sou · GVB346 · 2008-01-01 00:00:00 — I samma stycke bemyndigas minis- teren att meddela närmare föreskrifter om vilka uppgifter som skall lämnas i samband med ansökan om ersättning. Rätten till ersättning upphör under alla förhållanden om anspråk på ersättning inte framställs året efter skörd. Det framgår av 10 § andra stycket. I 11 § finns bestämmelser om regress. Betalas ersättning ut enligt lagen, övertar ministeren for fødevarer, landbrug og fiskeri den skadelidandes eventuella rätt till ersättning av skadevållaren. Den skadelidande är dock alltjämt berättigad att kräva ersättning av skadevållaren för förluster som överstiger den av ministeren ut- betalade ersättningen. För att helt eller delvis täcka de kostnader som ersättningssystemet kan ge upphov till skall odlare betala ett årligt bidrag om för varje hektar som används för odling av GM-grödor. Detta framgår av 12 § lov om dyrkning m.v. af genetisk modificerede afgrøder. 7.1.2Förordning om rätt till ersättning vid inblandning av genetiskt modifierade organismer Mer detaljerade bestämmelser om odlares rätt till ersättning vid GMO-inblandning i skörd och utsäde finns i bekendtgørelse om kompensation for tab på grund af visse forekomster af genetisk modificeret materiale.5 5 nr 1170 af 07/12/2005. Bekendtgørelsen trädde i kraft . Av 1 § första stycket framgår att ersättning enligt 9 § lov om dyrkning m.v. af genetisk modificerede afgrøder betalas av Plante- direktoratet. I 1 § första stycket upprepas också de förutsättningar som gäller för att ersättning skall betalas, med tillägget att de avstånd inom vilka GM-grödor skall ha odlats för att ersättning skall kunna utgå framgår av en bilaga till bekendtgørelsen. Dessa avstånd är 300 m för majs, 75 m för beta och 30 m för potatis. sig grannen åt utsädesproduktion är avstånden 30 m för potatis och 3 000 m för beta. Enligt 2 § utbetalas ersättning endast för förluster med anledning av GMO-inblandning som överstiger . När det gäller GMO-inblandning i utsäde skall det tröskelvärde tillämpas som enligt gemenskapslagstiftningen gäller för krav på GMO-märkning av utsäde. Något sådant tröskelvärde har inte fastställts. Ansökan om ersättning för förluster på grund av GMO-inbland- ning i skörd eller utsäde görs enligt 4 § första stycket hos Plante- direktoratet. I samma stycke anges vilka uppgifter som en ansökan skall innehålla. Av 4 § andra stycket framgår att en ansökan som inkommer senare än efter att sökanden fått vetskap eller borde ha fått vetskap om GMO-inblandningen normalt inte beviljas. Enligt 4 § tredje stycket bortfaller rätten till ersättning, om anspråket inte inkommit året efter skördeåret. Sökanden skall inkomma med vissa ytterligare upplysningar till Plantedirektoratet. Detta framgår av 5 §. Provtagning och analys av det aktuella växtmaterialet skall utföras av Plantedirektoratet eller annan som auktoriserats att utföra sådana tester. Provtagningen skall utföras i enlighet med Plante- direktoratets instruktioner. Det framgår av 7 §. Mot bakgrund av de upplysningar som sökanden lämnat avgör Plantedirektoratet enligt 8 § vilka analyser som skall genomföras och vilka analysmetoder som skall användas. Kostnaderna för provtagning och analyser betalas av sökanden, men ersätts om Plantedirektoratet sedermera betalar ut ersättning. Innan provtagning och analyser utförs skall sökanden informeras om hur stora dessa kostnader blir. I 10 § första stycket anges vilka skadeföljder som kan ge rätt till ersättning enligt 9 § tredje stycket lov om dyrkning m.v. af gene- tisk modificerede afgrøder. Vad som ersätts är den skillnad i försäljningspris som orsakats av GMO-inblandningen, liksom kostnader för omställning av mark som inte kan användas för ekologisk odling. Enligt 10 § andra stycket skall den skadelidande ge in dokumen- tation som visar hur förlusten har beräknats. Av 11 § första stycket framgår att ersättningen kan nedsättas eller helt bortfalla om den skadelidande uppsåtligen eller av oaktsamhet medverkat till att skadan