sou · GWB327 · 2008-04-01 00:00:00 — Samverkan mellan gymnasieskolan och gymnasial vuxenutbildning behöver, enligt min uppfattning, utvecklas i enlighet med inten- tionerna i propositionen Växa med kunskaperTPF95FPT men utifrån respek- tive skolforms uppdrag och särart. Som exempel kan nämnas att en gymnasieelev om det finns särskilda skäl bör ha möjlighet att läsa enstaka kurser inom ramen för gymnasial vuxenutbildning. Jag ser den gymnasiala vuxenutbildningen och gymnasieskolan som viktiga delar i en infrastruktur i en kommun eller en region såväl när det gäller kommunala som fristående anordnare. För att kunna erbjuda ett brett utbud av gymnasieutbildning behöver sam- verkan mellan skolformerna utvecklas. Kompetensförsörjnings- perspektivet innebär att kommuner och regioner behöver ta reda på hur hela utbildningsutbudet bör se ut för att tillgodose arbetslivets krav. När elevkullarna minskar blir smidiga samverkansformer allt viktigare. Yrkesutbildningar, som är dyrare än högskoleför- beredande utbildningar, kräver samverkan och mindre kommuner kan därigenom ha möjlighet att erbjuda utbildning av hög kvalitet. Det ska, enligt min uppfattning, tydligt framgå att en elev i gymnasieskolan får läsa kurser i gymnasial vuxenutbildning. Beslut om att en gymnasieelev ska få läsa kurser inom den gymnasiala vuxenutbildningen fattas, enligt min bedömning, av mottagande huvudman. När en elev har läst en kurs inom gymnasial vuxenut- bildning, även om eleven är inskriven i gymnasieskolan, anser jag att läraren i den gymnasiala vuxenutbildningen ska sätta betyget. får kurser som är betygssatta inom den gymnasiala vuxenut- bildningen inte ingå i ett slutbetyg från gymnasieskolan. Jag anser att denna bestämmelse ska ändras, så att ett betyg från den gymna- siala vuxenutbildningen får ingå i ett examensbevis eller ett studie- bevis från gymnasieskolan. 95TP PT Prop. 1990/91:85. Gymnasieskolan i en ny tid förslag och bedömningar dras en klar gräns mellan gymnasieskolan och den gymnasiala vuxenutbildningen i och med att en studerande inom vuxenutbild- ningen ska vara (eller ha slutfört ett nationellt eller special- utformat program i gymnasieskolan). I avsnitt 4.13 har jag ifråga- satt denna 20-årsgräns. Jag anser att det ska få göras undantag från 20-årsgränsen. En så definitiv gräns, som inte tillåter några undan- tag, stämmer inte med övrigt regelverk där huvudmännen ges ett decentraliserat ansvar. Enligt min uppfattning ska huvudmannen kunna avgöra om exempelvis en 18-åring som behöver en gymnasieutbildning bäst får den i gymnasieskolan eller i den gymnasiala vuxenutbildningen. De ungdomar jag tänker på är bl.a. de som är inskrivna i gymnasie- skolan men behöver läsa någon enstaka kurs inom gymnasial vuxenutbildning. För dem utgör undantaget från 20-årsgränsen en tydlig markering om att det är tillåtet att samverka mellan skol- formerna. Jag tänker också på ungdomar som behöver en hel gymnasieutbildning, men kanske redan är 18 eller när de kommer på det. För dem kan gymnasial vuxenutbildning ibland vara lämpligare än en utbildning inom gymnasieskolan. Det kan även handla om nyanlända ungdomar från andra länder som kanske har eller delvis har en gymnasieutbildning som behöver komplette- ras, eller som helt saknar gymnasieutbildning. Även om de är kan gymnasial vuxenutbildning vara det bästa alternativet. Tillgång till gymnasial vuxenutbildning och urval av sökande För mig är det en självklarhet att en elev som har en yrkesexamen men inte har uppnått grundläggande högskolebehörighet ska ha rätt att göra det inom den gymnasiala vuxenutbildningen. De elever som inte har uppnått examen i gymnasieskolan ska, enligt min uppfattning, vara en prioriterad grupp inom den gymnasiala vuxen- utbildningen och kommunerna ska erbjuda dessa elever en möjlig- het att göra detta inom den gymnasiala vuxenutbildningen. kommer två betygsurvalsgrupper att införas vid ansökan till högskola/universitet. Den ena kommer att vara till för sökande direkt