sou · GWB330 · 2008-03-20 00:00:00 — Teknikfrågorna har fått en väsent- ligt ökande betydelse både för logistik och för forskningsverk- Kraftsamling och internationellt samarbete blir därför nödvändigt för att få bästa utväxling på de insatta resurserna. Svensk polarforskning har en relativt god organisatorisk och resursmässig bas som det är viktigt att förvalta och utveckla. Sam- tidigt behöver den vetenskapliga planeringen av expeditioner för- stärkas avsevärt. Huvudförslaget i utredning är att behålla Polarforsk- ningssekretariatet som expeditions- och logistikmyndighet och förstärka den tekniska verksamheten. Den vetenskapliga plane- ringen föreslås organiseras genom en vetenskaplig beredningsgrupp bestående av internationellt framstående forskare med uppgift att ge strategisk vägledning. Gruppen bör disponera resurser för programbunden forskning som ett komplement till det ordinarie forskningsstödet. Den vetenskapliga beredningen bör lyftas in i . gav i uppdrag till en panel med prof. som ordförande i uppdrag att utvär- dera förslagen i utredning med avsikt på bl.a. kvalitet och förnyelse, internationellt samarbete, resursanvändning, till- gänglighet till polarforskningsinfrastruktur för en bred grupp forskare samt transparens i samtliga steg i planeringsprocessen. Denna panel understryker också betydelsen av polarforskning och betydelsen av att har en internationellt unik infra- strukturresurs för polarforskning i form av isbrytningsfartyget . Studier av polarforskningsansökningar vid VR och Formas visar att kvaliteten är god och att stödet till polarforskning har ökat markant . Glädjande nog är återväxten också god och unga forskare är väl representerade bland dem som får anslag. Panelen föreslår emellertid att infrastrukturen för polarforsk- ning hanteras på samma sätt som annan viktig infrastruktur i , och drar paralleller till t.ex. Max-laboratoriet vid . Dess förslag är därför att svensk polarforskning orga- niseras i form av en nationell nod för polarforskningsinfrastruktur. Denna föreslås inrättas vid ett svenskt universitet efter en öppen ansökningsprocess. Panelen understryker betydelsen av att värd- skapet bör vara långsiktigt, med tanke på de långa planerings- horisonter som är nödvändiga för expeditionsverksamheten, men med återkommande internationella utvärderingar. Anläggningen bör ha en styrelse med forskarmajoritet. Det bör finnas en vetenskaplig rådgivande grupp med strategiskt och vetenskapligt ansvar samt en programkommitté med ansvar för att följa upp och utvärdera forskningsprojekt som söker stöd från anläggningen. Slutligen bör det finnas en användarförening som ordnar möten och som kan nominera styrelsemedlemmar. 2.2.3Styrelsen för internationellt utvecklingssamarbete Sida, , är en statlig myndighet som lyder under . Sidas övergripande mål är att bidra till att skapa förutsättningar för fattiga människor att förbättra sina levnadsvillkor. Sida disponerar för biståndsverksamhet 2008, varav avser forskningssamarbete. Sida finansierar både forskning som bistånd, dvs. för att bygga upp och stärka forskningen i fattiga länder samt finansierar forskning för att öka kunskapen om fattigdomsbekämpning och om global utveckling. Forskningsmedlen kanaliseras på en mängd olika sätt, t.ex. för bilateralt forskningssamarbete, till inter- nationella organisationer och genom egna utlysningar. Av den knappa miljard som används för forskningsfinansiering hamnar hos svenska utförare (2006). Ungefär hälften av dessa medel kommer från Sidas avdelning för forskningssamarbete (Sarec) och den andra hälften från Sidas olika sakavdelningar. Den senare delen är inte nödvändigtvis forskning utan det kan också handla om rena uppdrag, kunskapsöversikter (helpdesk), samverkan med fattiga länder och utbildning. avsätt (2006) för öppna utlys- ningar inom ramen för Sidas u-landsforskningsråd, med inriktning mot allmän kunskapsuppbyggnad inom området rättvis och hållbar global utveckling. Detta råd fungerar i allt väsentligt som