sou · GWB319 · 2008-03-04 00:00:00 — Bergrummen ligger parallellt och med nord-sydlig huvudriktning. Bergrummens inbördes volym varierar mellan och (E.on MKB, 2006). Rummens höjd är cirka 30 m och bredden cirka 20 m. Längden uppges variera mellan 165 och 270 m. Baserat på befintligt kart- underlag finns det 5 kortare bergrum och 4 längre bergrum (E.on, MKB, Bilaga 15, 2006). Den sammanlagda volymen på Händelö- verkets nio bergrum uppskattas till cirka 1 . Uppgifter om inläckage av vatten finns bl.a. då läck- vatten enbart pumpades från 3 av bergrummen, mängden uppgick totalt till . I övriga bergrummen var inläckaget för litet för att pumpa. Till två av bergrummen var inläckaget så litet att vatten fick pumpas in från övriga bergrum för att upprätthålla den s.k. bäddvattennivå som krävs vid lagring av olja i bergrum. Detta medförde att det inte skedde någon netto- pumpning från anläggningen. Öster om bergum är SPL:s (Svensk Petroleum- lagring) bergrum förlagda. Bergtäckningen uppges till 20 50 m och inläckaget till dränerad anläggning uppges till (Bilaga , 2007). Den nio bergrummmen står i förbindelse med via en ledningstunnel som sträcker sig från öns mitt och rakt söderut från under kanal till området Sylten. Tunneln är utsprängd mellan 60 och 80 m under markytan. Endast mindre läckage har rapporterats på ett fåtal platser i tunneln. Dock finns ett större läckage på /h angivet för en period på 70- talet, det stora inläckaget förklarades med att tunnel passerar under kanal (Bilaga , 2007). Väster om sträcker över hela ön i syd- västlig-nordostlig riktning en sötvattentunnel. Tunneln har ett tvärsnitt och är och utsprängd cirka 80 90 m under markytan. Tunnel är satt under tryck motsvarande en nivå på +10 m, dvs. ett övertryck i förhållande till grundvattnet i det omgivande berget. Beskrivning av deponerad aska Den aska som Eon producerar härrör från förbränning av kol, biobränsle, flis, utsorterat hushållsavfall, verksamhetsavfall och gummi. En mindre del av dessa askor klassificeras som farligt avfall. En kemisk karakterisering av aska från panna P14 ges i tabell 2.1. Totalt produceras /år aska vid . Bergrummen tillförs förutom aska även vatten. Enligt Eons uppgifter avser man fylla bergrum 5 och 6 (total volym ) under 4 . Bilaga 4 SOU 2008:19 Kemisk karakterisering av huvudkomponenter i aska från panna Askan sprayas in i det bergrum där fyllning pågår. Bergrummen hålls med en vattenbädd med avsänkt nivå. Vatten- nivån i närliggande bergrum regleras till en högre nivå för att säkerställa att inget läckage av lakvatten sker till omgivningen. Askan härdar i kontakt med vattnet varvid tillgängligt vatten för- brukas av tillförd askmängd. Askan bildar successivt en tät monolit. Mer detaljerad beskrivning av deponeringsförfarandet ges i Eon (2006). Händelö är stort. Händelös berggrund utgörs av äldre metasedimentära bergarter (huvudsak gnejs) med en ålder på 1 (SKB, 1998). Gnejsen har en foliation/skiktning som stryker i ost-västlig riktning och stupar brant söderut (Bilaga , 2008). Enlig bergrundsgeologiska kartan över Östergöt- lands län ansluter en större förkastning från sydost till den sydöstra sidan av ön. Förkastningen är en förlängning av den sänka i terrängen som bildar viken söder om . norr om stryker Bråviksförkastningen i ostvästlig riktning och sydväst om ön stryker ytterligare en större förkastning i nordvästlig riktning (SGU, 1997). I tidigare genomförda undersökningar konstateras att den geo- logiska struktur som lokalt på Händelö har den största betydelsen för berganläggningar och berggrundvattnet utgörs av en svagt böjd omvandlingszon som stryker i nordväst-sydostlig riktning mitt över hela ön. Zonen är i markytan och är förmodligen vertikal eller brantstående. Zonen beskrivs som en klorit- och leromvandling av den gråa eller röda gnejs som är vanligt förekommande i Händelös berggrund (Bilaga , 2008). Uppgifter från utsprängningen av bergrummen, norr om omvandlingszonen, visar att totalt 3 krosszoner