sou · GVB367 · 2008-01-01 00:00:00 — Men eftersom det inte finns något sådant som en gruppneutral uppfattning om vad som är gott och riktigt är det i praktiken de dominerande grupperna som sätter nor- men för hur vi alla bör vara och bete oss. Utifrån ett sådant förment neutralt ideal kommer de förtryckta grupperna oundvikligen att upp- fattas som speciella och annorlunda. De privilegierade grupperna däremot är normala (2000 sid. 104). Många av de konstitutionella förändringar som ägt rum har påverkats av splittringar mellan olika grupper i ett land. Inte sällan har exkluderade grupper krävt erkännande i kraft av sin identitet, de har krävt lika villkor och inkludering i politiskt beslutsfattande, men baserat på sin grupptillhörighet. Detta kan inte minst noteras i där såväl kvinnor, urinvånare, samt kvinnliga urinvånare benämns i konstitutionen. Denna förståelse bottnar i vad som brukas kallas en partikulär syn på människan och dess vara, en syn där såväl individuella rättigheter som gruppspeci- fika skillnader lyfts fram. Men den skulle dessutom kunna ses som en intersektionell syn, en syn där människors multipla identiteter, intersektionella relationer och korsande maktordningar framhålls. Kön ska i en kanadensiska konstitutionen förstås som relationen mellan kvinnor och män, vita och urinvånare, samt kvinnliga och manliga urinvånare och de olika maktordningar som kan finnas mellan olika identiteter. som det är vikigt att grupper ges erkännande (och också påtalas i konstitutioner), finns det en fara i låsa fast identi- teter. Grupper, identiteter och kategorier kan då ses som något statiskt och oföränderligt. De kan stigmatiseras för identiteter som de inte själva formulerat. I FN:s allmänna förklaring anförs t.ex. att mödrar och barn är berättigade till särskild omvårdnad och hjälp (FN, Den allmänna förklaringen ). På samma gång som kvin- nor lyfts fram, kopplas deras identitet till moderskap. Att män också kan vara fäder lämnas odiskuterat. Kopplingen mellan moderskap och barndom/särskild omvårdnad och hjälp, implicerar dessutom att mödrar är en grupp som är i behov av särskild hjälp. Här kan det diskuteras om moderskap är samma sak som ett till- stånd av hjälplöshet och handlingsoförmåga (jmf. 2005 sid. 44). Forskare har emellertid också anfört att konstitutioner kan stigmatisera grupper genom att inte benämna dem (1999, Dobrowolsky & Devlin 2002, Dobrowolsky & 2003). Regeringsformen och jämställdhetsbegreppets multipla innebörder Diskussionen kring begreppsparet universalitet och partikuläritet kan även i viss mån kopplas till synen på kunskap och den s.k. objektivitetsprincipen. Objektivitetsprincipen innebär att dom- stolar är skyldiga att såväl beakta allas likhet inför lagen som agera sakligt och opartiskt. Feministiska forskare har kritiserat synen på en neutral, objektiv kunskap och en neutral, objektiv sanning. Juristen talar t.ex. om subjektiv objektivitet (Schömer 1999 sid. 315). Hennes studie av arbetsdomstolens bedömning av lönediskrimineringsförbudet visar att för-givet-tagna antaganden om kvinnor och män i samhället underbyggs av domstolen i dess dömande. Domstolens föreställningar har i sin tur också genom- syrat dess bedömning av rättsfrågan. 4.4Könsneutrala respektive könsspecifika formuleringar I vilken mån bör offentliga dokument utgå från könsneutrala eller könsspecifika formuleringar? I vilken utsträckning bör man tala om han och hon eller bör omskrivningar göras till exempel- vismedborgaren? I flera internationella deklarationer, men också i den svenska regeringsformen används såväl könsneutrala som könsspecifika formuleringar. I FN:s allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna anförs som tidigare nämnt att alla människor äro födda fria och lika i värde och rättigheter (FN:s allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna, artikel 1, 1948, min kursiv.). Det anförs vidare att människor bör handla gentemot varandra i en anda av broderskap (FNs allmänna för- om de mänskliga rättigheterna, artikel 1, 1948, min kursiv.). I den svenska regeringsformen används regelbundet pronomenet han som bestämning till funktioner såsom statsministern, riks- dagsledamoten, talmannen, etc. I riksdagsordningen däremot