sou · GWB321 · 2008-03-04 00:00:00 — Resultaten visar också mycket tydligt att sannolikheten för friställning minskar med anställningstid, även då ålder hålls . Däremot gäller inte det omvända förhållandet, alltså ålder har ingen enskild effekt på risken att bli friställd då anställningstid hålls . Det har också skett vissa förändringar i sannolikheten för jobbförlust bland de olika grupperna. Den mest påtagliga skillnaden är att högutbildade personer uppvisar en större risk att drabbas av friställning jämfört med i dess början. Uppgången totalt sett bland högutbildade förklaras framför allt av en kraftig ökning av sannolikheten för jobbförlust till följd av skälen indragen tjänst och övriga orsaker. Vidare analyseras potentiella kostnader för individen av jobbförlust. Resultaten visar att friställda löper stor risk att inte hitta nytt arbete. Ett till efter jobbförlust är det i genomsnitt som inte är sysselsatta. Sannolikheten att hitta nytt arbete efter friställning varierar med konjunkturen och är som väntat lägst i svag konjunktur och högst i stark konjunktur. Det finns också skillnader mellan olika demografiska grupper. Sysselsättningssannolikheten efter friställning är lägre bland äldre jämfört med yngre, bland kvinnor jämfört med män och bland icke-vita jämfört med vita. För äldre och kvinnor tycks detta resultat avspegla ett lägre arbetskraftsdeltagande (till följd av förtidspension och utträde ur arbetskraften av andra orsaker), medan det för icke-vita är en följd av högre arbetslöshet. Ett annat centralt resultat är att sysselsättningssannolikheten efter friställning ökar entydigt med utbildningsnivå. När det gäller de olika orsakerna till jobbförlust visar analysen att friställda till följd av otillräcklig efterfrågan och indragen tjänst har lägre sysselsättningssannolikhet jämfört med friställda till följd av arbetsställenedläggning. En jobbförlust kan också orsaka potentiella kostnader för individen i termer av lägre lön. Analysen av löneeffekter fokuserar på jämförelser av lön före och efter friställning, bland friställda som erhållit nytt arbete. Det rör sig alltså om en before-after ansats där man betingat på nytt arbete efter friställning. Det lönemått som används avser lön . Information om timlöner saknas och likaledes finns ingen information om faktiskt antal arbetade timmar. Det är viktigt att notera att man med denna ansats Bilaga 7 till LU 2008 Forskningsöversikt – individeffekter av friställningar underskattar den totala löneeffekten av friställning. Dels på grund av att de personer som inte funnit ny sysselsättning efter en jobbförlust, och som således helt saknar lön, är exkluderade från analysen. Dels på grund av att ingen hänsyn tas till den eventuella lönetillväxt som friställda kunnat erhålla givet att de inte hade förlorat jobbet. Resultaten visar att bland friställda som erhållit nytt arbete är lönen på det nya jobbet i genomsnitt lägre än lönen på det förlorade jobbet. Eftersom det saknas information om timlöner och arbetade timmar är det inte möjligt att fastställa i vilken utsträckning den observerade löneförlusten hänger samman med förändringar i timlön och/eller förändringar i arbetade timmar. För att ändå få en viss uppfattning om detta genomförs en separat analys av löneeffekter bland friställda som förlorat ett heltidsjobb men som också erhållit ett nytt sådant. För denna grupp är alltså antalet arbetade timmar före och efter jobbförlust oförändrat och veckolöneeffekten är således liktydig med en timlöneeffekt. I det här fallet tyder resultaten på en något lägre förlust. Bland heltidssysselsatta är lönen på det nya jobbet i genomsnitt är lägre än lönen på det förlorade jobbet. Den slutsats vi kan dra av dessa båda resultat är att friställda tycks erfara löneförluster både på grund av lägre timlöner och färre antal arbetade timmar. När det gäller skillnader mellan olika grupper av friställda visar resultaten att äldre drabbas av större löneförluster efter friställning jämfört med yngre. Ett