sou · GWB3114 · 2008-12-01 00:00:00 — Såväl när det gäller avslag på en ansökan om uppehållstillstånd som när det gäller utvisning kan det ifrågasättas om beslutet inne- fattar ett brott mot respekten för privatlivet enligt artikel 8 i konven- tionen. Vid prövningen av om en stats beslut att neka en familje- medlem uppehållstillstånd strider mot artikel 8 får det bedömas om statens beslut är proportionerligt och nödvändigt i ett demokratiskt samhälle. Vid denna bedömning är det statens intressen som ska vägas mot de enskilda personernas intressen av att leva tillsammans. Det är uppenbart att artikel 8 inte kan åberopas om det är fråga om skenäktenskap eller då det annars står klart att äktenskapet endast är ett medel för att en utlänning ska få uppehållstillstånd i ett mottagarland. Av betydelse om brott mot artikel 8 föreligger är också om det finns ett alternativt bosättningsland, då Europadom- stolen ibland ansett att makarna kunde ha valt ett gemensamt ursprungsland som bosättningsland.TPF42FPT Av särskilt intresse är följande fall.TPF43FPT Ett fall, Adulaziz, Cabales och Balkandali mot (dom ), gällde kvinnor som var bosatta i Stor- 42TP PT H. , Mänskliga rättigheter i Europeisk praxis, Uppl. 3, s. 339. 43TP PT H. , a.a., s. 336–341. och vilkas män vägrades uppehållstillstånd av de brittiska myndigheterna. uttalade bl.a. att det inte gick att bortse från att detta mål inte bara gällde familjeliv utan också invandring och att en stat enligt stadgad folkrätt och med förbehåll för sina traktatförpliktelser har rätt att kontrollera utlänningars tillträde till statens territorium. Domstolen konstaterade att det inte var förrän klagandena fått uppehållstillstånd i som de ingick äktenskap. Domstolen ansåg vidare att skyldigheten enligt artikel 8 inte kunde anses så vidsträckt att den innefattade en allmän skyldighet för en konventionsstat att respektera äkta makars val av bosättningsland och att ge utländska makar rätt att bosätta sig i landet. Klagandena hade inte visat att det förelåg hinder för dem att inrätta sitt familjeliv i sina egna eller makarnas hemländer eller att det fanns speciella skäl att de inte kunde väntas göra detta. Klagandena hade dessutom redan när de gifte sig känt till att det kunde bli problem med männens bosättning i . Domstolen ansåg mot denna bakgrund inte att det förelåg någon brist på respekt för deras familjeliv enligt artikel 8. I fallet mot (dom ) var det fråga om en turkisk medborgare, , som bott i . Även hustru hade kommit till och fått stanna där. Makarna hade emellertid kvar en son i . Alltsedan sonen var hade de försökt få uppehållstillstånd för honom, men de schweiziska myndigheterna avslog denna begäran. Frågan var om de schweiziska myndigheterna bröt mot sina skyldigheter enligt artikel 8. ansåg att så inte var fallet. Dom- stolen ansåg att själv genom att bege sig till hade förorsakat separationen från sonen och att det visserligen skulle vara svårt men inte omöjligt för makarna att återförenas där med sonen. Domstolen erinrade också om att sonen alltid hade bott i och därför hade vuxit upp i detta lands kulturella och språkliga miljö. Ett likartat mål var Ahmut mot (dom ). Målet gällde en manlig marockansk medborgare som var bosatt i . En minderårig son, också marockansk medborgare, hade stannat kvar hos sin mor och sina syskon i . , då modern inte längre fanns i livet och sonen togs omhand av sin mormor, ville fadern att sonen skulle bosätta sig hos honom i . De nederländska myndig- heterna vägrade honom dock uppehållstillstånd. konstaterade att sonen omhändertagits av andra än fadern sedan denne lämnat , att sonen levt i hela sitt liv sånär som och ett antal besök i , att han hade sin äldre bror och syster, två far- eller morbröder samt möjligen sin mormor kvar i . Domstolen ansåg därför på ungefär samma grunder som i ovanstående fall att vägran att med- dela uppehållstillstånd inte stred mot artikel 8. I Sen mot (dom ) kom domstolen till motsatt slutsats. Fallet gällde en turkisk