sou · GVB365 · 2008-01-01 00:00:00 — Utredningen gör således den bedömningen att ärenden och mål om bevisupptagning även i fortsättningen bör handläggas av allmän domstol. 22Ärenden med anknytning till Frågor som rör det straffrättsliga området handläggs vid allmän domstol som mål enligt . Det finns dock ett fåtal frågor med straffrättslig anknytning som handläggs som ärenden enligt ärendelagen (se t.ex. avsnitt 11.2.5). Domstols hantering av brottmål handlar i de allra flesta fall om rättskipning. I några fall är hanteringen emellertid att anse som rättsvård. Det gäller frågor som ingår i eller har samband med rättegång (se NJA 1947 s. 93 och 95). Sådana s.k. RB-ärenden handläggs enligt och ingår i utredningens uppdrag att redovisa. Straffprocessuella tvångsmedel används i brottsutredande syfte eller för att en rättegång i brottmål ska kunna genomföras. Normalt inne- fattar de tvång mot person eller egendom. Häktning, beslag och hus- rannsakan utgör exempel på straffprocessuella tvångsmedel. Dessa ingripanden har som gemensam nämnare att de innebär ett intrång i en persons rättssfär och att de kan genomföras med direkt verkande tvång. Hemlig teleavlyssning, hemlig teleövervakning och hemlig kameraövervakning betraktas också som straffprocessuella tvångs- medel, trots att de saknar inslag av tvång. På det straffrättsliga området fattas beslut om tvångsåtgärder i vissa fall av domstol och i vissa fall av åklagare eller polisiär för- undersökningsledare. Nedan redovisar utredningen de tvångsmedel som kräver beslut av domstol för att få verkställas eller som kan bli föremål för rättens prövning om den enskilde begär det. Ärenden med anknytning till Frihetsberövande, reseförbud och anmälningsskyldighet En person får under vissa förutsättningar på grund av brott eller misstanke om brott frihetsberövas genom häktning. Bestämmelser härom finns i 24 kapitlet . Beslut om häktning fattas av rätten. I regeringsformen (RF) finns en bestämmelse om att den enskilde alltid har rätt till domstolsprövning av ett frihetsberövande (2 kap. 9 § RF). Det gäller både straffprocessuella och administrativa fri- hetsberövanden. Har prövningen inte uppdragits åt domstol eller sär- skilt sammansatt nämnd är allmän domstol behörig att pröva frågan. Exempel på en sådan situation kan vara ett längre frihetsberövande i samband med en verkställighetsåtgärd. Denna typ av ärende före- kommer . Om ett ärende av denna typ skulle aktualiseras vid domstol gäller dock ärendelagen vid rättens handläggning och inte . En person som är skäligen misstänkt för brott får under vissa förutsättningar åläggas reseförbud eller anmälningsskyldighet. Be- stämmelser härom finns i 25 kapitlet . Beslut om reseförbud eller anmälningsskyldighet fattas av åklagaren eller rätten. Om förbudet har meddelats av åklagaren har den misstänkte alltid rätt att få saken prövad av rätten. Det finns även bestämmelser om tvångsmedel i lagen (1952:98) med särskilda bestämmelser om tvångsmedel i vissa brottmål och lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll. Om en person är skäligen misstänkt för brott får under vissa för- utsättningar förordnas om kvarstad på hans eller hennes egendom. Kvarstad får förordnas på så mycket av egendomen som täcker en framtida fordran på t.ex. de böter som han eller hon kan antas komma att ådömas på grund av brottet. Bestämmelser om kvarstad finns i 26 kapitlet . Beslut om kvarstad meddelas av rätten. Beslag och hemlig teleavlyssning m.m. I 27 kapitlet finns bestämmelser om beslag. Före- mål får tas i beslag bl.a. om det skäligen kan antas att föremålet har betydelse för utredning om brott. Beslut om beslag fattas av åkla- Ärenden med anknytning till gare eller polisiär förundersökningsledare. Den enskilde har emel- lertid alltid rätt att få saken prövad av rätten. I 27 kapitlet finns även bestämmelser om hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning. Hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning får ske endast om någon är skäligen