ett forskningsråd, med utlysning och därefter kvalitetsgranskning i beredningsgrupper bestående av aktiva forskare. Relevansbedöm- ningen görs internt i myndigheten. har fem beredningsgrupper fördelade över alla discipliner med totalt 50 forskare. har man 15– 20 procentig beviljningsgrad med ett medelbidrag på . Medel för kunskapsuppbyggnad inom särskilda områden kan även utlysas inom ramen för andra forskningsresurser, t.ex. fördelas för forskning om HIV/sida. Sidas u-landsforskningsråds verksamhet utvärderades av . Den huvudsakliga kritiken i utvärderingen var att Sidas avsättningar för kunskapsuppbyggnad i förhållande till biståndsbudgeten och frågornas komplexitet är underkritiska, målen är för vida och satsningarna för fragmenterade. Doktorand- bidrag anses inte heller vara en framkomlig väg för att rekrytera nya forskare. Kopplingen till biståndsarbetet är inte stark. Den kritik som framförs mot hanteringen av programmet från anslagsmottagarna riktas mot formalistiska och byråkratiska krav på ansökningarna. rekommenderar att Sida skulle ha större förtroende för forskarna i genomförandet. menar vidare att kostnaden för att fördela stödet är relativt hög och han är inte främmande för att externalisera hanteringen av programmet. Sida/Sarec har inlett en översyn av u-landsforskningsrådets finan- siering och utlyser enbart ettåriga bidrag. För Sida är kunskapsinhämtning från forskare vid universitet och högskolor en utmaning, dels för att det är svårt att hitta rätt kompetens vid lärosätena, dels för att verket behöver skaffa bättre rutiner för att upphandla sådan kompetens. har man inte utvecklat några procedurer för att knyta forskningsresultaten från u-landsforskningsrådets utlysningar till myndighetens verksam- heter. Rådet ger dock, genom beredningsgrupperna, en god inblick i vilken forskning som finns, menar personalen på . Sida/Sarec uttrycker tillfredställelse över hur samverkan funge- rar med , Fas, Formas och . Vetenskaps- rådet genomför programmet Links på uppdrag av Sida. Programmet omfattar och kan sökas av forskare som önskar samarbete med forskare i , MENA- regionen och . Medlen utgör extraresurser för samarbete och uppgår till . Med Formas har man ett samverkansavtal där vardera parten lägger in . Från Sida/Sarecs sida syftar avtalet bl.a. till att stimulera ökad internationalisering av svensk lantbruksforskning. För Sida/Sarec är den forskning som Formas finansierar, framförallt inom lands- bygdsutveckling och naturvård, av mycket stort intresse. Sida/Sarec menar emellertid att de saknar en samarbetspartner inom tillämpad humanistisk och samhällsvetenskaplig forskning. samarbetar man enbart i begränsad utsträckning med Fas, trots många potentiella beröringspunkter. Det finns exempel på forskare 11TP PT Sida evaluations 06/24 Sidas U-landsforskningsråd. som har finansiering från båda myndigheterna. Samverkan med är ny och ganska aktiv. fungerar som ett stöd till Sida när man gör insatser för innovativa kluster i fattiga länder bl.a. genom kursverksamhet. Det finns inga skäl att betvivla att den forskning som Sida finansierar är av stor betydelse för kunskapsuppbyggnaden inom området. Den edqvistska utredningen menade dock att resurserna borde ökas och att en större del av biståndsbudgeten borde avsättas för kunskapsuppbyggnad. Den wigzellska utredningen föreslog att u-landsrådets forskningsfinansiering skulle integreras i den nya organisationen för forskningsfinansiering. Argumenten mot en sådan konstruktion var att Sida då skulle förlora kontakten mot forskarna inom området eftersom man har stor nytta av beredningsgrupperna. Om, som föreslogs, medlen skulle delas upp på fyra finansiärer, fanns farhågor att u-landsperspektivet skulle marginaliseras. Under arbetets gång har utredningen blivit anmodad att särskilt överväga organiseringen av insatser inom metrologi eller mätteknik, som det också kallas. Överallt inom näringsliv, forskningsverksamhet och andra sam- hällssektorer, som t.ex. sjukvården, görs