familj i , som önskade att en kvarlämnad dotter i skulle beviljas uppehållstillstånd i . Fallet skilde sig från de tidigare fallen genom att det enligt mening inte framstod som rimligt att familjen skulle etablera ett gemensamt liv i , eftersom föräldrarna hade bott i och de hade två andra barn som var födda och gick i skola där. Under sådana förhållanden hade rätten till respekt för familjelivet inte respekterats när dottern vägrades uppehållstillstånd i . Fallet Tuquabo-Tekle m.fl mot (dom ) gällde en kvinna från , Tuquabo-Tekle, som bodde i och hade blivit nederländsk medborgare. Hon bodde tillsammans med sin man och hade två barn med honom. Hon ville att en dotter, som blivit kvar i , skulle få uppe- hållstillstånd i . fann det mest naturligt att familjebanden fick utvecklas genom gemensam bosätt- ning i och ansåg i detta fall att det inte var förenligt med artikel 8 att vägra dottern uppehållstillstånd. Europeiska unionens råd antog direktiv /86/EG om rätt till familjeåterförening, det s.k. familjeåter- föreningsdirektivet.TPF44FPT Syftet med direktivet är att fastställa villkor för utövandet av rätten till familjeåterförening med tredjelands- medborgare som vistas lagligen i medlemsstaterna (artikel 1). I direktivet definieras tredjelandsmedborgare som personer som inte är unionsmedborgare enligt artikel 17.1 i EG-fördraget. Direktivet rör tredjelandsmedborgares rätt till familjeåterförening med familje- medlemmar som också är tredjelandsmedborgare. Familjeåterföreningsdirektivet är tillämpligt på tredjelands- medborgare som har ett uppehållstillstånd med en giltighetstid på 44TP PT EUT L 251, 3.10.2003, s. 12, Celex nr 32003L086. och har välgrundade utsikter att få ett varaktigt uppe- hållstillstånd (artikel 3.1). Vissa kategorier är undantagna från direk- tivets tillämpningsområde, bl.a. personer som har tillstånd att vistas i en medlemsstat med stöd av tillfälligt skydd, asylsökande och skyddsbehövande i övrigt (artikel 3.2). Direktivet har både obligatoriska (tvingande) och fakultativa (icke-tvingande) bestämmelser. Direktivet ska inte påverka medlems- staternas möjligheter att anta eller bibehålla förmånligare bestämm- elser. De obligatoriska bestämmelserna i familjeåterföreningsdirektivet infördes i svensk rätt genom ändringar i utlänningslagen, bl.a. i 5 kap. 3 § UtlL, som trädde i kraft den 30 april 2006.TPF45FPT De obliga- toriska reglerna gäller familjeåterförening med make, maka och minderåriga barn till någon av dem. I familjeåterföreningsdirektivet finns fakultativa bestämmelser om försörjningskrav vid anhöriginvandring (artikel 7.1 a–c). Enligt direktivet får medlemsstaterna kräva bevis för att den person som bor i en medlemsstat, den s.k. anknytningspersonen,har en bostad som anses normal för en familj av jämförbar storlek i samma område och som uppfyller medlemsstatens gällande allmänna bestämmelser om säkerhet och sanitära förhållanden, en sjukförsäkring avseende alla risker som de egna medborgarna i den berörda medlemsstaten normalt omfattas av, och som omfattar anknytningspersonen och hans eller hennes familjemedlemmar, samt stabila och regelbundna försörjningsmedel som är tillräckliga för att försörja anknytnings- personen och hans eller hennes familjemedlemmar utan hjälp från systemet för socialt bistånd i den berörda medlemsstaten. Medlems- staterna ska bedöma dessa försörjningsmedel med hänsyn till vilken typ av medel det rör sig om och inkomsternas regelbundenhet, och får beakta nivån för minimilöner och pensioner samt antalet familjemedlemmar. Försörjningskrav får enligt direktivet inte ställas som villkor för att make, maka eller underåriga barn får återförenas med en flykting. Medlemsstaterna får dock kräva att flyktingen uppfyller villkoren om försörjningskrav i artikel 7.1 om ansökan om familjeåter- förening inte lämnas in efter det att flyktingstatus har beviljats (jfr. I övrigt ger direktivet möjlighet att införa försörjningskrav som villkor för familjeåterförening med samtliga anhöriga till anknytningspersonen. 