sou · GVB317 · 2008-01-01 00:00:00 — Som ett led i arbetet med att inhämta upplysningar om utländsk rätt har beträffande de länder som tillåter äktenskap för par med samma kön en särskild fråga ställts om huruvida det har uppkommit några särskilda tillämpningssvårigheter till följd av lagändringarna på området i respektive land, men inte i något fall har det lämnats uppgifter om konkreta tillämpningsproblem eller i övrigt redovisats några särskilda olägenheter (jfr kapitel 5). Risken för att svenska äktenskap som ingåtts mellan två kvinnor eller två män inte kommer att tillerkännas rättsverkningar utomlands torde vidare minska i takt med att äktenskap för par med samma kön, registrerade partnerskap eller motsvarande institut införs i allt fler länder. Beträffande EG-rättsliga reglers och konventionsgrundad lag- stiftnings tillämpning på äktenskap mellan två personer med samma kön hänvisas till vad som sagts i avsnitt 7.14.1 och 7.14.2. Bedömning: Om domstolarna befrias från uppgiften att för- rätta vigsel torde det medföra en kostnadsbesparing om för domstolsväsendet. Arbetsbelastningen för Kammarkollegiet kommer att öka något framför allt genom kravet på särskilt förordnande för vigselförrät- tare inom . En viss resursförstärkning till kollegiet behövs därför. Kostnaden torde kunna finansieras genom att be- sparingen för domstolsväsendet förs över till utgiftsområdet för Kammarkollegiet. Mina övriga förslag torde inte ge upphov till kostnader som kräver ökade anslag. Förslagen antas inte heller ge några konsekvenser av det slag som anges i 15 § kommitté- förordningen (1998:1474). Författningsförslagen bör kunna träda i kraft . Särskilda övergångsbestämmelser krävs i några avseenden. Om förslagen i ett betänkande påverkar kostnaderna eller intäkterna för staten, kommuner, landsting, företag eller andra enskilda skall enligt 14 § kommittéförordningen en beräkning av dessa konsekven- ser redovisas i betänkandet. Om förslagen innebär samhällsekono- miska konsekvenser i övrigt skall även dessa redovisas. När det gäller kostnadsökningar och intäktsminskningar för staten, kommuner eller landsting skall det också lämnas förslag till finansiering. I det föregående har jag föreslagit att det rättsliga äktenskapet skall utvidgas till att omfatta också par med samma kön. Reglerna i (ÄktB) och andra svenska författningar blir där- igenom tillämpliga på alla äktenskap oavsett makarnas sexuella lägg- ning. Faderskapspresumtionen i 1 kap. 1 § skall dock endast gälla i de fall modern är gift med en man vid barnets födelse. På det internationellt privat- och processrättsliga området föreslås vissa ändringar bl.a. lag om vissa internationella rättsför- hållanden rörande äktenskap och förmynderskap (IÄL). torde inte få några nämnvärda ekonomiska konsekvenser för staten eller andra offentliga organ och inte heller för företag eller andra enskilda. När det däremot gäller de förslag som rör formerna för ingående av äktenskap bör följande beaktas. Som närmare utvecklats i av- snitt 7.6 bör det fortfarande vara möjligt att ingå äktenskap genom vigsel inom trossamfund. skall enligt mitt förslag jämställas med andra trossamfund. Detta innebär att också skall ha vigseltillstånd och att befattningshavare inom kyrkan måste förordnas särskilt för att vigselbehörighet skall föreligga. Innan en person förordnas till vigselförrättare skall Kammarkollegiet lik- som pröva att hon eller han har de kunskaper som behövs för uppdraget. Mina förslag i denna del innebär att arbetsbördan för Kammar- kollegiet ökar något. Bland annat kommer antalet ärenden om för- ordnande av vigselförrättare att stiga. Beträffande de präster i som är vigselbehöriga när de nya bestämmelserna träder i kraft föreslås dock en särskild övergångsbestämmelse som övergångsvis bör underlätta Kammarkollegiets arbete. Eftersom det främst är på som arbetsbelastningen kommer att öka är det svårt att ange vilka medelstillskott som kan behövas. Kostnadsök- ningen kommer dock