från gymnasieskolan eller den gymnasiala vuxen- utbildningen. Den andra för sökande som har gjort någon typ av komplettering antingen inom gymnasieskolan eller inom den Gymnasieskolan i en ny tid förslag och bedömningar Kompletteringsgruppen kommer att vara mindre än direktgruppen. Enligt min bedömning i avsnitt 5.16 måste dessa betygsurvalsgrupper ses över så att den som kompletterar för grundläggande högskolebehörighet eller en exa- men inom den gymnasiala vuxenutbildningen inte drabbas negativt. Även när det gäller komplettering för särskild högskolebehörig- het anser jag att kommunerna ska sträva efter att erbjuda personer som saknar en sådan en plats inom den gymnasiala vuxenutbild- ningen. Det kan dock, enligt min uppfattning, inte skrivas fram som en rättighet för individen, vilket jag bedömer att komplette- ring för grundläggande högskolebehörighet ska vara. Som framgår av avsnitt 5.16 föreslår jag tre betygsdokument för gymnasieskolan – examensbevis, studiebevis och utdrag ur betygs- katalogen. Enligt min uppfattning ska samma betygsdokument gälla för den gymnasiala vuxenutbildningen och dessa dokument ska så långt det är möjligt regleras på samma sätt för båda skol- formerna. För att få ett slutbetyg från gymnasial vuxenutbildning ska den studerande ha betyg i minst 2 350 poäng. Ett projektarbete behöver inte ingå i slutbetyget från gymnasial vuxenutbildning. Som framgår av mina förslag i avsnitt 5.18.2 anser jag att ett examensbevis från gymnasial vuxenutbildning ska omfatta 2 400 poäng och inkludera en godkänd examensuppgift. För att vara behörig att söka en högskoleutbildning från den gymnasiala vuxen- utbildningen, liksom från gymnasieskolan, måste den studerande, enligt min uppfattning, ha ett examensbevis. Gränsdragning mellan gymnasial och eftergymnasial vuxenutbildning I avsnitt 4.13 redogör jag för de gränsdragningsproblem som finns mellan vuxenutbildning på gymnasial nivå respektive på efter- gymnasial nivå. Ett system med vuxenutbildning behövs, enligt min uppfatt- ning, på både gymnasial och eftergymnasial nivå. Särskilt viktig blir yrkesutbildningen inom gymnasial och eftergymnasial vuxen- Gymnasieskolan i en ny tid förslag och bedömningar utbildning i och med den framtida hotande arbetskraftsbristen. För att tillgodose denna brist behövs såväl gymnasial yrkesutbildning som eftergymnasial yrkesutbildning som tar vid där gymnasienivån slutar. Problemet är att dessa båda nivåer sammanblandas. Inom kvalificerad yrkesutbildning (KY) och påbyggnadsutbildning (PU) ges ibland grundläggande yrkesutbildning på gymnasial nivå. Detta skapar otydlighet och systemet blir dyrt. När jag föreslår en exa- men blir det än viktigare att tydliggöra vad som definieras som yrkesutbildning på gymnasial nivå och vad som definieras som eftergymnasial nivå. När det gäller dessa frågor har utredningen haft samråd med yrkeshögskoleutredningenTPF96FPT. Samma regler ska så långt möjligt gälla för kommunala gymnasieskolor och fristående gymnasieskolor. Jag har i min utredning utgått från att samma regelverk så långt det är möjligt ska gälla för alla skolor som anordnar gymnasieutbild- ning oavsett huvudman. Det är en helt nödvändig utgångspunkt för att mina förslag ska ha genomslag och fungera. /2007 gick av landets gymnasieelever i en fristående gymnasieskola och antalet förväntas öka. Samma regler måste där- för gälla för att alla utbildningsanordnare ska kunna konkurrera på likvärdiga villkor. Jag har gjort ett vägval som innebär att jag anser att den natio- nella likvärdigheten behöver stärkas. är de kommunala gymnasieskolornas verksamhet reglerad i betydligt högre grad än de fristående gymnasieskolornas. Mina förslag om framför allt examen innebär en kvalitetssäkring av gymnasieutbildningen. Eftersom examenskraven ska vara desamma för alla gymnasieskolor är det angeläget att också regleringen av utbildningen är densamma. En skola som ska ha examinationsrätt ska också omfattas av en viss reglering. Om de fristående