterst ska avgöra behovet av information (s. 35). I det här sammanhanget vill utredningen understryka att inte bara brottsofferstödet är viktig för att förverkliga målsättningarna ovan. Det gäller i lika stor utsträckning frågor som rör målsägandebiträdet. Utredningens uppfattning är att frågor om information om målsägandebiträde automatiskt kommer att få en större plats i utbildningen när polisens RAR- system förbättras och förstärks på det vis som utredningen föreslagit. Målsägandebiträdet tas upp på flera olika kurser. Med utgångspunkt i hur kursplaner och målsättningar ser ut är detta naturligt. Lagstiftningen om målsägandebiträdet bör ingå i de kurser som handlar om juridik men det finns även andra delkurser och moment där målsägandebiträdet har en naturlig plats. Utredningen menar att lagstiftningen om målsägandebiträde och frågor som berör tillämpningen av lagstiftningen ska finnas med på polisutbildningen på alla utbildningsplatserna och att det bör komma till uttryck i kursplaner och studieguider. Dokumentation, mål och innehåll i de relevanta kurserna kan vara en garant för att frågor om målsägandebiträde verkligen kommer att ingå i Det gäller särskilt momenten som berör utredningsverksamhet och våld i nära relationer. Att på det viset införliva frågeställningar om målsägandebiträde i utbildningen leder också till en större medvetenhet om målsägandebiträdets betydelse i hela rättsprocessen och till att kunskap om lagstiftningen gällande målsägandebiträde blir en naturlig del av polisens arbete med kvalitetssäkring av brottsofferfrågorna. Enligt den information som lämnas om polisprogrammet på polisens hemsida behöver polisutbild- ningen förnyas och ses över i enlighet med de förändringar som skett på vissa områden. Utredningen har i betänkandet lagt fram en rad förslag avseende information om och förordnande av målsägandebiträde som kommer att påverka polisens arbete. Även i det avseendet, d v s i anslutning till de förändringar som kan komma till stånd utifrån utredningens förslag, är det angeläget att ser till att lagstiftningen om målsägandebiträde kommer att bli en del av grundutbildningen. Med anledning av de problem som identifieras i betänkandet och utredningens förslag till ny lagstiftning föreslår utredningen därför att Rikspolis- styrelsen ger i uppdrag att göra en översyn av frågor som rör målsägandebiträde i polisutbildningen. Vid en sådan översyn är det angeläget att det övervägs om lagstiftningen om målsägandebiträde ska inkluderas på utbildningen i ett särskilt avsnitt. Av dem som arbetar med utredning av sådana brott där målsägandebiträden ska eller kan förordnas krävs särskild kompetens bland annat gällande målsägandebiträdet.