sou · GVB384 · 2008-01-01 00:00:00 — Institutionella förklaringar och länderjämförande studier av institutionernas betydelse för aggregerade valdeltagandenivåer är en väl upptrampad stig inom forskningen. Effekterna på valdeltagande av valsystemens och partisystemens utformning är väl kända (Grofman & Lijphart 1986; 1986; Jackman & 1995). Det mest kända resultatet gäller hur valdeltagandet varierar mellan olika typer av valsystem. Majoritetsvalsystem tenderar t.ex. att producera ett lägre valdeltagande än proportionella valsystem. Enligt den brittiske statsvetaren analyser är institutionella spelregelförklaringar omkring fyra gånger kraftfullare än individförklaringar när det gäller just att förklara skillnader i deltagandenivåer mellan olika länder (Franklin 2004). Det beror bland annat på att medborgare i olika länder inte skiljer sig tillräckligt mycket åt vad gäller t.ex. resurser (tid, pengar och medborgerliga färdigheter) för att individskillnader ska kunna för- klara skillnaderna i aggregerat valdeltagande mellan olika system. Enligt motsvarande resonemang är skillnader i resurser och moti- vation mellan olika medborgare relativt stabila över korta tids- perioder och kan därför dåligt förklara snabba förändringar av val- deltagandet mellan två efter varandra följande val. förklarar kraften i de institutionella förklaringarna genom att likna ett politiskt systems formella ramar vid ett slags trösklar för deltagande. Vissa institutionella ordningar såsom tvång att förhandsregistrera sig som väljare, majoritetsvalsystem, höga spärrar till parlamentet, tvåkammarsystem, vinterval och val mitt leder till att trösklarna för deltagande höjs. På mot- svarande sätt leder ett proportionellt valsystem, enkammarsystem, gemensamma valdagar och ett generöst poströstningssystem till sänkta trösklar för deltagande. Förklaringen ligger i sam- spelet mellan individers motivation och det formella regelverket: enskilda individers instrumentella motivation att gå och rösta ökar och minskar beroende på de institutionella förutsättningarna. Sannolikheten för att en viss person kommer sig iväg och röstar beror på hur höga trösklarna för deltagande är (och 2004). De kontextuella förklaringarna visar på att medborgares sanno- likhet att rösta kan variera alldeles oavsett individegenskaper beroende på de sociala och politiska omständigheter som råder i samband med ett val. Att analysera kontexter är långt ifrån något nytt, men med tanke på ansatsens fruktbarhet när det gäller att producera kunskap om samspelet mellan individer och miljöer är metoden fortfarande kraftigt underutnyttjad (och 2004 s. 28). Det är viktigt att skilja mellan två typer av kontextuella förklaringar; dels den sociala kontexten människor lever i och dels den politiska kontexten för ett visst val. Enligt är förklaringskraften hos den politiska kontexten klart starkare än den sociala kontexten (och 2004 s. illustrerar de kontextuella förklaringarna med de låga valdeltagandesiffrorna i de svenska europaparlamentsvalen. Dessa är, menar de, goda exempel på att valens politiska kontext spelar roll för väljarnas kalkyler (och 2004 s. 28). Många medborgare som annars alltid brukar rösta i de ordinarie riksdagsvalen tenderar att stå över i europaparlamentsvalen. Den ofta omtalade protestförklaringen – att de stannar hemma på grund av att de inte gillar EU – kan enligt och inte förklara avvikelsen. Det handlar istället i första hand om att med- borgarna gör helt skilda bedömningar av hur viktiga de olika valen Europaparlamentsvalen bedöms, åtminstone , som betyd- ligt mindre viktiga än riksdagsvalen (, 2001 s. 52). 