mätningar, som ofta är mycket kvalificerade. En grundval för forskning, teknikutveckling, säkerhet och inte minst global handel är att utredningen använder ett gemensamt system för våra mätningar, SI-systemet. Använd- ningen av SI regleras genom internationella konventioner mellan stater, däribland . Behovet av mer noggrann mätning och mätning i nya skalområden och i nya situationer (t.ex. inom nanoområdet och vid dynamisk mätning i pågående industriella processer) förutsätter forskning och utveckling. I alla industriländer finns nationella metrologiinstitut med uppgiften att ge nära och säker tillgång till spårbara mätningar. I har regeringen utsett , , till nationellt metrologiinstitut, eller riksmätplats. med avtalet om riksmätplatsverksamhet mellan staten och SP finns ett råd, , med åtta ledamöter med mätteknisk expertis från industri, akademi och myndigheter. Rådet utses av regeringen. Det traditionella sättet att tillhandahålla spårbarhet är kalibre- ringar men ökande krav på både noggrannhet och mer komplexa mätningar har lett till att forskning, utveckling och utbildning blir allt viktigare. Den mättekniska kunskap som tas fram i de starka forskningsmiljöer som har byggts upp vid riksmätplatserna är härvidlag av stor betydelse. Riksmätplatser och därtill anknuten FoU finns huvudsakligen vid SP. Vid SSI finns riksmätplats för joniserande strålning. Den nationella metrologin har ett brett användningsområde och bör betraktas med utgångspunkt från dess betydelse för verk- samheter i hela samhället och hela näringslivet. Metrologisk FoU och spårbar kalibrering är viktigt för små, medelstora och stora företag, men också för forskning och för samhällets olika behov. Nationell metrologi måste ses i ett systemperspektiv och omfatta både innovativ metrologi och mätteknik till stöd för tillämpningar inom handel, produktion, hållbar utveckling och säkerhet m.m. Statens insatser har lett till långsiktig kompetensupp- byggnad som är till direkt nytta i ett stort antal fall. Exempel på detta är mätningar på den avreglerade elmarknaden vad gäller energihushållning och tidhållning för den svenska delen av Inter- net, vilket har starka kopplingar bl.a. till säkerhet. Utöver betydel- sen vad gäller mätteknik har även insatserna lett till att inter- nationellt ledande forskningsmiljöer har byggts upp inom områden av särskild betydelse för svenskt näringsliv. Statens anslag till SP för metrologi används för underhåll av riksmätplatserna genom investeringar i utrustning och finansiering av forskning och ut- veckling både på generisk nivå samt till stöd för verksamhet med inriktning mot kommunikationsteknik, nanoteknik och process- området. har FoU-samarbetet mellan nationella metro- logiinstitut inom EU ökat och finansierar EU ett metrologiskt forskningsprogram inom ramen för ett ERA-net plus. Ambitionen är även att starta ett s.k. Artikel 169 program för att möta nya behov inom bl.a. medicin, miljö, livsmedel och säkerhet. 2.2.5Några andra forskningsfinansierande myndigheter Utöver kretsen av forskningsfinansiärer med finansiering som huvuduppgift, finns också en betydande krets myndigheter som både finansierar och bedriver egen forskningsverksamhet. Utred- ningen har låtit kartlägga en grupp sådana myndigheter (bilaga 3). Utredningen har vidare intervjuat företrädare för och . Studien och intervjuerna visar att det finns en betydande variation i hanteringen av rollen som forskningsfinansiär, där vissa myndigheter (och ) har samlat FoU-verksamheten i nära kontakt med den övriga verksamheten och bedriver den utifrån de kunskapsbehov som identifierats inom den egna myndigheten. Kvalitetsambitionerna är höga och myndigheterna har egna forskare anställda, men också olika typer av referensgrupper och liknande för kvalitetsvalidering. Andra myndigheter, i studien företrädda av , Natur- vårdsverket och , arbetar främst med utlysningar utfor- made på ungefär samma sätt som de reguljära forskningsfinan- siärerna – utlysningar, beredning, uppföljning och