skolorna inte skulle omfattas av samma regelverk som den kommunala skolan skulle det enligt mitt synsätt 96TP PT U 2007:07. Gymnasieskolan i en ny tid förslag och bedömningar innebära att de inte skulle ha en självklar rätt att examinera sina elever. Detta vore en stor nackdel för de fristående skolorna och deras elever. I mina direktiv nämns ingenting om de fristående skolorna eller att jag ska utreda konsekvenserna av mina förslag för de fristående skolorna. Jag har tolkat detta som att på de områden direktiven täcker ska ingen särreglering gälla. Mot bakgrund av de argument jag anfört ovan lägger jag således förslag på författningsändringar i skollagen för de fristående sko- lorna. Mina förslag innebär att vissa andra frågor kommer att behöva regleras i förordningsform, men jag lämnar inga sådana författningsförslag. I sammanhanget bör nämnas att andra utred- ningar utöver min behandlar frågor som rör fristående skolor, bl.a. Utredningen om lika villkor för fristående skolorTPF97FPT och Skollags- beredningenTPF98FPT. Ytterligare författningsarbete behöver göras i den fortsatta beredningen för att systemet ska bli fullständigt. Fristående skolor regleras främst genom bestämmelserna i 9 kap. skollagen och 2 kap. förordningen om fristående skolor. Förordningen om fristående skolor innehåller betydligt färre bestämmelser om utbildningens innehåll m.m. än vad gymnasieför- ordningen för det offentliga skolväsendet gör. En närmare beskriv- ning av regelverket kring fristående skolor och skillnaderna mellan dessa och de offentliga gymnasieskolorna finns i avsnitt 4.14. 5.19.1Förslag om förändringar avseende både kommunala och fristående gymnasieskolor I detta kapitel, kapitel 5, har jag beskrivit mina förslag för en ny gymnasieskola. I varje avsnitt i detta kapitel anges om jag föreslår att samma nya regler ska gälla för de fristående skolorna som för de kommunala. Många av förslagen innebär förändringar både för de fristående skolorna och för de kommunala skolorna. Jag tar här nedan upp några av de viktigaste förslagen som berör alla utbild- ningar oavsett huvudman. Jag föreslår till exempel nya nationella program som kommer att se annorlunda ut både till innehåll och struktur jämfört med dagens program. Vidare föreslår jag att en yrkesexamen och en högskole- förberedande examen ska införas. Mot bakgrund av att jag ser 97TP PT U 2007:05. 98TP PT U 2006:E. Gymnasieskolan i en ny tid förslag och bedömningar gymnasieutbildning som en del av kompetensförsörjningen och att elever ska komma längre i sin utbildning föreslår jag olika instanser, som ger möjligheter till samverkan mellan skolan å ena sidan och arbetsliv samt högskolesektor å andra sidan. En lärlingsutbildning ska införas vilket också berör alla huvudmän. För de elever som av olika anledningar inte blir behöriga för nationella program föreslår jag de nya utbildningsformerna preparandår i samt individuella alternativ, inkluderande programintroduktion, inom ramen för gymnasieskolan. Detta bland annat beroende på de nya skärpta behörighetskraven till de nationella programmen. 5.19.2Förslag om förändringar avseende de fristående gymnasieskolorna Utöver de förslag som innebär förändringar för både fristående skolor och kommunala, sammanfattar jag här nedan de av mina för- slag (med hänvisning till respektive avsnitt) där det finns skillnader mellan de kommunala och fristående gymnasieskolornas regelverk och där jag föreslår att lika villkor ska gälla. Det gäller alltså områden som redan är reglerade för de kommunala skolorna men där ingen, eller i alla fall ingen direkt, reglering finns för de fristående skolorna . Om tidsanvändning m.m. (avsnitt 5.3) Författningarna i gymnasieförordningen om hur utökat program ska användas gäller endast kommunala skolor. Fristående skolor har inga begränsningar när det gäller möjligheten att erbjuda utökat program. Jag föreslår att detta förhållande ändras så att även fristående skolor omfattas av samma reglering. Se avsnitt 5.3.3. 