annat tydligt resultat är att den negativa effekten på lön av friställning minskar med utbildningsnivå. Kvinnor förlorar något mindre i lön jämfört med män. Det finns också intressanta skillnader mellan de olika orsakerna till jobbförlust. Analysen visar att friställda till följd av indragen tjänst och (i något mindre mån) friställda till följd av otillräcklig efterfrågan drabbas av större löneförluster jämfört med dem som förlorat jobbet på grund av arbetsställenedläggning. De löneeffekter av friställning som kommenterats baseras på jämförelser av lön före och efter jobbförlust, bland friställda som erhållit nytt arbete. Som vi redan konstaterat leder detta till en underskattning av den totala löneeffekten av friställning, dels på grund av de personer som inte funnit ny sysselsättning är exkluderade från analysen och dels på grund av att eventuell löneökning vid bibehållet jobb bortses från. För att hantera den senare problematiken används en difference-in- difference ansats där personer som inte blivit friställda utgör Forskningsöversikt – individeffekter av friställningar Bilaga 7 till LU 2008 Löneeffekten av jobbförlust är således definierad som skillnaden i lönedifferens före och efter friställnings- tidpunkten mellan friställda och icke-friställda. kvarstår villkoret att det rör sig om personer som jobbar heltid både före och efter friställningstidpunkten. Denna ansats indikerar som väntat en något större negativ löneeffekt av jobbförlust, jämfört med tidigare . Skillnaden på är lönetillväxten i jämförelsegruppen som inte beaktades. En annan intressant skillnad som framträder mellan de båda ansatserna gäller variationer i effekter med avseende på utbildningsnivå. Before-after ansatsen visade tydligt att löneförlusten av friställning minskar med utbildningsnivå. Difference-in-difference ansatsen indikerar inga systematiska skillnader med avseende på utbildning. som löneförlusten bland friställda faller entydigt med utbildningsnivå så ökar lönetillväxten bland jämförelsegruppen entydigt med utbildningsnivå. De båda effekterna tar alltså ut varandra och nettoeffekten blir således ungefär densamma för de olika utbildningsgrupperna. När det gäller de olika orsakerna till jobbförlust visar resultaten från difference-in-difference skattningarna att friställda till följd av indragen tjänst drabbas av något större löneförluster än dem som förlorat jobbet på grund av arbetsställenedläggning eller otillräcklig efterfrågan. De flesta amerikanska studier av friställningar baseras alltså på DWS. Det finns emellertid ett antal problem med denna undersökning som både begränsar analysmöjligheterna och påverkar tillförlitligheten i rapporterade resultat. Bortsett från de mer generella problemen som är förknippade med undersökningar som bygger på självrapporterade uppgifter finns två mer fundamentala. Det ena är att DWS saknar en jämförelsegrupp av icke-friställda individer.TPF176FPT Det andra är att DWS endast innehåller mycket begränsad longitudinell information om löner (och andra utfallsvariabler) före och efter friställningstidpunkten. Det här har konsekvenser både för de metodologiska ansatser som är möjliga att applicera (vilket i förlängningen påverkar tillförlitligheten i presenterade resultat) och för möjligheten att analysera långsiktiga effekter av jobbförlust. 176TP PT Ovan refererade difference-in-difference estimat från Farber, H. [1997] baseras på en behandlingsgrupp från DWS och en jämförelsegrupp från the Current Population Survey. Bilaga 7 till LU 2008 Forskningsöversikt – individeffekter av friställningar Resultat baserade på registerdata för staten En studie som fått stort genomslag både för sin metodologiska ansats och för sin analys av långsiktiga löneeffekter av jobbförlust är m.fl. (1993a). Studien baseras på registerdata för staten . Analysen fokuserar på individer med minst sex års anställningstid och det longitudinella datamaterialet sträcker sig före friställningstidpunkten och upp till efter. Som vanligt