används beskrivningar såsom han och hon. Att i de könsspecifika beskrivningarna enbart referera till han och honom men aldrig till han och hon eller honom och henne kan synas vara en kraftig begränsning av medborgarskapet. Eftersom hälften av medborgarna består av kvinnor (och att den universella abstrakta individen består av såväl kvinnor som män) kan det synas vara en självklarhet att såväl kvinnor som män ska omnämnas som medborgare, som potentiella riksdagsledamöter, talmän och statsministrar, etc. i landets författning. Enligt resone- manget under 4.3 skulle det kunna tolkas som att ett icke-benäm- nande av en grupp innebär en stigmatisering av densamma. Läsaren av konstitutioner förväntas i sina tankar att ersätta han med hon, broderskap med systerskap etc. Statsvetarna skriver: När en text refererar till man eller han, kan den syfta på både män och kvinnor. De är allmänna beteckningar. är de otvivelaktigt beteckningar på det manliga könet. Kvinnor måste oavlåtligt ha en översättningsapparat i gång när de läser. De måste ständigt fråga sig: Handlar det här om mig? Finns jag med? Kvinnor får svårt att identifiera sig med subjekten i texten. De lämnas med en känsla av främlingskap i förhållande till det de läser (Wendt 1996 sid. 65). Juristen problematiserar vad som skulle hända om man ersatte broderskap med systerskap. Skulle män känna sig inkluderade om man gjorde en sådan rockad? (2005 sid. 44). Har män samma översättningsapparat? Juristen (1999) menar på motsvarande sätt att köns- neutraliteten i den svenska rättsliga diskursen producerar en köns- neutral man, en man som visserligen är en fiktion på så sätt att detta HAN inte har något kön.TPF1FPT Schömer menar att de i samhället förhärskande idéerna, de sociala normerna, är styrande för rättsliga avgöranden: detta är emellertid inte synligt, eftersom de rättsliga avgörandena ikläds en mantel av neutrala och värderingsfria regler (Schömer 1999, sid. 39). Dessa regler bygger ofta på en uppfattning att det finns rättvisa, objektiva och sanna förhållanden (ibid.). Inom feministisk teori har man kritiserat könsneutrala beskriv- ningar och formuleringar. Enligt Wendt och är pro- blemet med denna abstrakta individ // att den faktiskt är model- lerad efter mannen. Könlösheten har blott kosmetisk karaktär, den döljer – ofta bristfälligt – det faktum att individen egentligen är en man (Wendt 1996 sid. 11). Könsneutrala beskriv- ningar, i likhet den universella synen på människan som diskutera- des ovan, antas således dölja de underliggande sociala och politiska maktstrukturerna i samhället. Detta kan i sin tur medföra att vissa 1TP PT Statsvetaren menar att könsneutralitet inte innebär frihet från kön: Man kan lätt konstatera att män dominerar politiken, som budskapet förmedlar att de inte är där för att de är män. De står för en kombination av självklar närvaro och total frånvaro. Därav frågan: finns män? (2002 sid. 106). Regeringsformen och jämställdhetsbegreppets multipla innebörder kränkningar mot kvinnor inte inkluderas. skriver att rättigheterna, som enligt formuleringarna ska gälla lika för kvinnor och män, utövas i ett socialt och kulturellt paradigm – patriarkatet (Amnéus sid. 155). Detta paradigm hindrar ofta att kvinnor kan åtnjuta rättigheterna på lika villkor. Lika rättigheter blir på så sätt ett spel för gallerierna, menar . Wendt och (1996) skriver på motsvarande sätt att när kvinnor ute- sluts ur analysen, eller när skenbart könsneutrala begrepp används, osynliggörs maktrelationer mellan könen (sid. 12). (2006) menar att genom att utgå från individen, implicit mannen, i internationella konventioner och i nationella konstitutioner, frånskrivs kvinnor rätten att ingå i det mänskliga. De mänskliga rättigheter som skrivs in i nationella och internatio- nella deklarationer blir mäns rättigheter. Mänskliga rättigheter blir mäns lika rättigheter. Kvinnor konstrueras som något annan än människa. I konstitutioner regleras i första hand förhållandet mellan stat och individ. Individen ska skyddas från övergrepp och intrång av staten i såväl den offentliga som den privata sfären. Gränserna mellan offentligt och privat bör hållas åtskilt så att den enskilda individen i så stor utsträckning som