att bli förhållandevis blygsam och finansiering kan ske genom att den besparing som uppkommer för domstols- väsendet och som jag strax återkommer till överförs från utgiftsom- råde 4:5 Domstolsväsendet till utgiftsområde 1:6 Kammarkollegiet. I fråga om borgerlig vigsel har jag bl.a. föreslagit att domstolarna, dvs. de lagfarna domarna i tingsrätt, befrias från uppgiften att för- rätta vigsel. Förslaget medför kostnadsbesparingar för tingsrätterna. har på min begäran inhämtat uppgifter om tings- rätternas nuvarande resursåtgång för vigslar. Antalet vigslar har varit strax över 4 000. En domare har lagt ner i genomsnitt per vigsel medan övrig personal lagt ner drygt 30 minu- ter. Arbetsbelastningen för samtliga tingsrätter har uppskattats till sammanlagt 0,4 årsarbetskrafter för domaren och 1,3 årsarbetskrafter för övrig personal. Med utgångspunkt från upp- gifter torde den sammanlagda kostnadsbesparingen uppgå till om året.TPF1FPT De allmänna domstolarna berörs även av förslaget i avsnitt 7.12.2 som innebär att allmän domstol skall 1TP PT Beräkning: Domare: – 0,4 årsarbetskrafter x /mån x 12 mån x 1,54 (lönekost- nadspålägg) = . Övrig personal – 1,3 årsarbetskrafter x /mån x 12 mån x 1,54 = . pröva frågor om godkännande av ogiltiga vigslar istället för rege- ringen. Domstolsprövning med anledning av ändringsförslaget för- väntas dock förekomma i ytterst begränsad omfattning och bedöms inte påverka resursbehovet hos berörda domstolar. I avsnitt 7.10.2 har jag föreslagit att alla borgerliga vigselförrättare skall förordnas av länsstyrelserna. Sannolikt kommer antalet för- ordnanden att öka för att man skall kunna täcka det resursbortfall som följer av att domare inte längre skall förrätta vigsel. Antalet bor- gerliga vigslar kommer vidare att öka på grund av att par med samma kön i fortsättningen skall kunna gifta sig. Den ökningen kompen- seras i vart fall delvis av att registreringen av partnerskap upphör. Förordnande för enstaka tillfälle förutsätts också bli aktuella endast i undantagsfall. Jag har vidare föreslagit att länsstyrelserna skall pröva att blivande vigselförrättare har de kunskaper och de kvalifi- kationer i övrigt som behövs för uppdraget. Prövningen torde dock, efter delegering, främst bli en fråga för kommunerna och därmed inte leda till något betydande merarbete för länsstyrelserna. Härut- över föreslås att det arvode som länsstyrelserna betalar ut till de borgerliga vigselförrättarna skall höjas från till för varje vigsel. När vigselförrättaren förrättar mer än en vigsel höjs ersättningen från till för varje vigsel utöver den första. Sammantaget medför nämnda förslag att länsstyrelserna behöver förstärkta resurser. Exakt vilka förstärkningar som blir aktuella är dock svårt att avgöra. Det beror bl.a. på förhållandena inom respek- tive länsstyrelses verksamhetsområde. Främst torde resurserna för länsstyrelser i storstadsområden behöva förstärkas något. Höjningen av vigselförrättarnas arvode skall enligt mitt förslag finansieras genom att det tas ut en av regeringen fastställd avgift för varje borgerlig vigsel. För egen del har jag förordat att avgiften bestäms till . Avgiftssystemet kommer därmed att ge ett visst överskott. Hur stort överskottet blir är dock svårt att fastställa eftersom det saknas statistik över hur många vigslar de borgerliga vigselförrättarna om- besörjer och det har inte gått att få fram uppgifter om detta. Rent överslagsvis kan det handla om ca 17 000 vigslar per budgetårTPF2FPT, vilket skulle ge en årlig intäkt om sedan avdrag gjorts 2TP PT Underlag : Totalt 44 381 vigslar – 22 305 vigslar inom = 22 076 vigslar (varav 4 000 förrättas av domare). 