sou · GVB346 · 2008-01-01 00:00:00 — 40Förordningen (1996:12) med verkställighetsföreskrifter till 10 kap. sjölagen (1994:1009). Försäkring och andra sätt att säkerställa ersättningsanspråk utländska fartyg som anlöper eller lämnar en svensk hamn eller en tilläggsplats på svenskt sjöterritorium och som vid tillfället trans- porterar olja som bulklast. Även för sådana fartyg gäller en skyldighet att medföra ett certifikat som visar att försäk- ringsskyldigheten fullgjorts. En försäkring som avses i 10 kap. 12 eller 13 § skall för den som är berättigad till ersättning medföra rätt att få ut ersättningen direkt av försäkringsgivaren. Det följer av 10 kap. 14 § första stycket. Några regler om ersättning av statsmedel för skador över- stigande försäkringsbeloppet förekommer inte i 10 kap. sjölagen. Är det belopp som utges enligt 10 kap. sjölagen inte tillräckligt för att täcka skadan, kan under vissa förutsättningar kompletterande ersättning utgå från de internationella oljeskadefonderna. Bestämmelser om detta finns i lagen (2005:253) om ersättning från de internationella oljeskadefonderna. Sammanlagt finns det tre internationella oljeskadefonder: internationella oljeskade- fond, internationella oljeskadefond och inter- nationella kompletterande oljeskadefond. Ersättning från fonderna kan bli aktuell t.ex. om ansvarstaket enligt 10 kap. sjölagen överskrids eller ägaren kan göra vissa undan- tag gällande. I vissa undantagssituationer utgår inte ersättning från fonderna, t.ex. om skadan orsakats av krigshandling. Fonderna finansieras genom avgifter som läggs på sjötrans- porterad råolja eller tjock eldningsolja. Avgift till fonden betalas av var och en som i en fondstat under ett kalenderår har tagit emot olja. Avgifter tas ut först sedan en olycka har inträffat och det blir aktuellt för fonden att betala kompletterande ersättning. Sekretariatet finns i . Försäkring och andra sätt att säkerställa ersättningsanspråk 6.5Säkerställande av ersättningsanspråk i vissa andra fall Skyldigheten att inneha byggfelsförsäkring infördes enligt rege- ringen mot bakgrund av intresset att boende i flerbostadshus och ägare av sådana hus skall vara tillförsäkrade ett skydd mot skador som beror på byggfel.41 Regeringen hänvisade bl.a. till att problemen med fuktskador och s.k. sjuka hus uppmärksammats allt mer , och att orsaken till sådana problem ofta är fel som tillkommit men inte visar sig förrän . De skador som uppstår på grund av byggfel är enligt regeringen ofta omfattande och kräver kostsamma reparationer samt inte sällan råder oklarhet om vem som skall bekosta dessa åtgärder. Två huvudsyften med lagstiftningen är enligt regeringen att fel skall avhjälpas snabbt, utan långvariga tvister om vems ansvaret är, och att fel skall kunna avhjälpas även om man inte finner någon ansvarig som kan ta på sig kostnaden. Enligt regeringen avser lagen ytterst att vara ett skydd för de boende mot ohälsa på grund av byggfel. Lagen (1993:320) om byggfelsförsäkring m.m. trädde i kraft . Lagen är under översyn.42 Skyldigheten att inneha byggfelsförsäkring Enligt 1 § lagen om byggfelsförsäkring m.m. skall en byggfels- försäkring finnas dels när en byggnad som helt eller till över- vägande del skall användas som bostad för permanent bruk uppförs, och dels när det i fråga om sådan byggnad utförs åtgärder som kräver bygganmälan och som avsevärt förlänger byggnadens brukstid. I fråga om en- eller tvåbostadshus (småhus) gäller enligt 1 a § i stället för vad som sägs i 1 § att en byggfelsförsäkring skall finnas när ett småhus uppförs och beträffande vissa angivna åtgärder som avser småhus. 1992/93:121 s. 8 f. och 15. 