3.2Vad säger forskningen om värdet av valdeltagande? Redan i denna rapports inledning påpekades att ett omfattande deltagande i de allmänna valen ofta betraktas som av stor vikt i demokratiska politiska system men att det mindre ofta uttalas mer precist vad, eller vilka värden, ett högt valdeltagande anses främja. Om det är att betrakta som någonting gott i sig alldeles oavsett konsekvenser eller om det främst är det ett instrumentellt värde brukar heller inte framgå särskilt tydligt. Om ett högt valdel- tagande är bra eftersom det leder till goda konsekvenser, vilka är då närmare bestämt dessa konsekvenser? Ofta preciseras önskemålet om ett högt valdeltagande till ett högt och jämnt valdeltagande. Just den jämna spridningen mellan olika socioekonomiska grupper är någonting som ofta sägs utmärka deltagande i allmänna val i jämfört med andra former av politiskt deltagande (2003). Om ett högt valdeltagande inte är någonting gott i sig (ett intrinsikalt värde), utan snarare ett medel för att uppnå andra för det demokratiska systemet goda konsekvenser (ett instrumentellt värde) kan emellertid vissa komplikationer uppstå. Om vi betraktar valdeltagande på detta vis vilar dess värde på empirisk grund – ett högt valdeltagande är något gott så länge det faktiskt får de goda konsekvenser vi egentligen eftersträvar (våra intrinsikala värden). Om så inte är fallet (längre) försvinner grunden för dess betydelse för demokratin. Kan det kanske dessutom då tänkas att ett högt valdeltagande även har andra negativa konsekvenser? Eller kan de avsedda goda konsekvenserna uppnås på alternativa vägar? Att ett högt valdeltagande inte nödvändigtvis alltid är det viktigaste för en demokrat kan illustreras av vad skriver i nummer 2 av Statsvetenskaplig : Låt oss tänka oss ett land vars medborgare utsätts för en så strid ström av val och folkomröstningar att valdeltagandet kraftigt sjunker. Om man då i det landet beslutade att endast halva valmanskåren – slumpvis utvald – skulle vara röstberättigad i det ena valet eller folkomröst- ningen, och den andra hälften i nästa osv., skulle folkviljan vid varje tillfälle likväl komma till uttryck. Om valdeltagandet, bland de vid val- tillfället röstberättigade, som en följd av denna reform skulle öka, blir folkviljan bättre representerad . Enligt mitt synsätt blir då demokratin bättre. (Utgår man däremot från att graden av demokrati bestäms av andelen av medborgare i landet som genom sin röstning utför ett autonomt ställningstagande, då innebär ju halveringen en kraftig försämring av demokratin.) (s. 209). poängterar också i samma text att folkviljans förverk- ligande är det överordnade demokratimål som valsystemet och val- deltagandet syftar till. Vidare är åsiktsöverensstämmelse mellan väljare och valda det teknikvärde som valen ska åstadkomma och som ska främja folkviljans förverkligande. resone- mang berör en rad demokratiteoretiska spörsmål relaterade till val- deltagande. Frågan är då hur den offentliga debatten ser ut i olika länder? Hur ser olika länder på valdeltagandets utveckling och hur värderas detta? har det även framförts att lottning till offentliga ämbeten och politiska poster skulle förbättra representativiteten hos de beslutande församlingarna – och därmed demokratin (Manin 1997; 2001). Om valdeltagande bara är positivt för att det tjänar till att säkerställa de beslutande församlingarnas representativitet kanske det kan åstadkommas på andra vägar? En mängd framtagen empirisk forskning tyder även på att det kanske egentligen inte spelar så stor roll hur högt valdel- tagandet är, i varje fall inte för hur det politiska utfallet av de all- männa valen blir. Ytterst måttliga förändringar av valutslaget för olika nivåer av valdeltagande har konstaterats (2004 s. 19, not 7, Electoral Studies special issue – kommande). Detta trots en allmänt spridd uppfattning, åtminstone i , att Socialdemokraterna missgynnas kraftigt av lågt val- deltagande (se exempelvis ). Det finns även de som menar att ett högt valdeltagande också har negativa konsekvenser i form av att en mindre informerad folk- vilja då riskerar att komma till uttryck (se t.ex. Rosema 2006). Vi vet att de mer politiskt intresserade och engagerade, de med mer kunskap om politik och partiernas ståndpunkter samt människor med längre utbildning, i större utsträckning tenderar att rösta. Detta kan