sou · GVB350 · 2008-01-01 00:00:00 — Vid den första fördelningen fanns 178 ansökningar med ett totalt sökt belopp på . Till den andra omgången kom 112 ansökningar till ett värde av . Beslut fattades respektive . beslutade, enligt handläggarens redogörelse, för att överhuvudtaget kunna göra en fördelning, att inte stödja enstaka arrangemang eller återkommande festivaler som hade valt mångkultur som tema just den här gången. Man lade också vikt vid lokal eller regional medfinansiering, samverkan med andra aktörer och förmodat långsiktiga effekter. 147TP PT , . Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser I redogörelsen konstateras att intresset för att söka bidraget var mycket stort. började människor att höra av sig och fråga om vad som gällde och det kom också in ett flertal ansökningar redan då. hade då ännu inte fått sitt regleringsbrev , och informationen hade inte lagts ut på hemsidan. Från och med slutet på ringde cirka 10 per- soner till för att fråga om bidraget och antalet ökade ytterligare inför de två ansökningstillfällena. Stödet var alltså ovanligt välkänt och detta var en anledning till att det fanns ett ovanligt stort intresse. hade ett digert arbete med att fördela bidraget men också med att redogöra för hur besluten fattats. Det totala sökta beloppet uppgick till och det som fanns att fördela var . Det var alltså många som inte fick det bidrag de sökt och fick ta emot många samtal från besvikna organisationer, framförallt efter den första ansökningsomgången. Enligt handläggaren ringde mellan 80 och 90 personer under de efter det första beslutet. Besvikelsen var mycket stor från dem som fått avslag och cirka 25 – 30 av de som ringde framförde sina synpunkter i mycket hårda ordalag. uppger vidare i sin redogörelse att de började få telefonsamtal med förfrågningar om hur det skulle bli med bidraget framöver. Många organisationer hade då fått upp ögonen för Statens kulturråds andra stödformer och sa att de skulle söka bidrag som mångkulturell organisation eller som natio- nell minoritet, vilket flera av dem senare också gjorde. Kunskapen om vilka som är nationella minoriteter är inte så stor och många av de som ringde hade svårt att förstå att det är just fem grupper som är de utsedda nationella minoriteterna.TPF148FPT konstaterar att det mycket stora söktrycket och de kraftiga reaktionerna på avslagen visar att de tre miljonerna tände ett enormt hopp i hela kultursektorn och inom organisa- tioner och föreningar som arbetar med kulturell mångfald om att deras arbete nu äntligen skulle få stöd. Det lokala och regionala intresset för föreningar av den typen verkar på många håll vara svagt och behovet av nationellt stöd är därför stort. 148TP PT , romer, judar, sverigefinnar och tornedalningar. Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser I sin redogörelse framför också några kritiska synpunkter på det tillfälliga öronmärkta stödet. Man framhåller att arbetet med kulturell mångfald inte bör vara en separat fråga utan ska genomsyra all bidragsfördelning på och ställer också frågan om det är lämpligt att har hand om den här typen av bidrag, som dessutom har så pass lite medel. Ansökningar kom från för rådet okända organisationer och före- ningar och detta genererade ett extra stort arbete både när det gällde bidragsprövningen och uppföljningen av projekten, menar . 2.4.3De sökande och de beviljade Cirka en tredjedel av ansökningarna till det tillfälliga bidraget kom från , en tredjedel från och och resten från övriga landet. var underrepre- senterat. Av de 290 ansökningarna kom drygt 30 från det som Sta- tens kulturråd kallar en-kulturs-organisationer, en organisation som vill sprida kunskap om eller ordna evenemang för en specifik kultur. konstaterade, i beslutet om den första bidrags- utdelningen, att nästan en fjärdedel av ansökningarna rörde festi- valer och att ett flertal av ansökningarna gällde seminarier och liknande. menade också att det fanns få ansök- ningar som handlar om