18 076 vigslar förrättas således antingen av andra tros- samfund än eller av särskilt förordnade borgerliga vigselförrättare. Uppskatt- ningsvis förrättas ca 13 000 vigslar av borgerliga vigselförrättare. Slutsats: 13 000 vigslar (särskilt förordnade vigselförrättare) + 4 000 vigslar (domare) = 17 000 borgerliga vigslar. för maximalt arvode till vigselförrättarna, dvs. Eftersom vigslar främst äger rum på veckoslut eller och vissa perioder torde det dock vara vanligt att en vigselförrättare har mer än en vigsel på en och . Även om vigsel- frekvensen skiftar mellan verksamhetsområdena för de olika läns- styrelserna bör man hypotetiskt kunna anta att en vigselförrättare i genomsnitt förrättar två vigslar per vigseltillfälle. Arvodeskost- naden blir då per vigsel. Länsstyrelsernas sammanlagda, årliga nettointäkt skulle då uppgå till 3 400 000 kronor.TPF4FPT Beräk- ningarna bygger på att hela arvodet till vigselförrättarna skall täckas av avgiften. Det skall emellertid noteras att arvode utgår med maximalt per vigsel eller per vigsel om två vigslar förrättas , vilket medför att den reella utgifts- ökningen för länsstyrelserna blir endast per vigsel. Intäkterna genom avgifterna bör alltså kunna ge täckning inte bara för utgifts- ökningen utan också för det administrativa merarbetet. Den direkta lönekostnaden för avgiftshanteringen, med bortseende från påslag för indirekta kostnader såsom lokaler, telefon m.m., kan beräknas uppgå till per inbetalningTPF5FPT eller totalt till . Enligt min bedömning bör resurstillskottet kunna kompensera länsstyrelserna för den ökade belastning som totalt sett kan uppkomma till följd av mina förslag. I den mån tillskottet inte räcker till att täcka kostnadsökningarna vid varje länsstyrelse bör ökningen kunna rymmas inom anslaget. Avslutningsvis kan tilläggas att en vigselavgift i den storleksordning som jag har förordat inte medför någon påtaglig ekonomisk belastning för den enskilde. Det rör sig om en mindre utgift som normalt uppkommer en eller två gånger i livet. Förutom samhällsekonomiska konsekvenser skall även vissa andra konsekvenser av ett förslag redovisas. Enligt 15 § kommittéförord- ningen gäller det konsekvenser för den kommunala självstyrelsen, brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet, sysselsättningen och offentlig service i olika delar av landet, små företags arbetsför- utsättningar m.m., jämställdheten mellan kvinnor och män eller för möjligheten att nå de integrationspolitiska målen. Förslaget att länsstyrelserna skall förordna alla borgerliga vigsel- förrättare torde inte försämra tillgängligheten av vigselförrättare i PT Beräkning: 17 000 vigslar x [(avgift) – (arvode) ] = . PT Beräkning: 17 000 vigslar x [- (+ ) /2] = . 5TP PT Beräkning: (direkt lönekostnad) ./. 1/3 (dvs. en tidsåtgång ) = . Om man istället utgår från en tidsåtgång uppgår den direkta löne- kostnaden till eller . olika delar av landet. Jag kan inte heller i övrigt se att förslagen i de hänseenden som nämns i 15 § får några konsekvenser. Avgörande för valet av datum för ikraftträdande av mina författ- ningsförslag är främst tidsåtgången för beredningen av förslagen. Enligt min bedömning bör ikraftträdande kunna ske . Som närmare utvecklats i kapitel 7 behöver vissa övergångsbe- stämmelser meddelas i anslutning till ikraftträdandet. Av föreslagna övergångsbestämmelser till ändringarna i ÄktB framgår att lagen (1994:1117) om registrerat partnerskap upphör att gälla , dvs. som par med samma kön får möjlighet att ingå äktenskap. Ett partnerskap som registrerats här i landet dessför- innan och inte upplösts skall gälla som ett äktenskap. Jag har också föreslagit en övergångsbestämmelse om att den behörighet för präst i att vara vigselförrättare som följer av 4 kap. 3 § första stycket första punkten ÄktB skall upphöra att gälla efter ikraftträdandet. Bestämmelserna kommenteras i avsnitt 9.1. Även i anslutning till ikraftträdandet av förslaget till lag om ändring i lagen (1993:305) om rätt att förrätta vigsel inom andra trossam- fund än krävs en övergångsbestämmelse. Enligt denna skall de nya reglerna om förordnande om vigselbehörighet inte gälla för präster i som vid ikraftträdandet var vigselbehöriga enligt äldre bestämmelser, under förutsättning att de har anmälts till Kammarkollegiet senast efter ikraftträdandet och att har sökt och beviljats tillstånd att förrätta vigsel (jfr avsnitt 9.6). 