uppstått eller handlat så att Plantedirektoratets möjlighet att utöva regress mot skadevållaren försvårats. Vidare kan Plantedirektoratet enligt 11 § andra stycket helt eller delvis vägra ersättning eller kräva utbetald ersättning åter, om skadan ersätts av skadevållaren. Detsamma gäller enligt stycket om ersättning för skadan utges genom försäkring eller på annat sätt. Av 12 § följer att Plantedirektoratet övertar den skadelidandes rätt till ersättning av skadevållaren i den utsträckning direktoratet betalar ut ersättning enligt bekendtgørelsen. Av 13 § första stycket följer att Plantedirektoratets avgöranden i ersättningsfrågor inte kan överklagas till annan myndighet. Enligt 13 § andra stycket kan den som berörs av ett avgörande om ersättning begära hos Plantedirektoratet att frågan skall prövas av domstol. Om detta sker skall direktoratet föra saken inför domstol. Enligt förslaget till lov om dyrkning m.v. af genetisk modificerede afgrøder beräknades lagens kostnadskonsekvenser för staten till för och för år 2008.6 Beräkningen utgår från att den areal som används för GMO-odling uppgår till en procent och därefter ökar till . I dessa belopp ingår inte endast kostnader för ersättnings- fonden utan även kostnader för tillsyn. Lagstiftningen kommer enligt förslaget att medföra att 2,5 heltidstjänster inrättas för . Detta kommer att öka till 6,4 heltidstjänster . Någon specificering av hur stor del av arbetsinsatsen som avser tillsyn, administration av ersättnings- fonden eller andra åtgärder gjordes inte i förslaget. Kostnaderna för själva ersättningsfonden har för beräknats till . Av detta belopp avser 1,4 miljoner handläggning av ärenden, 1,4 miljoner kompensation, 0,4 miljoner tvister i domstol och 0,3 miljoner kostnader för GMO-analyser. Eftersom någon kommersiell GMO-odling inte förekommer i har fråga om ersättning från fonden inte aktualiserats. Enligt uppgift till utredningen uppgick behållningen till . 6 Bemœrkninger till lovforslaget, 2003/1 LSF 169, avsnitt 4. 7.1.3Kommissionens beslut om ersättningsfond anmälde förslaget om ersättningsfond vid GMO-inblandning till kommissionen i enlighet med förfaran- det vid införande av regler om statsstöd. Efter förhandlingar med danska myndigheter godkände kommissionen genom beslut de danska reglerna.7 Kommissionens beslut innehåller inledningsvis en redogörelse för de föreslagna reglerna. Av redogörelsen framgår bl.a. följande. De belopp som avsatts i statsbudgeten för att täcka ersättningskrav uppgår till för , för , för och för . Enligt danska myndigheter kommer fonden att utvärderas och fonden skall under alla förhållanden vara tidsbegränsad till . Fonden är enligt danska myndigheter avsedd att endast vara en tillfällig lösning som skall avvecklas så snart lämpligt försäkrings- skydd erbjuds på marknaden. Danska myndigheter har åtagit sig att tillsända kommissionen en rapport om tillämpningen av ersättningsordningen och utvecklingen på försäkringsmarknaden. Kommissionen konstaterade i beslutet inledningsvis att den danska fonden var att beteckna som statsstöd. Därefter prövade kommissionen om en ersättningsfond trots detta kan anses förenlig med den gemensamma marknaden. I denna fråga anförde kom- missionen bl.a. följande. GMO-odling är en ny odlingsform inom EU och det är svårt för den enskilde odlaren att uppskatta vilka ekonomiska risker som GMO-inblandning kan innebära. Enligt uppgift från danska myndigheter utgår ersättning enligt dansk civilrätt endast när oaktsamhet hos skadevållaren kan bevisas. En skadelidande kan därför inte få ersättning i fall då skadan uppkommit utan oaktsamhet, och när någon skadevållare inte kan identifieras. saknas möjlighet för jordbrukare i att skydda sig mot skador av detta slag genom försäkring. Eftersom fonden i slutänden skall finansieras genom avgifter som erläggs av de som odlar GM-grödor, är åtgärden i överensstäm- melse med principen att förorenaren betalar. Vid dessa för- hållanden kan en ersättningsfond vara en godtagbar tillfällig lösning, som kan tillämpas till dess att lämpligt försäkringsskydd erbjuds på marknaden. 