sou · GVB380 · 2008-01-01 00:00:00 — TP 3 PT För en utförligare redogörelse för rättsläget med hänvisningar till rättsfall, se : European Environmental , 2u. 2000, särskilt kap. III och VI. Se även Mahmoudi: EU:s miljörätt, 2u. TP 4 PT Eller äldre motsvarigheter till artikel 95. Med fördraget avses i det följande Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen i syfte att upprätta Europeiska gemenskapen (EG-fördraget) i den lydelse detta har enligt Fördraget om Europeiska unionen (). TP 5 PT Kommissionens beslut om kreosot , KOM(1999)3426 slutlig. Miljögarantin har behandlats av (se not 3) samt av de Sadeleer i 2003, s 889–915 och av Mahmoudi, ex.-vis i Europarättslig tidskrift 2003 s. 825–834. Bilaga 1 SOU 2007:80 Nationella regler som faller utanför det totalharmoniserade området i en sekundär rättsakt kan ändå ha handelshindrande karaktär. Man kan i det fallet tala om handelshinder på ett icke harmoniserat område. Allmänt gäller då, att handelshinder som beslutas av medlemsstater i form av kvantitativa importrestriktioner och åtgärder med motsvarande verkan är förbjudna enligt artikel 28 i fördraget. Vad som avses med åtgärder med motsvarande verkan har i domstolens praxis tolkats mycket brett och omfattar i stort sett alla åtgärder som påverkar eller kan påverka handeln mellan medlemsstater, t.ex. generella förbud att sälja eller använda en kemikalie. Sådana handelshindrande åtgärder är dock ändå tillåtna enligt artikel 30 och domstolens praxis, om de motiveras av godtagbara nationella skyddsintressen, som t.ex. hälsa och miljö. De nationella åtgärderna får dock inte medföra diskriminering av företag i andra EU-länder (åtminstone inte godtycklig diskriminering). Åtgärderna skall vidare vara nödvändiga för att uppnå syftet, dvs. det skall inte finnas en möjlighet att nå samma mål med åtgärder som är mindre ingripande i förhållande till den inre marknaden. I senare praxis talar man ofta om proportionalitet, dvs. åtgärden och det mål som skall uppnås skall stå i proportion till varandra. Vidare måste alltid de nationella åtgärderna ha anmälts i förväg enligt de s.k. TBT-reglerna om tekniska handelshinderTPF 6 FPT för att ge en möjlighet till synpunkter från kommissionen och övriga medlemsstater. Om de nationella reglerna faller utanför det totalharmoniserade området och inte heller är handelshindrande, kan det ändå finnas minimikrav i EG-regler som måste följas (minimiharmonisering). I övrigt är länderna fria att bestämma skyddsnivån för sin lagstiftning. Sammanfattningsvis gäller således att man vid en analys av påverkan på nationell lagstiftning måste skilja mellan ett antal olika typer av nationella kemikaliekrav: Nationella krav på områden som är totalharmoniserade. Avvikande regler kan då bara tillämpas om tillstånd getts enligt miljögarantinTPF 7 FPT. Nationella krav som faller utanför det totalharmoniserade tillämpningsområdet för Reach eller annan sekundärlagstiftning, TP 6 PT Direktiv /34/EG och förordningen (1994:2029) om tekniska regler. TP 7 PT Det finns också en möjlighet att vidta nationella åtgärder i akuta situationer enligt skyddsklausulen i artikel 129 i Reach. En sådan åtgärd skall dock överprövas av kommissionen . SOU 2007:80 Bilaga 1 men som ändå utgör handelshinder. Sådana nationella krav är möjliga men kan ifrågasättas vid en prövning enligt artikel 28 och 30 i fördraget. Nationella krav som inte utgör handelshinder, dvs. inte är åtgärder med motsvarande verkan enligt artikel 28 i fördraget. Länderna är i princip fria att införa sådana regler. Praxis vid tillämpning av tidigare regler Det finns ett antal äldre rättsakter som faller inom tillämpningsområdet för Reach och som upphävs när Reach träder i kraft. Delar av dessa äldre regler ersätts i stället av den kommande nya GHSförordningen. I huvudsak rör det sig om följande regler: Kraven på klassificering och märkning finns främst i direktiv /548/EG och direktiv /45/EG. Dessa direktiv innebär krav på att kemiska produkter som har farliga