9.1Förslaget till lag om ändring i Bestämmelsen i 15 kap. 5 § (ÄktB) om överkla- gande av beslut om förordnande av vigselförrättare har utgått, eftersom ett sådant beslut inte längre skall vara över- klagbart (jfr avsnitt 7.11.2 under . Äktenskap ingås mellan en kvinna och en man, mellan två kvinnor eller mellan två män. De som har ingått äktenskap med varandra är makar. Skälen för lagändringen har utvecklats i avsnitt 7.1.5 medan den lagtekniska lösningen har behandlats närmare i avsnitt 7.2. ÄktB:s definition av vad som är ett äktenskap utvidgas till att om- fatta också par med samma kön. Ändringen medför att reglerna i ÄktB skall tillämpas på alla äktenskap oavsett makarnas kön. Detsam- ma gäller vid tillämpningen av andra svenska autonoma författningar som knyter an till äktenskap och makar. När det gäller II- förordningen och annan EG-rättslig reglering torde den inte om- fatta äktenskap där makarna har samma kön (jfr avsnitt 7.14.1). Ett undantag är dock EG-förordningen nr 1408/71 som rör samordning av de sociala trygghetssystemen för personer som flyttar inom EU. Förordningens familjebegrepp definieras nämligen av bestämmelser i medlemsstaternas nationella lagstiftning (jfr avsnitt 4.3.2). Det är inte heller givet att en konventionsgrundad författning kan tilläm- pas på äktenskap där makarna har samma kön. Huruvida så är fallet får avgöras av de rättstillämpande organen med ledning av allmänna principer om konventionsvänlig tolkning (jfr avsnitt 7.14.2). I för- slaget till ändring i förordningen (1931:429) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap, adoption och förmynderskap (NÄF) finns dock en ny bestämmelse om att förordningen inte gäller för äktenskap som ingås mellan två kvinnor eller mellan två män (jfr avsnitt 9.5). Den som är gift får inte ingå äktenskap. Ändringsförslaget har behandlats i avsnitt 7.2. De äktenskapshinder som anges i 2 kap. ÄktB, dvs. underårighet, släktskap samt bestå- ende äktenskap gäller fullt ut även för par med samma kön. Av övergångsbestämmelserna, se nedan, framgår att lagen (1994:1117) om registrerat partnerskap (partnerskapslagen) upphävs som ändringarna i ÄktB träder i kraft. Ett partnerskap som registrerats här i landet och inte upplösts skall därefter gälla som ett äktenskap. Den som vid ikraftträdandet är partner i ett re- gistrerat partnerskap kommer således att behandlas som gift efter denna tidpunkt. Hon eller han får därmed inte ingå äktenskap enligt förevarande paragraf. Av förslaget till 7 kap. 4 § lagen (1904:26 s. 1) om vissa inter- nationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap (IÄL) framgår att bestämmelser i lag eller annan författning med anknytning till äktenskap och makar som regel skall gälla även för en i ett annat land författningsreglerad samlevnadsform och parterna i förhållandet under förutsättning att samlevnadsformen har i huvud- sak har samma rättsverkningar som ett äktenskap i det landet (jfr avsnitt 9.4). Denna bestämmelse jämfört med ovan angiven reg- lering i ÄktB medför att bestående partnerskapsliknande förhållan- den enligt utländsk rätt fortfarande kommer att vara ett hinder för någon av parterna i förhållandet att ingå äktenskap i innan förhållandet upplösts. Hänvisningen i 2 kap. 4 § till ett bestående registrerat partner- skap som äktenskapshinder behövs således inte längre. Innan äktenskap ingås skall prövas om det finns något hinder mot äkten- skapet. Denna prövning skall göras av . De som avser att ingå äktenskap skall gemensamt begära hindersprövningen hos eller . Bestämmelsen i andra stycket har fått en könsneutral lydelse så att den även omfattar par med samma kön. De som begär hindersprövning skall vid denna skriftligen försäkra på heder och samvete att de inte är släkt med varandra i rätt upp- och nedstigande led eller helsyskon. Har de inte tillstånd till äktenskapet enligt 2 kap. 3 § andra stycket, skall