7 Europeiska kommissionen, Statsstøttesag N 568/2004 – , Kompensation for tab på grund af visse forekomster af genetisk modificeret materiale, K(2005)4410 slutlig, beslut . När det gäller den närmare utformningen av fonden anförde kommissionen bl.a. följande. Ersättning utges enligt det danska förslaget endast för skillnaden mellan det normala försäljnings- priset och det pris som faktiskt erhålls. Vidare utges ersättning endast om GMO-inblandningen överstiger det i gemenskapsrätten fastställda tröskelvärdet för märkning. Eftersom ersättning endast utgår för prisskillnad, och inblandning endast ersätts om den över- stiger det tröskelvärde som tillämpas inom gemenskapsrätten, är inte fråga om överkompensation. Vidare skall fonden i slutänden helt och hållet finansieras genom avgifter som erläggs av GMO- odlare. Någon avgift tas inte ut för produkter från andra medlems- stater och inte heller gynnas inhemska produkter som skall exporteras. Att fonden finansieras av GMO-odlarna är i överens- stämmelse med principen att förorenaren betalar. Slutligen syftar fonden till att genomföra de målsättningar när det gäller sam- existens mellan GMO-odling och andra odlingsformer som anges i kommissionens rekommendation om samexistens. Sammantaget ansåg kommissionen att fonden kunde tillåtas med hänvisning till artikel 87.3 c) i EG-fördraget. I denna bestämmelse anges att statligt stöd kan anses förenligt med den gemensamma marknaden, om fråga är om stöd för att utveckla vissa närings- verksamheter eller vissa regioner, när det inte påverkar handeln i negativ riktning i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset. Bestämmelser om ersättning vid miljöskada finns i forurensnings- loven, kapitel 8 (53–64 §§).8 I 53 § anges att ersättning enligt kapitlet utgår för förore- ningsskada, vilket innebär skada, olägenhet eller förlust som orsakas genom förorening. Med förorening avses enligt 6 § samma lag dels tillförsel av ämne, vätska eller gas till luften, vattnet eller marken, dels buller eller skakningar, dels ljus eller annan strålning som överstiger en angiven 8 Lov om vern mot forurensninger og om avfall, LOV nr 06. gräns, och dels förändring av temperaturen, allt under förutsättning att skada eller olägenhet för miljön uppstår eller kan uppstå. Ansvarig för miljöskada är enligt 55 § fastighetsägaren eller annan som bedriver verksamhet på fastigheten. Ansvaret är strikt. Annan som indirekt har medverkat till skadan, t.ex. genom att leverera varor, är ansvarig endast vid uppsåt eller oaktsamhet. Ersättningens omfattning och inskränkningar i ansvaret Av 56 § följer att ersättning enligt lagen för miljöskada bara kan utgå om föroreningen bedöms vara orimlig eller onödig enligt vad som anges i lov om rettshøve mellom grannar (grannelova).9 Av denna lag, § 2 andra till fjärde styckena, följer att man vid bedöm- ningen av om något är orimligt bl.a. skall beakta om det är tekniskt och ekonomiskt möjligt att begränsa eller förhindra skadan eller olägenheten. Vidare skall beaktas vilka störningar som är vanligt förekommande på orten. Bestämmelser om vilka typer av skada som kan medföra rätt till ersättning finns i 57 § forurensningsloven. Ersättning utgår i första hand för ekonomisk förlust som uppstår på grund av miljöskada. Vidare ersätts kostnader och olägenheter som föranleds av att den skadelidande vidtar rimliga åtgärder för att begränsa eller förhindra skadan eller olägenheten. En skadevållare kan enligt 57 och 58 §§ också bli ersättnings- skyldig för inskränkningar i möjligheten att utöva allemansrätten. Berättigad till skadestånd är antingen den näringsidkare som lider skada genom inskränkningen eller den kommunala miljömyndig- heten. Flera skadevållare och beviskrav I 59 § första stycket finns en bevisregel. Här anges att den som gett upphov till en förorening som själv eller tillsammans med andra skadeorsaker kan ha förorsakat skadan, skall