nya samarbetsformer eller samarbeten och många projekt är av engångskaraktär. Det var med andra ord en ganska stor del av ansökningarna som inte uppfyllde Statens kulturråds, i efterhand, uppställda kriterier. (Jämför under rubriken och principer för fördelningen av bidraget.) De organisationer som fick stöd från uppvisar en stor bredd.TPF149FPT De 30 projekten kan delas in i sex olika grupper, baserade på vilken typ av verksamhet det rörde sig om. Allra vanli- gast var projekt som hade något slags integrationssyfte. Det kunde till exempel handla om en konstsatsning i en stor stads ytterom- råde, där man ville involvera de boende i syfte att nå en för kultur- institutionerna ny publik eller bara intressera människor för kultur i närmiljön, och därmed närmiljön i stort. Det förekom också mer renodlade integrationssatsningar inom kultursektorn som syftade till att till exempel förbättra läget på arbetsmarknaden för skåde- 149TP PT Se bilaga 5 för en sammanställning av de organisationer som fick del av stödet. Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser spelare med utländsk bakgrund. De integrationssyftande projekten utgjorde en tredjedel av de beviljade ansökningarna. Den näst vanligaste typen av projekt, en grupp där totalt åtta projekt passar in, var seminarie- eller workshopverksamhet. Flera av projekten hade också annan verksamhet som hörde ihop med seminariet, som till exempel en teaterföreställning eller en film- visning som sedan diskuterades i ett efterföljande seminarium. På tredje plats kom kultursatsningar med internationella inslag. Fem av de projekt som beviljats stöd var till exempel dansturnéer med dansare från andra länder eller teaterföreställningar med utländska skådespelare. Tre av de beviljade projekten var festivaler av olika slag, två var mer analyserande, teoretiskt inriktade satsningar. En teater gjorde en analys av sin egen publiksammansättning; och en organisation genomförde en längre satsning på kunskapsproduktion och kun- skapsförmedling för att förändra strukturer. Slutligen fick en konferens stöd, liksom ett projekt som hand- lade om att dokumentera en nationell minoritets musik. 2.4.4Erfarenheter från de organisationer som beviljats stöd Samordnaren av genomförde under 22 och tre samrådsgruppsmöten med de organisationer som beviljats bidrag från . Alla de 30 organisationerna bjöds in, och 20 hade möjlighet att närvara. Från några av dem som inte kunde komma har sam- ordnaren fått in skriftliga redogörelser för vad projektet syftat till och åstadkommit. Syftet med samrådsgruppsmötena var att i samtalsform samla in organisationernas och föreningarnas erfarenheter av projekten, men också att diskutera erfarenheter av och synpunkter på svensk kulturpolitik i stort. Samordnaren såg också själva träffarna som ett sätt att testa en form av metodutveckling. Deltagarna fick möjlig- het att diskutera hur stödet fungerat, delge varandra sina erfaren- heter av projekten och de kunde också knyta nya kontakter. På så sätt bidrog träffarna i sig till att utveckla aktörernas verksamhet. På mötena deltog också en representant från , som därmed direkt fick ta del av aktörernas synpunkter. På dagord- ningen stod bland annat frågor om organisationen tidigare fått stöd från , hur man fick kännedom om det tillfälliga Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser stödet, vad man anser borde göras framöver för att förbättra situa- tionen för fria aktörer som arbetar med etnisk och kulturell mång- fald och hur de själva förhåller sig till begreppet mångkultur. Deltagarna delades in i tre grupper för att gruppstorleken skulle bli mer hanterlig. Gruppsammansättningen slumpades fram. Deltagarnas synpunkter, erfarenheter och tankar om hur svensk kulturpolitik borde se ut framöver kan sammanfattas under ett par rubriker. Den stora spridningen i gruppen vad gäller de organisa- tioner som fanns representerade och typen av projekt man fått stöd för visade sig också i de olika åsikter och synpunkter