då innebära att ett högre valdeltagande också medför en i genomsnitt lägre kunskapsnivå hos väljarkåren. Som helhet kan i teorin valutslaget då baseras på en samling i genomsnitt mindre välinformerade och välgenomtänkta beslut än om valdeltagandet hade varit lägre och bara de mest intresserade och informerade hade deltagit i valet. Detta kan kallas för kvalitetsargumentet. Lite hård- draget kan därmed en välinformerad folkvilja och ett högt valdel- tagande ses som konkurrerande värden. Rosemas (2006) empiriska studie finner dock inget entydigt stöd (dock ett svagt stöd) för denna tanke, utan kommer istället till slutsatsen att olika negativa och positiva faktorer tenderar att i stort ta ut varandra och att valen därmed fyller sina tänkta funktioner ungefär lika bra vid högre och lägre nivåer på valdeltagandet. Statsvetarna visar även de i sitt bidrag till antologin att det inte är självklart på vilket sätt ett högt eller lågt valdeltagande bör tolkas och om detta är positivt eller negativt från demokratisk synpunkt. Å ena sidan kan ett högt valdeltagande vara ett gott tecken för demokratin eftersom det tyder på engagerade medborgare och ett väl- fungerande politiskt system. Å andra sidan kan det tolkas som att det i stället signalerar missnöje med hur demokratin fungerar och att engagemanget ökar på grund av ett behov av att förändra något (och 2001 s. 151). På samma sätt påpekar de att ett lågt valdeltagande kan tolkas positivt som att medborgarna är nöjda med den rådande situationen istället för negativt som att de antingen är ointresserade av att delta eller att det politiska systemet inte förmår kanalisera medborgarnas politiska åsikter (och 2001 s. 151). och avslutar dock sitt resonemang med att påpeka att den vanliga uppfattningen inom svensk stats- vetenskap är att det är ett högt valdeltagande som är positivt för demokratin och inte tvärtom. Den motsatta uppfattningen torde vara tämligen ovanlig även om denna tolkningsmöjlighet naturligt- vis finns. I linje med detta påpekar även att värdet av ett högt valdeltagande sällan ifrågasätts annat än i form av olika tankeexperiment (2001 s. 76). Så långt den akademiska forskningen. Det är uppenbart att diskussionen om valdeltagande inte behöver stanna vid att högt valdeltagande är bra och lågt är dåligt. Emellertid ska denna rapport inte göra ett självständigt normativt demokratiteoretiskt bidrag och inte heller ett bidrag till den empiriska forskningen om konsekven- serna av högt eller lågt valdeltagande eller vad som orsakar exem- pelvis sjunkande valdeltagande. Istället är huvudmålet med före- liggande utredningsrapport att ge en översikt över den offentliga debatten om betydelsen och värdet av valdeltagande i ett mindre urval av länder. Med tanke på utredningens snäva tidsramar måste den med nödvändighet få karaktären av en pilotundersökning – ett första försök att kartlägga den offentliga debatten om värdet av valdeltagande. Det är också författarens uppfattning att forsk- ningsområdet tidigare uppmärksammats i mycket ringa omfattning. Föreliggande rapport kan alltså förhoppningsvis även tjäna som utgångspunkt för framtida mer omfattande studier av liknande slag. Huvudsakligen har två typer av material använts i denna rapport: offentliga utredningar och dokument samt expert- informanter med kunskap om den offentliga diskussionen i mass- media i andra länder. Alternativet att göra en självständig genom- gång och innehållsanalys av mediadiskussionen i andra länder ute- slöts på grund av uppdragets ekonomiska och tidsmässiga ramar. Förhoppningen är bland annat att den svenska debatten om val- deltagandet och vårt demokratiska systems institutionella utform- ning kan berikas av kunskap om hur diskussionen ser ut i andra länder. 