42Se Skydd mot fel och obestånd inom bostadsbyggandet, Ds 2007:8. Försäkring och andra sätt att säkerställa ersättningsanspråk Den som för egen räkning utför eller låter utföra ett byggnadsarbete (byggherren) skall se till att det finns en byggfels- försäkring, om det krävs en sådan enligt lagen. Detta följer av 1 c §. Enligt 2 § skall en byggfelsförsäkring omfatta dels skälig kostnad för att avhjälpa fel i byggnadens konstruktion, i material som används i byggnadsarbetet eller i utförandet av arbetet, och dels skälig kostnad för att avhjälpa skador på byggnaden som orsakats av felet. Med fel avses enligt samma § avvikelse från fackmässigt godtagbar standard vid den tid då arbetet utfördes. En byggfelsförsäkring får innehålla villkor om att försäkrings- givarens ansvar för fel och skador är begränsat till ett visst belopp per byggnad (försäkringsbelopp) och till ett visst belopp för samtliga av försäkringsgivaren under ett kalenderår utfärdade byggfelsförsäkringar (gemensamt försäkringsbelopp). Detta följer av 7 § första stycket. Skyldighet att teckna försäkring En försäkringsgivare får enligt 10 § inte vägra den som är skyldig att ha en byggfelsförsäkring att teckna en sådan försäkring, om försäkringsgivaren marknadsför byggfelsförsäkringar. Försäkring får dock vägras om det med hänsyn till skaderisken eller någon annan särskild orsak finns skäl till detta. Av 12 § följer att om en näringsidkare har åtagit sig att för en konsuments räkning utföra arbeten som avser ett småhus, skall det i viss angiven omfattning finnas ett färdigställandeskydd, som består av en försäkring eller en bankgaranti. Enligt 16 § skall färdigställandeskyddet omfatta skälig ersättning för bl.a. extra kostnader för att slutföra arbetena och kostnader för att avhjälpa fel som en besiktningsman har anmärkt på vid en slutbesiktning. Försäkring och andra sätt att säkerställa ersättningsanspråk Resegarantilagen (1972:204) tillkom och ersatte lagen (1967:203) om ställande av säkerhet vid sällskapsresa till utlandet. Den omedelbara anledningen till att lagstiftningen tillkom var de s.k. skandalresorna, som första hälft väckte mycket uppmärksamhet i media.43 Det var fråga om sällskapsresor som helt plötsligt blev inställda utan eller med mycket kort varsel eller som kunnat avgå först efter det att särskilda åtgärder tillgripits. Skandalresorna var i förhållande till säll- skapsresor få, men missförhållandena ansågs ändå så allvarliga att åtgärder från statsmakterna var påkallade. Den som är arrangör eller återförsäljare av paketresor enligt lagen (1992:1672) om paketresor skall, innan han marknadsför en paketresa eller transport som sker tillsammans med en paketresa, ställa säkerhet hos Kammarkollegiet. Detta följer av 1 § första stycket resegarantilagen. För andra resor än paketresor skall bestämmelserna i lagen enligt 1 a § tillämpas endast om resan är avsedd att förvärvas huvud- sakligen för enskilt bruk. Om Kammarkollegiet inte medger annat, skall säkerhet bestå av en av bank, kreditmarknadsföretag eller försäkringsbolag utfärdad betalningsutfästelse, som fullgörs vid anfordran. Det följer av 3 §. Av 4 § framgår att säkerheten skall gälla det belopp, som Kammarkollegiet med hänsyn till reseverksamhetens art och omfattning bestämmer. Om det finns särskilda skäl får kollegiet efterge kravet på säkerhet. Enligt 6 § får säkerhet tas i anspråk för att betala tillbaka pengar som betalats för en resa som omfattas av garanti enligt lagen och som blir inställd eller av annan anledning inte blir av. Garantin kan under vissa förhållanden också tas i anspråk i fråga om resor som har påbörjats men inte slutförts. Av 8 § följer att framställning om att säkerhet skall få tas i anspråk skall göras efter det att den aktuella resan inställts, förklarats ej komma till stånd eller avbrutits, eller kostnaden annars uppkommit. Ärende om ianspråktagande av säkerhet prövas enligt 9 § av . 