45TP PT SFS 2006:220, prop. 2005/06:72, bet. 2005/06:SfU8, rskr 2005/06:190. 46TP PT Observera dock att i familjeåterföreningsdirektivet används begreppet referensperson i stället för anknytningsperson. Den europeiska sociala stadgan, SÖ 1998:38 (reviderad), är en inter- nationell överenskommelse som utarbetades av –1961. Den trädde i kraft . Den ratifi- cerades av . Vissa förpliktelser undantogs dock från ratifikation. Därefter har stadgan påförts ett flertal tilläggsprotokoll, ändringsprotokoll och revideringar.TPF47FPT Stadgan innehåller 19 artiklar med bestämmelser om arbets- marknadspolitik, arbetsvillkor, arbetarskydd, förenings- och för- handlingsrätt, socialförsäkring och andra sociala trygghetsanordningar samt familjepolitik. Den innehåller också bestämmelser till skydd för migrerande arbetstagare (artikel 19). Syftet är att garantera sociala rättigheter samt höja levnadsstandarden och öka den sociala välfärden. Enligt artikel 19.6 åtar sig de avtalsslutande staterna att i möj- ligaste mån underlätta för en utländsk arbetstagare att återförenas med sin familj om denne själv har tillstånd att bosätta sig i det mottagande landet. Enligt bilagan till stadgan ska denna bestämm- else anses innefatta åtminstone arbetstagarens maka, make och ogifta barn så länge dessa anses vara minderåriga i den mottagande staten och är ekonomiskt beroende av den migrerande arbetstagaren. Rådet antog direktivet 2004/83/EG om minimi- normer för när tredjelandsmedborgare eller statslösa personer ska betraktas som flyktingar eller som personer som av andra skäl behöver internationellt skydd samt om dessa personers rättsliga ställning och om innehållet i det beviljade skyddet (det s.k. skydds- grundsdirektivet). har i sitt betänkande Skyddsgrundsdirektivet och svensk rätt (SOU 2006:6) lämnat för- slag till hur direktivet ska genomföras i svensk rätt. Betänkandet behandlas inom , men har ännu inte lett till några lagändringar. 47TP PT Se vidare om detta i prop. 1997/98:82 s. Flyktingar och alternativt skyddsbehövande enligt skyddsgrundsdirektivet Skyddsgrundsdirektivets flyktingdefinition bygger liksom 4 kap. 1 § UtlL på flyktingbegreppet i ändrad genom protokollet. Förutom flyktingar ger direktivet skydd åt vissa andra skyddsbehövande i övrigt. Dessa benämns alternativt skyddsbehövande. En person anses vara alternativt skyddsbehövande om det finns grundad anledning att förmoda att han eller hon vid ett åter- sändande till sitt ursprungsland (eller det land där han eller hon tidigare hade sin vanliga vistelseort) skulle utsättas för en verklig risk att lida allvarlig skada, utan att personen uppfyller kraven för att betecknas som flykting och förutsatt att han eller hon inte omfattas av något av undantagen i artikel 17. Med allvarlig skada avses dödsstraff eller avrättning (artikel 15 a), tortyr eller omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning av en sökande i ursprungslandet (artikel 15 b), eller ett allvarligt eller personligt hot mot en civilpersons liv eller lem på grund av urskillningslöst våld i situationer av internationell eller intern väpnad konflikt (artikel 15 c). Den som uppfyller kraven för att anses som flykting eller alter- nativt skyddsbehövande ska enligt direktivet beviljas flyktingstatus respektive status som alternativt skyddsbehövande. Betydelsen av att beviljas status som alternativt skyddsbehövande enligt skyddsgrundsdirektivet Huvudsyftet med skyddsgrundsdirektivet är dels att garantera att EU-staterna tillämpar gemensamma kriterier för att fastställa vilka tredjelandsmedborgare och statslösa som behöver internationellt skydd, dels att garantera att dessa personer har tillgång till en minimi- nivå av förmåner i samtliga medlemsstater.TPF48FPT Som exempel på för- måner som tillkommer flyktingar och alternativt skyddsbehövande enligt direktivet är bl.a. uppehållstillstånd, resedokument, tillträde till arbetsmarknad och utbildning, sociala förmåner och bostad. Så snart en person