sou · GVB357 · 2008-01-01 00:00:00 — strama upp regelverket runt djurförsök, trätt i kraft den 1 april 2006.TPF2FPT Till dessa ändringar hör definitioner av begreppen djur- försök och försöksdjur samt ett klargörande av att framställning av djur med förändrad arvsmassa är ett djurförsök. Vidare har förutsättningarna för att få använda djur i djurförsök kompletterats med ett krav på att så få djur som möjligt används. 2.2De djurförsöksetiska nämnderna inrättas växte den allmänna opinionen mot djurförsök. Ett antal väckta motioner om användningen av försöksdjur ledde till att i en skrivelse till regeringen uttalade att det fanns skäl att närmare se över möjligheterna till ökad kontroll på lokal nivå av verksamheten med försöksdjur. Enligt var det angeläget att den lokala kontrollen av djurförsök på ett naturligt sätt infogades i den dåvarande organisationen för djur- skyddstillsyn. Det var av väsentlig betydelse att kontrollverk- samhetens inriktning på en etisk prövning av djurförsöken, inte minst på planeringsstadiet, klart angavs. framhöll även vikten av att frågan om alternativa och kompletterande metoder till djurförsök beaktades inom forskningen. Lantbruksstyrelsen (som var föregångare till ) fick i uppdrag att skyndsamt utreda åtgärder för ökad kontroll av försöksdjursverksamhet samt alternativa och kompletterande metoder till djurförsök.TPF3FPT Lantbruksstyrelsen föreslog att det borde inrättas nämnder som skulle göra etiska bedömningar av djurförsök redan på planeringsstadiet. Myndigheten konstaterade att utgångs- punkten djurskyddslag var att den ende som kunde och borde bedöma nödvändigheten av djurförsök var forskaren själv. Det lämnades även helt åt forskaren att avgöra om nyttan av ett djurförsök var så stor att den kunde motivera undantag från grund- principen att djur inte skulle tillfogas lidande. Att forskaren ensidigt hade den rätten var en uppfattning som hade kommit att ifrågasättas allt mer i den allmänna debatten. Enligt Lantbruks- styrelsen hade forskarna inte missbrukat förtroendet att avgöra om ett djurförsök var nödvändigt eller inte, men det fanns en risk för att varje yrkesutövare blir blind för dagliga problem vilket kan innebära en fara från djurskyddssynpunkt. Det var därför angeläget 2TP PT Prop. 2004/05:177 och bet. 2005/06:MJU5. 3TP PT Prop. 1978/79:13 s. 8–9. att forskaren frågade någon till råds innan denne påbörjade försök. För etisk bedömning av djurförsök borde ett organ med lek- mannainslag inrättas. Organets bedömning borde på samma sätt som forskarens egen bedömning avse nyttan och nödvändigheten av försöken samt i vilken utsträckning avsteg från föreskrifterna om bedövning, smärtstillande medel etc. kunde tillåtas. För att få bästa effekt borde bedömningen sättas in redan på planerings- stadiet.TPF4FPT I förarbetena till bestämmelserna om att inrätta djurförsöks- etiska nämnder påtalade regeringen att det skulle finnas ett behov av att använda försöksdjur, inte minst inom den medicinska forskningen. Om djurförsök inte kunde undvaras borde de tillåtas endast när likvärdiga alternativa metoder saknades och samhället hade då ett ansvar att se till att försöksdjuren inte tillfogades onödigt lidande. Regeringen ansåg att Lantbruks- styrelsens förslag om etisk prövning av djurförsök tillgodosåg de allt starkare krav som det fanns anledning att ställa på ökad information om och insyn i verksamheten med försöksdjur. För den etiska prövningen borde regionala djurförsöksetiska nämnder med en rådgivande funktion inrättas. Dessutom borde en central inrättas. Nämnden skulle ha en samordnande och rådgivande funktion samt verka för en minskad användning av försöksdjur, bl.a. genom stöd till alternativa och kompletterande metoder till djurförsök.TPF5FPT antog regeringens lagförslag om etisk prövning av djurförsök. Bestämmelserna trädde i kraft . 