i registerdata är det inte möjlighet att direkt skilja ofrivilliga jobbförluster från frivilliga uppsägningar. I det här fallet definieras friställda som anställda som lämnat ett företag som minskat sin personalstyrka med . Definitionen omfattar således separationer i anslutning till både stora neddragningar och nedläggningar av företag. Som jämförelsegrupp används personer som inte blivit friställda och som är kontinuerligt sysselsatta på samma företag under hela undersökningsperioden. Notera att expost betingningen på kontinuerligt sysselsatta riskerar att introducera viss selektion i jämförelsegruppen (om dessa exempelvis är bättre än genomsnittet så överskattas effekten på lön). Löneeffekten av friställning skattas med hjälp av en fixed- effect estimator med kontroller för (några få) tidsvarierande individuella attribut. Skattningsmetoden korrigerar för selektionsbias till följd av tidskonsistenta icke-observerbara skillnader mellan behandlingsgruppen och jämförelsegruppen. Det lönemått som används avser lön per kvartal. På grund av begränsningar i data går det inte att fastställa om observerade löneeffekter beror på förändringar i timlön och/eller förändringar i arbetade timmar. Resultaten tyder på att friställda drabbas av både betydande och långsiktiga negativa löneeffekter. Den initiala löneförlusten är i storleksordningen . Till och med det tredje året efter friställing sker en viss återhämtning, men därefter förblir löneförlusten i stort sett oförändrad och uppgår efter friställning till . Det faktum att lönetappet inte reduceras nämnvärt mellan det tredje och sjätte året efter jobbförlust kan tolkas som en indikation på att friställning ger upphov till permanenta negativa löneeffekter. Historiska lönedata avslöjar inga nämnvärda löneskillnader mellan friställda och jämförelsegruppen fyra till före friställningstidpunkten. Detta talar för att analysen baseras på jämförbara individer och således att de skattade effekterna i kausal mening är orsakade av jobbförlust. Forskningsöversikt – individeffekter av friställningar Bilaga 7 till LU 2008 Studien pekar vidare på två särskilda omständigheter som talar för att tidigare undersökningar baserade på DWS sannolikt underskattar löneeffekten av friställning. Det ena är att de negativa löneeffekterna av jobbförlust tycks uppträda innan friställningstidpunkten.TPF177FPT En analys som tar sin utgångspunkt i lön året före friställning riskerar således att underskatta löneeffekten. Det visar sig också att resultaten är känsliga för potentiellt felaktiga klassificeringar av friställda (vilket det finns stor risk för i DWS som alltså bygger på själrapporterade uppgifter). När samtliga jobbseparationer klassificeras som friställingar, alltså oberoende av om företag gör stora neddragningar eller lägger ned verksamheten, blir de kortsiktiga löneförlusterna betydligt mindre och de långsiktiga försvinner helt och hållet. När det gäller variationer i löneförlust mellan olika grupper av friställda visar studien på förhållandevis små skillnader mellan män och kvinnor och mellan yngre och äldre personer. Variationerna är något större med avseende på vilken bransch den anställde varit sysselsatt i före jobbförlust. Friställda från branscher med hög facklig anslutningsgrad tycks förlora något mer än genomsnittet, medan det omvända gäller för friställda från branscher med låg anslutningsgrad. Den negativa löneeffekten av jobbförlust tycks alltså delvis hänga samman med förlust av lönepremie till följd av facklig organisering. Avslutningsvis indikerar resultaten något större löneförluster än genomsnittet för friställda från de allra största företagen och för friställda på orter med sämre lokala arbetsmarknadsförhållanden. Resultat baserade på the Panel Study of Det faktum att m.fl (1993a) uppsats endast fokuserar på friställningar i en industridominerad stat som begränsar möjligen resultatens generaliserbarhet. (1997) analyserar långsiktiga löneeffekter med utgångspunkt från ett nationellt