sou · GVB389 · 2008-01-01 00:00:00 — Det saknas möj- ligheter för en systematisk och detaljerad, men ändå enkel redovis- ning för särskiljningsåtgärder i Rovdjursforum. Ett par län har utvecklat olika sätt att kombinera snoking och områdesinventering. använder en metod som stämmer överens med den metod som kallas Rullande inven- tering i föreskrifterna och som är en förbättring jämfört med ren snoking. Man anger dock att metoden är tidsödande och det är mycket svårt att hinna med allt. Dessutom anser man att den egentligen är alltför dyr i förhållande till resultatet, och förordar själva i stället områdesinventering. Inventering av lodjur och varg utanför renskötselområdet Utvärderingens slutomdöme av snokingmetoden är att metoden inte bör användas i täta lodjurspopulationer. Istället förordas en kraftigt reformerad områdesinventering. De flesta län har själva pekat på att snokingens största problem är särskiljningar, medan detta är områdesinventeringarnas styrka. Man har dock pekat på problem med de nuvarande områdes- inventeringarna. Dessa måste åtgärdas. Den stora skillnaden mellan de två metoderna, enligt utvärderiningen, är att snokingmetodens problem är så grundläggande att metoden inte kan reformeras till ett dugligt verktyg i täta lopopulationer, medan områdesinvente- ringen, med svagheter, dock är möjlig att reformera och utveckla. Många län har ansett att det bästa är en kombination av det två metoderna. Detta kan vara en möjlighet, t.ex. att använda snoking för att förbereda områdesinventeringen, och fylla i eventuella luckor efteråt. En nackdel om man kombinerar områdesinven- teringen med snoking under hela resten av säsongen är att man missar den viktiga möjligheten att frigöra resurser för den arbets- krävande varginventeringen. I utvärderingen konstateras dock att snokingen bör ha en fortsatt roll i områden med god snötillgång och med gles loförekomst. Bedömning av inventeringsresultaten 2006/07 Inventeringarna av lodjur i de undersökta länen säsongen 2006/07 uppvisar brister framför allt vad gäller särskiljningar av olika familjegrupper. Huruvida detta resulterat i en över- eller under- skattning är svårt att bedöma. Variationen i arbetsinsats har varit stor mellan länen. Det har även funnit stora brister i det grund- läggande spårningsarbetet med för kort spårad sträcka och/eller obehörig kvalitetssäkringspersonal i många fall. Slutsatsen i utvär- deringen är att lodjursinventeringen 2006/07 ger en mycket osäker bild av det verkliga antalet föryngringar av lodjur i de undersökta länen. Inventering av lodjur och varg utanför renskötselområdet Varginventeringarna har enligt utvärderingen generellt varit mycket mer pålitliga än inventeringarna av lodjur. Det har t.ex. inte funnits samma genomgående brister i särskiljningsarbetet som för lodjur, även om exempel på brister också finns i varginventeringarna. Dessutom finns det genomgående mycket mer spårningsdata som grund för vargresultaten. Det föreligger en stor snedför- delning i inventeringsinsatserna mellan olika områden. Denna variation ger en osäkerhet i vissa områden medan andra områden känns mycket väl inventerade. I utvärderingen konstateras att osäkerheten i resultaten generellt har ökat. För den senaste säsongen (2006/07) görs bedömningen att i stort sett alla familjegrupper/föryngringar av varg har hittats och att de allra flesta revirmarkerande paren också registrerats. Det går dock inte att utesluta att någon familjegrupp/föryngring kan ha missats. Vad gäller de revirmarkerande paren är osäkerheten något större. Störst brister finns när det gäller antalet ensamma stationära vargar, där inventeringsresultatet sannolikt är en underskattning av det verkliga antalet. En ensam stationär varg kan dessutom vid parbildning fort bli ett revirmarkerande par. Om parbildningen sker sent kan den lätt förbises om inte regelbunden spårning sker i området . Utvärderarnas förslag till förändringar Kvaliteten på inventeringarna i de undersökta länen