miss- tänkt för brottet och åtgärden är av synnerlig vikt för utredningen. Härutöver krävs att det rör sig om brott av viss svårhet. Frågor om hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning prövas av rätten på ansökan av åklagaren. Bestämmelser om husrannsakan finns i 28 kapitlet rättegångs- balken. Husrannsakan får ske bl.a. om det förekommer anledning anta att brott förövats och att påföljden för brottet kan komma att bestämmas till fängelse. Förordnande om husrannsakan meddelas av rätten, åklagare eller polisiär förundersökningsledare. Bestämmelser om hemlig kameraövervakning finns i lagen (1995:1506) om hemlig kameraövervakning. Lagen är tidsbegränsad till . Även frågor om hemlig kameraövervakning prövas av rätten på ansökan av åklagaren. Förutsättningarna för till- stånd till hemlig kameraövervakning motsvarar i huvudsak vad som gäller för tillstånd till hemlig teleavlyssning och hemlig teleöver- vakning. I lagen (1988:1473) om undersökning beträffande vissa smitt- samma sjukdomar i brottmål finns bestämmelser om att rätten eller åklagaren får besluta att en person ska undersökas med avseende på vissa infektionssjukdomar. Internationell rättslig hjälp i brottmål I lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål finns bestämmelser om rättslig hjälp som svenska myndigheter kan bistå med på ansökan av en annan stat. Det finns även bestämmelser om rättslig hjälp som svenska myndigheter kan söka utomlands. Några av de åtgärder som omfattas av lagen är tvångsmedel. Det är bl.a. beslag, hemlig teleavlyssning, hemlig teleövervakning och hemlig kameraövervakning. Utgångspunkten för regleringen är att alla åt- gärder som är möjliga att vidta i en svensk förundersökning också ska vara tillgängliga för en annan stat efter en ansökan om rättslig hjälp. Den rättsliga hjälpen kan lämnas under de förutsättningar som gäller för motsvarande åtgärd under en svensk förundersökning. Om dessa villkor inte är uppfyllda, ska ansökan avslås. Ärenden med anknytning till särskilda bestämmelser i lagen om internationell rättslig hjälp i brott- mål. Det innebär bl.a. att det för användandet av hemliga tvångsme- del ställs upp ett krav på dubbel straffbarhet. Vidare kan en ansökan vägras på ett flertal i lagen angivna grunder. En ansökan om rättslig hjälp som avser tvångsmedel handläggs av åklagare. Rättens tillstånd krävs dock i flertalet fall för att åtgär- den ska få verkställas. Frågor om rättslig hjälp handläggs vid dom- stol som mål enligt . 22.2Omvandling av fängelse på livstid trädde lagen (2006:45) om omvandling av fängelse på livstid i kraft.1 Lagen innebar att ett nytt system för omvandling av fängelse på livstid infördes. Enligt lagen innebär ett beslut att omvandla fängelse på livstid att straffet bestäms till fängel- se . Systemet med omvandling har inte påverkat regering- ens möjlighet att genom nåd efterge eller mildra brottspåföljd (se 11 kap. 13 § RF). En ansökan om omvandling av fängelse på livstid görs hos . Den får göras av den dömde när han eller hon har avtjänat av livstidsstraffet. Om ansökan avslås, får en ny ansökan göras tidigast efter det att beslutet vann laga kraft. Prövning- en är utformad som ett tvåpartsförfarande och åklagaren är den dömdes motpart. Den dömde har rätt till offentligt biträde. Vid prövning ska domstolen särskilt beakta den tid som den dömde har avtjänat och vad som av domen framgår om de omständigheter som legat till grund för straffmätningen. Domstolen ska även särskilt beakta om det finns risk för att den dömde återfaller i brottslighet av allvarligt slag, om den dömde har åsidosatt vad som gäller för verkställigheten och om den dömde har medverkat till att främja sin anpassning i samhället. Domstolens handläggning regleras enligt sär- skilda bestämmelser i den nya lagen och i övrigt enligt rättegångs- balken. 