egenskaper skall märkas med en symbol och med särskilda risk/skyddsfraser. Yrkesmässiga användare skall få mer utförlig information i säkerhetsdatablad. I direktiven finns kriterier för vad som skall anses vara en farlig egenskap och en lista över harmoniserade klassificeringar av ämnen. Direktiv /548 innehåller också krav på att en utförlig redovisning (anmälan) med testdata osv. skall lämnas av den som släpper ut nya ämnen på marknadenTPF 8 FPT. Dessa regler ersätts delvis av reglerna i Reach om registrering och utvärdering av ämnen samt om säkerhetsdatablad. Övriga regler i dessa direktiv ersätts av GHS-förordningen. Regler om existerande ämnen, dvs. ämnen som fanns på marknaden . Dessa fanns i förordningen (EEG) nr 793/93, som innebar ett program för att gå igenom och bedöma riskerna med existerande ämnen, dvs. ämnen som inte omfattades av anmälningsskyldighet enligt direktiv /548. Reglerna ersätts av registreringskraven och utvärderingskraven i Reach, som gäller både nya och existerande ämnen. Förbud och begränsningar avseende vissa ämnen enligt direktiv /769/EEG (begränsningsdirektivet). Dessa förbud ersätts av reglerna om begränsningar i Reach (Avdelning VIII) och TP 8 PT Med nya ämnen avses i detta sammanhang ämnen som släppts ut på marknaden efter , då nya anmälningskrav trädde i kraft inom EU (direktiv /831/EG). Bilaga 1 SOU 2007:80 kompletteras av reglerna om tillståndsprövning (Avdelning VII). Det finns en ganska utförlig rättspraxis från när det gäller möjligheten att tillämpa egna nationella regler parallellt med dessa direktiv, och om tillämpningen artikel 28 och 30 i fördraget i sådana fall. Följande slutsatser tycker jag kan dras från denna praxis: Vad som är totalharmoniserat kan bara avgöras efter en analys av de individuella bestämmelserna i den sekundära rättsakten. Stöd för detta finns i praxis när det gäller tillåtligheten av handelshindrande åtgärder. När man skall analysera en sådan åtgärd måste man först bedöma om åtgärden faller inom tillämpningsområdet för en totalharmoniserad rättsakt. Om så är fallet är det rättsaktens regler som gäller, och blir det aldrig aktuellt att tillämpa artikel 28 och 30 i fördraget. I Toolex Alpha (mål C-473/98) konstaterade domstolen att det faktum att det fanns totalharmoniserade regler om klassificering och märkning samt om utvärdering av existerande ämnen inte hindrade från att tillämpa nationella regler som begränsade marknadsföring och användning av lösningsmedlet TRI. Enbart det faktum att det finns en rättsakt grundad på artikel 95 i fördraget som reglerar ett visst ämne med avseende på en viss användning för att tillgodose ett visst skyddsintresse innebär således inte att andra ämnen, andra användningar (även av samma ämne), och åtgärder för att tillgodose andra intressen också blir harmoniserade. På det område som är totalharmoniserat får dock medlemsstaterna givetvis inte tillämpa krav som avviker från den sekundära rättsakten. I mål C-278/85 hade nationella regler som innebar att kraven på anmälan av nya ämnen i direktiv /548 tillämpades på ämnen som släpptes ut på marknaden efter , i stället för efter enligt direktivet. Domstolen konstaterade att detta inte var tillåtet. I praktiken har nuvarande regler om begränsningar eller förbud för vissa kemikalier (begränsningsdirektivet) ofta karaktären av minimiregler, dvs. det finns utrymme för nationella åtgärder på områden som inte är uttryckligt reglerade i direktivet. I Burstein (mål C-127/97) konstaterade domstolen att begränsningsdirektivets begränsning avseende ett ämne (PCP) inte hindrade nationella regler som rörde varor behandlade med ämnet. I detta fall innehöll begränsningsdirektivet ett förbud mot att släppa 346 SOU 2007:80 Bilaga 1 ut PCP på marknaden i koncentrationer . Förbudet innehöll ett antal undantag. Undantagen avsåg bl.a. användning för träimpregnering (om vissa ytterligare villkor var uppfyllda) och som processkemikalie. Målet gällde frågan om hade rätt att självständigt sätta gränsvärden för