representativt urval av individer från the Panel Study of 177TP PT Även om det inte är möjligt att direkt observera om fallande löner innan friställningstidpunkten beror på lägre timlön och/eller färre antal arbetade timmar indikerar resultat i , L. S. m.fl. [1993b] att tillfälliga permitteringar (utan lön) innan slutgiltig jobbförlust sannolikt är en bidragande orsak. En annan förklaring till fallande löner innan jobbseparation kan enligt Farbers, H. [1997] resonemang hänga samman med att företag som är i färd med att minska personalstyrkan använder lönesänkningar eller uteblivna löneökningar som en strategi för att göra sig av med anställda utan formella uppsägningar. Bilaga 7 till LU 2008 Forskningsöversikt – individeffekter av friställningar Även i det här fallet är fokus på sysselsatta med lång anställningstid före friställning. Datamaterialet omfattar totalt en period , vilket gör att individerna kan observeras ett flertal år såväl före som efter jobbförlust. En anställd definieras som friställd om han/hon fått lämna jobbet på grund av företags-/arbetsställenedläggning eller blivit uppsagd av andra orsaker (inklusive fått sparken). Återigen används icke-friställda kontinuerligt sysselsatta personer som jämförelsegrupp (vilket vi redan konstaterat riskerar att leda till en överskattning av löneeffekten). Förutom den omfattande tidsdimensionen är en fördel med datamaterialet att det omfattar både årslön och arbetade timmar . Därmed är det möjligt att analysera om observerade löneeffekter beror på förändringar i timlön och/eller förändringar i arbetade timmar. En begränsning med datamaterialet är att det omfattar förhållandevis få friställda samt att definitionen av friställning är något vidare än normalt förekommande. Skattningsmetoden är densamma som i m.fl. (1993a), dvs. en fixed-effect estimator med kontroller för några få tidsvarierande individuella attribut. Resultaten indikerar på nytt ansenliga och långsiktiga löneförluster av friställning. Redan året före friställning faller årslönen med . Året efter jobbförlust uppgår den negativa löneeffekten till . Därefter sker en viss återhämtning, även om variabiliteten i resultaten är stor. Men fortfarande sju till efter friställning kvarstår en löneförlust på i storleksordningen . Effekterna på timlön följer ett likartat mönster. Året före friställning är den negativa timlöneffekten och året efter . Även i det här fallet tycks effekten vara bestående. Sju till efter friställning är timlöneförlusten alltjämt . Det faktum att effekten på årslön tycks vara större än effekten på timlön visar att årslöneeffekten är ett resultat av både minskad timlön och färre antal arbetade timmar. Analysen visar vidare att löneförlusternas beständighet till stor del förklaras av upprepade jobbförluster efter den initiala friställningen. För de individer som endast drabbas av en friställning återhämtar sig lönen snabbare och återstår inga signifikanta skillnader i förhållande till jämförelsegruppen. Detta mönster gäller för årslön. När det gäller timlön kvarstår en signifikant negativa effekt även för de personer som endast drabbas av en friställning, men den långsiktiga löneförlusten är Forskningsöversikt – individeffekter av friställningar Bilaga 7 till LU 2008 ändå lägre i denna grupp jämfört med personer som drabbas av upprepade jobbförluster. Studien fokuserar också på skillnader i löneeffekt mellan olika grupper. Resultaten visar att bland personer med kort anställnings- tid är löneförlusten av friställning förhållandevis liten och mindre beständig jämfört med löneförlusten bland individer med lång anställningstid. Detta gäller i första hand årslön, men till viss utsträckning också timlön. Det finns inga skillnader i löneeffekt beroende på om jobbförlusten beror på nedläggning eller är en följd av uppsägning av andra orsaker. Däremot är skillnaden i löneeffekt av friställning mycket stor mellan fackföreningsanslutna och icke- anslutna, där den förra gruppen drabbas betydligt