beviljats status som alternativt skyddsbehövande ska han eller hon beviljas uppehållstillstånd med en giltighetstid som ska vara förnybart om inte tvingande hänsyn till 48TP PT Ingressen (6) i skyddsgrundsdirektivet. den nationella säkerheten eller den allmänna ordningen kräver annat.TPF49FPT Uppehållstillstånd kan vägras en alternativt skyddsbehövande endast på den grunden att han eller hon kan sändas till ett annat land med motsvarande skydd. förslag till ändringar av utlänningslagens bestämmelser om skyddsbehövande i övrigt har i SOU 2006:6 lämnat förslag bl.a. på hur bestämmelserna i 4 kap. 2 § UtlL om skyddsbehövande i övrigt ska ändras för att ska uppfylla sina åtaganden enligt skydds- grundsdirektivet. förslag medför inte några ändringar avseende omfattningen av den personkrets som anses som skyddsbehövande i övrigt enligt svensk rätt. Inte heller föreslås några begränsningar i fråga om innebörden eller omfatt- ningen av det skydd som föreskrivs i bestämmelsen i nuvarande 4 kap. 2 § UtlL. Tillämpningsområdet för utlänningslagens definition av skydds- behövande i övrigt är mer vidsträckt på så sätt att fler personer anses som skyddsbehövande i övrigt enligt 4 kap. 2 § UtlL än alter- nativt skyddsbehövande enligt direktivet.TPF50FPT har gjort bedömningen att de per- soner som anses skyddsbehövande i övrigt enligt 4 kap. 2 § första stycket 1 UtlL (tortyrbestämmelsen) samt vissa av de som omfattas av första ledet i den andra punkten i samma paragraf (bestämmelsen om väpnade konflikter) motsvarar kriterierna för att anses som alternativt skyddsbehövande enligt skyddsgrundsdirektivet. Reglerna om skydd pga. väpnade konflikter i skyddsgrunds- direktivet är mer preciserade och begränsade än bestämmelsen i nuvarande 4 kap. 2 § första stycket 2 UtlL. Skyddsgrundsdirektivets skydd omfattar endast sådana som civilperson skulle löpa allvarlig och personlig risk till liv eller hälsa på grund av urskillningslöst våld med anledning av en yttre eller inre väpnad konflikt medan skyddet enligt nuvarande 4 kap. 2 § första stycket 2 UtlL gäller alla utlänn- ingar som behöver skydd pga. yttre eller inre väpnad konflikt. Bestämmelsen i nuvarande 4 kap. 2 § första stycket 1 UtlL omfattas av artikel 15 a och b i skyddsgrundsdirektivet. De som – utan att de anses som flyktingar – skulle anses som skydds- 49TP PT Se artikel 24.2 i skyddsgrundsdirektivet. 50TP PT SOU 2006:6 s. 162 f. behövande enligt 4 kap. 2 § första stycket 2 UtlL för att de som civilpersoner skulle löpa allvarlig och personlig risk till liv eller hälsa pga. urskillningslöst våld med anledning av en yttre eller inre väpnad konflikt omfattas av artikel 15 c i skyddsgrundsdirektivet. Enligt bedömning faller däremot utlänningar som avses i andra ledet i 4 kap. 2 § första stycket 2 UtlL (andra svåra motsättningar i hemlandet) och i 4 kap. 2 § första stycket 3 UtlL (skydd pga. en miljökatastrof) utanför skydds- grundsdirektivets tillämpningsområde. har föreslagit att 4 kap. 2 § första stycket UtlL ska ändras så att alternativt skyddsbehövande enligt direktivet definieras i punkterna 1 och 2. Enligt förslaget kommer regleringen i 4 kap. 2 § första punkten i princip att kvarstå oför- ändrad. Däremot föreslås att den nuvarande andra punkten delas upp i två, en ny andra och en ny tredje punkt i bestämmelsen. Den andra punkten föreslås utformas i enlighet med skyddsgrundsdir- ektivet medan den tredje föreslås utformas så att skyddsbehövande i övrigt enligt nuvarande andra punkten täcks av bestämmelsen. Bestämmelsen om personer som behöver skydd pga. en miljö- katastrof i nuvarande 4 kap. 2 § första stycket 3 UtlL (och som inte omfattas av skyddsgrundsdirektivets skydd) föreslås flyttas till en ny 5 kap. 5 a § UtlL. förslag till en ny bestämmelse i 4 kap. 2 § UtlL Med alternativt skyddsbehövande avses i denna lag en utlänning som i andra fall än som avses i 1 § befinner sig utanför det land som utlänningen är medborgare i, men där det finns grundad anledning att anta att utlänningen