2.3Ursprungliga bestämmelser för den djurförsöksetiska prövningen Som en följd av riksdagsbeslut inrättades det en etisk i varje högskoleregion – , , /, , och . Lant- bruksstyrelsen, som var huvudman för nämnderna, utfärdade detaljföreskrifter om deras verksamhet. Bl.a. fastställde Lantbruks- styrelsen antalet ledamöter i varje nämnd och utsåg samtliga ledamöter. 4TP PT Prop. 1978/79:13 s. 44. JoU 1978/79:5 s. 14. Från början var de djurförsöksetiska nämnderna relativt stora. Antalet ledamöter varierade mellan 15 och 45 stycken. Lekmän, forskare och försöksdjurspersonal ingick till lika stora delar i varje nämnd. Bland lekmännen fanns representanter för djurskydds- organisationer. Till ordförande och vice ordförande utsågs repre- sentanter från forskarsamhället.TPF6FPT Nämnderna hade en rådgivande och således inte någon beslutande funktion. En nämnd skulle vid prövningen av en ansökan om att få använda djur i djurförsök väga försökets betydelse mot lidandet för djuren. Nämnden skulle bl.a. diskutera om problemställningen kunde lösas på något annat sätt och utan användning av försöksdjur eller med djur av annat slag, om försöket kunde göras med en metod som var mer skonsam för försöksdjuret, och om försöket var ett onödigt upprepande av tidigare gjorda försök för samma ändamål. Inledningsvis skulle alla planerade djurförsök placeras i en av kategorierna på en femgradig skala utifrån risken att ett visst experiment skulle orsaka djuret lidande. Endast de tre kategorier där risken för lidande ansågs störst behövde prövas av en etisk nämnd. Användningen av den femgradiga skalan upphörde . Därefter delades djurförsöken in i två huvudgrupper – försök som endast behövde anmälas respektive försök som skulle tas upp i en ansökan om etisk prövning. Följande typer av försök behövde endast anmälas: försök som utfördes på sövda djur som inte fick vakna upp igen, avlivning av försöksdjur i syfte att ta ut organ eller organdelar, beteendeförsök utan ingrepp eller användning av tvångs- anordningar, enkla utfordringsförsök för att utprova olika foderstater, och försök i övrigt som kunde förmodas framkalla endast obetydlig smärta eller ångest hos djuret.TPF7FPT En ansökan om etisk prövning behandlades på följande sätt. Ansökningen prövades i första hand av en tremannagrupp ur den 6TP PT , , Djurförsök (1992) s. 178–179. 7TP PT Ds Jo 1986:3 s. 14. I gruppen ingick en forskare, en person som arbetade med försöksdjur och en lekman. Om gruppens ledamöter var eniga om att försöket var godtagbart från etisk synpunkt och djurskyddssynpunkt kunde försöket påbörjas . Ärendet skulle därefter anmälas vid den djurförsöks- etiska nämndens sammanträde. Sådana sammanträden skulle hållas minst . Eftersom nämnderna sammanträdde så sällan hade de flesta djurförsök hunnit påbörjas och i många fall även avslutas när nämnden samlades i sin helhet. Om tremanna- gruppens ledamöter inte kunde enas i sin bedömning skulle ärendet hänskjutas till nämnden. För det fall att ledamöterna i gruppen var överens om att försöket inte var godtagbart kunde försöksledaren hänskjuta ärendet till nämnden.TPF8FPT ansvarade för samordning och planering av försöksdjursfrågor. Nämnden bestod av tretton ledamöter inklusive ordföranden och vice ordföranden. Leda- möterna förordnades av regeringen för högst i taget. Sex av dem representerade myndigheter med ansvar för olika sektorer av landets försöksdjursverksamhet – , Universitets- och högskoleämbetet, Lantbruksstyrelsen, , och . I nämnden ingick även representanter för alter- nativforskning, djurskyddsorganisationer, försöksdjurspersonal och läkemedelsindustrin. Enligt Centrala försöksdjursnämndens instruktion skulle nämnden särskilt 1.främja samverkan mellan uppfödare av försöksdjur, forskare, försöksdjurspersonal, djurskyddsorganisationer och myndig- heter, 2.ansvara för planeringen av försöksdjursverksamheten i landet och företa åtgärder för att förbättra försöksdjurssituationen, 3.begränsa behovet av försöksdjur genom att bl.a. främja utvecklingen av alternativa metoder till djurförsök, 4.följa de djurförsöksetiska nämndernas arbete och bedömning