3.3Diskussionen i andra länder När det gäller utredningens andra del – att undersöka den offent- liga debatten och diskussionen i andra länder – har vi valt att huvudsakligen använda oss av två typer av källor. För det första har offentliga rapporter som behandlar valdeltagande lästs och analyserats. Denna typ av material inkluderar företrädesvis rapporter från myndigheter, offentligt beställda rapporter samt material från statliga kommissioner och utredningar. För det andra har en expertpanel, ett mindre urval informanter med god känne- dom om den offentliga debatten i länderna ifråga, konsulterats. Expertpanelen består av centralt placerade journalister, politiska reportrar eller redaktörer. Dessa har ombetts att ge sin syn på den offentliga diskussionen i landet. Urvalet av journalister till expertpanelen gjordes genom att ett antal tidningar först valdes ut. Minst två dagstidningar i varje land valdes ut, i vissa fall kompletterades dessa med ytterligare en tidning då så ansågs befogat, t.ex. på grund av tidningarnas karaktär. De tidningar som valdes ut är att betrakta som betydelsefulla i den politiska debatten och opinionsbildningen i respektive land, så kallade högstatustidningar. ut med hjälp av rekommendationer från en annan grupp av informanter bestående av samhällsvetenskapliga forskare. En högstatustidning från varje land rekommenderades oss i ett första steg av professor vid Masskommunikation vid (). I ett andra steg utnyttjades en internationell grupp forskare inom sam- hällsvetenskap där en eller flera forskare i varje land tillfrågades om tips på lämpliga tidningar och namn på enskilda centralt placerade journalister. I ett par fall har sedan dessa rekommendationer kompletterats genom direktkontakt med tidningarna för att komma i kontakt med relevanta medarbetare med god inblick i den offentliga politiska diskussionen i landet ifråga. När det gäller urvalet av de offentliga dokument som ligger till grund för analysen av synen på valdeltagandet har detta skett i två steg. I det första steget har alla relevanta offentligt beställda dokument av större vikt som påträffats tagits med. Därefter har en sållning skett, varefter de dokument som innehåller intressant information utöver ren deskription studerats mer i detalj. Till största delen har insamlandet av dokumenten kunnat göras genom internetsökningar. Emellertid har två grupper av personer använts för att säkerställa att inga dokument eller rapporter av större vikt har förbisetts. För det första har den tidigare omnämnda gruppen samhällsvetenskapliga forskare i olika länder lämnat sina syn- punkter på vilket material som är relevant. För det andra har tjänstemän på motsvarande den svenska valmyndigheten eller ansvarigt departement i samtliga länder tillfrågats. När det gäller våra informanter, dvs. expertpanelen av politiska journalister, så gick vi i första hand ut med en webbenkät. I ett senare skede, efter minst tre skriftliga påminnelser, användes telefonintervjuer för att komplettera svaren på webbenkäten då svarsfrekvensen annars skulle ha blivit alltför låg. Totalt sett blev svarsfrekvensen likväl relativt låg. Allt som allt fick vi in svar från 22 av de 78 journalister som ingick i urvalet för webbenkäten som skickades ut via e-post. Ett mindre antal av dess har sannolikt aldrig nåtts av enkäten. En svarsfrekvens på är naturligtvis låg jämfört med traditionella survey- undersökningar, men den är inte mycket lägre än vad som brukar förekomma när det gäller elitundersökningar i andra länder än . Vi är nämligen i många fall bortskämda med internationellt sett ovanligt höga svarsfrekvenser. Urvalet bestod ursprungligen av omkring 50 personer, men utökades efterhand för att säkerställa en miniminivå av svar i varje land. I samtliga länder utom har svar inkommit från minst tre olika informanter vilket minskar risken för att enkätsvaren ska ge en skev bild. En sammanställning av antalet i urvalet samt antalet svarande i varje land finns i tabell A.7. För såväl våra informanter som vår egen analys av de skriftliga dokumenten gäller att vi systematiskt sökte svar på frågor kring a) hur omfattande diskussionen om valdeltagande är, b) hur utveck- lingen i respektive land tolkas och