i huvudsaklig nordvästlig-sydostligt utsträckning samt 5 sprickzoner i ostvästlig utsträckning påträffades. Krosszonerna stupar brant (cirkaa 70º) mot sydväst och nordost. Sprickzonerna stupar brant (60º 80º) mot syd. Bredden för zonerna bedöms . Generellt konstateras att av den bergyta som expo- neras mot bergrummen utgörs av mer genomsläppligt berg som sprick- eller krosszoner (, 2006). På den nordligaste delen av ön, dvs. norr om bergrummen återkommer, enligt tunnelkartering av vattentunneln, mindre om- vandlingszoner och sprickzoner. Dessa stryker i ostvästlig riktning. Översikt av större deformationszoner i anslutning till Händelö samt befintliga underjordsanläggningar (© Med- givande MS2007/05770) Uppgifter ur Fördjupad översiktsplan för Händelö, kom- mun, , planenheten: De geotekniska förutsätt- ningarna på Händelö varierar och utmärks av tre berg- och moränryggar som löper i sydost-nordvästlig riktning med anslutan- de leror och mellanliggande lerfyllda sänkor. Den övervägande delen av lerorna är av typen lös lera som kräver särskild upp- märksamhet vid projektering för byggnader och vägar. På ön finns också flera områden som består av olika typer av fyllnadsmassor. Dels är det de aktiva deponierna och dels äldre fyllnader. I dessa områden krävs också särskild uppmärksamhet vid projektering för byggnader och vägar. Risken för förorenad mark är uppenbar och markundersökningar krävs innan markarbeten. Södra delen av ligger inom huvudavrinningsområdet till ström och norra delen av ön ligger inom det kustnära avrinningsområde som avrinner till och . Ön delas således av en vattendelare. Enligt de tolkningar som gjorts till kartan över grundvattnet över har både Bråviksförkastningen samt den förkastning som stryker väster om bedömts som större sprickzoner, troligen med bättre möjlighet till grundvattenuttag än omgivande berggrund. Dock har inte den del av Slätbaksförkast- ningen som ansluter till Händelö söderifrån bedömts som hydrau- liskt betydande på regional skala (SGU, 1997). En mer detaljerad beskrivning av sprickförhållandena på Händelö ges även i SGU:s berggrundskartor SGU Ser Af 116, Ser Af 123, Ser Af 108 och Ser Af 112. Genomsläpplighet (hydraulisk konduktivitet, K) för den typ av metasedimentära bergartstyper som dominerar berggrunden på Händelö uppges till mellan och . Den hyd- rauiska konduktiviteten baseras på analys av bergborrande brunnar (SKB, 1998). I tidigare utförda beräkningar av t ex transporttiden i berggrunden kring bergrummen på Händelö har en hydraulisk konduktivitet på cirka i sprickzoner respektive i omgivande berg antagits (, 2006). I allmänhet minskar bergets hydrauliska konduktivitet mot djupet, på cirka 300 m kan därför genomsläppligheten förväntas vara minst en tiopotens lägre (Bilaga , 2008). SKB:s platsundersökningsprogram visar även att den hydrauliska konduktiviteten minskar minst en tiopotens mellan ytlig och djup berggrund för såväl berg som deformationszoner (SKB, 2006). Bedömda möjligheter till uttag av grundvatten i berggrunden bedöms för området till mindre goda (SGU, 1997). Baserat på SGU:s brunnsarkiv förekommer inga kända grundvattenuttag, de brunnar som är borrade utgörs av observationsbrunnar för bergrummen alternativt energibrunnar. Energibrunnarnas djup uppgår till 130–170 m. Det kan dock före- komma brunnar som inte är inrapporterade i brunnsregistret. Bilaga 4 SOU 2008:19 Tolkningar av Händelös naturliga hydrogeologiska förhållan- den baserat på vattendelare, topografi, våtmarker och deforma- I tidigare genomförda hydrogeologiska beräkningar för berg- grunden på Händelö uppges den effektiva porositeten, dvs. poro- sitet i berg tillgängligt för grundvattentransport, till mellan 0,001 0,005 i sprick- och krosszoner (, 2006). Baserat på SKB:s platsundersökningsprogram redovisas porositetsvärden i den s.k. bergdomänen på storleksordningen 10-5 till 10-4 respektive 10-3 till 10-2 i den s.k. sprickdomänen (SKB, 2006 och SKB, 2005). I figur 4.2 visas en schematisk modell