2005/06:35 Lag om omvandling av fängelse på livstid Ärenden med anknytning till 22.3Överlämnande enligt en europeisk arresteringsorder gäller i lagen (2003:1156) om över- lämnande från enligt en europeisk arresteringsorder. Lagen grundar sig på EU:s ministerråds rambeslut av om en europeisk arresteringsorder och överlämnande mellan medlems- staterna, som avser överlämnande av personer till andra medlems- stater i EU för lagföring eller verkställighet av en påföljd.2 En europeisk arresteringsorder är ett rättsligt avgörande utfärdat av en rättslig myndighet i en medlemsstat i Europeiska unionen som innebär en begäran om att en rättslig myndighet i en annan sådan stat ska gripa och överlämna en eftersökt person för lagföring eller för verkställighet av en frihetsberövande påföljd. Det är den utfärdande statens lagstiftning som är avgörande för om brottet är så allvarligt att det kan ligga till grund för ett överlämnande. Som huvudregel gäller ett krav på att det brott som ligger till grund för arresterings- ordern ska vara straffbart också i den verkställande staten (dubbel straffbarhet), men detta har frångåtts i fråga om 32 brottstyper som anges i en bilaga till rambeslutet. Rambeslutet och den svenska lag- stiftningen anger ett antal situationer i vilka verkställighet får eller ska vägras. Om någon sådan vägransgrund inte är aktuell, ska över- lämnande i princip ske. Ett ärende om överlämnande från kan inledas på två sätt. Antingen skickas en arresteringsorder direkt till eller anträffas en internationellt efterlyst person i . I dessa fall är det svenska åklagare och domstolar som verkställer en arresteringsorder utfärdad av en annan medlemsstat. En åklagare har ansvar för utredningen och fattar beslut om initiala tvångsmedel, t.ex. anhållande. Beslut om vissa tvångsmedel, t.ex. häktning, och om överlämnande fattas av domstol. Behörig domstol är i regel rätten i den ort där den eftersökte grips eller uppehåller sig. Rätten ska för prövning av frågan om överläm- nande i normalfallet hålla en förhandling. Vid rättens handläggning tillämpas reglerna om domstols handläggning och överklagande av domstols beslut i brottmål. Särskilda handläggningsregler finns i lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder. 2003/04:7 Lag om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder Ärenden med anknytning till 22.4Förordnande av offentlig försvarare och målsägandebiträde m.m. I vissa fall ska rätten förordna offentlig försvarare för den som är misstänkt för brott (21 kap. 4 § RB). Rätten ska dessutom i vissa fall förordna målsägandebiträde för den som är målsägande (7 § lagen [1988:609] om målsägandebiträde). Utredningen om målsägandebiträde har i betänkandet Målsägande- biträdet – ett aktivt stöd i rättsprocessen (SOU 2007:6) bl.a. föreslagit att åklagaren ska ges behörighet att förordna målsägande- biträde under förundersökningen. Förslagen i betänkandet bereds inom . Med hänsyn härtill avstår utredningen från att närmare behandla frågan om förordnande av målsägandebiträde. Eftersom den frågan har ett sådant samband med frågan om förordnande av offentlig försvarare väljer utredningen att inte heller närmare överväga huruvida offentlig försvarare skulle kunna förordnas av annan än domstol. Ersättning till offentlig försvarare och målsägandebiträde En offentlig försvarare och ett målsägandebiträde har rätt till ersätt- ning av allmänna medel för arbete, tidsspillan och utlägg som upp- draget har krävt (21 kap. 10 § RB och 5 § lagen [1988:609] om måls- ägandebiträde). Beslut om ersättning fattas av domstol vanligtvis i samband med att rätten avgör brottmålet. Vid bestämmande av er- sättning tillämpas ofta den taxa som fastställs av utifrån den timkostnadsnorm som regeringen fastställer. Utredningen har i tidigare avsnitt föreslagit att behörigheten att besluta ersättning till särskild företrädare för barn i vissa fall ska flyttas från domstol till (se avsnitt 11.2.6.5). I linje med detta förslag torde det finnas anledning att överväga en motsva- rande ordning för beslut om ersättning till offentlig försvarare och målsägandebiträde i de fall åtal inte väcks eller åklagaren utfärdar ett