hårdare. Effekten av jobbförlust varierar också med avseende på utbildningsnivå. Mönstret är icke-linjärt med störst löneförluster för personer med medellång utbildning. Avslutningsvis konstateras att också de heterogena effekterna av friställning reduceras avsevärt om analysen begränsas till individer som endast drabbats av en jobbförlust. Upprepade friställningar tycks alltså vara en generell förklaring till bestående negativa löneeffekter. Studier baserade på the National Longitudinal Survey of Youth De flesta empiriska studier av jobbförluster fokuserar på personer med relativt lång anställningstid. Som vi konstaterat inledningsvis finns det flera teoretiska argument till varför denna grupp har mest att förlora på att bli friställda. De har haft längst tid på sig att söka sig fram till ett passande arbete, hunnit investera mest i företagsspecifikt humankapital och är den grupp som i första kan dra nytta av lönepremier till följd av insiderfördelar, facklig organisering och effektivitetslönesättning. Men eftersom detta är investeringar och institutionella förmåner som riskerar att gå förlorade i samband med friställning kan kostnaderna av en jobbförlust bli särskilt kännbara för personer med lång anställningstid. är det väl belagt att ålderslöne- löneprofilen är som allra brantast tidigt i yrkeslivet. Detta talar för att utan sysselsättning tidigt i karriären också kan föranleda betydande kostnader. Kletzer & Fairlie (1999, 2003) analyserar långsiktiga löne- effekter av jobbförlust bland unga personer med utgångspunkt från the National Longitudinal Survey of Youth (NLSY). Studien omfattar individer som i utgångsläget är i åldrarna med Bilaga 7 till LU 2008 Forskningsöversikt – individeffekter av friställningar I det här fallet definieras friställda som personer som skiljts från sin anställning på grund av arbetsställenedläggning eller uppsägning av andra orsaker. används icke-friställda kontinuerligt sysselsatta personer som jämförelsegrupp (med risk för överskattning av löneeffekten). Analysen fokuserar endast på effekten av den initiala friställningen, med argumentet att eventuella framtida friställningar betraktas som en konsekvens av den första jobbförlusten. Det longitudinella datamaterialet sträcker sig före friställningstidpunkten och upp till efter och omfattar både årslön och timlön. Som i de två föregående studierna skattas löneeffekten med hjälp av en fixed-effect estimator med kontroller för tidsvarierande individuella attribut. Resultaten visar att också unga personer drabbas av betydande negativa löneeffekter av friställning, även om förlusterna inte är fullt så stora och beständiga som för mer etablerade anställda. Året efter jobbförlust uppgår den negativa effekten på årslön till för män och för kvinnor. har löneförlusten minskat till för män och för kvinnor. När det gäller effekten på timlön uppgår förlusten efter friställning till . Till det femte året har tappet ökat till . För kvinnor är timlöneeffekterna i allmänhet små. De enda statistiskt säkerställda effekterna är löneförluster på två till efter jobbförlust. Förutom att belysa vissa skiljaktigheter mellan yngre och äldre när det gäller löneförluster till följd av friställning visar studien på mycket intressanta skillnader i förlusternas sammansättning. För äldre personer har vi redan kunnat konstatera att det rör sig om ett tapp både i förhållande till egen tidigare lön och i relation till löneutveckling i jämförelsegruppen. Löneprofilen för yngre friställda visar däremot på oförändrad lön åren före friställning och successivt ökande lön därefter. Den negativa löneeffekten för denna grupp är således uteslutande en följd av relativt sett sämre löneutveckling efter jobbförlust jämfört med icke-friställda. Av detta dras slutsatsen att löneförlusterna bland yngre personer i första hand beror på uteblivna möjligheter till snabb lönetillväxt tidigt i karriären och inte på förlorat företagsspecifikt humankapital (som unga trots allt har förhållandevis lite av). Det här exemplet understryker också betydelsen av att utvärdera effekten på lön av jobbförlust i förhållande till en relevant Forskningsöversikt – individeffekter av friställningar Bilaga 7 till LU 2008 jämförelsegrupp (utan jämförelsegrupp hade effekten i det här fallet blivit signifikant positiv). 