som fram- fördes. I de flesta frågor fanns motstridiga uppfattningar och delta- garnas erfarenheter av till exempel mötet med myndigheter och institutioner, nu och tidigare, skiljde sig också åt avsevärt. I redo- görelsen nedan syns också gruppens bredd tydligt. Pengar, pengar, pengar Samtalen under samrådsgruppsmötena handlade mycket om pengar. I princip samtliga deltagare hade stor erfarenhet av att navigera sig fram i systemen och hitta pengar för olika typer av verksamheter och de var vana bidragssökare. Erfarenheterna av just Statens kulturråds bidragspotter var dock väldigt olika. Flera av deltagarna uppgav att detta var första gången man hade kunnat söka pengar från , man hade inte tidigare hittat något bidrag som passade för den verksamhet man ville bedriva. Den erfarenheten fanns hos bland annat en deltagare som bedriver projekt som handlar om att producera deltagande i kulturevene- mang, snarare än att producera själva kulturevenemangen. En annan deltagare uppgav att hon, trots att hon arbetat med kulturfrågor , inte tidigare hade känt till att det fanns pengar att söka från som skulle kunna passa, till exempel det sär- skilda stöd som finns för Mångkulturella organisationer. Ytter- ligare en menade att det var ren tur att de hittat det här stödet, och att hon inte kände till att hon för sin projektverksamhet hade kunnat söka stöd också från stödet som ska gå till nationella mino- riteter. En deltagare som genomfört en analy-serande studie av den egna verksamhetens publik uppgav att hon tidigare inte hittat något stöd som passade för just detta projekt hos , även om andra delar av verksamheten regelbundet har stöd från både stat och kommun. Andra hade tidigare fått stöd från Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser för i princip identiska verksamheter som den som hade fått stöd från mångkulturårspengarna. Det var till exempel fallet för deltaga- ren som hade fått stöd för att ordna en dansturné i med dansare från . hade han, för andra projekt, fått stöd ur potten för Internationellt kulturutbyte. Några deltagare menade att kulturrådspengarna var helt avgö- rande för att de hade kunnat genomföra projektet överhuvudtaget, för andra hade pengarna varit en pengapåse bland många andra, eller ett plus, men inte en nödvändighet för att projektet kunde genomföras. Pengarna från hade till exempel möjliggjort att man kunnat involvera mer egen personal i arbetet eller gett status, vilket hade inneburit att andra bidragsgivare bli- vit mer positivt inställda till projektet och det hade blivit lättare att få andra bidrag. Många av deltagarna gav uttryck för frustration över bland annat tidigare kontakter med och Statens kulturråds olika pengapotter; upplevelsen att man ofta föll mellan stolarna, att just den sorts kultur man själv jobbade med inte passade in i någon bidragspott på var vanlig. En aktör menade att vi vet vilka som inte får stöd från KUR, och en annan höll med och hävdade att det råder samma system när det gäller fördel- ningen av stöd till de fria aktörerna, som när det gäller institutio- ner, det vill säga att det är de mest etablerade som får stöd. Stor frustration fanns också gällande det faktum att summan som diskuterades som möjlig att söka , det vill säga Statens kulturråds avsatta stöd till Mångkulturella organisationer, Internationellt kulturutbyte och i viss mån Nationella minoriteter, är en så liten del av den totala summan som finns att fördela till kulturen. Deltagarna gillade inte heller att de ofta visste precis vilka andra organisationer de ställdes emot, de ville egentligen inte alls konkurrera om samma lilla summa pengar med andra som de också tyckte gjorde ett mycket bra jobb. Många av deltagarna önskade sig med andra ord en genomgripande omfördelning av de pengar som finns till kulturen som helhet. Institutionerna borde få mindre och de fria aktörerna mer. Några av deltagarna hade också mer direkta förslag på varifrån pengarna till de fria aktörerna borde