strafföreläggande. En ändring av detta slag kräver emellertid ytter- ligare överväganden med avseende på bl.a. brottmålsprocessen och ryms inte inom ramen för denna utredning. Ärenden med anknytning till Utredningens bedömning: Allmän domstol bör även i fortsätt- ningen pröva frågor om straffprocessuella tvångsmedel. Den enskildes skydd enligt regeringsformen och I regeringsformen finns bestämmelser om den enskildes fri- och rättigheter. En sådan rättighet är skyddet för den personliga integri- teten. Varje medborgare är gentemot det allmänna skyddad mot bl.a. kroppsvisitation, husrannsakan och liknande intrång samt mot undersökning av brev eller annan förtrolig försändelse och mot hem- lig avlyssning eller upptagning av telefonsamtal eller annat förtroligt meddelande (2 kap. 6 § RF). En annan sådan rättighet är skyddet mot frihetsberövande (2 kap. 8 § RF). Varje medborgare är dessutom tillförsäkrad frihet att förflytta sig inom och att lämna landet. De nämnda rättigheterna är dock inte absoluta utan får begränsas genom lag (2 kap. 12 § RF). Begränsning får ske om syftet är att till- godose ändamål som är godtagbart i ett demokratiskt samhälle. Har annan myndighet än domstol berövat någon medborgare friheten har denne rätt att få saken prövad av domstol (2 kap. 9 § RF). Det gäller både straffprocessuella frihetsberövanden och administrativa sådana. I finns motsvarande bestämmelser om skydd för den enskildes personliga integritet, mot frihetsberövande och rätt till domstolsprövning (artikel 5 och 8). Straffprocessuella tvångsmedel är exempel på lagreglerade undantag från det skydd mot intrång som medborgarna ges i regeringsformen och Europakonven- tionen. Ett tvångsmedel innebär alltid en inskränkning av den enskildes fri- och rättigheter. Det ställs därför höga krav på rättssäkerhet i dessa fall. I fråga om frihetsberövande kommer detta också särskilt till uttryck i regeringsformen genom att det alltid ska finnas möjlighet till domstolsprövning. Frågor om frihetsberövanden behandlas även i flera internationella konventioner om mänskliga rättigheter. Ärenden med anknytning till exempel är , vars artikel 5 stadgar att den som är berövad friheten har rätt att påfordra att domstol snabbt prövar lagligheten av frihetsberövandet. Bland de straffprocessuella tvångsmedlen intar hemliga tvångs- medel en särställning på så sätt att tvångsmedlens hemliga karaktär medför att de som utsätts för dem inte kan ifrågasätta tillämpningen av tvångsmedelsanvändningen. Det är därför mycket viktigt med ett beslutsförfarande som, så långt möjligt, garanterar en korrekt till- ståndsgivning och kontroll av verksamheten. Det finns en, såvitt kan bedömas, väl fungerande ordning hos domstolarna för att hand- lägga ärenden om hemliga tvångsmedel. Vidare finns ett etablerat system med offentliga ombud, vilket utgör ett rättssäkerhetsstärkan- de inslag i handläggningen. Det finns även betydande kompetens och erfarenhet i domstolarna av att beakta integritetsaspekter. Enligt regeringsformen och har den enskilde som är berövad friheten alltid rätt att få saken prövad av domstol. Det är således inte möjlighet att flytta prövningen av frihetsberö- vanden från domstol till förvaltningsmyndighet. Syftet med nämnda reglering är att garantera de särskilt höga krav på rättssäker- het som gör sig gällande vid inskränkningar av den enskildes fri- och rättigheter. Samma aspekter gör sig gällande vid prövningen av andra tvångsmedel. Härtill kommer att prövningen av tvångsmedel innefattar åtgärder som vidtas inom ramen för det straffprocessuella systemet och som utgör förberedande åtgärder till mål som senare kan komma att handläggas av domstol i ordinarie ordning. Allmän domstol bör helt klart även i fortsättningen pröva frågor om straffprocessuella tvångsmedel. 