1972:92 s. 7 f. och 22 f. Försäkring och andra sätt att säkerställa ersättningsanspråk Staten kan säkerställa att skadelidande erhåller ersättning för vissa skador genom att åta sig att utge denna ersättning. Detta har skett genom brottsskadelagen (1978:413), som gäller ersättning av statsmedel för skada till följd av brott (brottsskadeersättning). Brottsskadeersättning betalas enligt 2 § för personskada. Ersättning kan enligt samma paragraf även utgå för kränkning genom brott som innefattar ett angrepp mot dennes person, frihet eller frid. Under vissa förutsättningar kan ersättning även utgå för sakskada, t.ex. om brottet begåtts av intagen i kriminalvårdsanstalt. I särskilda undantagssituationer kan ersättning även utgå för ren förmögenhetsskada. Detta framgår av 3 och 4 §§. Vid bestämmande av brottsskadeersättning avräknas enligt 6 § skadestånd som har betalats eller bör kunna bli betalt till den skadelidande på grund av skadan. Har den skadelidande hemför- säkring med överfallskydd skall även ersättning från denna avräknas från eventuell brottsskadeersättning. Enligt 9 § kan brottsskadeersättning jämkas, om den skade- lidande varit medvållande till skadan eller annars genom sitt handlande ökat skaderisken. Av 10 § framgår att brottskadeersättning som utgångspunkt skall utgå med avdrag för ett självriskbelopp. Detta uppgår till . Enligt 12 § prövas ärenden om brottskadeersättning av Brotts- offermyndigheten. Utgår brottskadeersättning, inträder staten enligt 17 § intill det utgivna beloppet i den skadelidandes rätt till skadestånd till den del detta inte har avräknats vid bestämmandet av ersättningen. Bakgrunden till införandet av ersättningsreglerna Den som genom brott tillfogas skada till person eller egendom kan under vissa förhållanden få skadestånd av annan. Enligt proposi- tionen till brottsskadelagen ger emellertid skadeståndsreglerna ett bristfälligt skydd i dessa fall.44 Föredragande departementschefen 1977/78:126 s. 7 ff. Försäkring och andra sätt att säkerställa ersättningsanspråk framhöll att det inte går att få klarhet om vem som har förövat brottet, och även om gärningsmannen är känd saknar han ofta förmåga att fullgöra sin skadeståndsskyldighet. Mot denna bakgrund bedömde departementschefen att den som drabbats av skada till följd av brott ofta i praktiken har sämre möjligheter än andra skadelidande att få ut det skadestånd han kan vara berättigad till. Med hänsyn till brottsoffrens ogynnsamma belägenhet i fråga om utsikterna att genom skadestånd få full kompensation för sin skada, föreligger det enligt departementschefen ett särskilt behov av ekonomisk hjälp från samhällets sida. Förutom hänsyn till brottsoffren kommer enligt departementschefen kriminalpolitiska aspekter in i bilden, då ett ökat statlig ansvar för brottsskador kan bidra till en positivare attityd till den öppnare och mer humana kriminalvård som statsmakterna beslutat om. Ett sådant samhälls- ansvar skulle också – i förening med återhållsamhet i utövningen av regress mot skadevållaren – kunna underlätta rehabiliteringen av den som till följd av brott ådragit sig en omfattande skade- ståndsbörda. Departementschefen betonade dock att ett ersättningssystem måste inrikta sig på de mest angelägna behoven och inte får medföra att allmänheten blir mindre benägen att skaffa sig försäkringsskydd mot dessa skador. Departementschefen framhöll härvid att när det gäller egendomsskador är skälen för ett ersättningsåtagande från samhällets sida i allmänhet inte lika påtag- liga som vid personskador. I stor utsträckning rör det sig enligt departementschefen om skador som de skadelidande kan och bör försäkra sig mot, men att omständigheterna kan vara ömmande även när någon drabbats av sådana förluster. I finns ett nationellt poolsamarbete beträffande naturskador genom Norsk Naturskadepool. Den rättsliga regleringen finns i loven om naturskadeforsikring.45 Naturskadeförsäkringen har knutits till brandskadeförsäkringen och är därigenom obligatorisk. Försäkringen omfattar enligt 1 § lov om naturskadeforsikring naturskada på egendom i , under förutsättning att skadan inte täcks av annan försäkring. 