uppfattas, c) närmare bestämt vad som är oroande med ett sjunkande valdeltagande (de negativa konsekvenserna) respektive vad som är värdefullt med ett högt val- deltagande, d) vilka andra demokratiska värden som omtalas i den offentliga debatten och som potentiellt ses som viktigare än ett högt valdeltagande eller kanske till och med som konkurrerande värden samt e) vilka reformförslag eller åtgärder mot det sjunkande valdeltagandet som förekommer i diskussionen. Dagen efter den första omgången i det franska presidentvalet hade båda de franska tidningarna och det höga valdeltagandet på sina förstasidor. Då deltagandet kallades rekordartat av valde uttrycket historiskt. Valdeltagandet i den första omgången ökade med jämfört med första omgången i presidentvalet . Den offentliga diskussionen om valdeltagandet i är något svårbedömd som helhet då endast ett fåtal informanter har delgivit oss sina bilder av den franska debatten och även de offentligen dokumenten som behandlar valdeltagande är relativt magra. De dokument vi har funnit är även huvudsakligen under- sökningar utförda av det statsvetenskapliga forskningsinstitutet i . Dessa rapporter är utförda med stöd av franska inrikesministeriet. Trots att kommentarer till och analyser av resultatet i den första omgången av presidentvalet i många fall omnämnde det ökade val- deltagandet i positiva ordalag gavs detta oftast mycket litet utrymme, vanligtvis ett par-tre meningar. Exakt vad som var positivt med det ökade valdeltagandet uttalades vanligen inte heller, utan får betraktas som underförstått. Detta gäller för såväl franska dagstidningar som svenska medier. Även i stora franska medier som tidningen före- kommer dock att avvikande uppfattningar från det outtalade goda demokratiska underförstådda värdet av ett högt valdeltagande. I () förespråkar till exempel debattören att människor avstår från att rösta som en politisk handling riktad mot den nyliberala hegemonin och kapitalismen. I det senaste parlamentsvalet till den franska Nationalförsam- lingen 2002 var valdeltagandet strax . går trenden även mot lägre nivåer i . För ett västeuropeiskt land är detta relativt lågt, dock fortfarande högre än många länder i exempelvis och (2004:60). I presidentvalen däremot brukar deltagandet vara avgjort högre – i andra omgången. När det gäller är det skriftliga material som har funnits tämligen begränsat. Det som produceras offentligt är mestadels rena statistikuppgifter och redovisande av utveckling och trender (se exempelvis franska inrikesministeriets hemsida . Ett antal mindre forskarrapporter har även påträffats, de är dock mestadels av karaktären fristående akademisk forskning kring exempelvis valdeltagandets determinanter på indi- vidnivå, vilket som tidigare nämnts inte är fokus i denna utredning. Några offentliga utredningar eller motsvarande av större omfatt- ning som berör valdeltagande och demokratifrågor har inte påträf- fats i . En mindre rapport av intresse är dock framtagen av vid forskningscentrat Cevipof i med stöd av franska inrikes- ministeriet [1]TPF2FPT. Rapporten ifråga är baserad på insamlade survey- data och analyserar vad som karaktäriserar icke-röstare eller med- borgare som är tveksamma till att rösta i det kommande president- valet . 2TP PT Jag har valt att använda två parallella hänvisningssystem för att tydliggöra skillnaden mellan källmaterialet som ligger till grund för analysen av diskussionen i de olika länderna och annan forskningslitteratur. Dels används för forskningslitteratur det traditionella systemet med referenser inom parenteser, dels används ett system med löpande numrerade referenser inom hakparenteser [ ] för de skriftliga dokumenten som utgör datamaterialet för analysen av diskussionen i de olika länderna. Fullständiga uppgifter för dessa båda hänvisningssystem redovisas som två separata referenslistor längst bak i utredningsrapporten. Det är min förhoppning att detta tillvägagångssätt ska bidra till ökad klarhet och överblick över