vid ett återsändande dit 1.skulle vara i fara att straffas med döden eller att utsättas för kropps- straff, tortyr eller annan omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning, 2.skulle som civilperson löpa allvarlig och personlig risk till liv eller hälsa på grund av urskillningslöst våld med anledning av en yttre eller inre väpnad konflikt, 3.skulle i annat fall behöva skydd på grund av en yttre eller inre väpnad konflikt, eller skulle på grund av andra svåra motsättningar i hemlandet riskera att utsättas för allvarliga övergrepp och utlänn- ingen inte kan, eller på grund av sådan risk inte vill, begagna sig av detta lands skydd. Detta gäller oberoende av om det är landets myndigheter som är ansvariga för att utlänningen löper sådan risk som avses i första stycket 1–4 eller om dessa inte kan antas bereda trygghet mot sådana handlingar från enskilda. Motsvarande gäller för en statslös utlänning som befinner sig utanför det land där han eller hon har haft sin vanliga vistelseort. Av 2 a § tredje stycket framgår att en utlänning som avses i första– tredje styckena i vissa fall inte skall anses som alternativt skyddsbehövande.TPF51FPT förslag på ny bestämmelse i 5 kap. 5 a § UtlL En utlänning som på grund av en miljökatastrof inte kan återvända till sitt hemland har rätt till uppehållstillstånd. Tillstånd får dock i vissa fall vägras. Därvid har 1 § andra stycket 2 motsvarande tillämpning. 2.8.5FN:s barnkonvention och bestämmelser om barn i utlänningslagen FN:s konvention om barnets rättigheter () antogs av . Genom Barn- konventionen formulerades barnets rättigheter på ett samlat sätt i ett internationellt bindande avtal. ratifi- cerade , SÖ 1990:20, som ett av de första länderna i världen. Ratificeringen skedde utan förbehåll. Därefter har i princip alla länder i världen anslutit sig till konventionen. trädde för del i kraft . Konventionen är ingen lag och har inte karaktären av lag. I stället uppfyller sitt åtagande genom att transformera konventionens bestämmelser. Detta innebär att de delar av konventionen som behöver införlivas med svensk rätt omarbetas till svensk författningstext. Det finns inte någon internationell domstol eller domstols- liknande organ som kan fastställa att en stat inte följer konventionens bestämmelser. Konventionsstaterna ska dock vidta alla lämpliga lagstiftnings-, administrativa och andra åtgärder för att genomföra de rättigheter som erkänns i konventionen. Det finns även en för barnets rättigheter som granskar de framsteg staterna 51TP PT föreslog även att det skulle införas en fjärde punkt i 4 kap. 2 § första stycket UtlL avseende skydd för utlänningar som skulle vara i fara att utsättas för förföljelse pga. sitt kön eller homosexualitet (som ansågs som skyddsbehövande i övrigt enligt 3 kap. 3 § första stycket 3 utlänningslag). 2005/06:6 kompletterades dock flyktingbestämmelsen i 4 kap. 1 § UtlL genom att även omfatta utlänningar med välgrundad fruktan mot förföljelse pga. religiös eller politisk uppfattning eller på grund av kön, sexuell läggning eller annan tillhörighet till en viss samhällsgrupp. Eftersom det därför inte finns något behov av att anse dessa utlänningar som skydds- behövande har författningsförslag till en ny bestämmelse i 4 kap. 2 § första stycket 4 UtlL uteslutits. gjort i fråga om förverkligandet av åtaganden enligt konventionen. Staterna åtar sig att lämna rapporter till kommittén. FN:s barnrätts- kommitté gör yttranden och under rubriken concerns anges de problemområden som staten bör granska närmare och utfärdar även rekommendationer under rubriken suggestions and recommen- dations om hur en stat bättre ska kunna leva upp till konventionen. Som ett led i uppfyllandet av inrättades i en ny myndighet, , . Enligt artikel 1 i avses med barn varje människa under . Konventionens definition överensstämmer med be- stämmelsen i 1 kap. 2 § UtlL. kan sägas ha fyra huvudprinciper som ska vara vägledande för tolkningen av konventionens övriga artiklar: 1) barnets bästa, 