deras försäkran också avse att de inte är halvsyskon. De som begär hindersprövning skall på heder och samvete skriftligen uppge om de har ingått äktenskap eller låtit registrera partnerskap enligt lagen (1994:1117) om registrerat partnerskap. Den som har in- gått äktenskap eller låtit registrera partnerskap skall styrka att äktenskapet eller partnerskapet har blivit upplöst, om detta inte framgår av folkbok- föringen eller av intyg från utländsk myndighet. Paragrafens första stycke har fått en könsneutral lydelse. I andra stycket har hänvisningarna till tidigare partnerskap fått bi- behållas trots att partnerskapsinstitutet utmönstras ur svensk rätt. Som redan nämnts skall visserligen ett bestående partnerskap som registrerats här i landet innan föreslagna lagändringar i ÄktB träder i kraft gälla som ett äktenskap efter ikraftträdandet, men registre- rade partnerskap som har upplösts omfattas inte av denna övergångsreglering. De som begär hindersprövning skall alltså fortfarande på heder och samvete skriftligen uppge om de har låtit registrera partnerskap enligt partnerskapslagen oberoende av om det gäller som äktenskap. Den som har låtit registrera partnerskap skall också styrka att partnerskapet har blivit upplöst, om detta inte framgår av folkbokföringen eller av intyg från utländsk myndighet. Bestämmelsen i andra stycket gäller även beträffande utländska samlevnadsformer som har författningsreglerats i ett annat land under förutsättning att samlevnadsformen har i huvudsak samma rättsverkningar som äktenskap i det aktuella landet (jfr förslaget till 7 kap. 4 § IÄL). Finner att det inte finns något hinder mot äktenskapet, skall verket på begäran av dem som ansökt om hindersprövningen utfärda intyg om detta. Paragrafen har fått en könsneutral lydelse. Vid vigseln skall de som avser att ingå äktenskap vara närvarande. De skall var för sig på fråga av vigselförrättaren ge till känna att de sam- tycker till äktenskapet. Vigselförrättaren skall därefter förklara att de är makar. Har det inte gått till så som anges i första stycket eller var vigselför- rättaren inte behörig att förrätta vigsel, är förrättningen ogiltig som vigsel. En förrättning som enligt andra stycket är ogiltig som vigsel får god- kännas av allmän domstol, om det finns synnerliga skäl. Ärendet får tas upp endast på ansökan av en av makarna eller, om någon av dem har avlidit, av arvingar till den avlidne. Bestämmelsen i första stycket, liksom sista meningen i tredje stycket, har fått en könsneutral lydelse. Ändringen i tredje stycket, som har behandlats i avsnitt 7.12.2, inne- bär att frågor om godkännande av ogiltiga vigslar skall prövas av all- män domstol istället för av regeringen. Ett ärende om godkännande av ogiltig vigsel skall som regel tas upp av tingsrätten i den ort där någon av makarna har sitt hemvist (jfr föreslagen lydelse av 14 kap. 3 § ÄktB). Av 1 kap. 5 § IÄL framgår att motsvarande ordning gäller när en svensk vigselförrättare har förrättat vigsel enligt svensk lag i en främmande stat. Av ändringsförslaget till 1 kap. 8 § IÄL följer att även ett i ut- landet enligt utländsk lag ingånget äktenskap som är ogiltigt på grund av formfel kan godkännas av svensk domstol (jfr avsnitt 9.4). Behörig att vara vigselförrättare är 1.befattningshavare i ett trossamfund som har förordnande enligt lagen (1993:305) om rätt att förrätta vigsel inom trossamfund, eller 2.den som har förordnat till vigselförrättare. Den som är vigselbehörig enligt första stycket 1 är inte skyldig att förrätta vigsel. Den nuvarande bestämmelsen i första stycket första punkten om vigsel- behörighet för präster i har utgått. Av övergångs- bestämmelserna, se nedan, framgår dock att behörigheten kvarstår övergångsvis efter det att lagändringen har trätt i kraft. Ändringen innebär att präster i är vigsel- behöriga direkt på grund av lag utan de måste, liksom befattnings- havare inom andra trossamfund, först förordnas till vigselförrättare av Kammarkollegiet. I