av hur de naturliga ström- ningsförhållandena på Händelö kan se ut. Gränsen för de lokala avrinningsområdena, dvs. vattendelaren, genomkorsar ön vilket innebär att avrinning på de södra delarna sker mot och avrinning från de norra delarna sker mot ström alternativt Lindöfjärden. Enligt äldre uppgifter låg den naturliga grundvatten- nivån före utsprängningen av de dåvarande bergrummen för olje- lager endast över vattennivåerna i och ström (, 2006). har ritats in i figur 4.1. Gradienterna mellan naturliga grundvatten- nivåer på platsen för bergrum alternativt en djup- deponi för kvicksilver och havsytenivån runt ön beräknas till mellan 0,1 . Till skillnad från lokala gradienter som är beroende av de lokala tryckförhållandena finns även regionala gradienter som orsakas av tryckskillnader mellan t.ex. större sjöar och havsytan. I detta fall antas att sjöarna Glan och Roxen, inland från , potentiellt skulle kunna skapa regionala gradienter från väster till öster på mellan 0,2 , dvs. i samma storleks- ordning som de lokala gradienterna. Figur 4.2 Schematisk profil genom Händelö som visar strömningsför- hållandena i berggrunden De tydligt definierade nordväst-sydostliga deformationszoner som genomkorsar bergrunden i anslutning till Händelö innebär troligen att inverkan från de väst-östliga regionala grundvattengradienterna blir begränsade i förhållande till lokala gradienter. Denna tolkning grundas på att deformationszonerna bedöms fungera som flödes- avgränsningar av de grundvattenströmmar som orsakas av de regio- nala gradienterna. Det kan även uttryckas som att deformations- zonerna orsakar en hydraulisk kortslutning vilket minskar och jämnar ut de hydrauliska gradienterna. Strömningshastighet i berggrund – Naturliga förhållanden Med enkla beräkningsantaganden kan strömningshastigheten och strömningstiden i en geologisk formation beräknas enligt följande: v = k i (ekv 4.1) där v äre strömningshastigheten (m/s) kär den hydrauliska konduktiviteten (m/s) ne är den effektiva porositeten (-) vidare beräknas strömningstiden enligt: t = l (ekv 4.2) där tvär strömningsstiden (s) lär strömningslängden (m) Under antagande om att djupdeponin förläggs beläget under lokaliseringen av bergrum beräknas strömningshastighet och strömningstid enligt följande. Grundvattenströmning kan ske dels genom deformationszoner, t.ex. sprickzoner och krosszoner men även i omgivande berg som har betydligt lägre förekomst av sprickor och därmed lägre hyd- raulisk konduktivitet än deformationszonerna. På det antagna djupet bedöms således att normalsprucket berg mellan sprick- zonerna har en hydraulisk konduktivitet på och sprick- zoner en tiopotens större genomsläpplighet, dvs. Den effektiva porositeten bedöms ligga på 10-3 i sprickzonerna. Gra- dienten antas till som motsvarar den drivande gradient som uppstår på grund av skillnader mellan grundvattennivåerna på Händelö och . Då beräkningen gäller för ett djupt och därmed tätare berg innebär det att gradienten generellt även borde vara mindre på djupdeponins nivå än för det ytliga berget. Den antagna gradienten kan således anses vara konservativ för beräk- ningsfallet. I enlighet med ekvation 4.1 beräknas strömningshastig- heten i sprickzonerna till vilket innebär cirka 3 m/år. Transporttiden baserat på ett medelavstånd mellan djupdeponi och recipient på cirka 1 000 m beräknas enligt ekvation 4,2 till . Grundvattenflöde i berggrund – naturliga förhållanden Med Darcys lag kan det potentiella grundvattenflödet genom en tvärsnittsyta berg som motsvarar djupdeponin beräknas enligt följande: Q = k i A (ekv 4.3) där Q är grundvattenflöde (m3/s) Agenomströmningsarea (m2) För en djupdeponi med exempelvis dimensionerna längden 50 m, höjd och bredd mellan 6 och 10 erhålls en maximal genomström- ningsarea på 300 till om deponin är placerad vinkelrätt mot strömningsriktningen. Vidare antas att den relativa fördelningen av genomsläppliga zoner i berget är samma som den som konstaterats för bergrum, dvs. av den exponerade bergrumsytan utgörs av mer genomsläppligt berg. Med en tvär- snittsarea beräknas grundvattenflödet genom sprick- zonerna runt djupdeponin till /år och /år för den mindre genomsläppliga delen. 