av frågor om användning av försöksdjur, 5.fördela medel till stöd för utvecklingen av alternativa metoder till djurförsök, och 6.tillsammans med bl.a. berörda högskolemyndigheter och verka för att de samlade resurserna 8TP PT Ds Jo 1986:3 s. 15. för verksamheten med försöksdjur och därmed samman- hängande frågor utnyttjades effektivt.TPF9FPT 2.4Nya regler för den djurförsöksetiska prövningen Djurskyddslagen var av stor betydelse för att förhindra att djur utsattes för otillbörligt lidande. Genom årens lopp änd- rades och kompletterades lagen , vilket gjorde att en redaktionell och teknisk översyn blev nödvändig. Dessutom ansåg regeringen att det behövdes vissa materiella ändringar för att djurskyddet ytterligare skulle stärkas. beslöt om nya regler för den framtida etiska prövningen av djurförsök i samband med att den nya djurskyddslagen (1988:534) infördes.TPF10FPT Prövningen utvidgades till att omfatta i princip all användning av försöksdjur och inte enbart mer ingripande djurförsök. För att få en mer allsidig belysning av nödvändigheten av och de etiska problemen kring ett djurförsök förstärktes lekmannarepresentationen så att hälften av nämndens ledamöter skulle vara lekmän. Med lekmän avsågs representanter för djurskyddsorganisationer och representanter för allmänintres- set. Övriga ledamöter var forskare och personer som arbetade med försöksdjur. Bland forskarrepresentanterna skulle om möjligt finnas forskare med kunskap om alternativa metoder. Ordföranden och vice ordföranden i nämnderna skulle vara opartiska och helst ha erfarenhet av dömande verksamhet. Antalet ledamöter i en nämnd fick inte överstiga fjorton personer, ordföranden inklude- 2.5Nämndernas beslut blir bindande och möjliga att överklaga Som en följd av medlemskap i unionen blev det andra del nödvändigt att införliva vissa EG- rättsliga bestämmelser om djurskydd. I proposition 1997/98:28 om ändringar i djurskyddslagen konstaterade regeringen att en djurförsöksetisk nämnds beslut att tillstyrka eller avstyrka en 9TP PT Ds Jo 1986:3 s. 17–19. 1987/88 JoU22, rskr. 11TP PT Prop. 1987/88:93 s. 82. planerad försöksdjursanvändning formellt sett endast var rådgivande. Eftersom det inte fanns några sanktioner att tillgripa var en forskare i princip oförhindrad att genomföra ett försök även om nämnden hade avstyrkt försöket. Forskaren riskerade dock att bryta mot djurskyddslagen om djuren utsattes för lidande eftersom lidandet då kunde anses som onödigt och därmed inte godtagbart. Nämndernas beslut hade således ändå en tvingande verkan. Regeringen ansåg därför att prövningen borde resultera i ett uttryckligt godkännande eller avslag till användning av försöksdjur. Någon förändring av rutinerna vid själva prövningen eller av prövningen i sig var inte avsedd. Med hänsyn till nämndernas mycket speciella breda sammansättning och till möjligheterna att modifiera en ansökan eller att ansöka på nytt ansåg regeringen att nämndernas beslut inte borde kunna överklagas.TPF12FPT Enligt rådets direktiv /609/EEG av om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om skydd av djur som används för försök och andra vetenskapliga ändamål (se avsnitt 3.4.2) är medlemsländerna skyldiga att vidta lämpliga rättsliga eller administrativa åtgärder om de inte anser att ett djurförsök är av tillräcklig vikt för att tillgodose de grundläggande behoven hos människor eller djur. Som ytterligare skäl för att nämndernas beslut skulle bli tvingande menade regeringen att en medlemsstat måste ha möjlighet att förbjuda ett enskilt försök. Det kunde således sättas i fråga om ett tillstyrkande av en djurförsöksetisk nämnd var tillräckligt för att de EG-rättsliga reglerna skulle anses helt genomförda. Lagrådet, som yttrade sig över regeringens förslag, underströk värdet av den dialog som fördes mellan de brett sammansatta djurförsöksetiska nämnderna och vederbörande forskare och som i det allt övervägande antalet fall resulterade i en samsyn på hur försöken borde utföras. Dock ansåg Lagrådet att de djurförsöks- etiska nämndernas beslut borde kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol eftersom ett avslag på en ansökan kunde påverka en forskares verksamhet på ett avgörande sätt.TPF13FPT delade regeringens uppfattning att de djurförsöksetiska nämndernas beslut hade en oklar legal status vilket skapade osäkerhet om beslutens faktiska verkan. Utskottet anmärkte att Europeiska kommissionen hade påpekat att var tvunget att införa ett system som gjorde det möjligt att med 12TP PT Prop. 1997/98:28 s. 12–13. 