3 kap. (hela kapitlet omfattande sex paragrafer) i gymnasieförord- ningen om lärotider, t.ex. hur läsåret ska vara utformat gäller endast kommunala skolor, inte fristående. Jag föreslår att villkoren ska bli likvärdiga mellan kommunala och fristående skolor, vilket i Gymnasieskolan i en ny tid förslag och bedömningar stort innebär att de bestämmelser som finns i gymnasieförord- ningen ska tillämpas. Fristående skolor har inga formella krav på att erbjuda indivi- duellt val. Jag föreslår att individuellt val ska erbjudas av fristående skolor; det ska omfatta 200 poäng och vissa kurser ska alltid erbju- das. Individuella studieplaner ska finnas i kommunala skolor. Jag föreslår att både fristående och kommunala skolor ska upprätta studieplaner för eleverna. Om yrkesprogram och högskoleförberedande program (avsnitt 5.6) ska kommunala skolor erbjuda nationella program och/eller specialutformade program. Fristående skolor ska erbjuda program som till art och nivå är likvärdiga med programmen på de kommu- nala skolorna. Jag föreslår att fristående skolor ska erbjuda natio- nella program. Om arbetsplatsförlagt lärande (avsnitt 5.7) ska kommunala skolor med yrkesförberedande program erbjuda minst 15 veckors arbetsplatsförlagd utbildning (APU). Fri- stående skolor har inga formella krav om APU. Jag föreslår att både fristående och kommunala skolor ska erbjuda minst 15 veckors arbetsplatsförlagt lärande (APL). Om riksrekrytering och spetsutbildningar (avsnitt 5.10 och 5.11) Fristående skolor ska även fortsättningsvis stå öppna för alla. Jag föreslår dock ändringen att även fristående skolor kan få till- stånd att erbjuda spetsutbildning och/eller en annan utbildning med avvikelser från den fastslagna programstrukturen, så som de Gymnasieskolan i en ny tid förslag och bedömningar kommunala skolorna kan göra för riksrekryterande utbildningar. Det ska även innebära att eleverna ska ha rätt till inackorderings- bidrag. Se vidare avsnitt 5.10.2. Om gymnasielektorer (avsnitt 5.13) Kommunala skolor ska i enlighet med skollagen sträva efter att anställa forskarutbildade lärare. Det gäller inte för fristående skolor. Jag föreslår att både fristående och kommunala skolor ska sträva efter att anställa gymnasielektorer till de högskoleförberedande programmen. Om antagning (avsnitt 5.14) Ansökan till gymnasieutbildning skickas till elevens hem- kommun när han eller hon söker utbildning i annan kommun. Där- emot finns det inget som reglerar att det ska ske när eleven söker en fristående skola. Jag föreslår att alla ansökningar till gymnasie- utbildning, oavsett om de gäller kommunala eller fristående gymna- sieskolor, ska skickas till elevens hemkommun. Om informationsskyldighet (avsnitt 5.15) Fristående gymnasieskolor har inte samma skyldigheter som kommuner att informera hemkommunen om en elev avbryter utbildningen. Jag föreslår att både fristående och kommunala skolor ska informera elevens hemkommun om en elev avbryter utbildningen. Om betyg och utvecklingssamtal (avsnitt 5.16) Elever i kommunala gymnasieskolor ska erbjudas utvecklings- samtal minst en gång per termin. Detta gäller inte fristående gymnasieskolor. Jag föreslår att fristående skolor ska se till att varje elev får information om sin kunskapsutveckling minst en gång per termin i ett så kallat utvecklingssamtal. Gymnasieskolan i en ny tid förslag och bedömningar Om studie- och yrkesvägledning (avsnitt 5.17) För kommunala gymnasieskolor finns krav på att anställa personal för studie- och yrkesvägledning med utbildning avsedd för sådan verksamhet. För fristående skolor finns inte någon sådan reglering. Jag föreslår att samma regler ska gälla avseende krav på utbildad personal för denna verksamhet vid fristående skolor. De flesta fristående skolor följer läroplanen. Det finns dock inget formellt krav på att en fristående skola måste följa läroplanen. Däremot kontrollerar i samband med tillståndspröv- ningen att skolans inriktning inte strider mot läroplanen. Mot denna bakgrund