möjligt kan ta ansvar för sitt eget liv. Den privata sfären ska utgöra en fredad zon, som staten inte ska reglera. Men bör konstitutioner även reglera förhållanden i det privata? I vilken utsträckning finns konstitutionellt skydd för övergrepp inom den privata sfären, övergrepp som äger rum mellan individer och inte mellan stat och individ? I vilken utsträckning omfattas kvinnors specifika behov av skydd i konstitutioner? På vilket sätt hjälper/stjälper devisen om privatlivets helgd kvinnor? Feministiska forskare menar att uppdelningen mellan det offentliga och privata bidrar till att sociala, ekonomiska och poli- tiska ojämlika strukturer mellan könen upprätthålls och förstärks (Amnéus 2005). Enligt är gränsen mellan det offentliga och privata en av orsakerna bakom att det varit svårt att få gehör för kvinnors mänskliga rättigheter. Könsdiskriminering och förtryck av kvinnor som utförs av individer och inte staten har inte setts som en kränkning av de mänskliga rättigheterna utan som ett privat problem. Flera feminister hävdar att mäns våld mot kvinnor är det yttersta uttrycket för mäns överordning och den bristande jämställdheten i samhället. Juristen pläderar för att kvinnors frihet från våld måste ses som en mänsklig rättighet som bör skrivas in i konstitutioner. Hon menar vidare att även prostitution och pornografi ska ses som ett uttryck för mäns makt över sexualiteten (2006). Prostitutionen har en dubbel verkan: den såväl manifesterar en patriarkal sexuell ordning som legitimerar denna ordning genom förekomsten av prostitution. Pornografi ses som både roten och symptomet till synen på kvinnor som sexuellt tillgängliga och underkuvade, och fungerar som bränsle till det förtryck som kvinnor utsätts för inom alla samhällsområden. Prostitution och pornografi ska följaktligen ses som två systerkomponenter till det könsrelaterade våldet. I sin analys av olika feminismer kopplar etnologen sam- man radikalfeminism med mäns våld mot kvinnor: patriarkatets yttersta uttryck är kontrollen av kvinnor som sexuella varelser, där vapnet i sista hand är våldtäkt (2002 sid. 47). Kvinnorörelsen har kritiserat uppdelningen i offentlig och privat och menar att kvinnors behov av skydd från övergrepp måste regleras i folkrätt, konstitutioner och annan lagstiftning. Detta har till viss del gjorts. I FN:s deklaration om avskaffande av våld mot kvinnor som antogs 1993 stadgas att varje könsrelaterad vålds- handling ska åtgärdas vare sig det sker offentlig eller privat (FN:s Deklaration om avskaffande av våld mot kvinnor 1993). artikel 16 inkluderar även den privata sfären genom dess familjerättsliga reglering. Inom såväl forskning som statliga utredningar lyfts ofta språkets betydelse fram. Språket har betydelse för hur vi uppfattar olika beteenden och händelser. I huvudbe- tänkande (Kvinnofrid SOU 1995:60) föreslogs t.ex. en ändring av brottet kvinnlig omskärelse till könsstympning för att markera en förändrad syn på brottet. Ett annat exempel är begreppsför- skjutningen från hustrumisshandel (domestic violence) till mäns våld mot kvinnor. Regeringsformen och jämställdhetsbegreppets multipla innebörder ger olika brottsbenämningar olika associationer av beteenden (2001 sid. 27–28). Begreppet positiv särbehandling kan på motsvarande sätt kritiseras eftersom det kan komma att associeras till en positiv be- handling av vissa grupper, på bekostnad av andra som behandlas neutralt (2001). Begreppen positiv diskriminering, indirekt diskriminering respektive omvänd diskriminering kan på liknande sätt kritiseras för att genom ordvalet diskriminering ge negativa associationer. Det kan ge ett intryck av att en osaklig särbehandling kan ha ägt rum. Som flera feministiska forskare på- talat bör ett gynnande av en undertryckt grupp betraktas som åt- skillnad, men inte diskriminering. Könsneutrala formuleringar, som ovan diskuterats, kan på mot- svarande sätt dölja en manlig norm och därmed reproducera gängse maktförhållanden. som könsneutrala formuleringar kan dölja en manlig norm, kan de begrepp och formuleringar som används skapa diskursiva effekter. Enligt teorier om socialkonstruktivism skapar människor verkligheten. Vårt sätt att tala och skriva avspeglar inte vår omvärld, våra