måste enligt utvärderarna och förbättras. Framför allt gäller detta inventering av lodjur, men även varginventeringen bör skärpas upp. Deras förslag till förbättring av varg- och lodjursinventering omfattar inte renskötselområdet. Huvudsakligen berör förslaget de delar av landet som ligger söder om renskötselområdet men norr om de – – – . Detta område hyser generellt sett förhållandevis täta lodjurs- stammar och utgör vargens kärnområde med samtliga registrerade föryngringar av varg förutom en, vilket ställer specifika krav på inventeringsarbetet. Inventering av lodjur och varg utanför renskötselområdet I sydligaste kan det förmodas att lodjuren kommer att etablera sig mer och mer . Antalet vargar kommer sannolikt också att bli fler i dessa trakter. Inventeringarna måste således ha en beredskap även för detta under den närmaste framti- den, varför de i viss mån föreslår åtgärder även för denna del av landet. Den viktigaste åtgärden till förbättrad inventeringsmodell enligt /Liberg är att en central operativ ledning av fältarbetet ersätter dagens situation där detta ansvar ligger uppsplittrat på de enskilda länsstyrelserna. De anser att ett effektivt utnyttjande av personalen och ett enhetligt utförande förutsätter att ledning av inventeringsverksamheten i fält sköts från ett håll. Detsamma gäller sammanställning av data, utvärdering av dessa och avrapportering. Detta gäller för inventering av både lodjur och varg. En sådan ope- rativ ledning måste inneha de specifika kvalifikationer som arbets- uppgiften kräver. Utbildning även för detta måste kunna tillhanda- hållas. Fältpersonalen bör dock fortsatt vara anställd av länsstyrelserna. Många av dem har en mängd andra uppgifter såsom besiktningar och förebyggande verksamhet som ligger kvar hos länsstyrelserna. Det är endast den operativa arbetsledningen under själva inven- teringsssäsongen som utvärderarna anser behöver centraliseras. Inventering av rovdjur är ett kvalificerat arbete som kräver special- utbildad personal. Det är viktigt att komma ihåg att en stor del av länsstyrelsernas befintliga kvalitetssäkringspersonal är de bäst utbildade och erfarna personer vi har i landet för detta ändamål, varför dessa även bör utgöra kvalitetssäkringspersonal. /Liberg anser dock att fältpersonalstyrkan kraftigt bör minskas. Antalet kvalitetssäkrare (utanför , och ) är 145 personer. Under förutsättning att deras förslag accepteras att loinven- teringen huvudsakligen sker genom områdesinventering, vilket fri- Inventering av lodjur och varg utanför renskötselområdet gör fältpersonalen för varginventering, föreslår de att denna styrka bantas till i storleksordningen 40 personer och att så många som möjligt i området med regelbunden och fast vargförekomst anställs på heltid . Med fast säsongsanställning är förutsättningarna för att behålla personalen bättre och därmed skapas möjligheter att bygga upp den erforderliga erfarenheten och kompetensen. Inventering av varg och lodjur som bygger på snöspårning är ett arbete som kräver en utpräglad jourverksamhet . Arbetsdagarna är ofta långa och utryckning måste kunna ske även . Personalen måste helt enkelt kunna rycka ut när till- fället uppstår, oftast styrt av vädret (å andra sidan sätter vädret då och då också stopp för allt fältarbete). Den pågående klimatföränd- ringen mot allt färre snödagar accentuerar detta behov. Personalen bör dessutom ha god geografisk spridning samt möjlighet att arbeta oberoende av länsgränser. Förutom att fältpersonalen måste ha de rätta kvalifikationerna, bör de också ha en god lokal förankring, representera olika intres- segrupper samt ha förmågan att kommunicera med berörda männi- skor. /Libergs förslag till ny arbetsledning kommer att innebära att arbetet ibland kommer att bedrivas i områden långt från den egna hembygden. I dessa situationer är social kompetens extra viktig. Principen att vara öppen, prestigefri och informativ är ovärderlig. Liksom , bör dessa kvalitetssäkrare även vara