anses ha orsakat 9 LOV nr 15. Denna presumtion bryts om det görs sannolikt att skadan har orsakats på annat sätt. De som själva eller tillsammans med andra orsakar en skada, är solidariskt ansvariga för hela den uppkomna skadan. Detta följer av 59 § andra stycket. Enligt 63 § kan det som villkor för att driva verksamhet som omfattas av lagen krävas att verksamhetsutövaren ställer säkerhet för att täcka sådan skada som avses i kapitlet. bestämmer vilken säkerhet som i så fall bör ställas. Den grundläggande rättsakten på genteknikområdet är lov om framstilling og bruk av genmodifiserte organismer m.m. (gen- teknologiloven).10 Lagen trädde i kraft . Mer detaljerade bestämmelser om genteknik finns i bl.a. forskrift om merking, transport, import og eksport av genmodifiserte orga- nismer, som trädde i kraft den 2 september 2005.11 Av 14 § genteknologiloven följer att Kongen kan meddela före- skrifter om märkning av produkter som består av eller innehåller GMO eller produkter från klonade djur. Sådana föreskrifter har meddelats genom 19 § forskrift om merking, transport, import og eksport av genmodifiserte orga- nismer. Här anges bl.a. att produkter som består av eller innehåller GMO skall märkas på norska och/eller engelska med uppgift om att de innehåller sådana organismer. 10LOV nr 38. 11FOR , nr 1009. Bestämmelser om ersättningsansvar finns i 23 § genteknologiloven. Enligt 23 § första stycket är den som ansvarar för en verksamhet som omfattas av lagen ersättningsskyldig oavsett vållande när verksamheten genom utsättning eller spridning av GMO ger upphov till skada, olägenhet eller förlust. Av 23 § andra stycket följer att reglerna i forurensningsloven om ersättning vid miljöskada i övrigt skall vara tillämpliga vid skada som omfattas av genteknologiloven. Lag om ersättning för miljöskador trädde i kraft den 1 juni 1995.12 Lagen överensstämmer i flera avseenden med skadeståndsreglerna i 32 kap. . Enligt 1 § lagen om ersättning för miljöskador ersätts enligt lagen som miljöskador dels förorening av vatten, luft eller mark, dels buller, skakning, strålning, ljus, värme eller lukt, och dels någon annan liknande störning. Enligt 2 § gäller lagen inte skador om vilkas ersättning stadgas i annan lag. Bevisning om orsakssamband mellan störning och skada I 3 § finns en bestämmelse om beviskrav när det gäller orsaks- samband mellan störning och skada. Här anges att en miljöskada ersätts enligt lagen, om det visas att orsakssambandet mellan den verksamhet som avses i 1 § och skadan är sannolikt. Vid bedömningen av hur sannolikt ett orsakssamband är skall uppmärksamhet fästas vid bl.a. verksamhetens och skadans art samt eventuella andra orsaker till skadan. 12 Nr /737 (737/94). Enligt 4 § ersätts en miljöskada endast om störningen skäligen bör tålas med hänsyn till bl.a. de lokala förhållandena och den situation i sin helhet som orsakat störningen samt hur allmänt störningen annars förekommer under jämförliga förhållanden. Någon skyldig- het att tåla en störning finns dock inte om det uppstått person- skador eller sakskador som inte är ringa. Av 5 § följer att ersättning för person- och sakskador skall bestämmas enligt skadeståndslagen.13 En ekonomisk skada som inte står i samband med en person- eller sakskada skall ersättas, om skadan inte är ringa. Skador som har orsakats genom brott skall alltid ersättas. Enligt 6 § skall ersättning även utges för kostnader för att avvärja risken för miljöskador eller för återställande av miljön i sitt tidigare skick, liksom för nödvändig utredning angående skadan. Ersättningsskyldig är i enlighet med 7 § i första hand den vars verksamhet har orsakat miljöskadan. Ersättning skall utges även om skadan inte orsakats uppsåtligen eller genom vårdslöshet. Finns flera ersättningsskyldiga svarar de enligt 8 § första stycket solidariskt för miljöskador som verksamheterna i fråga sannolikt har orsakat tillsammans. Har inte annat avtalats bestäms den inbördes fördelningen av ersättningsansvaret mellan skadevållarna efter vad som är skäligt med hänsyn till ansvarsgrunden, möjligheten att förebygga skadan och omständigheterna i övrigt. Detta framgår av 8 § andra stycket. Bestämmelser om miljöskadeförsäkring finns i lag om miljö- skadeförsäkring14 och förordning om miljöskadeförsäkring.15 Båda författningar trädde i kraft . 