liknande. En parallell kan också dras till Sidas forskningsstöd, som är tänkt att vara myndighetsstödjande men i praktiken ligger skild från den operativa verksamheten – som för övrigt har egna forsknings- stödjande mekanismerTPF12FPT. Utredningens bedömning är att det är svårt att driva trovärdig handläggning och bedömning av renodlad forskningsfinansiering i denna lilla skala. Parallella finansierings- strömmar – där såväl sakmyndigheter som forskningsfinansiärer stödjer forskning inom universitet och högskolor – förekommer också. Rollfördelningen mellan sakmyndigheterna och forsknings- finansiärerna är därför inte helt klarlagd, även om samarbeten i utlysningar förekommer. Detta är inte heller helt optimalt, utan riskerar att minska professionalismen både i främjandeledet och bland utförarna. Forskningsfinansieringen utanför kretsen av dedicerade finan- siärer kan vara viktig när forskningen är myndighetsnära. Tecken tyder dock på att denna koppling är osystematisk och starkt varierande. Detta går emot ett huvudtema inom dagens forsknings- politik, nämligen att samla upp resurser och hantera dem på ett samordnat och professionellt sätt. Dagens situation bidrar snarare till att öka splittringen och fragmenteringen i forskningssystemet 12TP PT , Sidas u-landsforskningsråd, Sida Evaluation 06/24. och utredningen återkommer med förslag om att hantera dessa problem. 2.3Tydlighet i organisationen – behov av förflyttning av ansvar för vissa forskningsområden I utredningens uppdrag ingår också frågan om eventuella förflyttningar av områden och mandat mellan forskningsfinansiärer samt att överväga en eventuell utvidgning av mandat när det gäller inom vilka områden myndigheten får finansiera forsk- ning. En viktig egenskap för ett effektivt system för forsknings- finansiering är tydlighet i organisationen. Forskare som söker medel ska enkelt kunna hitta sin finansiär, och känna sig bekväma med arbetssättet hos denna. ska forskningsfinansiären ha ett sådant arbetssätt att avnämare av resultaten, vare sig det är andra forskare, myndigheter eller samhällsintressenter, kan få sina kunskapsbehov belysta. Eftersom forskningsfinansiärerna även innefattar ansvaret för att utveckla innovationssystem ska det även finnas förutsättningar för att resultaten ska komma till nytta och att forskningen är behovsmotiverad. Dessutom behöver forsk- ningsfinansieringssystemet vara organiserat på så sätt att den vetenskapliga kvaliteten befrämjas och att en sund och rättvis konkurrens i resurstilldelningen kan upprätthållas. I utvärderingen av myndighetsorganisationen för forskningsfinansiering har utred- ningen konstaterat att det finns behov av förflyttning av ansvaret för vissa forskningsområden. En kortfattad beskrivning av dessa områden återfinns nedan. Utredningen bedömer att den utbildningsvetenskapliga forsk- ningen ännu inte utvecklat en stabil vetenskaplig bas att stå på, som dess koppling till praktiska problematiker inom utbildningens område är svag. Som särskilt anmärkningsvärd fram- står det bristande utnyttjandet av tillgängliga registerdata om effekter av utbildningsreformer. mittén vid () har ännu inte haft framgång i sina ambitioner i att driva fram en grupp av praxisorienterade men kvalitetsmedvetna utbildningsforskare. Häri ligger UVK:s stora utmaning, som utredningen ser det. UVK:s roll inom bär fortfarande drag av det ofullbordade. Den har varken ämnesrådets relativa stabilitet eller kommitténs ad hoc- karaktär. Det finns få tecken på att rollen kan bli tydligare eller mer entydig inom VR. Lösningen finns på annat håll, i en struktur där UVK:s område och insatsformer inte avviker utan snarare är normala. Det finns dock exempel på hur hög vetenskaplig kvalitet, metodskicklighet och praktisk relevans kan uppnås. Det gäller bland annat forskning som syftar till att lämna evidensbaserade underlag för politiska beslut och värdering av insatser och reformer. Utredningen bedömer att den utbildningsvetenskapliga forskningen skulle få