besiktnings- män, dvs. besiktiga skador på tamdjur, hantera stängslingsfrågor, sköta rådgivning m.m. Inventering och besiktning kompletterar varandra säsongsmässigt och ökar möjligheten att heltidsanställa personalen. Utöver denna grundstruktur, med en central operativ ledning och en till stor del heltidsanställd fältpersonal, bör det enligt utvärde- ringen finnas en väl fungerande rapporteringsorganisation som kanaliserar rapporter om rovdjursförekomst till fältpersonalen för kvalitetssäkring. Rapporteringen måste fungera snabbt, enkelt och effektivt. En dylik rapporteringsorganisation kan med fördel byggas på befintliga strukturer, exempelvis jaktvårdskretsar, där Inventering av lodjur och varg utanför renskötselområdet några kretsar gemensamt utser en rapportmottagare som vidare- förmedlar rapporter till fältpersonalen för kvalitetssäkring. Det är viktigt att skapa en rapportering som upplevs som meningsfull av allmänheten. Då kommer fler att rapportera sina iakttagelser. Eftersom erfarenheten har visat att det ofta före- kommer felrapporter, såväl fel art som fel antal djur, är en kvalitets- säkring av inkomna rapporter oundviklig. Här är det dock viktigt att den medborgare som så önskar bereds möjlighet att delta i fält vid kvalitetssäkringen. En god princip är att den person som sett ett spår och rapporterar detta också följer med ut i fält vid kvalitetssäkringen. Det är självfallet en stor fördel att man kan diskutera eventuella avvikande meningar på plats och gemensamt försöka reda ut problemen och komma överens. Fältpersonalens kompetens bör höjas ytterligare, framför allt när det gäller kännedom om lagstiftning och gällande föreskrifter. Det bör fortsatt vara obligatorisk grundutbildning med tillhörande kunskapsprov. I utvärderingen konstateras också att det är nöd- vändigt att införa krav på vidareutbildning. Det måste dessutom finnas en relevant utbildning för den/de personer som skall leda det operativa arbetet. Att allt fältarbetet, inklusive alla observationer, skall dokumenteras på ett konsekvent sätt är en viktig princip, som fortsatt måste gälla. Bland annat är detta en fråga om trovärdighet. Det skall alltid vara möjligt att gå tillbaka och undersöka vad som legat till grund för de olika resultat som framkommit. Ny kunskap måste också kunna användas för att göra förnyade tolkningar på basis av tidigare insamlade grunddata. skall allt inventeringsarbete registreras och dokumenteras i Rovdjursforum. Rovdjursforum kan förbätt- ras. Framför allt är Rovdjursforum i sin nuvarande utformning inte funktionell nog för att löpande följa pågående fältarbete och inte heller för sammanställningar och utvärderingar av resultat. Inventering av lodjur och varg utanför renskötselområdet en tid tillbaka pågår emellertid ett fortlöpande arbete med att för- bättra Rovdjursforum. I större delen av landet mellan renskötselområdet och de stora mellansvenska sjöarna förordas i utvärderingen att man helt över- ger snokingen och enbart förlitar sig på storskaliga områdesinven- teringar för inventering av lodjur. Det viktigaste skälet för detta är att lodjursstammen i denna del av landet är så tät att särskiljningar vid snoking är i det närmaste omöjliga, och arbetet med att försöka särskilja medför ett meningslöst slöseri med resurser. Denna svag- het hos snokingen var en punkt som de flesta länen pekade på vid intervjuerna, liksom att områdesinventeringens största styrka just är särskiljningarna. Områdesinventering har dessutom fördelen att lösa behovet av överblick av länet på ett systematiskt sätt. Skulle luckor uppstå kan dessa lätt identifieras. Inga detaljerade anvisningar lämnas för hur dessa stora områ- desinventeringar ska genomföras. Helt klart är att metoden måste skärpas och finslipas. Kvalitetssäkringarna måste göras av auktori- serad personal. Bakspårningarna, dvs. särskiljningarna, är ett sär- skilt problem eftersom de är mycket krävande, och det är inte san- nolikt att kvalitetssäkringspersonalen kommer att räcka