8.2.2Resultat från ett internationellt jämförande projekt om friställningar Samtliga refererade studier så här långt baseras på data från och fokuserar således på konsekvenser av friställningar på den amerikanska arbetsmarknaden. Erfarenheterna från andra länder är betydligt mer begränsade. De flesta undersökningar som behandlar förekomst och effekter av ofrivilliga jobbförluster i andra länder än härrör från ett stort internationellt jämförande forskningsprojekt om friställningar. Projektet sammanfattas i Kuhn (2002) och resultaten bygger på studier av följande tio länder: , , , , , , , , och . När det gäller förekomst av friställningar visar undersökningen att ca 4–av arbetskraften i de aktuella länderna friställs . Det rör sig om siffror som justerats med hänsyn till vissa variationer i definitionen av ofrivilliga jobbförluster. Resultatet är intressant mot bakgrund av att det handlar om en uppsättning länder med stora skillnader i arbetsrättslagstiftning och andra institutionella förhållanden på arbetsmarknaden. I analysen av vilka som drabbas av friställning och vilka effekter jobbförlust ger upphov till skiljer man på resultat som avser utfall för olika demografiska grupper inom länder och resultat som avser skillnader i nivåer mellan länder. Skälet till detta är att den förra typen av resultat är mindre känsliga för brister i jämförbarhet mellan länder till följd av skillnader i exempelvis data, definitioner, identifikationsstrategier, konjunkturläge, etc. När det gäller mönster inom länder riktas uppmärksamheten mot fyra dimensioner (kön, ålder, anställningstid och utbildningsnivå) och tre utfallsvariabler (incidens av friställning, effekt på sysselsättningsstatus och effekt på lön). Resultaten visar att friställning är vanligare bland män jämfört med kvinnor och bland lågutbildade jämfört med högutbildade. Vidare minskar sannolikheten för jobbförlust med anställningstid (även då ålder hålls ). Däremot har inte ålder någon systematisk effekt på friställningsrisken då anställningstid hålls . Det här är mönster som går igen i alla länder oberoende Bilaga 7 till LU 2008 Forskningsöversikt – individeffekter av friställningar av arbetsrättslagstiftning och övriga institutionella förhållanden på arbetsmarknaden. När det gäller effekter på sysselsättningsstatus visar resultaten att kvinnor i större utsträckning än män är icke-sysselsatta efter friställning. Detsamma gäller äldre jämfört med yngre och de med lägre utbildningsnivå jämfört med de med högre. Däremot verkar det inte finnas några systematiska skillnader i effekten på sysselsättningsstatus efter jobbförlust med avseende på anställningstid då ålder hålls . Det är viktigt att betona att resultaten ovan avser effekter på sysselsättningsstatus och inte på arbetslöshet. Att kvinnor och äldre i högre grad är icke-sysselsatta efter friställning kan bero på ett större inslag av arbetskraftsutträde bland dessa grupper. Men även i de fall där man genomfört kompletterande analyser baserade på dem som är kvar i arbetskraften efter jobbförlust kvarstår resultatet att kvinnor och äldre i större utsträckning är icke- sysselsatta. I dessa fall är en högre risk att vara icke-sysselsatt efter friställning liktydigt med en högre arbetslöshetsrisk. När det gäller effekter på lön är det enda entydiga resultatet att äldre drabbas av större löneförluster efter friställning jämfört med yngre. Däremot saknas det systematiska skillnader i effekten på lön efter jobbförlust både med avseende på individers utbildningsnivå och huruvida de är kvinnor eller män. Detsamma gäller anställningstid, även om det här finns vissa mönster som kan kopplas till institutionella förhållanden på arbetsmarknaden.