45 LOV nr 70, senast ändrad genom lov nr 98. Försäkring och andra sätt att säkerställa ersättningsanspråk Med naturskada förstås enligt samma paragraf skada som orsakats direkt av skred, storm, översvämning, stormflod, jordskalv eller vulkanutbrott. Av 4 § följer att alla försäkringsbolag som tillhandahåller försäkring mot naturskada är skyldiga att vara medlemmar i . Företagen har ett samlat ansvar vid en enskild naturkatastrof upp till ett visst belopp som fastställs av den norska regeringen. Det samlade ansvaret inom poolsamarbetet uppgår till 12,5 miljarder NOK.46 Premieinsatsen fastställs så att den täcker Naturskadepoolens och de enskilda försäkringsbolagens ersättningsbelopp samt kostnader för administration. Premien har uppgått till av försäkringssummorna avseende brandförsäkringen. Poolsamarbetet innebär att de enskilda försäkringsbolagen tecknar avtal med försäkringstagarna och utfärdar försäkringsbrev samt har den direkta kontakten med kunderna. Naturskadepoolen administrerar naturskadeförsäkringen i förhållande till försäkrings- bolagen. Detta innebär bl.a. att poolen fastställer naturskade- ersättningen mellan försäkringsbolagen och säkerställer återför- säkringsskyddet. De skador som täcks av Norsk Naturskadepool omfattas i av den ordinarie egendomsförsäkringen. 6.6.1Intern och extern fondering Ett sätt att finansiera kommande utgifter är att ta av befintliga medel i en verksam rörelse och sätta av dessa till en fond. Med en fond kan avses vissa poster i det egna kapitalet i balansräkningen för aktiebolag, ekonomiska föreningar m.fl. Detta kallas intern fondering. Om den som avsatt medel till en fond inte har rätt att förfoga över de fonderade medlen eller lämna ytterligare föreskrifter om förvaltningen av dessa, anses förmögenhetsvärdet ha skilts från rörelsen. Den som har hand om förvaltningen av fonden förfogar inte över egendomen i vidare mån än som följer av de föreskrifter 46 Norsk Naturskadepool, årsberetning 2005. Försäkring och andra sätt att säkerställa ersättningsanspråk som meddelades i samband med avsättningen. En sådan fondering kallas extern. En extern fondering har vissa likheter med en försäkring. I båda fallen betalas in och förvaltas för att säkerställa att ersättning utges om en viss händelse inträffar. Till grund för för- säkringspremien ligger en riskbedömning av att en skadehändelse inträffar. En fondavgift bestäms till en viss nivå i beaktande av bl.a. vilka kostnader fonden avser att ersätta. Genom lagen (1992:1537) om finansiering av framtida utgifter för använt kärnbränsle m.m. (den s.k. finansieringslagen) har ett externt fondsystem skapats. De medel som sätts av för framtida behov enligt finansieringslagen skall föras över till en särskild fond, Kärnavfallsfonden. Fonden syftar till att finansiera direkta och indirekta kostnader för omhändertagande av använt kärnbränsle och annat radioaktivt avfall från kärnkraftsreaktorer samt avveckling och rivning av kärnkraftsreaktorerna. Enligt finansieringslagen är varje reaktorinnehavare skyldig att betala en årlig avgift. Avgiften beräknas i förhållande till den energi som levereras och bestäms av regeringen efter förslag av . Härutöver skall varje reaktorinnehavare ställa säkerheter för sådana avfallskostnader som inte täcks av inbetalade avgifter. De s.k. säkerhetsbeloppen skall också kunna täcka bristen på fond- kapital för den händelse att fondbehållningen skulle visa sig vara otillräcklig för att finansiera omhändertagandet av det använda kärnbränslet. Om fondmedlen och de säkerheter som tillhandahållits av en reaktorinnehavare visar sig vara otillräckliga för att täcka kostnaderna för reaktorinnehavarens del av kärnavfallsprojektet får staten skjuta till medel. Varje reaktorinnehavares avgiftsmedel ackumuleras i en för denne separat fond. Medlen i en fond är på detta sätt tillgängliga för en viss reaktorinnehavares kostnader. Den som avsatt medel till Kärnavfallsfonden har inte rätt att förfoga över de fonderade medlen eller att lämna ytterligare före- skrifter om förvaltningen av dessa. Den som har hand om för- Försäkring och andra sätt att säkerställa ersättningsanspråk valtningen av fonden förfogar inte över egendomen i vidare mån än som följer av de föreskrifter som meddelats