till för att klara av så många bakspårningar som det kan bli fråga om . Enligt de erfarenheter som gjordes vid en test- inventering i södra 2006 hinner en bakspårare i snitt med högst en familjegrupp per dag. Om hela inven- teras kan det bli fråga om 150 eller fler familjegrupper. Även om man får så mycket som på sig för dessa bakspår- ningar, så kommer det att behövas extrapersonal, men hur dessa ska utbildas och behålla sin kompetens är ett stort problem. I utvärderingen förslås att man anordnar ett arbetsmöte med erfaret folk från länstyrelserna, jägarsidan, den ideella natur- vården och forskningen, där man tar fram en för alla parter godtag- bar modell för dessa inventeringar. Flera län har redan visat en kre- ativ förmåga i den här riktningen, vars erfarenheter också måste tas tillvara. Det avtal som just träffats mellan och om medverkan i inven- teringsarbetet passar väl in i denna modell. Inventering av lodjur och varg utanför renskötselområdet Utvärderingen förordar alltså områdesinventeringar i områden med tät lostam. Där lodjuren förekommer så glest att honornas hemområden endast undantagsvis gränsar mot varandra kan man fortsatt använda snoking. I den mellansvenska regionen gäller detta förmodligen nordligaste , norra och nordöstra samt de nordvästra delarna av och . Man bör dock inleda med en områdesinventering även över dessa områden för att få en säker och enhetlig bild av lostammens täthet över hela regionen, som sedan kan ligga till grund för bedömningen av var man kan undvara områdesinventering i fortsättningen. Med jämna mellanrum, förslagsvis , kan man sedan åter genomföra en sådan heltäckande områdesinventering för att upp- datera bilden av lostammens fördelning. Storskaliga områdesinventeringar kräver en mycket omfattande organisation med ett massivt deltagande av allmänheten. Att dra igång denna stora apparat anses inte motiverat mot bak- grund av lodjurets nuvarande status i landet. För landet söder om renskötselområdet bör det därför räcka med lodjursinventering . Mellanliggande år behövs inte heller, enligt utvärde- ringen, någon snoking. Förvaltningen kan klara sig med bestånds- uppskattningar vart annat år. Detta kräver dock att föreskrifter ändras. Sannolikt kommer inte hela detta omfattnade område som Norr- bottens län att kunna inventeras , och vissa år kanske inte ens under en och samma vinter. Det finns alltså risk att vissa år kommer inte hela landet att bli inventerat. Strävan då måste vara att luckorna fylls med inventering nästföljande år. Detta kan innebära att ett visst område uppehåll blir inventerat i följd. I den sydligaste delen av , där förekomsten av ynglande lohonor är fragmentarisk kan snoking räcka till som basmetod, trots att man endast har till förfo- gande. Efterhand som tätheten av lodjur ökar i vissa områden, t.ex. i gränsområdet , , och bör man enligt och även gå över till områdesinventeringar. Oavsett om man använder snoking eller områdesinventeringar är det i denna del av landet extra viktigt att ha en mycket hög beredskap, inte minst inför tidiga oväntade snöfall, som ofta ger goda, men mycket kortvariga, spårningsförhållanden. Inventering av lodjur och varg utanför renskötselområdet Trots att utvärderingen rekommenderar att man avstår från snoking även mellan områdesinventeringarna, främst för att frigöra resurser till varginventeringen, är det värdefullt att registrera lospår av familjegrupper som hittas under arbetet med varginventeringen. Kännedom om dessa spår är till nytta för loin- venteringarna. Varginventering kräver mer eller mindre kontinuerlig verksamhet och för varg rekommenderas fortsatt den s.k. snokingmetoden som basmetod. För varg är det av flera skäl mer motiverat att lägga ned det om- fattande spårningsarbete som krävs för att särskilja olika revir vid snoking. Jämfört med lodjur är antalet vargrevir en bråkdel av antalet hemområden för lofamiljer. För varg är det vidare många faktorer, förutom antal föryng- ringar, som skall klarläggas