betydligt bättre möjligheter att utvecklas inom ramen för ett områdesinriktat råd med god erfarenhet att långsiktigt bygga upp och utveckla tillämpningsnära forsknings- inriktningar. Utredningen rekommenderar därför att den forskning som finansieras av UVK inlemmas i Fas verksamhet kring arbetsliv och sociala frågor för att få en naturlig plats bland andra problemorienterade samhällsvetenskaper. I en sådan organisation blir det inte heller nödvändigt med en särskild kommitté eftersom relevansbedömningar är en naturlig del av rådets verksamhet. Utredningen menar att den samhällsvetenskapliga transportforsk- ningen som fördes från KFB in i inte har integrerats i verksamheten i den utsträckning som var den ursprungliga ambi- tionen. Insatserna inom samhällsvetenskaplig transportforskning förefaller även vara relativt frikopplade från insatser inom angräns- ande områden, t.ex. samhällsplanering. uttrycker forsk- ningsråden – enligt den nationella strategi för transportrelaterad FUD som utarbetats inom ramen för – ett intresse för att engagera sig i samhällsrelaterade transportforskningsfrågor. Utredningen menar att ansvaret för att stödja forskning inom området bör samordnas med forsknings- stödet inom samhällsplaneringsområdet. Det finns även starka beröringspunkter med angränsade verksamhet i Fas. bör en sammanhållen finansiering av samhällsvetenskaplig tran- sportforskning, samhällsplanering och sociala frågor skapa för- bättrade möjligheter för en integrerad kunskapsutveckling inom området. Mot denna bakgrund förordar utredningen att ansvaret för forskning om samhällsplanering och samhällsvetenskaplig transportforskning samlas inom ramen för Fas verksamhet. Byggforskning stöds främst av Formas. Utvärderingar av forskningsområdet har pekat på att området utvecklats svagt , och att dialogen med avnämare för- svagats. Utredningen menar att Formas arbetssätt – med huvud- sakligen projektfinansiering och öppna utlysningar – kan ha skapat ökade kvalitetsincitament inom byggforskningen men begränsat möjligheterna att genomföra större och bredare projekt. Formas har inte heller utvecklat systematiska mekanismer för kunskapsspridning och samverkan med avnämarna: det har i huvudsak skett genom initiativ från branschen (i form av Bygg- sektorns innovationscentrum, BIC). Utredningen föreslår därför att ansvaret för att stödja byggforskning förs till som har väl utvecklade modeller för samarbete med näringslivet och för att stödja tillämpning och innovation. Nackdelen med den föreslagna ordningen är att ansvaret för byggforskning och forskning till stöd för samhällsplanering delas upp mellan Fas och . Utredningen förutsätter därför att Fas och utvecklar former för samplanering av bygg- forskningen och samhällsplaneringen. Arbetslivsforskningen har inte utvecklats väl i den ansvarsupp- delning som följde finansieringsreform, främst efter- som Fas och stött området efter helt skilda finansierings- modeller. Arbetslivsområdet är i behov av tydligare finansiella spelregler och ett samlat finansiellt ansvar, inte minst efter ned- läggningen av . Som tidigare konstaterats förefaller inte heller logiken bakom uppdelningen av uppgifterna mellan Fas och vara helt uppenbar och konsekvenserna av den ganska betydande. Området svävar förhållandevis fritt och ointegrerat i övriga verksamhet. arbetssätt med utlysningar försvårar en kontinuerlig uppbyggnad av kompetens på området. Fas har längre traditioner och legitimitet i att stödja arbetslivsforskning vilket talar för att rådet bättre än kan spela denna samlande roll. Området har, i likhet med transportforskningen, inte heller funnit några naturliga kopplingar till inriktning mot innovationssystem, och kopplingen till aktörsgrupperna och de olika branschinitiativen är begränsad. Det kan även framgent finnas arbetslivsrelaterade frågeställningar i forskningsprojekten inom men utredningen har inte kunnat se att ämnet utvecklats i sin nya hemvist. Flera stora samhälleliga utmaningar ligger inom arbetslivets