i samband med avsättningen. Förvaltningen fullgörs av Kärnavfallsfondens styrel- se, som är en statlig myndighet. har inga anställda, utan kanslifunktionen fullgörs av Kammarkollegiet. har antagit lagen (2006:647) om finansiella åtgärder för hanteringen av restprodukter från kärnteknisk verksamhet.47 Lagen träder i kraft , utom vissa delar som trädde i kraft . Lagen kommer att ersätta bl.a. finansieringslagen. Enligt den nya lagen får kärnavfallsavgifter tas ut för de kostnader som omhändertagande av avfall samt avveckling och rivning av kärntekniska anläggningar genererar ända till dess avfallet är placerat i slutligt förvar. Avgiftsmedlen skall liksom fonderas. 6.6.3Förslag om inrättande av en fjärrvärmefond Ett ytterligare exempel på en fondlösning är den Fjärrvärmefond som en statlig utredning, , föreslagit skall bildas.48 Utredningen föreslår att fonden skall regleras i en egen lag, lagen om fjärrvärmefond. Förslaget bereds inom . Syftet med den föreslagna fonden är att finansiera fortsatt produktion och distribution av fjärrvärme till kunder även i händelse av att ett fjärrvärmeföretag går i konkurs.49 Enligt utredningen är det inte hållbart eller acceptabelt att produktionen och överföringen av fjärrvärme avbryts i en sådan situation. Fonden skall finansieras med avgifter som skall betalas av den som bedriver fjärrvärmeverksamhet. Avgift skall betalas med av omsättningen i fjärrvärmeverksamheten, om inte behållningen i fonden uppgår till . Utredningen har föreslagit att fondens medel skall förvaltas av Kammarkollegiet och att betalning skall erläggas till Energimyn- digheten. 2005/06:183. 48Tryggare leveranser – Fjärrvärme efter konkurs, SOU 2005:63. betänkande, s. 53 ff. Många länder har infört särskild lagstiftning som på olika sätt reglerar GMO. Inom EU har sådan lagstiftning i huvudsak genomförts på gemenskapsnivå. När det gäller frågor om samexistensen mellan odling av konventionella, ekologiska och genetiskt modifierade grödor har den gemenskaprättslige lag- stiftaren dock valt att inte införa särskild lagstiftning, utan har ansett att medlemsstaterna lämpligen själva bör lösa dessa frågor. Kommissionen har utfärdat en rekommendation om samexistens, vilken syftar till att vägleda vid medlemsstaterna när sådana regler utformas.1 Frågor om vilka regler som skall gälla vid odling av GM-grödor samt beträffande civilrättsligt ansvar vid GMO-inblandning och eventuellt säkerställande av sådana anspråk har därför varit föremål för utredning och lagstiftningsarbete i många EU-länder . var det första gemenskapsland som införde särskild lagstiftning på dessa områden. Många medlemsstater har till kommissionen notifierat författningsförslag som ännu inte trätt i kraft. Nedan ges en översiktlig genomgång av gällande lagstiftning respektive notifierade författningsförslag från ett urval av gemen- skapsländer samt . Tyngdpunkten ligger på frågor om skade- ståndsansvar vid GMO-inblandning och eventuella åtgärder för att säkerställa den skadelidandes rätt till ersättning, men även odlings- regler berörs i förbigående. Några erfarenheter från tillämpningen av införd lagstiftning finns dock inte att redogöra för, eftersom kommersiell GMO-odling antingen inte förekommer i den aktuella medlemsstaten eller förekommer endast i begränsad omfattning. Lagstiftning om GMO finns naturligtvis även i länder utanför EES. Krav på märkning av GM-grödor finns i bl.a. , Nya 1 Kommissionens rekommendation av om riktlinjer för utarbetande av nationella strategier och bästa praxis för samexistens mellan genetiskt modifierade grödor och konventionellt och ekologiskt jordbruk (EUT nr L 189, 29.7.2003, s. 36–47). Något generellt sådant krav finns dock inte i de länder som har den mest omfattande odlingen av GMO, t.ex. , och . Eftersom frågan om skadeståndsansvar och säkerställande av ersättningsanspråk vid GMO-inblandning i hög grad är knuten till de gemenskapsrättsliga märkningskraven lämnas inte någon närmare beskrivning av GMO-lagstiftningen i dessa länder. I korthet kan dock sägas att EU:s lagstiftning på detta område är processbaserad, dvs. utgår i första hand från om en gröda tillkommit genom genetiskt modifiering eller inte, medan lagstiftningen i och flera andra länder i första hand är produktbaserad, dvs. utgår från grödans egenskaper som säkerhet och kvalitet, vare sig den utvecklats genom genmodifiering eller annan växtförädlingsmetod. 