22.5.2Omvandling av fängelse på livstid Utredningens bedömning: bör även i fortsätt- ningen handlägga ärenden om omvandling av fängelse på livstid. Systemet med omvandling av fängelse på livstid har införts. Det innebär att personer som blivit dömda till fängelse på livstid genom en prövning vid domstol () efter ansökan kan få sitt straff tidsbestämt. Prövningen är som ovan framgått ut- formad som ett tvåpartsförfarande där åklagaren är den dömdes mot- part. var den dömde hänvisad till att ansöka om nåd hos Ärenden med anknytning till regeringen för att få sitt straff tidsbestämt. Det nya systemet in- fördes för att förbättra förutsebarheten för såväl de livstidsdömda som kriminalvården samt för att stärka de livstidsdömdas rättssäker- het. I samband med systemets införande diskuterades frågan vilken myndighet som skulle pröva ansökan. Valet motiverades med att det ansågs lämpligast att omvandlingsprövningen ankom på allmän domstol eftersom den rent faktiskt innebär en ändring av en laga- kraftvunnen brottmålsdom. Dessutom ansågs domstol ha bäst förut- sättningar att hantera ett offentligt tvåpartsförfarande med över- klagbara beslut. Utredningen delar den bedömningen och anser att det saknas anledning att göra andra överväganden än de som gjordes i samband med att systemet infördes. 22.5.3Överlämnande enlig en europeisk arresteringsorder Utredningens bedömning: Allmän domstol bör även i fortsätt- ningen handlägga ärenden om överlämnande enligt en europeisk arresteringsorder. Lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder grundar sig på EU:s ministerråds rambeslut om en europeisk arresteringsorder och överlämnande mellan medlems- staterna. Rambeslutet uppställer inte något krav på vilken myndighet som prövar frågor om överlämnande, annat än att det ska vara fråga om en rättslig myndighet. Med rättslig myndighet avses enligt en vedertagen uppfattning i första hand åklagare eller domstol. Beslut om överlämnande är ingripande och den som begärs över- lämnad ska som regel frihetsberövas. Hanteringen av en europeisk arresteringsorder förutsätter således högt ställda krav på en rättssäker prövning. I samband med att lagen infördes ansågs ett tvåpartsför- farande med domstolsprövning, där ett utredande organ ställs mot den eftersökte, uppfylla det kravet. Utredningen ansluter sig till den bedömningen och anser att den eftersöktes krav på en rättssäker prövning bäst garanteras genom att den nuvarande ordningen be- hålls. Det framstår alltså som helt klart att allmän domstol även i fort- sättningen bör vara den myndighet som prövar om överlämnande Ärenden med anknytning till enligt en europeisk arresteringsorder ska ske. Detsamma gäller beslut om vissa tvångsmedel i samband med prövningen. 23Ärenden med anknytning till civilprocessen Under detta avsnitt redovisar utredningen de RB-ärenden som har anknytningen till civilprocessen. Ett viktigt syfte med civilprocessen är att den, när talan förs om fullgörelse, kan leda fram till ett avgörande som kan användas för en tvångsvis verkställighet av svarandens prestationsskyldighet. För käranden är erhållandet av en exekutionstitel ibland den största driv- kraften att inleda en rättegång. Möjligheten att vidta exekutions- rättsliga åtgärder mot en trilskande motpart blir inte mycket värd om motparten får tillfälle att undanskaffa egendom eller på annat sätt försätta sig i ett sådant läge att det blir omöjligt att ens tvångs- vis genomdriva fullgörelseskyldigheten. För att förhindra att en part handlar på ett sådant sätt inför eller under en rättegång med- ger den berättigade parten att utverka vissa säker- hetsåtgärder. Behovet att vidta säkerhetsåtgärder kan naturligtvis finnas också vid andra typer av anspråk än sådana som gäller fordringar. Bestämmelser om civilprocessuella säkerhetsåtgärder finns i 15 kapitlet . Kvarstad och förbud vid vite att utöva viss verksamhet eller företa viss handling är exempel på civil- processuella säkerhetsåtgärder. Beslut om säkerhetsåtgärd fattas av den domstol där rättegång pågår om den sak som åtgärden har samband med. Om det inte på- går en rättegång gäller i fråga om behörig domstol rättegångs- balkens forumregler för tvistemål. Frågor om säkerhetsåtgärder får endast tas upp efter yrkande. Ett yrkande får inte bifallas utan att motparten har beretts tillfälle att yttra sig. Är det fara i dröjsmål får dock rätten bevilja åtgärden att gälla tills annat för- Ärenden med anknytning till civilprocessen Åtgärden får i de flesta fall endast beviljas om sökanden ställer säkerhet för skada som kan tillfogas motparten. Om en åt- gärd har beviljats och talan inte har väckts i saken, ska sökanden väcka sådan talan vid domstol inom en månad från beslutet. I annat fall ska åtgärden återgå. 