13Nr 412/74. Ersättning för miljöskador som omfattas av lagen om ersättning för miljöskador kan utgå enligt vad som föreskrivs i lagen om miljö- skadeförsäkring. Enligt lagen om miljöskadeförsäkring kan ersätt- ning även utgå för kostnader för avvärjande av sådana skador och för återställande av miljön. Detta framgår av 1 §. En förutsättning för att ersättning skall utgå är enligt samma paragraf att ersättning inte till fullo har kunnat drivas in hos den som enligt lagen om miljöskador är ansvarig för skadan och ersättning inte kan fås från dennes ansvarsförsäkring, eller att det inte kan utredas vem som är skadeståndsskyldig. Av 2 § lagen om miljöskadeförsäkring följer att sådana privaträtts- liga sammanslutningar vilkas verksamhet är förenad med väsentlig risk för miljöskada eller vilkas verksamhet generellt medför olägenheter för miljön, skall ha en försäkring som täcker skada som är ersättningsgill enligt lagen (miljöskadeförsäkring). Ytterligare bestämmelser om försäkringsskyldigheten har med- delats genom förordningen om miljöskadeförsäkring, där det anges vilka verksamheter som är skyldiga att teckna försäkring. Enligt 4 § lagen om miljöskadeförsäkring kan miljöskadeförsäkring beviljas av ett sådant försäkringsbolag som har laglig rätt att i bedriva försäkringsrörelse som hör till skadeförsäkrings- klass 13. Ett sådant försäkringsbolag får enligt samma paragraf inte vägra att bevilja miljöskadeförsäkring. För hanteringen av försäkringsbolagens gemensamma ärenden enligt lagen skall det enligt 6 § finnas en miljöförsäkringscentral. Medlemmar i centralen är alla försäkringsbolag som driver verksamhet enligt lagen. Dessa bolag svarar gemensamt för centralens förpliktelser. Miljöförsäkringscentralen ansvarar för en skada om en av två förutsättningar är uppfylld, nämligen (1) att den ersättnings- skyldige inte har en sådan försäkring som avses i lagen, inte kan betala och att ersättning inte heller utgår enligt annan ansvarsförsäkring, eller (2) att det inte kan utredas vem som är ersättningsskyldig. Försäkringsbolagen kan härutöver ge miljöförsäkringscentralen i uppgift att ersätta de skador som försäkringsgivarna själva ansvarar för. Av 8 § följer att försäkringspremien skall bestämmas så att den skadelidandes fördel tryggas. Premien skall dock stå i proportion till de kostnader som försäkringarna medför. När premierna bestäms skall dessutom beaktas omfattningen av den verksamhet som den försäkringsskyldiga sammanslutningen bedriver samt den risk för miljöskada som är förenad med verksamheten, liksom annan olägenhet som åsamkas miljön. Enligt 12 § bestäms ersättningen i huvudsak enligt lagen om ersättning för miljöskador. Av 13 § följer att en självrisk om för en fysisk person respektive för en juridisk person skall avräknas. Högsta ersättningsbelopp är enligt 15 § i allmänhet . Ett försäkringsbolag som betalar ut ersättning enligt lagen övertar anspråket mot skadevållaren i den utsträckning ersättning betalas ut. Detta följer av 20 §. Enligt 22 § skall det finnas en miljöförsäkringsnämnd, som har till uppgift att ge rekommendationer om ersättning för miljöskador. Grundläggande bestämmelser om genteknik finns i gentekniklagen, som trädde i kraft den 1 september 1995.16 Lagen innehåller bestämmelser om bl.a. på utsläppande på marknaden av GMO. I 36 § första stycket finns en bestämmelse om skadestånd. Här anges att vid ersättande av skada som åsamkats miljön genom verksamhet som omfattas av gentekniklagen, tillämpas lagen om ersättning vid miljöskador. I andra fall tillämpas enligt 36 § andra och tredje styckena produktansvarslagen eller skadeståndslagen. Även i dessa fall är verksamhetsutövaren skyldig att ersätta