13TP PT Prop. 1997/98:28 s. 28–29. bindande verkan förbjuda enskilda djurförsök. I likhet med Lagrådet ansåg utskottet att en djurförsöksetisk nämnds beslut borde kunna överklagas och att övervägande skäl talade för att sådana överklaganden skulle handläggas av allmän förvaltnings- domstol.TPF14FPT tillstyrkte utskottets förslag och de nya reglerna trädde i kraft . De djurförsöksetiska nämndernas beslut är således bindande och möjliga att överklaga. Eftersom möjligheten att överklaga aktualiserades först under handläggningen i Lagrådet gjordes inga närmare överväganden av om det fanns några alternativ till en överprövning i domstol. tillsatte regeringen en utredning med syfte att se över hur djurskyddet skulle kunna organiseras i genom inrättandet av en fristående djurskyddsmyndighet.TPF15FPT Arbetet resulterade i att en ny myndighet med centralt ansvar för djurskyddsfrågor bildades – med säte i . Myndigheten startade sin verksamhet den 1 januari 2004.TPF16FPT lades ned och centrala ansvar för djurskyddsfrågor enligt djurskyddslagen fördes över till Djur- skyddsmyndigheten. I budgetpropositionen för föreslog regeringen att skulle läggas ned och att djurskyddsfrågorna enligt djurskyddslagen skulle föras över till . beslöt enligt regeringens förslag. Förre generaldirektören fick regeringens uppdrag att analysera formen för en överflyttning av Djurskydds- myndigheten till eller till annan myndighet. Analysen redovisades i rapporten med helhetssyn. föreslog att de uppgifter som åvilar 1997/98:JoU12. 15TP PT Dir. 2000:31. 16TP PT SOU 2000:108, prop. 2001/02:189 och bet. 2002/03:MJU5. skulle föras över till förutom uppgiften att fördela medel till forskning och utveckling, som forskningsrådet Formas föreslogs få överta. All verksamhet som skulle bedrivas av föreslog Norbelie bli lokaliserad till . fick i uppdrag att vidta de åtgärder som behövs för att inordna djurskyddsverksamhet i den egna verksamheten. Utgångspunkten vid inordnandet av djurskyddsverksamheten ska vara att utifrån ett helhetsperspektiv arbeta för ett gott djurskydd och en god djur- hälsa nationellt och internationellt. Integrering och profilering av djurskyddet ska ske på ett tydligt och ändamålsenligt sätt i organisation. Uppdraget ska redovisas . Verksamhet med försöksdjur regleras i ett antal olika författningar. I detta kapitel redovisas bestämmelserna i djurskyddslagen (1988:534), djurskyddsförordningen (1988:539) och Djurskydds- myndighetens föreskrifter om den etiska prövningen av användningen av djur för vetenskapliga ändamål (LSFS 1988:45)TPF1FPT. Sist nämnda föreskrifter utfärdades av Centrala försöksdjurs- nämnden , men övertogs av i samband med att myndigheten bildades . Föreskrifterna hade då ändrats vid ett flertal tillfällen. övertog även föreskriftsrätten för ett flertal andra författningar som , och Lant- bruksstyrelsen tidigare hade utfärdat. Den formella grunden för övertagandet av samtliga dessa föreskrifter finns i en särskild författning – föreskrifter om föreskrifter och allmänna råd beslutade av samt om vissa föreskrifter och allmänna råd beslutade av eller föregångare till denna (DFS 2004:1). I detta betänkande benämns föreskrifterna om den etiska prövningen genomgående för LSFS 1988:45. I kapitlet lämnas avslutningsvis en redogörelse för de inter- nationella regelverk om försöksdjur som är anslutet till och har förbundit sig att uppfylla. 