materialet. Utgångspunkten för rapporten från Cevipof är det låga valdel- tagandet i den första omgången i presidentvalet då den höger- extreme gick vidare till den andra omgången, vilket resulterade i att fransmännen inte hade någon vänster- kandidat att välja på i den slutgiltiga valomgången 2002. Denna händelse omtalas som en traumatisme électoral [1, s. 2] för framförallt den franska vänstern. Rapporten menar bland annat att det låga deltagandet bidrog till detta utfall. Något som tyder på att det kommer bli ett högre deltagande 2007 är enligt rapporten en ökad polarisering i politiken. Mer precist vad det är som är värdefullt med ett högt valdel- tagande framgår inte annat än indirekt, genom de aspekter som lyfts fram som negativa med ett sjunkande valdeltagande. Även dessa aspekter är oklart och summariskt uttryckta. Dock berörs att ett lågt eller sjunkande deltagande visar på en kris för den politiska representationen och en svårighet för de stora partierna och rörelserna att övertyga väljarna. Rapportens författare tycks även mena att en negativ konsekvens av lågt valdeltagande är att extrem- partier kan få större utrymme i sådana lägen. I samband med detta omtalar också rapporten att en stor och växande andel av franska medborgarna nu är beredda att delta i demonstrationer på gatan samt att tillmäta icke-konventionella deltagandeformer större politisk betydelse [1, s. 1]. Någon värdering av denna utveckling framkommer inte. Rapporten konstaterar att de som är säkra på att de inte kommer delta i det kommande valet kännetecknas bland annat av att de är mindre socialt integrerade, mindre utbildade, mer kritiska gentemot det politiska systemet och av att de inte bedömer det förestående valet som lika viktigt i sina konsekvenser [1, s. 6]. Vidare så är ett av de mest utmärkande dragen för dem som inte tänker rösta att mer än dubbelt så många som bland dem som säkert tänker rösta klassificerar sig ideologiskt som varken till vänster eller höger. Emellertid drar rapporten inte några normativ- politiska slutsatser från dessa sociala och politiska skillnader utan stannar vid ren deskription. tillhör de länder där det har varit svårast att få svar från våra informanter. Endast en journalist har svarat. Den bild vår informant ger tyder på att diskussionen om valdeltagandet i landet är mycket beroende av aktuella händelser och hur nivån på deltagandet ser ut för tillfället. Något som framhålls i som en negativ konsekvens av lågt valdeltagande är att ett lågt valdeltagande kan ge extrempartier större utrymme och starkare ställning. Högt valdeltagande har alltså i den franska debatten vad de flesta anser vara instrumentellt goda konsekvenser politiskt sett. När en jämförelse med andra värden i en demokrati görs nämner vår informant att ett allmänt deltagande i demokratin och med- borgarnas engagemang och stöd för demokratin i sig egentligen anses viktigare i den franska debatten än bara själva valdeltagandet i sig. Det har även framhållits i den franska offentliga diskussionen att de politiska partiernas skillnader måste visas upp tydligt för att skapa ett intresse för valen och därmed höja deltagandenivån. Även specifika kampanjer för att förmå ungdomar i förorter att registrera sig har bedrivits för att öka deltagandet och höja intresset. Sådana lanserades särskilt efter Pariskravallerna 2005. I någon mån har även en diskussion om röstningsplikt före- kommit, men denna har ebbat ut och exempelvis har ingen av presidentkandidaterna års valkampanjer tagit upp frågan. Denna diskussion bör betraktas i ljuset av det låga valdel- tagandet presidentvals första omgång och det faktum att högerextreme då besegrade socialistkandidaten och därmed fick vara den som ställdes mot i den andra omgången. Denna för den franska politiken chockerande händelse aktualiserade då för frågan om röstplikt. Då endast en informant i har kunnat användas är det svårt att bedöma hur rättvisande denna bild av den franska offentliga diskussionen om valdeltagande är.