5 Omgivning och recipienter utgör riksintresse som högexploaterad kust (4 kap. 4 § MB). I del finns även tre naturreservat: Esterön, Djurön och . inklusive delar av Djurön och södra samt utgör område av risk- intresse för Natura 2000 enligt Fågeldirektivet (MB 7:27 p. 1) och Habitatdirektivet (MB 7:27 p. och Ållonö utgör riksintresse för naturvården (3 kap. 6 § MB). Figur 5.1 Översikt över förekommande skyddsområden m.m. i anslutning till Händelö. Källa: Länstyrelsernas Länskartor Uppgifter ur Fördjupad översiktsplan för Händelö, kom- mun, , planenheten: Händelö ekbackar klassas som ett Natura 2000-område. Dessa områden medför be- gränsningar i den framtida markanvändningen på Händelö. Vid etablering av tillkommande verksamheter eller då befintliga vill utvidga sin verksamhet ytmässigt måste man beakta hur ekbackarna i Natura 2000-området kan komma att påverkas. Några åtgärder som på något väsentligt sätt kan påverka de skyddsvärda miljöerna negativt bör inte tillåtas. Genomförda inventeringar redovisas översiktligt i figur 5.2. Figur 5.2 Inventering av ekmiljöer, grova träd och nyckelbiotoper på Händelö, källa Östgötakartan Från: Naturvårdsprogram för : Händelö ekbackar hyser ett stort antal grova ekar som ger livsrum åt en stor mängd vedlevande organismer. Tätortsnära är detta antal ekar mycket ovanligt och då de hyser en rik och exklusiv insektsfauna är miljön mycket skyddsvärd och av högsta naturvärde. Insektsfaunan är mycket exklusiv och artrik, man finner inte mindre än 26 röd- listade arter knutna till dessa gamla ekmiljöer. Bland de mer spek- takulära arterna hör den starkt hotade trädsvampbaggen fyrfläckad vedsvampbagge (Mycetophagus quadriguttatus) tätt följd av sår- bara arter som mörkbaggarna större flatbagge (Peltis grossa) och avlång flatbagge (Grynocharis oblonga); tjuvbaggen nästtjuvbagge (Ptinus sexpunctatus); bladhorningarna brun (Liocola marmorata) och läderbagge (Osmoderma eremita). Här finns bitvis en artrik och hävdgynnad flora med arter som brudbröd, svinrot, ängsskära, backsmörblomma och blodnäva. Området ingår i det Europeiska nätverket för skyddad natur, Natura 2000, och är av nationellt värde för naturvården. De olika områdena visas i figur 5.3. I ekdungen sydost om växer en gammal ek som har utvecklat mulm. Mulmekar är viktiga för många krävande organismer. Denna ek hyser bl.a. lavarna gulpudrad spiklav och sotlav. En gammal tall hyser den sårbara skalbaggen reliktbock (Nothorhina punctata). Området är av kommunalt intresse för naturvården. Området visas i figur 5.3. Figur 5.3 Områden identifierade inom kommunala Naturvårdsprogram 1997 2005. Södra delen av ligger inom huvudavrinningsområdet till ström och norra delen av ön ligger inom det kustnära av- rinningsområde som avrinner till och . Händelö delas således av en ytvattendelare. ström mynnar i . Medelvärdet av vattenföringen i ström innan utströmning till och är uppmätt till /s för perioden (1935 1990) (, 1993/2007). ges vattenomsättnings- klass 2, vilket motsvarar en medelvattenutbytestid på 10 (, 1999). Dock ger uppgifter beträffande den inre delen av , där volymen uppges till 0,51 km3 och tillrin- ningen uppges till /s, en något längre vattenutbytestid på cirka (, 1993/2007). i har i samarbete med upp- rättat en kustzonsmodell för norra delarna av skär- gård. Den inre delen av specificeras med följande upp- gifter. Vattenvolym , yta och vattenomsätt- ningstid (, 2002). Från: Årsrapport , ströms vattenvårdsförbund: sträcker sig från i väst mot i öster. är en förkastningsbrant med bitvis lodräta, höga klippor som störtar ner i havsviken. Den södra delen av kust är mycket flackare och utgörs till stor del av odlad mark. Ström mynnar till på båda sidor om Händelön. Längst in i viken är tämligen grund. Den saknar grunda mynningströsklar