en vara som behandlats med PCP. I ärendet hade en person ålagts att slutligt omhänderta ammunition som hade behandlats med PCP, en användning av kemikalien som inte hade reglerats särskilt eller berörts i begränsningsdirektivet. Domstolen konstaterade att gränsvärdet gällde kemikalien PCP (inklusive vissa föreningar och beredningar med ämnet), men inte behandlade produkter. Rättsfallet verkar bara kunna tolkas så, att länderna har rätt att själva reglera sådana användningar av ett ämne som inte har reglerats i begränsningsdirektivet. I ett mål om en annan rättsakt om resthalter av bekämpningsmedel konstaterade domstolen att det faktum att ett ämne inte fanns reglerat i den aktuella rättsakten inte hindrade en medlemsstat att tillämpa nationella regler beträffande ämnet, dvs. det förelåg inte någon underförstådd negativ harmonisering (, mål C-94/83). (C-281/03) gällde i motsats till Burstein en användning som var harmoniserad i begränsningsdirektivet. Målet gällde ett bekämpningsmedel (träskyddsmedel) med kreosot, som inte ville godkänna vid en nationell prövning med hänvisning till reglerna i biociddirektivet (direktiv /8/EG). Parallellt gällde dock en reglering av ämnet i begränsningsdirektivet, som uttryckligen tillät vissa typer av kreosotanvändning i träskyddsmedel. Domstolen konstaterade att de harmoniserade reglerna i begränsningsdirektivet skulle tillämpas, eftersom biociddirektivet inte var utformat så att det möjliggjorde undantag från begränsningsdirektivets regler i det aktuella fallet. Utgången i målet var ganska självklar, men domstolen sade dessutom i skälen (punkt 45) att det med hänsyn till artikel 2 i direktivet framgår att, när ett ämne eller en produkt förekommer i bilagan till direktivet, medlemsstaterna inte kan ställa några andra krav för saluföring eller användning av ämnet eller produkten i fråga än dem som fastställts i nämnda bilaga. I det aktuella fallet var det klart att hade brutit mot en totalharmoniserad reglering av användningen av kreosot i trä347 Bilaga 1 SOU 2007:80 skyddsmedel. Domstolens uttalande är egentligen inte mer än ett konstaterande att det kan finnas totalharmoniserade regler i begränsningsdirektivet, dvs. kraven i direktivet är inte bara minimikrav. Exakt vad som harmoniseras kan dock bara avgöras efter en analys av varje enskild reglering. Samma slutsats kunde dras redan av Burstein. Begränsningsdirektivet innehåller mer eller mindre fullständiga regleringar av marknadsföring och användning avseende ett stort antal ämnen eller kategorier av ämnen (f.n. 52 st.). Några kategorier innehåller i sin tur en mängd olika enskilda ämnen (listan med specifikation av ämnen med CMR-egenskaper upptar 126 sidor). Det är klart med hänsyn till nu redovisad praxis att medlemsstaterna är fria att införa nationella regler för ämnen som inte finns reglerade i begränsningsdirektivet. Om ett ämne finns reglerat i begränsningsdirektivet kan medlemsstaterna dock inte avvika från vad som där föreskrivs. När det t.ex. sägs i direktivet beträffande kvicksilver att halten i batterier inte får överstiga 0,, kan en medlemsstat inte tillämpa 0,(om den inte åberopar miljögarantin, se föregående avsnitt). Däremot kan en medlemsstat tilllämpa nationella regler för att begränsa andra typer av användning med kvicksilver, som inte alls behandlats eller berörts av begränsningsdirektivet. En tolkning av begränsningsdirektivet enligt det nu sagda är såvitt jag kan bedöma numera allmänt accepterad, även av kommissionen. Förbudet mot handelshindrande åtgärder i artikel 28 i fördraget omfattar inte utsläppskrav eller miljöbeslut i enskilda fall Frågan om en åtgärd utgör handelshinder (åtgärder med motsvarande verkan) enligt artikel 28 i fördraget eller faller utanför tillämpningsområdet för artikel 28 kan i vissa fall vara svår att svara på. Nästan vilken reglering som helst på miljöområdet kan indirekt ha en påverkan på handelnTPF 9 FPT. Det måste dock enligt min mening vara fråga om åtgärder som har karaktären av