2) barnets rätt att, när det berörs, få uttrycka sina åsikter och få dem beaktade, 3) barnets rätt till liv och utveckling, samt 4) barnets rätt att utan diskriminering åtnjuta sina rättigheter (artiklarna 3, 12, 6 och 2). Av ingressen till samt av bl.a. artiklarna 5 och 18 framgår att familjen är den grund- läggande enheten i samhället, den naturliga miljön för alla dess med- lemmar och är särskilt viktig för barnens utveckling och välfärd. Föräldrarna eller de som har vårdnaden om barnet har huvudansvaret för barnets fostran och utveckling och bör ges nödvändigt skydd och bistånd så att de kan fullgöra sitt ansvar. Barnens rättigheter sätts även i sammanhang med föräldrars rättigheter och skyldigheter även om konventionen sätter barnets behov framför föräldrarnas. reglerar inte rätten att resa in i ett land och uppehålla sig där. Konventionen ställer således inte krav på att kon- ventionsstaterna över huvud taget ska bevilja uppehållstillstånd. Inte heller diskrimineringsförbudet enligt artikel 2 – som innebär att barn inom en stats jurisdiktion ska tillförsäkras de rättigheter som föreskrivs i konventionen utan åtskillnad av något slag – upp- ställer något hinder mot att införa ett försörjningskrav som villkor för anhöriginvandring. Principen om barnets bästa är bl.a. införd i artikel 3, som har karaktären av en portalparagraf. Artikeln ställer inga krav på att barnets bästa alltid ska vara avgörande för beslutet i alla frågor som rör barn. Barnets intresse ska däremot alltid tillmätas mycket stor vikt, men det utesluter inte att andra legitima intressen kan ta över. ger tydliga anvisningar om i vilka frågor barnets bästa ska vara utslagsgivande, t.ex. vårdnad och adoption. I andra fall som i första hand rör föräldrarna, men som också påverkar barnet, ska principen om att barnets bästa ska sättas i främsta rummet vara vägledande, men konventionen ger ingen vägledning om hur tungt barnets bästa ska vägas mot andra samhällsintressen. Konventions- staterna får därför själva göra denna avvägning.TPF52FPT Vad som anses som barnets bästa varierar sannolikt från ett samhälle till ett annat. I många industrialiserade länder ses t.ex. åtgärder som befrämjar barns oberoende och självständighet som något obetingat gott medan andra länder mera kopplar barnets bästa till familjen och det lokala samhället. Barnets bästa varierar även mellan olika barn och olika situationer.TPF53FPT I bl.a. artikel 9 markeras barnets behov av sina föräldrar. Staterna ska enligt denna artikel säkerställa att barn inte, mot sin vilja, skiljs från sina föräldrar, om ett åtskiljande inte är nödvändigt för barnets bästa. Ett beslut att skilja ett barn och dess föräldrar kan vara nöd- vändigt t.ex. vid övergrepp mot eller vanvård av barnet från föräldrarnas sida eller då föräldrarna lever åtskilda och ett beslut måste fattas angående barnets vistelseort. Det har dock framhållits att artikel 9.1 inte ska tolkas som att det råder ett förbud mot att splittra barn och föräldrar i andra fall än när ett åtskiljande är till barnets bästa.TPF54FPT I artikel 10 föreskrivs att ansökningar från ett barn eller dess föräldrar om att resa in i eller lämna en konventionsstat för familje- återförening ska behandlas på ett positivt, humant och snabbt sätt av konventionsstaterna. Artikel 10 avser endast familjemedlemmar som tidigare bott tillsammans och artikeln kräver att dessa åter- föreningsärenden handläggs snabbt.TPF55FPT Det bör påpekas att artikel 10 inte innebär en ovillkorlig rätt till uppehållstillstånd vid familje- återförening, utan handlar om hur staterna ska behandla (handlägga) sådana ansökningar.TPF56FPT Bestämmelsen om barnets bästa i 1 kap. 10 § UtlL bygger på anslutning till . I paragrafen anges uttryckligen att i fall som rör ett barn särskilt ska beaktas vad hänsynen till barnets hälsa och utveckling samt barnets bästa i övrigt kräver. Enligt 11 § ska även ett barn höras, om det inte är olämpligt, när det gäller frågor om tillstånd enligt utlänningslagen.