genom inventeringarna; vargarnas revirmarkeringsbeteende för att skilja stationära från icke-statio- nära vargar, antal vargar i familjegrupperna (flockstorleken), antal olika parbildningar och vilka par som är intakta under brunst- perioden samt antal övriga stationära vargar. Detta i kombination med att berörd allmänhet både vill och bör få möjlighet till mer eller mindre kontinuerligt information, gör det lämpligt att använda snoking som basmetod. Viktiga förbättringar för att denna metodik skall fungera är, enligt utvärderingen, att personalen i vargtäta områden heltids- anställs och minskas till antalet samt att en centraliserad operativ ledning införs. Verksamheten måste också kunna bedrivas obero- ende av länsgränser. Viktigt är också att det finns en effektiv och enkel rapporteringsorganisation med lokal förankring. Speciellt för varg är det vidare av stor betydelse med en generellt sett stor öppenhet gentemot allmänheten med möjlighet till insyn i inven- teringsverksamheten. När lodjur inte behöver inventeras genom snoking frigörs resurser för bättre och säkrare varginventering, och konkurrens mellan inventeringar av de båda arterna minskas radikalt. För varg behövs inventeringar . Skillnaden mot lo är att den senare inte alls har samma hotstatus och inte heller är en lika kontro- versiell art som varg. Det bör även påpekas att under de stora Inventering av lodjur och varg utanför renskötselområdet områdesinventeringar som föreslås tering kommer även vargspår att områdesinventeringar blir således vargsnokingen. utgöra basmetod för loinven- hittas och följas upp. Dessa ett värdefullt komplement till DNA-analys av i fält insamlade prover (främst spillning men även hår och blod) bör, enligt utvärderingen, fortsatt användas och om det visar sig behövas kan en ökad användning av metoden komma ifråga . I praktiken är detta en metod som lämpar sig bäst för varg. Befintliga genetiska bakgrundsdata är avsevärt sämre för lodjur och vid snöspårningar hittas bara en bråkdel så mycket spillning efter lo som efter varg. Därför kommer metoden förmodligen aldrig att bli så betydel- sefull för lo som för varg, men i där snötillgången är osäker kan DNA-analyser vara ett komplement som står till buds även för lodjur då provmaterial finns tillgängligt. I takt med en allt tätare vargstam, med allt fler revir som gränsar till varandra och i kombination med den stora omsättning av indi- vider som råder i vargstammen, bör betydelsen av DNA-analyser i varginventeringen öka framöver. Det bör beredas möjligheter till ännu snabbare löpande analyser under själva inventeringsperioden, till nytta för inriktningen av det fortsatt spårningsarbetet inom samma säsong. Dessutom kan de allt mildare vintrarna som förutspås framgent innebära att möjligheterna för snöspårning blir alltmer begränsade och följaktligen kan man komma att tvingas förlita sig på DNA- analyser i stigande utsträckning. De år snövintrar mer eller mindre uteblir även i vargens kärnområde bör beredskap och resurser såle- des finnas för kraftigt ökad insamling och analys av vargspillningar. På detta sätt kan det ändå bli möjligt att få någorlunda god upp- fattning om vargstammens storlek och utveckling även under snö- fattiga vintrar. Inventering av lodjur och varg utanför renskötselområdet Allmänhetens delaktighet och acceptans för inventeringarna Kvaliteten på inventeringarna måste säkras så långt det är möjligt, utifrån den detaljnivå på resultaten som samhället bestämmer. Utan tillförlitliga uppgifter om rovdjursstammarnas storlek, utbredning och trender saknas förutsättningar för en effektiv och ändamålsen- lig förvaltning och för att kunna leva upp till EU:s krav. Medbor- garnas acceptans för inventeringarna är likaså en mycket viktig faktor. Tillförlitliga resultat måste vara det överordnade syftet med inventeringarna. Utvärderarna anser att det finns flera sätt att uppnå både en inventering av hög kvalitet och en allmän acceptans för densamma. En viktig