normgivning eller har en generell verkan, även om den är begränsad, för att artikel 28 skall vara tillämpligTPF 10 FPT. Det svenska förbudet mot vissa industriella användningar av TRI är ett exempel (Toolex Alpha). Det behöver inte vara fråga om förbud för att en åtgärd skall falla under artikel TP 9 PT Se t.ex. domen om danska Läsö-bin, (, mål C-67/97), där förbud mot att införa andra bin än Läsö-bin till den danska ön sågs som en åtgärd med motsvarande verkan. TP 10 PT Se t.ex. definitionen av teknisk föreskrift i artikel 1 punkt 9 direktiv /34, som anger ett antal exempel på åtgärder med motsvarande verkan. För rättsfall om vad som bedömts som sådana åtgärder, se s. 238–239. SOU 2007:80 Bilaga 1 28. Krav på information/märkning eller krav på tillståndsprövning/anmälan är också handelshinder, eftersom de hindrar att produkten marknadsförs om kraven inte är uppfyllda. Ett typexempel på vad som inte faller under artikel 28 är miljöregler i form av utsläppskrav för farliga ämnen från en miljöfarlig verksamhet. Ett sådant krav kan visserligen mycket indirekt få inverkan på avsättningen för det farliga ämnet på marknaden, men kravet träffar inte handeln med kemikalien och kan inte rimligen ses som en åtgärd med motsvarande verkan som en importreglering. Även om ett individuellt villkor således inte kan ses som en åtgärd med motsvarande verkan vid tillämpning av artikel 28 i fördraget, kan en sekundär rättsakt tänkas begränsa eller styra möjligheten att lägga fast sådana villkor. I Reach är främst tillståndsprövningen i Avdelning VII av intresse i sammanhanget. Vad harmoniseras av Reach? Tillämpningsområdet REACH har artikel 95 i fördraget som rättslig grund. Åtminstone ett huvudsyfte med Reach är därför att åstadkomma en fri cirkulation av kemikalier på den inre marknaden. Detta anges också i artikel 1 som en målsättning med Reach. En målsättning är också en hög skyddsnivå för hälsa och miljö. Enligt artikel 128.1 får medlemsstater inte förbjuda, begränsa eller hindra tillverkning, import, utsläppande på marknaden eller användning av ett ämne som omfattas av förordningens tillämpningsområde och som uppfyller kraven i förordningen. Eftersom Reach reglerar många olika sätt att hantera kemikalier anges ett brett spektrum av åtgärder från medlemsstaternas sida i denna bestämmelse. En jämförelse kan göras med det vidsträckta hanteringsbegreppet i 14 kap. 4 § . Särskilt ordet användning täcker många typer av hantering, även hur ett ämne används i ett enskilt fall i en miljöfarlig verksamhet. Detta innebär dock inte att alla typer av användning osv. omfattas av denna förordnings tillämpningsområde enligt artikel 128.1. I artikel 128.2 finns därför ett förtydligande om att nationella åtgärder till skydd för arbetsmiljö, hälsa och miljö är tillåtna på områden som inte harmoniseras av REACH. Detta kan synas som självklart och överensstämmer med vad som sagts ovan 349 Bilaga 1 SOU 2007:80 beträffande praxis vid tillämpningen av dagens kemikalieregler. Men uttalandet är viktigt för att visa att REACH inte syftar till en totalharmonisering av all kemikaliehantering. Artikel 2 i Reach innehåller ytterligare avgränsningar av tillämpningsområdet, där olika sorters kemikalier undantas därför att de regleras genom andra regelsystem (t.ex. livsmedel). Det klargörs också att avfall inte skall ses som en kemikalie eller en vara vid tilllämpning av förordningen. Ett viktigt undantag finns vidare i artikel 2.4 a, enligt vilket tillämpningen av gemenskapens arbetsplats och miljölagstiftning inte skall påverkas av Reach. Som exempel (jfr. ordet inklusive) nämns ett direktiv på arbetsmiljöområdet och två direktiv på miljöområdet (IPPC-direktivet och vattendirektivet). Det finns dock många andra direktiv på dessa områden som reglerar användning kemikalier, t.ex. direktiv /24/EG om kemiska agens i arbetsmiljön. Utformningen av artikel 128.1 och 128.2 ger stöd för slutsatsen att Reach inte innebär någon totalharmonisering av all hantering av kemikalier. Liksom