komma. Lägg ner Operan, sa en deltagare, medan en annan tyckte att man åtminstone skulle tänka över om det behövs tre orkestrar i , eftersom det är omöjligt att få in nya aktörer utan att göra det besvärligt för andra. Andra menade tvärtom att man borde använda det faktum Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser att institutionerna får så mycket pengar jämfört med det fria kulturlivet till att sätta hårdare press på dessa vad gäller deras eget mångfaldsarbete: Man borde tvinga dem att jobba med mångfalds- frågor, eftersom de har resurser och är starka. En aktör framhöll att kompetensen hos de fria aktörerna som jobbar med mångfalds- frågor borde tas tillvara bättre också av institutionerna, som enligt honom ofta saknar kompetens på området och är väldigt dåliga på att till exempel anställa folk med utländsk bakgrund: De borde få ett krav på sig att samarbeta med sådana mindre, fria grupper. Han ansåg också att han själv i sin organisation tog ett ansvar för att lyfta det som inte finns (i institutionernas kulturutbud). En deltagare framförde en visionär idé om att eller Framtidens kultur skulle kunna bevilja alla inkomna ansökningar och se vad som då händer med kulturlivet. Andra förslag på vad som skulle kunna få fram mer pengar till kulturen i allmänhet och verksamheter av den typ som fått stöd inom ramen för Mångkulturåret i synnerhet, var att delar av Svenska spels pengar skulle gå till kulturen och att kultur- producenter borde blir bättre på att skaffa sig pengar från annat håll än från bidrag. En aktör framhöll också att det var viktigt att titta på andra politikområden, eftersom de verksamheter man bedriver inte så lätt går att passa in i fack. Vilka andra pengar finns som kan sökas, som kan passa för verksamheterna? Sponsringsmöjligheter borde utforskas bättre och av fler, menade flera aktörer. Några hade också erfarenheter av olika typer av samarbeten med företag. Det vanligaste var att man hade fått olika typer av tjänster och varor, mer ovanligt var rena pengar som stöd. Någon uttryckte att det kan vara svårt att komma överens med företag, eftersom dessa i första hand var ute efter tidnings- rubriker när det gällde sponsringen, en annan att det varit ganska lätt för henne att få sponsorer, något hon menade berodde på att det var lättare att få detta på en liten ort. Flera menade att skatte- reglerna för sponsring av kulturen borde ses över, eftersom de menade att det är mer lönsamt för företag att sponsra idrotts- evenemang än kulturverksamhet. Bidragsberoendet har nackdelar som flera aktörer pekade på. En aktör menade att det inte lönade sig att tjäna pengar på sin verk- samhet, eftersom man då bara får mindre bidrag. Det blir med andra ord svårt att utöka budgeten, den står still på samma summa trots ökad försäljning. Hon ställde också frågan om man kan kalla sig oberoende, fri aktör om man är beroende av bidrag. Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser problem som framhölls med bidragsberoendet var att administra- tionen tog mycket tid, enligt flera dessutom , och att man aldrig lyckades bygga upp någon bas. Vid varje nytt projekt upplevde man att man började från noll både rent pengamässigt och vad gäller förtroendekapital. En aktör uttryckte frustration över att hans organisation, som jobbat länge och var väl etablerad, ändå aldrig fick längre stöd. En annan såg bidragssökandet som ett tidskrävande evighetsarbete och menade att man till slut sökte pengar för att söka pengar. Denne aktör hade också allt mer för- sökt ordna finansiering på annat sätt än genom att få stöd från till exempel . Flera aktörer pekade också på ett specifikt problem med bidragsberoendet, nämligen det att kulturverksamheten och där- med utbudet tenderar att ändra sig beroende på var pengarna finns. Kultursektorn är opportunistisk och springer åt det håll där pengarna finns, sa till exempel en aktör, och en annan menade att verksamheten kan förändras blixtsnabbt, beroende på var pengarna finns. Släpp