anser jag att även fristående skolor i princip ska följa läroplanen. Detta får dock inte hindra en fristående gymnasie- skola från att ha en konfessionell inriktning eller en Waldorfskola från att bedriva gymnasieutbildning. Regler om elevers tillrättaförande Bestämmelserna om elevers tillrättaförande i den kommunala gymnasieskolan gäller inte för fristående gymnasieskolor. Regler om elevers tillrättaförande såsom avstängning och förvis- ning ingår i ett system med disciplinära åtgärder vars uppbyggnad kan liknas vid en trappa. Att fatta beslut om disciplinära åtgärder kan innebära myndighetsutövning. Därför ställs det särskilda krav på handläggning och beslut i sådana ärenden. Eftersom en fristå- ende skola förutsätts arbeta på samma villkor som en bör samma krav ställas på hur fristående skolor hanterar ärenden om elevers tillrättaförande så som avstängning och förvisning. De förslag som jag lägger kommer att påverka jämställdheten i positiv riktning. En viktig utgångspunkt för min bedömning är dagens gymnasieutbildning. Som jag har påpekat är gymnasieskolan könsuppdelad, det finns två gymnasieskolor – en för män och en för kvinnor. I dagens system har män flera val, det finns mans- dominerade yrkesutbildningar som har en stark arbetsmarknads- anknytning, där branscherna tar ansvar för utbildningen och som leder till jobb. Förklaringen är huvudsakligen historisk men situationen har förvärrats. När det gäller andelen utbildningar med fler än män har de blivit fler än i slutet av 1980- talet. För kvinnor finns med några få undantag inte motsvarande utbildningar. Det har därför varit en viktig fråga för mig i utredningen att betona att alla yrkesutbildningar ska leda till anställningsbarhet och att alla yrkesutbildningar ska ha ett kvalita- tivt arbetsplatsförlagt lärande (APL). Kontakter med arbetslivet är en viktig faktor för anställning efter utbildningen. Det kommer särskilt att märkas för de utbildningar som traditionellt sett har en hög andel kvinnor och där anknytningen till arbetslivet traditionellt sett är sämre. I mina förslag är exempel på sådana program Programmet för Handel och Administrativ service, Programmet för Ledarskap och Friskvård samt Programmet för Vård och Omsorg. När avnämare medverkar i gymnasieutbildningen genom att ställa krav på och formulera mål för examen samt medverka i bedömningen av examensuppgifter kommer det att skapa en legiti- merande nivå på gymnasial utbildning som blir erkänd nationellt. En elev kommer att veta att en examen ger en erkänd kompetens Det kommer att leda till en positiv skillnad för alla elever men allra mest för de unga kvinnorna. I flera programförslag bedömer jag att könsfördelningen kommer att påverkas positivt, det vill säga att segregationen kommer att minska. Ett exempel på ett sådant program är Programmet för Ledarskap och Friskvård, där jag bedömer att könssegregationen kommer att minska jämfört med det nuvarande Barn- och fritidsprogrammet. Det finns dock skäl att påpeka att gymnasieskolan och kon- struktionen av programmen inte kan lösa problemen med den sneda könsfördelningen. Gymnasieskolan är i mycket en spegel av den arbetsmarknad eleverna utbildas för. Om könsfördelningen ska påverkas positivt så kräver det att arbetsmarknadens parter mycket tydligt visar vägen. En viktig del när det gäller utvecklingen av den gymnasiala lärlingsutbildningen är att denna utbildningsform kan få fotfäste och växa i omfattning inom branscher och yrkesområden där lärlingstraditionen varit svag eller helt saknats. Det har funnits en stark koppling även mellan mansdominerade yrken och den lärlingsutbildning som funnits. Inom vissa hantverksyrken, som frisör, har det visserligen funnits och finns en lärlingstradition, men inom de kvinnodominerade yrkesutbildningarna inom barnomsorg, vård och omsorg samt även inom handel och administration har det saknats en lärlingstradition. Att det är möjligt att bygga upp lärlingsutbildning inom områden där traditionen saknas visar