7.1.1Lag om odling av genetiskt modifierade grödor I regleras frågor som rör odling av GM-grödor främst genom lov om dyrkning m.v. af genetisk modificerede afgrøder.2 Lagen trädde i kraft den 9 april 2005.3 blev därmed det första EU-land att på nationell nivå anta lagstiftning som specifikt reglerar samexistensfrågor. Lagen tillämpas enligt 1 § på yrkesmässig odling, hantering, för- säljning och transport av GM-grödor fram till första försäljnings- ledet, med syfte att begränsa risken för spridning av pollen, frön och vegetativt förökningsmaterial till annan mark och grödor som växer där. Lagen innehåller i 3–8 §§ bemyndiganden för Ministeren for føde- varer, landbrug og fiskeri att meddela föreskrifter i olika frågor som rör odling av GM-grödor. Sådana föreskrifter får bl.a. meddelas beträffande krav på GMO- odlare att genomgå utbildning, skyldighet för GMO-odlare att 436 af 09/06/2004. Lagen har ändrats genom LOV Nr. 404 af 01/06/2005. 224 af 31/03/2005. Lagens 9 § (om ersättningsfond) trädde dock i kraft (. 1178 af 07/12/2005). underrätta andra odlare om att GM-grödor kommer att odlas, användning av maskiner vid odling av GM-grödor samt lagring och transport av GM-grödor. Mer detaljerade bestämmelser om odling och hantering av GM- grödor finns i bekendtgørelse om dyrkning m.v. af genetisk modi- ficerede afgrøder.4 Ersättningsregler – rätten till ersättning Bestämmelser om ersättning till odlare som drabbas av oavsiktlig inblandning av GMO i sin skörd finns i 9–12 §§ lov om dyrkning m.v. af genetisk modificerede afgrøder. Enligt 9 § första stycket betalar ministeren for fødevarer, landbrug og fiskeri ut ersättning till odlare som lider förlust med anledning av GMO-förekomst i odlarens grödor. Rätt till ersätt- ning förutsätter att det under samma odlingssäsong och inom vissa avstånd har odlats en GM-gröda av samma eller besläktad art. En annan förutsättning är att det kan konstateras att denna GM-gröda förekommer i den drabbade odlarens skörd. Rätten till ersättning är begränsad till vissa i statsbudgeten angivna belopp. Enligt 9 § andra stycket bemyndigas ministeren att bestämma de avstånd inom vilka odling av GM-grödor skall ha skett och som nämns i 9 § första stycket. Av 9 § tredje stycket följer att ersättningen enligt 1 § första stycket högst kan utgöra den minskning av skördens försäljnings- pris som orsakats av förekomsten av GMO. Ersättningen kan här- utöver omfatta kostnader för provtagning och analys, liksom kost- nader för omställning av mark som inte kan användas för ekologisk odling. Ministeren for fødevarer, landbrug og fiskeri betalar enligt 9 § fjärde stycket också ut ersättning till en auktoriserad ekologisk odlare för förluster med anledning av att GM-frön sprids till den- nes egna utsäde. Ersättning betalas för sådana kostnader som anges i 9 § tredje stycket. Rätten till ersättning kan nedsättas eller helt bortfalla, om den skadelidande uppsåtligen eller av oaktsamhet har medverkat till att skadan uppstått eller försvårat möjligheterna att regressvis hålla skadevållaren ansvarig. Det framgår av 9 § femte stycket. 220 af 31/03/2005. Av 9 § sjätte stycket följer att ersättning inte betalas ut för för- lust som uppstår med anledning av sådan förekomst av GMO som understiger ett av ministeren fastställt tröskelvärde. Enligt 10 § första stycket lov om dyrkning m.v. af genetisk modi- ficerede afgrøder skall anspråk på ersättning framställas efter att den skadelidande fått eller borde ha fått vetskap om att GMO-inblandning skett. Framställs inte krav inom förloras rätten till ersättning.