skadan när den inte har vållats uppsåtligen eller av vårdslöshet. Frågan om hur bestämmelsen i 36 a § gentekniklagen förhåller sig till annan liknande störning i lagen om ersättning av miljöskador har diskuterats i finsk doktrin. När det gäller gränsdragningen mellan paragrafens första, andra och tredje stycken har anmärkt att stadgandet är oklart och svårtolkat, men att det torde sakna större praktisk betydelse vilket stycke som är tillämpligt eftersom strikt ansvar och sannolikt även ett lindrat beviskrav beträffande orsakssamband mellan störning och skada ändå gäller.17 En utredning om samexistens mellan genmodifierade odlingsväxter och andra jordbruksprodukter överlämnades till jord- och skogsbruksministern i december 2005.18 Utredningen föreslog att jord- och skogsbruksministeriet genom lag skall bemyndigas att utfärda föreskrifter om odling av GM-växter och att frågor om ansvarsfördelningen vid oavsiktlig spridning av GMO regleras genom samma lag. Utredningen lämnade inte några konkreta lagförslag men uttalade bl.a. att särskilda civilrättsliga bestämmelser 16Nr /377 (377/95). 17Se , Miljöskadeansvar, 2002, s. 159 f. behöver införas och att en skadelidande i viss omfattning bör kunna få ersättning av staten vid skada. Utredningens förslag bereds inom Jord- och skogsbruksministeriet. Enligt uppgift till utredningen kommer ett förslag till en lag om samexistens sannolikt att skickas ut på remiss . Den grundläggande regleringen av genteknik finns i Gentechnik- gesetz (gentekniklagen), som trädde i kraft den 20 juni 1990.19 Bestämmelser om ansvar och ersättning finns i lagens femte del, 32–37 §§. Bestämmelserna i §§ 32–36 gäller endast skador som orsakas av GMO som olovligen har släppts ut på marknaden. Bestämmelserna i 36 a § gäller även GMO som lagligen har släppts ut på marknaden. Av intresse för frågan om ansvar vid GMO-inblandning är även de grannelagsrättsliga bestämmelser som finns i den tyska civillagen, Bürgerliches Gesetzbuch (BGB). 906 § BGB- allmänna grannelagsrättsliga regler BGB innehåller i 906 § vissa grannelagsrättsliga regler. I paragrafen anges inledningsvis att en fastighetsägare måste tåla olägenheter som orsakas av en granne, om olägenheterna endast är oväsentliga. Är olägenheterna däremot väsentliga (wesentliche Beeinträchtigung), har fastighetsägaren rätt att utverka förbud mot olägenheterna under förutsättning att antingen grannens verksamhet är ovanlig på orten eller grannen kan förhindra olägenheterna genom ekonomiskt rimliga åtgärder. En fastighetsägare som i sådana fall måste tåla väsentliga olägenheter som grannens verksamhet innebär kan ha rätt till ersättning, om fastigheten inte kan användas på ett ortsvanligt sätt eller avkastningen av fastigheten påverkas negativt i viss utsträckning. Något krav på vållande ställs inte för att ersättning skall utgå. 19 Gesetz zur (GenTG), BGBl. del 1, 1990, 1080, senast ändrad (BGBl, del 1, 2006, 534). Härutöver finns i 823 § första och andra styckena BGB generella bestämmelser om skadeståndsansvar vid oaktsamhet. 36 a § Gentechnikgesetz – förutsättningar för ansvar infördes i Gentechnikgesetz en ny paragraf, 36 a §.20 I 36 a § första stycket hänvisas till 906 § BGB. Innan artikel 36 a § Gentechnikgesetz infördes rådde osäkerhet om huruvida oavsiktlig GMO-inblandning i skörd kunde ge rätt till ersättning enligt 906 § BGB. Av 36 a § första stycket Gentechnik- gesetz följer nu uttryckligen att GMO-inblandning skall anses utgöra en sådan väsentlig olägenhet som avses i artikel 906 BGB, om någon av tre angivna förutsättningar är uppfylld. Dessa förutsättningar är dels att den produkt som drabbats av GMO- inblandning inte kan släppas ut på marknaden, dels att produkten för att släppas ut på marknaden måste märkas med uppgift om att den innehåller GMO, och dels att det är inte är möjligt att släppa ut produkten på marknaden med uppgift att den uppfyller certi- fieringskraven för en viss produktionsmetod. Med viss produk- tionsmetod avses t.ex. ekologisk odling.