23.2.1Kvarstad och annan säkerhetsåtgärd Utredningens bedömning: Allmän domstol bör även i fortsätt- ningen pröva frågor om civilprocessuella säkerhetsåtgärder. Bakgrunden till ett yrkande om kvarstad eller annan säkerhets- åtgärd är alltid att det finns en tvist mellan parterna. Den bakom- liggande tvisten kan handla om en fordran eller bättre rätt till viss egendom. Vid prövningen ska rätten ta ställning till om det finns sannolika skäl för att sökanden har en fordran, bättre rätt till viss egendom eller något annat anspråk gentemot motparten och det skäligen kan befaras att denne saboterar sökandens rätt. Rättens prövning av yrkandet handlar således om rättskipning. Det är dessutom inte ovanligt att det vid prövningen ingår att värdera bevisning. Prövningen av yrkande om säkerhetsåtgärd är därmed till sin karaktär sådan att den bör vara förbehållen domstol. Beslut om en säkerhetsåtgärd är dessutom en mycket ingripande åtgärd. Den innebär att den enskilde förlorar rådigheten över sin egendom, eller egendom som denne har i sin besittning innan tvisten slutligt är avgjord. Härtill kommer att det i vissa fall är möjligt att besluta om säkerhetsåtgärd utan att den enskilde fått tillfälle att yttra sig. Även av rättssäkerhetsskäl bör prövningen av yrkande om säkerhetsåtgärd därför ankomma på domstol. Vidare innefattar prövningen åtgärder som vidtas inom ramen för en redan pågående civilprocess eller som i vissa fall utgör förberedande åtgärder till mål som senare kan komma att handläggas av domstol i ordinarie ordning. Utredningens bedömning är alltså att allmän domstol även i fort- sättningen bör pröva frågor om civilprocessuella säkerhetsåtgärder (jfr avsnitt 17.3.1 och 18.3.1). 24 Förfaranderegler, m.m. Under detta avsnitt redovisar utredningen sina överväganden och förslag i fråga om generella förfaranderegler för de ärenden som ut- redningen föreslår ska flyttas från allmän domstol till förvaltnings- myndighet. Utredningens bedömning: Förvaltningslagens (1986:223) regler ska tillämpas vid handläggningen hos förvaltningsmyndigheterna. Utredningens förslag: Särskilda bestämmelser om att en ansökan får avvisas om den är bristfällig eller föreskriven ansöknings- avgift inte har betalts införs i vissa fall. De ärenden som utredningen föreslår ska flyttas till förvaltnings- myndighet kommer, i den mån inte några särskilda förfaranderegler skapas, att handläggas enligt förvaltningslagen (1986:223). Utred- ningen har i tidigare avsnitt bedömt att det för vissa ärenden är nödvändigt att införa särskilda förfaranderegler och lämnat förslag härom. Det finns emellertid anledning att överväga om det även bör införas generella regler som komplement till förvaltningslagens bestämmelser. handläggs de ärenden som utredningen föreslår ska flyttas från allmän domstol till förvaltningsmyndighet enligt ärendelagen. I den lagen finns bestämmelser om att det i vissa fall är möjligt att avvisa en ansökan om den är bristfällig eller om föreskriven ansökningsavgift inte är betald (9–10 §§ ÄL). Motsvarande bestäm- melser saknas i förvaltningslagen. Som framgått har förvaltningsmyndigheter en relativt långt gående serviceskyldighet (se avsnitt 3.4.3). I serviceskyldig- heten anses ligga bl.a. att myndigheten måste ge part tillfälle att komplettera en bristfällig ansökan (jfr 10 § ÄL). Om parten inte inkommer med skriftlig komplettering eller på annat sätt avhjälper bristen är det i praxis vanligt att myndigheten avslår ansökan.