linje med det sagda har andra punkten i första stycket (första punkten i författningsförslaget) justerats så att före- skriften även omfattar befattningshavare i . Härav följer att också andra befattningshavare inom än präster i princip kan förordnas som vigselförrättare. Detta förut- sätter givetvis att befattningshavaren även har intern behörighet att förrätta vigsel. Övervägandena beträffande ändringsförslaget har redovisats i avsnitt 7.7.2. Av paragrafens tredje punkt i dess nuvarande lydelse framgår att lagfaren domare i tingsrätt är behörig att vara vigselförrättare. Denna punkt har utgått eftersom domstolarna föreslås vara befriade från uppgiften att förrätta vigsel. Övervägandena i denna del finns i av- snitt 7.9.2. Alla borgerliga vigselförrättare skall istället förordnas av länsstyrel- serna (jfr 7.10.2), vilket enligt ändringsförslaget regleras i första stycket andra punkten. Förutsättningarna för förordnan- de av vigselförrättare liksom andra frågor om särskilt förordnande borgerliga vigselförrättare har behandlats i avsnitt 7.11.2. Regeringen föreslås meddela bestämmelser om förordnande av borgerliga vigsel- förrättare, m.m. i förordning. Svenska vigselförrättares behörighet att förrätta vigsel enligt svensk lag utomlands regleras alltjämt i 1 kap. 5 § första stycket IÄL. Paragrafens andra stycke har ändrats eftersom för- ordnande inte längre skall avse behörighet att förrätta såväl vigsel som att registrera partnerskap. Detta är en konsekvens av att partner- skapsinstitutet avskaffas i svensk rätt. I andra stycket finns istället en ny bestämmelse av vilken det framgår att befattningshavare i tros- samfund som är vigselbehöriga inte har någon vigselplikt. Någon sådan plikt föreligger inte heller enligt gällande rätt. Frågan om vigselplikt har behandlats i avsnitt 7.8.2. Bestämmelsen innebär att en vigselförrättare inom ett trossamfund inte har någon författnings- reglerad skyldighet att viga vare sig en kvinna och en man eller ett par med samma kön som enligt ÄktB har rätt att gifta sig med varandra. Huruvida en sådan skyldighet föreligger, liksom övriga villkor för att ett par skall ha rätt att gifta sig hos ett trossamfund, bestäms istället av den ordning som gäller inom respektive tros- samfund (jfr förslaget till 4 kap. 6 § första punkten ÄktB). Vid vigsel gäller i övrigt 1.den ordning som gäller inom ett trossamfund, om vigseln förrättas av en befattningshavare i samfundet, 2.föreskrifter som meddelas av regeringen för andra fall. Paragrafen har ändrats för att bättre ge uttryck för likställdhet med andra trossamfund i fråga om vigsel. Hänvisningen i första punkten till föreskrifterna i kyrkohandboken och andra före- skrifter för har utgått. Ändringsförslaget har kom- menterats i avsnitt 7.7.2 under rubriken m.m. Avgift skall utgå för vigsel som förrättas av den som har förordnat till vigselförrättare. Närmare föreskrifter om sådan avgift och betalningen av den meddelas av regeringen. Om vigsel förrättas av en vigselförrättare inom ett trossamfund har sam- fundet rätt att ta ut en avgift för vigseln. Paragrafen är ny. Bestämmelsen i första stycket innebär att borgerlig vigsel avgifts- beläggs. Skälen för detta har redovisats i avsnitt 7.11.2 under rubriken Särskilt om ersättning till vigselförrättare och avgift för vigsel. Avgiftens storlek fastställs av regeringen. Avgiften bör inte omfatta ersättning för resekostnader och andra utgifter som kan uppkomma för vigsel- förrättaren på grund av särskilda önskemål från de blivande makarnas sida. Huruvida sådan ersättning skall utgå får regleras genom avtal mellan dem som skall vigas och vigselförrättaren. Det ankommer också på regeringen att meddela föreskrifter om betalningen av avgiften. En vigsel bör t.ex. inte kunna ske innan avgiften har be- talats in till den länsstyrelse som har förordnat vigselförrättaren. I praktiken bör det krävas att paret visar upp ett intyg eller kvitto på betalningen för vigselförrättaren innan vigseln äger rum.