1TP PT Denna författning kallas i dagligt tal för L 28. Djurskyddslagen innehåller definitioner av försöksdjur och djur- försök. Med försöksdjur avses enligt 1 b § djurskyddslagen djur som används i djurförsök eller som föds upp, förvaras eller tillhandahålls för djurförsök. Enligt 1 c § djurskyddslagen avses med djurförsök användning av djur för 3.utveckling och framställning av läkemedel eller kemiska produkter, 4.undervisning, om användningen innebär att djuret avlivas, utsätts för operativt ingrepp, injektion eller blodavtappning eller om djuret orsakas eller riskerar att orsakas lidande, samt 5.andra jämförliga ändamål. Med djurförsök avses också framställning av djur med förändrad arvsmassa, om gentekniska, kemiska eller andra liknande metoder används. I 2 § djurskyddslagen föreskrivs att djur ska behandlas väl och skyddas mot onödigt lidande och sjukdom. Djur som används i djurförsök ska dock inte anses vara utsatta för onödigt lidande eller sjukdom vid användningen, om användningen har godkänts av en djurförsöksetisk nämnd. Villkoren för att få använda djur i djurförsök bygger på de s.k. 3 R:ns princip. Enligt denna princip, som är uppkallad efter de brittiska forskarna , definieras alternativ till djurförsök som varje metod som innebär ett totalt ersättande av djurförsök med djurfria metoder (replacement), en minskning i användningen av djur i ett visst försök (reduction) eller en förbättring av djurens situation (refinement). För att få använda försöksdjur krävs dels ett tillstånd från Jord- bruksverket (tidigare ), dels ett godkän- nande från en djurförsöksetisk nämnd. Den tillståndsprövning som gör grundar sig på 19 a § djurskyddslagen, där det föreskrivs att särskild hänsyn ska tas till om den sökande kan anses lämplig att bedriva verksamheten och om de anläggningar i vilka verksamheten ska bedrivas är lämpliga från djurskyddssynpunkt. Vid verksamhet som avses i 19 a § ska det finnas en av godkänd föreståndare som ansvarar för verksam- heten, en veterinär som bl.a. ger råd och anvisningar om hur verksamheten ska bedrivas och för verksamheten tillräckligt stor personal som har den utbildning och kompetens som behövs. Den prövning som en djurförsöksetisk nämnd ska göra framgår av 19 och 21 §§ djurskyddslagen. Enligt 19 § får djurförsök utföras endast om 1.det syfte som avses med verksamheten inte kan uppnås med någon annan tillfredsställande metod utan användning av djur, 2.så få djur som möjligt används, 3.verksamheten utformas så att djuren inte utsätts för större lidande än vad som är absolut nödvändigt, och 4.det vid verksamheten inte används andra djur än sådana som fötts upp för ändamålet. Av 21 § djurskyddslagen följer att användningen av djur i djurförsök ska godkännas från etisk synpunkt av en djurförsöks- etisk nämnd innan användningen påbörjas. De djur för vilka etiskt godkännande krävs är däggdjur, fåglar, kräldjur, groddjur, fiskar och rundmunnar.TPF2FPT Vid prövningen ska nämnden väga försökets betydelse mot lidandet för djuren. Nämnden får bifalla en ansökan om djurförsök endast om en sådan användning kan anses angelägen från allmän synpunkt och förutsättningarna i 19 § 1–3 djurskydds- lagen är uppfyllda. I 40–57 §§ djurskyddsförordningen ges närmare bestämmelser om djurförsök och de djurförsöksetiska nämnderna. Det ska finnas så många nämnder som bestämmer, dock minst sex stycken, och på de platser som myndigheten beslutar. Till varje nämnd hör ett sekretariat. utser ordförande och vice ordförande i nämnderna och bestämmer antalet ledamöter. En nämnd får ha högst fjorton ledamöter. Varje nämnd består av en ordförande och en vice ordförande samt tolv övriga ledamöter. Av de övriga ledamöterna är sex forskare/personer som arbetar med 2TP PT Se 41 § djurskyddsförordningen. försöksdjur och sex lekmän. Av lekmännen utses fyra personer efter förslag från kommuner där verksamhet med försöksdjur bedrivs och två personer efter förslag från djurskyddsorganisa- tioner. Ledamöterna utses av för högst i taget. Alla ordinarie ledamöter