och har en relativt stor sötvatten- tillrinning från ström och Nyköpingsån. Vattenomsättningen är förhållandevis god i viken och vatten- volymen omsätts på cirka en månad. I det vidsträckta mynnings- området sker intransport av saltare havsvatten längs det djupare kustområdet i norr, medan uttransporten av det lättare mindre salta vattnet mestadels sker längs det grundare, sydliga kustområdet. Det innebär att strömmar från med vatten från ströms avrinningsområde rör sig söderut genom arkipelagen. Myn- ningsområdets strömmar är tämligen beroende av rådande vindrikt- ning. Vid dominerande ostliga vindar minskar utflödet från viken och gör att medelsalthalten minskar. I figur 5.4 visas en schematisk boxmodell över potentiella flödesvägar mellan djupdeponi och recipient. Den redovisade situationen beskriver naturliga flödesförhållanden, d v s situationen efter genomförd återfyllnad och avslutad pumpning i bergrum och bergtunnlar. Från djupdeponin, dvs. avfall, buffert och återfyllnad, kan grundvattenströmning ske dels genom småsprickor i omgivan- de berg i direkt anslutning till deponin men även genom tillfarts- rampen. Storleken på grundvattenflödet genom tillfartsrampen är beroende av förhållandet mellan genomsläppligheten i rampens återfyllnad respektive genomsläppligheten i naturlig berggrund. Fortsatt grundvattenflöde sker företrädesvis i genomsläppliga sprickzoner som är i direkt kontakt med recipienterna. Mass- transporten som sker med grundvatten i sprickor och sprickzoner påverkas av interaktionprocesser med bergmatrisen, t ex diffusion eller sorption, se vidare kapitel 9. Det till ytvattenrecipenten ut- strömmande grundvattnet späds i varierande grad vid utströmning i ström/kanal och . Figur 5.4 Schematisk boxmodell som beskriver potentiella flödesvägar mellan djupdeponi och recipient _strom__kanal Som recipient betraktas även grundvattnet då konsumtion av grundvatten kan ske via brunnar. Dosberäkningar utförda i samband med säkerhetsanalyser av använt kärnbränsle räknar med ett totalt uttag på /dag av grundvatten ur en brunn i anslut- ning till en liten lantbruksenhet, detta uttag bedöms tillgodose vattenbehovet för några kor samt bevattning av en mindre trädgård (m.fl., 2001). Ett normaluttag från en privat brunn brukar anges till i storleksordningen per person och dygn (SGU, 2007). Av det uttagna vattnet bedöms ren vattenkonsumtion uppgå till /år (och , 2006). I grundvatten som har kloridhalter som överstiger /l finns risk för smakförändringar. Höga halter av klorid i djupa grund- vatten kan bero på att områden varit täckta av havsvatten därför är påverkat av relikt saltvatten (Lst , 2005). Analys- resultat av kloridhalter i bergbrunnar från visar att har kloridhalter överstigande /l (SGU, 1997). Olika uppskattningar har genomförts inom ramen för tidigare studier av vilka mängder kvicksilverhaltigt avfall som finns lagrat som kan komma att kräva omhändertagande i djupdeponi. Det råder dock viss oklarhet vilka mängder som kan komma att vara relevanta för omhändertagande i ett nationellt slutförvar. som har eget processavfall i betydande mängder planerar för en egen djupdeponi, men har inte uttryckt intresse att samordna detta med en nationell djupdeponi. Kloralkaliindustrin har stora mängder flytande kvicksilver, dock är den totala volymen begränsad. Klor- alkaliindustrin studerar möjligheten till export av sitt kvicksilver. Hos finns betydande kvicksilvermängder, dels i form av upparbetat kvicksilver från batterier med statligt ansvar, dels olika mängder förorenat processavfall och övrigt insamlat kvicksilver. Då syftet med denna undersökning inte är att i detalj fastställa vilka mängder kvicksilveravfall som ska omhändertas i en eventuell nationell djupdeponi har olika antaganden om mängder utnyttjats i belysande exempel. Som räknebas för denna konceptstudie har i ett basfall antagits att kvicksilver ska omhändertas och lagras i ett slutförvar. I ren form kan volymen av detta kvicksilver beräknas (ρHg(l) = /m3) till . Vidare antas att kvicksilvret sta- biliserats med svavel till kvicksilversulfid (ρHgS = /m3, ε = /m3), varvid det fasta pulvrets volym bedöms öka till , med lite felmarginal antas som dimensionerande avfallsvolym. Avfallet antas förpackat i 100 200 l plåtfat. Antalet plåtfat uppskattas till 5 10 000 stycken, vart och ett med en total- vikt av . Staplingsvolymen (den effektiva förvars- volymen) för dessa plåtfat beräknas till . Tillkommer erforderlig volym för återfyllning av buffertmaterial. Här antas minst 0,5 m aska tillföras som buffertmaterial mellan de staplade plåtfaten och omgivande berg. Detta ökar erforderlig förvarsvolym i motsvarande grad. Tillslutning av slutförvar och nedfartsramp antas ske genom successiv återfyllning med aska upp till nivån för den befintliga bergrumsanläggningen. Detta skulle med- föra en väsentligt ökad kapacitet för mottagande av aska i den befintliga bergrumsdeponin. Alternativa återfyllnads- och tillslut- ningstekniker diskuteras som scenarier. Slutförvaret antas placeras på nivån 300 400 m under markytan. Här antas att anslutning till den befintliga bergrumsanläggningen sker på nivån 50 m under markytan. Som varitionsfall har antagits att kvicksilverhaltigt avfall med en total staplingsvolym av respektive omhänder- tas i ett nationell djupförvar. En nedfartsramp drivs i berget med start från den befintliga berg- rumsanläggningen. Nedfartsrampen kan drivas rak eller spiralfor- mad. För alternativet med en rak nedfartsramp kommer det djupare liggande slutförvaret att ligga vid sidan av den befintliga bergrums- anläggningen. Med en spiralformad nedfartsramp kan slutförvaret, om så önskas, placeras under den befintliga bergrumsanläggningen. I det aktuella fallet bedöms den relativt täta bergplint som inrym- mer den befintliga bergrumsanläggningen vara ett rimligt första- handsalternativ. Tillgängliga uppgifter indikerar att bergplinten avgränsas av omvandlingszoner och krosszoner som stupar verti- kalt eller brant. En illustration ges i figur 6.1. Figur 6.1 Schematisk illustration till djupdeponi med spiralformad nedfartsramp som utgår från befintlig oljebergrumsanläggning Nedfartsrampen placeras med hänsyn tagen till kända sprick- och krosszoner i berget för att så långt möjligt undvika omfattande inläckage av grundvatten. Djupdeponin placeras lämpligen under den lokala vattendelaren strax norr om . Nedfartsrampen förbinder nivån 50 m under markytan och för- varsnivån 300 400 m under markytan. Det antas att nedfarts- rampen utförs med en medellutning av mellan 1:5 och 1:7. Detta medför en total längd för nedfartrampen av cirka 1250 2 500 m. För att möjliggöra enkel nedtransport med fordon till förvars- nivå har antagits att ett tunneltvärsnitt på väljs. Denna dimension medger lastbilstransport, samt ger plats för ven- tilationskanaler mm. Total utsprängd bergvolym för tillfartsrampen uppskattas till cirka 65 000 . En utsprängd förvarsort utgör en direkt förlängning av nedfarts- rampen och görs vanligen horisontell. Ortens utsprängda diameter väljs med hänsyn till bergtekniska faktorer och önskad förvarings- I denna konceptstudie har ett tvärsnitt , mot- svarande en diameter på 8,7 m antagits som räkneexempel. Ortens längd väljs med utgångspunkt från önskad förvarsvolym. Orten kan utföras som en sammanhängande rak ort eller ha en grenad struktur. I denna studie har båda alternativen beaktats. Det finns vissa fördelar med en grenad struktur om olika typer av avfallsmaterial ska placeras i förvaret. De olika avfallen kan då pla- ceras i olika förvarsutrymmen vilket minskar eventuella risker för oönskad kemisk växelverkan mellan olika avfall. Dimensioneringsberäkningar visar att för ett utsprängt tvärsnitt erhålls ett effektivt förvarstvärsnitt på mellan 33 och då hänsyn tas till återfyllning med buffertmaterial på minst 0,5 m och ett eventuellt dränerande skikt på 0,5 m. Uppskatt- ningarna varierar något beroende på om ett rektangulärt eller cirkulärt tvärsnitt antas.