in fler i systemet och strukturerna Deltagarna i samrådsgrupperna hade många förslag på vad som borde förändras för att förbättra situationen för dem som fria aktö- rer som arbetar med mångfald inom kultursektorn. Att det var så svårt att ta sig in i systemet lyftes av många och ett förslag som framhölls var att det borde finnas mer projektstödspengar på . är en allt för stor del av de pengar som finns uppbundna på så sätt att det i praktiken är samma aktörer som får pengar år . Detta gäller bland annat stödet till Mångkultu- rella organisationer. Detta stöd borde istället vara ett utveck- lingsmedel och de stående organisationerna borde fasas över till ordinarie stödverksamhet, ansåg en deltagare. En deltagare menade att det tidigare funnits mer utvecklingspengar på , men att dessa numera i allt högre utsträckning är inteck- nade. En deltagare tyckte sig ha sett en utveckling där kravet på med- finansiering i sig lett till ökade svårigheter för mindre aktörer att få del av stöd, allt mer av projektpengarna går till institutioner. Några deltagare nämnde här också stöd som de fått från Europeiska socialfonden, som också kom med krav på medfinansie- Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser Sammantaget tyckte flera att detta krav ökat från flera håll och att detta var ett problem. Eftersom i sin för- delning av bland annat det tillfälliga stödet under Mångkulturåret prioriterat sökande som hade just medfinansiering, var också delaktig i denna utveckling, enligt flera deltagare. En deltagare menade att eftersom det var en sådan djungel att navi- gera sig fram i bidragssystemen skulle det kanske vara en bra idé med en aktör som kan vara rådgivande i frågor kring bidragsut- veckling och bidragssökning. En deltagare framhöll att mångkul- turkonsulenterna kunde hjälpa till med sådana saker och att detta kanske kunde utvecklas. Några deltagare tog också upp det faktum att gränserna mellan de olika stöden som finns inte är så tydliga och att syftet med indelningen därmed är lite oklart. Det mångkulturella och det internationella hänger ihop, konstaterade till exempel en aktör. Att det överhuvudtaget finns ett särskilt stöd för Mångkultu- rella organisationer diskuterades också, och deltagarna var inte överens om huruvida detta var bra. ska ju enligt regleringsbrevet arbeta för en ökad kulturell och etnisk mångfald i kulturlivet generellt, och det lilla antalet organisationer som får del av det särskilda stödet ska inte ensamma stå för denna mångfald. Statens kulturråds representant lyfte Statens kulturråds strävan att börja arbeta mer med metodutveckling generellt, bland annat då för att bättre kunna uppfylla kraven på ökad mångfald, och undrade hur deltagarna såg på det specifika stödet till Mångkulturella orga- nisationer i det sammanhanget? Skulle det kanske också finnas ett stöd särskilt för metodutveckling? Själv menade hon att eftersom vi lever i ett segregerat samhälle behövs det fortfarande både gene- rella och specifika stödformer. Deltagarna hade här många olika uppfattningar. En arrangör tyckte att det särskilda stödet behövdes och fungerade bra, men att det största problemet var att både detta stöd och det generella arrangörsstödet, som han också fick del av, var för låga. En annan aktör menade att det specifika stödet fortfarande behövdes, men han såg en utveckling framåt där han trodde att det skulle bli över- flödigt. Arbetet med ökad kulturell och etnisk mångfald ska main- streamas in i Statens kulturråds verksamhet, framhöll han, och då kan det inte finnas ett specifikt stöd till organisationer som särskilt arbetar med detta. En deltagare menade att de särskilda organisationerna som jobbar med mångkultur var väldigt viktiga och måste få ett eget särskilt stöd, medan en annan framhöll att Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser hennes organisation också gjorde mycket i frågan och att det var konstigt att de inte fick del av stödet bara för att de inte kunde kallas en mångkulturell