har suppleanter. En djurförsöksetisk nämnd är beslutför med en ordförande eller en vice ordförande (de får dock inte delta ) och det antal ledamöter i övrigt som bestämmer. Lika många forskare som lekmän ska delta i beslutet för att detta ska vara giltigt. Närmare föreskrifter om nämndernas organisation och om prövningen av ärenden meddelas av (tidigare ). Till närmare vägledning för arbetet i de djurförsöksetiska nämnderna finns föreskrifter om den etiska prövningen av användningen av djur för vetenskapliga ändamål (LSFS 1988:45). har även gett ut föreskrifter och all- männa råd (DFS 2004:4) om djurförsök m.m. Dessa innehåller regler om bl.a. val av djurart, bedövning och avlivning. Eftersom föreskrifterna är förhållandevis detaljerade lämnas inte någon närmare redogörelse här. Avgörande för om ett djurförsök ska prövas av en djur- försöksetisk nämnd är det ändamål för vilket djuren ska användas. Om djuren ska användas för vetenskaplig forskning eller viss undervisning, sjukdomsdiagnos, framställning av läkemedel eller andra kemiska produkter eller för andra liknande ändamål måste försöket godkännas från etisk synpunkt. Detta innebär att även för djuren mycket lindriga försök omfattas av ansökningsplikten. För att inte nämnderna ska tyngas med sådana ärenden i onödan har vissa undantag gjorts från kravet på godkännande. Utfordrings- försök som sker vid sedvanligt hållande av husdjur och som inte är förenade med lidande för djuren samt ringmärkning av fåglar är undantagna från kravet på etisk prövning (3 § LSFS 1988:45). En ansökan om godkännande från etisk synpunkt ska göras av den som är ansvarig för det planerade försöket, dvs. Nämnden ska se till att ärendet blir tillräckligt utrett och allsidigt Prövningen av en ansökan ska resultera i ett godkännande eller avslag. Ett beslut om godkännande får förenas med villkor (7–8 §§ LSFS 1988:45). Ansökningsärenden bereds inför nämndens sammanträden i en eller flera arbetsgrupper inom nämnden. I varje arbetsgrupp ska det finnas lekmän och forskare/personer som arbetar med försöksdjur, om möjligt till lika antal. Endast när en sådan sammansättning av olika skäl inte går att förverkliga, t.ex. om arbetsgruppen måste ges ett ojämnt ledamotsantal, får avsteg göras från likafördelnings- principen. Dock bör alltid minst en lekman och minst en forskare/person som arbetar med försöksdjur ingå i varje arbets- grupp. Arbetsgruppens beredning ska resultera i ett skriftligt förslag till nämndens ställningstagande i sak eller i ett förslag om att ärendet ska tas upp till muntlig handläggning vid ett samman- träde med nämnden. Om arbetsgruppen anser att det behövs särskilda villkor för att det planerade djurförsöket ska kunna godkännas från etisk synpunkt bör det framgå av förslaget (9 § LSFS 1988:45). Försöksledaren eller en representant för denne ska som regel kallas till beredningen för att svara på frågor och lämna kom- pletterande muntliga uppgifter. Oklarheter i en ansökan kan på så sätt undanröjas och nämnden kan få viktiga kompletterande uppgifter. Om ansökningen är så fullständig att ingen ytterligare information är nödvändig behöver dock inte försöksledaren kallas till beredningen. Detsamma gäller om försöksledaren lika gärna kan höras per telefon, skriftligen eller per e-post. Vid själva samman- trädet inför nämnden, dvs. när ansökningen prövas, är det dock mer undantagsvis som försöksledaren kallas att närvara (10 och 12 §§ LSFS 1988:45). En djurförsöksetisk nämnd ska sammanträda så ofta det behövs och minst . I brådskande fall kan en ansökan prövas genom telefonsammanträde eller genom att handlingar i ärendet och förslag till beslut skickas till ledamöterna, som får tillfälle att utveckla sin ståndpunkt före ett visst datum. Den möjligheten bör dock användas restriktivt (11 § LSFS 1988:45). Ett beslut av en djurförsöksetisk nämnd får överklagas av den som beslutet har gått emot. För överklagande gäller de allmänna bestämmelserna i förvaltningslagen (1986:223).