grundprincip för detta är att det finns ett brett utrymme för medborgarnas insyn och delaktighet. Därutöver kan allmänhe- tens acceptans för inventeringarna ökas genom flera åtgärder. Den anställda personalen bör ha lokal förankring och representera olika intressegrupper samt ha förmågan att kunna kommunicera med berörda människor. I arbetet med rovdjur är lyhördhet och social kompetens hos personalen en stor tillgång. Prestige och bristande öppenhet måste vara bannlysta i detta arbete. har genom avtal med fått en central roll med att arrangera områdesinventeringar. Detta faller väl in under behovet av större delaktighet från allmänhetens sida. Eftersom områdesinventering ofta kräver flera hundra invol- verade personer i själva fältarbetet ges naturliga förutsättningar för att engagera en intresserad allmänhet och öka den lokala acceptan- sen för inventeringarna. För att ytterligare möta efterfrågan på information, kommuni- kation och lokalt inflytande anser /Liberg att det inte är tillräckligt med enbart de formella regionala rovdjursgrupper som finns i länen. Som komplement bör det bildas mer informella och lokalt präglade grupper, som kan träffas betydligt oftare. I dessa lokala grupper bör representanter från olika intressegrupper ges möjlighet att utbyta erfarenheter och aktuell information, diskutera rovdjur och inventering på ett mer lättsmält och infor- mellt vis. Därigenom ges möjligheter att detaljerat följa inventerings- arbetet. De som så önskar skall även ges möjlighet att när som helst också följa med i fält under spårningar. Sådana grupper kan bestå av representant för det formella inventeringsarbetet, eventuellt också någon från rovdjursforskningen samt representanter för olika Inventering av lodjur och varg utanför renskötselområdet intressegrupper, den lokala rapportmottagaren och kanske även någon representant för berörda kommuner. Sammanfattning av åtgärder för att stärka den lokala delaktigheten Sammanfattningsvis föreslår /Liberg följande åtgärder för att stärka den lokala delaktigheten: –Lokala rapportmottagare som åtnjuter allmänhetens förtroende –Möjlighet för allmänheten att delta i fält, uppmuntra delaktighet –Lokalt förankrad inventeringspersonal representerande olika intressegrupper –Generell öppenhet och löpande information om invente- ringarna –Informella, lokala rovdjursgrupper, med bl.a. de lokala rapport- mottagarna, intresseorganisationer, kvalitetssäkrare som träffas per säsong –Utnyttja Svenska Jägareförbundets centrala roll i stora om- rådesinventeringar I utvärderingen konstateras att befintliga inven- teringsföreskrifter (NFS 2004:18) generellt sett är bra. Endast begränsade ändringar behöver göras. Det största problemet med de nuvarande föreskrifterna har varit att de i så begränsad utsträckning används och efterlevs av den nuvarande inventeringsorganisationen. Det generella intrycket är att detta är fallet för såväl rovdjursansva- riga som fältpersonal, även om undantag finns. Kraven på efterlev- nad måste skärpas. Den nuvarande detaljnivån för inventeringarna av både lo och varg är lämplig även framöver. Med tanke på att vargstammen sannolikt kommer att förbli relativt begränsad och med största sannolikhet även starkt kontroversiell under de kom- mande åren, bör den nuvarande ambitionsnivån och detaljerings- graden för varginventeringarna fortsätta att gälla. bör således fortsatt inventeras med avseende på föryngringar, familjegrupper, parbildningar samt ensamma stationära vargar. Inventering av lodjur och varg utanför renskötselområdet inventeras med avseende på främst föryngringar (familjegrupper) samt regelbunden och tillfällig förekomst. Vidare är det angeläget att de grundläggande mål som finns beskrivna i de befintliga föreskrifterna fortsatt får gälla. Inventeringsresultaten skall vara direkt jämförbara mellan åren och mellan länen Arbetet skall så långt möjligt genomföras med samma metodik i hela landet och präglas av objektivitet, trovärdighet och hög precision.