område, till exempel kring arbetsmiljö, produktivitet och ohälsa. En nationell aktör med ett samlat ansvar kan vara av stor betydelse för det politiska systemet men också för intressenter bland arbetsmarknadens parter, företag och myndigheter. Det finns en längre och mer utmejslad tradition av att stödja arbetslivsforskning inom Fas, och området har naturliga kopplingar till den socialpolitiska sfären. Utredningen menar därför att ansvaret att stödja arbetslivsforskning bör samlas hos Fas. Utvidgning av ansvarsområde för forskning Utredningen menar att den nuvarande begränsning av verksamhetsfält medför att flera viktiga sektorer inte täcks in och viktiga forskningsinriktningar inte omfattas. Det finns betydande samhälleliga och tillväxtekonomiska skäl att vidga mandat till att omfatta exempelvis tillämpad klinisk forskning i form av klinisk prövning. Utvecklingskedjan för medicinsk forskning är inte optimal i , framförallt i de senare leden, när det handlar om att implementera forskningsresultat i vården och i näringslivet. Det handlar både om kliniska studier som företag inte är villiga att finansiera, men som kan ha stora hälso- och samhällsekonomiska konsekvenser och om kliniska prövningar i tidiga faser. Det del- betänkande som den stendahlska utredningen presenterade (SOU 2008:7). framhöll avsaknaden av en finansiär med ansvar för att finansiera och stödja denna del av den medicinska forskningen. Utredningen menade vidare att samverkan mellan de olika aktörer- na är av avgörande betydelse för translationell forskning och implementering av forskningsresultat i vården och i näringslivet. Föreliggande utredning anser att skulle kunna ta ansvaret att, i samverkan med andra aktörer, omsätta medicinsk forskning i praktik i både vård och näringsliv. Erfarenheter av sådan samverkan finns redan. genomför, tillsammans med och kommuner och landsting, ett forskningsprogram som handlar om arbetssätt för vården att omsätta kunskap till praktik. Även inom andra discipliner finns viktig behovsmotiverad forskning som kan bidra till att uppfylla målet om kunskapsbaserad tillväxt och innovation. stödjer till exempel samhällsvetenskaplig forskning om innovationssystem. Även annan samhällsvetenskaplig forskning om t.ex. affärs- och logistiksystem bör kunna vara relevant för tjänstesektorn. Utredningen menar därför att bör kunna finansiera behovsmotiverad forsk- ning inom alla ämnesområden med syftet att främja effektiva innovationssystem. I direktiven till denna utredning ingår att se över den del av Rymd- styrelsens verksamhet som finansieras genom anslaget från Utbild- ningsdepartementet. Även om Rymdstyrelsen på ett förtjänstfullt sätt har utvecklat och stött svensk rymdforskning finns skäl som talar för att överföra rymdforskningen från Rymdstyrelsen till och där till för NT och till KFI. Det viktigaste skälet för detta är att långsiktigt bevara och utveckla den starka internationella ställning som svensk rymdforskning har . Det kan ske genom att bredda forskarbasen och stärka förutsättningarna för tvärvetenskapliga satsningar mellan rymd- forskning och generiska discipliner, vilket en sektoriellt avgränsad verksamhet som Rymdstyrelsens svårligen kan åstadkomma. En förutsättning för en nyordning är att VR förmår utveckla adekvata instrument för att stärka forskningsmiljöer (snarare än enskilda projekt) samt att VR, på motsvarande sätt som Rymd- styrelsen gör , analyserar, bevakar och följer upp den svenska rymdforskningens utveckling. Det föreligger redan nu ett nära samarbete mellan Rymdstyrelsen och KFI kring anläggningar KFI är också den svenska kontaktpunkten i många internationella forskningssamarbeten och skulle väl kunna före- träda i detta avseende inom rymd- och fjärranalysområdet. Mot denna bakgrund menar utredningen att det finns skäl att överväga en överföring av forskningsfinansieringen till Vetenskaps- rådets ämnesråd för naturvetenskap och teknik samt vad gäller anläggningar, satellitdata och internationella samarbeten.