enligt tidigare kemikalieregler gäller att avgränsningen av vad som är harmoniserat bara kan bedömas efter en detaljerad analys av lagtexten. Det är svårare att förstå vilka ytterligare konsekvenser som artikel 2.4 a får. Regeln synes säga, att åtgärder grundade på EU:s arbetsmiljö- och miljöregler aldrig skall påverkas eller hindras av Reach, även om dessa åtgärder skulle innebära krav som avviker från krav som faktiskt är totalharmoniserade i Reach. Sannolikt uppstår ofta inte en direkt kollision mellan miljö/arbetsmiljö-regler och Reach, eftersom Reach i första hand innehåller marknadsregleringar medan miljö/arbetsmiljö-regler utgår från effekten på miljö eller hälsa. Artikel 2.4 a tycks dock säga att även krav av det slag som är harmoniserade i Reach är tilllåtna, om kraven har stöd i EG:s miljö- eller arbetsmiljöregler. Däremot är det fortfarande möjligt att ett sådant krav kan få en utformning som gör att det blir en åtgärd med motsvarande verkan enligt artikel 28 i fördraget. De handelshindrande effekterna kan då prövas enligt artikel 28 och 30 i fördraget och om kravet kan behöva anmälas som en teknisk föreskrift enligt direktiv /34. I fråga om nationella åtgärder på arbetsmiljö- och miljöområdet som inte grundas på EG-regler gäller inte undantaget i artikel 2.4 a. Det är dock inte en lätt uppgift att avgränsa vilka nationella regler som kan sägas vara en del av tillämpningen av gemenskapens arbetsmiljö- och miljöregler, eftersom EG-reglerna utgör minimiregler som ofta innehåller allmänna krav på medlemsstaterna att 350 SOU 2007:80 Bilaga 1 vidta de åtgärder som behövs för att uppnå ett visst mål. Målsättningen kan vara mer eller mindre precist formulerad, men medlemsstaterna ges ofta ett öppet mandat när det gäller utformningen av de nationella åtgärderna. Med en extensiv tolkning skulle man därför kunna säga att så gott som alla nationella åtgärder på området har en grund i och utgör en tillämpning av gemenskapsregler om arbetsmiljö eller miljö. Det är dock troligt att artikel 2.4 a inte skall ges en extensiv tolkning, eftersom detta skulle kunna äventyra en grundläggande målsättning med Reach. Jag tycker dock att det är uppenbart att t.ex. vattendirektivet 2004/37/EG teoretiskt kan innebära att medlemsstaterna kan behöva införa krav och inskränkningar för ett visst avrinningsområde som rör hanteringen av en kemikalie, även i fall då användningen av kemikalien godtagits enligt Avdelning VII eller VIII i Reach. Sådana krav kan enligt artikel 2.4 a inte hindras av Reach. Ett annat exempel kan vara IPPC-direktivet om prövning av miljöfarlig verksamhet (direktiv /61/EG). Direktivet kräver att medlemsstaterna skall se till att ett större anläggningar miljöprövas. Däremot överlåts åt medlemsstaterna att införa system för prövning eller annan kontroll som rör mindre verksamheter. Med en restriktiv tolkning av artikel 2.4 a skulle slutsatsen kunna bli, att krav som ställs på stora anläggningar aldrig kan ifrågasättas på grund av Reach, medan nationella krav på små verksamheter måste utformas så att de inte strider mot harmoniserade regler i Reach. Exemplet förefaller dock ganska teoretiskt, särskilt som åtgärder i individuella fall knappast träffas av de generella regleringarna i Reach (se vidare nedan avsnitt 2.2 om tillståndsprövning och avsnitt 3.5). Harmoniserade regler i Reach En genomgång av reglerna i Reach för att bedöma vad som är harmoniserat kan lämpligen utgå från indelningen i avdelningar i lagstiftningen. Bilaga 1 SOU 2007:80 Avdelning II - registrering och VI - utvärdering I avdelning II ställs krav på registrering som förutsättning för att ämne skall få tillverkas och släppas ut på marknaden (artikel 5). Förfarandet är centraliserat och medlemsstaterna får inte ställa egna generella krav på data eller annat underlag, t.ex. om man skulle anse att datakraven är otillräckliga för en viss typ av kemikalier. Exempelvis har den svenska inställningen varit att kravet på data för ämnen på marknaden (infasningsämnen) som hanteras i små volymer på 1–är för svaga (artikel 12.1 a och b). Men det finns även andra kategorier av ämnen som inte behöver registreras eller där registreringskraven är låga. Detta gäller alla ämnen som hanteras i volymer under , polymerer, ämnen som används i produktutveckling (artikel 9) och intermediärer (artikel 17–19). Det går inte att tillämpa avvikande kravnivåer nationellt för sådana ämnen. Under utvärderingen enligt Avdelning VI kan ytterligare krav ställas på tillverkare eller importörer att komplettera underlaget i registreringen Detta gäller både utvärderingen av registreringsunderlag (kap. 1) och de senare fördjupade ämnesutvärderingen (kap. 2). Detta är också harmoniserade krav som inte kan kompletteras via nationell lagstiftning. Beträffande några kategorier av ämnen finns regler i Avdelning II som tycks beröra hanteringen av ämnen i en verksamhet i ett enskilt fall (ämnen i produktutveckling, artikel 9.4, och isolerade intermediärer, artikel 17.3). Mot bakgrund av undantaget i artikel 2.4 a (se 2.1 ovan) kan dock dessa regler enligt min mening inte inskränka möjligheten att sätta villkor för miljöfarliga verksamheter eller ställa arbetsmiljökrav när dessa har stöd i EG-regler. Artikel 14.6 innehåller en principiellt mycket viktig bestämmelse som säger att en registrant är skyldig att tillämpa åtgärder för att på ett adekvat sätt kontrollera risker som identifieras i kemikaliesäkerhetsbedömningen. En motsvarande regel finns för nedströmsanvändare i artikel 37.5. Dessa regler måste också i praktiken ha karaktären av minimiregler. Avdelning IV – Information i distributionskedjan information som skall lämnas till yrkesmässiga användare via säkerhetsdatablad är harmoniserat i artikel 31 och 32. SOU 2007:80 Bilaga 1 gemenskapsgränsvärden för exponering på arbetsplatsen som nämns i artikel 31.3 torde dock ibland kunna sättas nationellt. I artikel 33 finns informationskrav om särskilt farliga ämnen i varor till yrkesmässiga användare och även till konsumenter på begäran. Regleringen är harmoniserad och avser en mycket begränsad grupp ämnen med särskilt farliga egenskaper. Regeln torde dock medföra att nationella informationssystem av generell karaktär som avser andra typer av farliga egenskaper inte är tilllåtna. Begränsade krav som t.ex. gäller en individuell kemikalie bör inte påverkas av detta. Avdelning V – nedströmsanvändare Nedströmsanvändare kan i vissa situationer vara skyldiga att göra en egen kemikaliesäkerhetsbedömning, som kompletterar den som görs av tillverkare och importörer. Viss information skall lämnas till den centrala kemikaliemyndigheten. Dessa generella krav kan inte utvidgas genom nationella regler, men utesluter inte tillämpningen av miljö- och arbetsmiljölagstiftning, t.ex. reglerna om miljöfarlig verksamhet i MB. Avdelning VII – tillståndsprövning Tillstånd enligt REACH för att använda ett särskilt farligt ämne i en viss typ av användning är ett harmoniserat beslut, som inte gäller generellt utan för en viss distributionskedjaTPF 11 FPT. Om tillstånd getts kan inte en medlemsstat hindra att ämnet släpps ut på marknaden (eller hindra sökandens egna användning, artikel 56). Beslutet har en liknande verkan som en harmoniserad reglering i begränsningsdirektivet som säger att en viss typ av användning är tillåtenTPF 12 FPT. Liksom enligt begränsningsdirektivet gäller dock att graden av harmonisering bara kan bedömas när man ser hur regleringen (i detta fall tillståndet) är utformad i det särskilda fallet. Prövningen enligt Reach avser inte miljöpåverkan från en individuell anläggning. Enligt artikel 62.5 b gäller att den som söker tillstånd kan bifoga en en motivering för att inte beakta hälso eller miljörisker som uppstår genom bl.a. utsläpp från en anläggTP 11 PT Den svenska texten i artikel 56.2 är inte tydlig på att det rör sig om tillstånd i individuella distributionskedjor, men detta framgår klart av den engelska texten. TP 12 PT Jämför målet som kommenteras i 1.2 ovan.