den utveckling som skett i t.ex. . Jag ser det som en väsentlig del av en mer jämställd gymnasie- skola att även de kvinnodominerade yrkesutbildningarna får till- gång till gymnasial lärlingsutbildning. Även för lärlingsutbild- ningen inom de traditionellt mansdominerade yrkesområdena bedömer jag att det finns goda förutsättningar för att på ett med- vetet sätt arbeta med jämställdhetsfrågor och en ökad rekrytering av unga kvinnor. Detta görs, enligt min uppfattning, genom en samverkan mellan skolhuvudmän och avnämare. Den mycket täta samverkan som här fordras ger goda förutsättningar för en dialog med syfte att åstadkomma ett förändrat rekryteringsmönster. Utifrån de kontakter utredningen haft bedömer jag att det finns en växande sådan vilja hos avnämarna. Ett annat utpekat uppdrag i mina direktiv gäller konsekvenserna av en eventuell flexibel skolstart i . Med flexibel skolstart ska i detta sammanhang förstås att eleverna kan börja under läsåret. Konsekvenser av flexibel skolstartTPF1FPT framgår att det finns länder i som tillämpar en mer eller mindre flexibel skolstart men att det inte innebär att dessa elever slutar (eller mot- svarande) . Det är min uppfattning att de flesta kommuner inte kommer att kunna erbjuda sina elever ett allsidigt urval av gymnasieutbildning . Detta måste även ses i ljuset av att elevkullarna framöver kommer att bli mindre vilket kan innebära att skolor av den anledningen kan få svårt att fylla sina platser. Om utbildnings- anordnare skulle behöva erbjuda gymnasieutbildning skulle det kräva omfattande utökade resurser. Till att börja med skulle organisationen kring antagningen och urvalet behöva bli mycket större. Vidare skulle undervisnings- grupperna vid varje intagning troligen bli mindre och därigenom medföra högre kostnader per utbildningsplats. I sämsta fall skulle det kunna leda till att en huvudman inte anser sig ha råd att starta utbildningen. Kommunerna skulle behöva rekrytera fler lärare och det är brist på till exempel behöriga yrkeslärare, den bristen skulle kunna förvärras. Många program är kostnads- krävande utbildningar som behöver särskilt utformade lokaler och specialanpassad utrustning. För att kunna få plats med fler grupper av elever skulle det krävas nya lokaler och mer utrustning. Sammanfattningsvis bedömer jag att om många elever skulle sluta årskurs 9 och om gymnasieutbildningar skulle behöva starta skulle det leda till väsentligt högre driftskostnader och en omfattande administration. Jag tror dock inte att det kommer att vara så många elever som skulle välja att sluta skolan än efter vårterminen. De ungdomar som ändå väljer att göra detta kan i så fall beredas en lämplig sysselsättning i avvaktan på att de kommer in på ett natio- nellt program i gymnasieskolan. Jag förordar därför inte ett åläggande som innebär att kom- muner måste starta ett allsidigt urval av nationella program . 1TP PT (2004), dnr. Den gymnasieskola jag föreslår innebär stora förändringar, och beträffande vissa områden också nya synsätt. Till exempel föreslår jag en stärkt roll för avnämarna i form av arbetsliv och hög- skolesektor, vilket är en markering av gymnasieutbildningens betydelse för landets kompetensförsörjning. Vidare betyder de förslag jag lägger angående examen ett nytt synsätt på hur målen för gymnasieutbildning utformas. Dessa perspektivförskjutningar i jämförelse med dagens system behöver betonas och förklaras i genomförandet av reformen. Under utredningsarbetet har jag haft en dialog med många olika företrädare för yrkesbranscher, högskoleföreträdare och skol- huvudmän, liksom med skolledare och lärare. Jag har uppfattat att det finns en förväntan på reformen men också en oro för att det inte ska hinnas med att få till stånd ett gott genomförande. Den oron tar jag på största allvar. Min uppfattning är att de av mig föreslagna förändringarna av gymnasieskolan ska träda i kraft . Regeringens pro- position om en ny gymnasieskola kan troligen inte föreligga förrän tidigast .