organisation. Flera deltagare tog upp Kulturarbetsförmedlingens regler, som de upplevt problem med. Enligt en aktör saknas ett system för vali- dering av utländska betyg, vilket leder till att arbetslösa skådespe- lare med utländsk bakgrund inte kan skrivas in på AF Kultur. Andra menade att inte heller utländsk arbetslivserfarenhet inom kulturområdet accepteras som något som kan möjliggöra inskriv- ning på Kulturarbetsförmedlingen, vilket lett till problem för det projekt de jobbade med, eftersom det var ett samarbete med bland annat arbetsförmedlingen. Man hade då svårt att få tag i konstnärer med utländsk bakgrund, eftersom de helt enkelt inte var inskrivna. Flera av deltagarna var mycket kritiska till ordet mångkultur, som man menade skrämmer bort människor från att komma till vissa kulturevenemang snarare än att locka dem. En deltagare menade att mångkulturetiketten borde tas bort helt och hållet, en annan ställde frågan om det annars skulle vara möjligt att fylla ordet med nytt innehåll. Det var heller egentligen ingen som använde ordet för att beskriva den egna verksamheten, och ingen hade ägnat sig åt att definiera vare sig ordet eller sin verksamhet teoretiskt. Många deltagare berättade att de hade varit mycket skeptiska från början, och flera var fortfarande kritiska. De kritiska var framförallt aktörer med lång erfarenhet av just arbete med mång- faldsfrågor inom kulturlivet. Kritiken handlade om bland annat att just själva ordet mångkultur signalerade något man inte vill bli sammankopplad med, en deltagare menade till exempel att hon ansåg att det ledde till en etnifierad och snuttifierad diskussion om frågorna. Andra var framförallt kritiska för att de ifrågasatte serio- siteten hos som tagit initiativ . Om man menade allvar hade man kunnat göra något ordentligt för länge sedan, det behövs inga år. Några av de som sa sig ha varit kritiska från början hade dock blivit mer positivt inställda allteftersom. En aktör menade till exempel att hon hade märkt en effekt av året på så sätt att samtalet har blivit lättare, det finns i offentligheten en ökad för- Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser ståelse för frågan, en förståelse som också ökat hos bidragsgivare. Man känner sig mindre ofta som ett alibi, och oftare tagen på all- var och respekterad i kontakten med nya samarbetspartners. Som direkt effekt av stödet man fått tyckte flera sig ha fått nya kontakter och möjligheter att inleda nya samarbeten. De som tyckte detta var framförallt aktörer från andra orter än storstä- derna, som inte tidigare varit specialiserade på mångfaldsarbete. Flera aktörer önskade sig en fortsättning i någon form. Antingen genom en möjlighet att söka pengar för en uppföljning av de projekt man jobbat med, eller genom att till exempel en regel- bunden mötesplats eller ett nätverk i någon form startas upp för aktörer som jobbar med frågor om mångfald inom kultursektorn. Det mycket stora intresset för att söka bidraget visade, precis som konstaterade i sin rapport, att det finns ett stort behov av stöd från organisationer och föreningar som arbetar med kulturell mångfald. kan söktrycket också tolkas som att i stora delar av samhället inte är så välkänt, och att det stora mediala intresset för Mångkulturåret och de tre miljo- nerna bidrog till att flera organisationer nu fick upp ögonen för myndigheten. Också det ökade antalet sökande till stödet för Mångkulturella organisationer gällande 2007, 24 sökande mot sex , visar på detta. Den ökade kännedomen anser samord- naren är ett bra resultat i sig. Det är viktigt att så många aktörer inom kultursektorn som möjligt känner till de stöd som finns att söka och vilka möjligheter som finns att bedriva sin verksamhet. Det stora söktrycket kan dock också vara ett resultat av att syf- tet med stödet inte var så väldefinierat, vilket öppnade upp för en väldig bredd när det gäller både vilken typ av organisationer som sökte och vilken typ av projekt ansökningarna gällde.