identiteter och sociala relationer på ett neutralt sätt, utan det medverkar snarare till att skapa och förändra den. Verkligheten är en produkt av vårt sätt att kategorisera världen (2000 sid. 11). Det är därmed viktigt att problematisera de konstruktioner som blir tagna för givna vid sidan om de som tillägnas lite uppmärksamhet och den därmed inbyggda maktrelationen eller kampen om vad som är rätt eller fel, sant eller falskt. Diskurser utgör en tolkning av hur verkligheten är konstruerad. Språk, begrepp och kategorier sätter ramar för vad vi ser och inte ser. Den tolkning som görs formas inom ett diskursivt ramverk för vad som tillåts uttryckas eller uppmärksammas och för vad som kan uppfattas som plausibelt att genomföra. För att kunna identifiera diskurser och diskursiva ramar bör man således granska språket som sätter ramarna för problemförståelsen. Statsvetaren (2004) har analyserat begreppet preferential treatment, som kan översättas med positiv särbe- handling på svenska. Oavsett man är för eller emot könskvotering är begreppet preferential treatment problematiskt, anser . Det ger associationer till att de som kommer i åtnjutande av denna åtgärd i själva verket är kraft- och viljelösa personer som inte för- mår att ta sig fram för egen maskin. Det kan ge ett intryck av att en grupp särbehandlas (kvoteras in) trots bristande kompetens. Denna grupp konstrueras därmed som behövande (needy) som måste lyftas upp till den dominerande gruppens nivå, som dominerande sociala gruppers privilegium lämnas osynligt. Begrep- pet preferential treatment får således diskursiva effekter. Diskursiva effekter kan därmed definieras som det sätt som subjekt och subjektiviteter är utformade i diskursen. Grupper tilldelas speciella positioner och ges olika värden, som t.ex. behövande, missgynnade eller diskriminerade. Gruppen kvinnor konstrueras i detta fall som handlingsoförmögna personer med bristande kompetens och i behov av särskilt stöd. Kvinnor görs följaktligen till problemet som bör åtgärdas, och deras assimilation genom positiv särbehandling blir den postulerade lösningen: they (kvinnor) will be added to the status quo which will remain largely unchanged (2004 sid. 131). Istället borde fokus riktas, enligt , på maktförhållandena (och den positiva särbehand- ling) som gör att vissa grupper (ofta män) får makt över andra (ofta kvinnor) och detta utan lagstiftning. Som framgår av diskussionen i avsnitt 4.1–4.6 kan jämställdhetsbe- greppet definieras på flera skilda sätt. I det följande avsnittet ska regeringsformens formuleringar om jämställdhet mellan könen analyseras med hjälp av de analytiska kategorierna formell respektive reell jämställdhet, likhet och skillnad, universalism och partikuläritet, könsneutrala respektive könsspecifika formuleringar, offentligt och privat, samt språkets betydelse. Vissa av dessa kate- gorier diskuteras under en och samma rubrik. I avsnittet dras även paralleller till den sydafrikanska visa på alternativa skrivningar. Regeringsformen och jämställdhetsbegreppets multipla innebörder Formell respektive reell jämställdhet Regeringsformens formuleringar om jämställdhet ligger i första hand i linje med vad som definieras som formell jämställdhet. I texten betonas företrädesvis de negativa friheterna/rättigheterna såsom icke-diskriminering och rätten till lika behandling. Mot bak- grund av vad som framkom i diskussionen i avsnitt 4.1. tenderar den formella jämställdheten att bevara rådande ordning, snarare än förändra den. Det finns därmed en risk att ojämlika förhållanden mellan könen permanentas. I regeringsformens formuleringar finns även inslag av vad som definieras som reell jämställdhet. Reell jäm- ställdhet framhålls explicit i RF 1:2, där det framgår att det all- männa ska verka för jämlikhet i samhället. RF 1:2 är emellertid ett målsättningsstadgande och därmed ej rättsligt bindande. Den reella jämställdheten framhålls även i RF 2:16, som är rättsligt bindande, och som undantar missgynnande på grund av kön från att räknas som diskriminering om det utgör ett led i strävan att åstadkomma jämställdhet mellan könen. Paragrafen är emellertid inte formulerad som att krav på att aktiva åtgärder måste vidtas. Det finns därmed en viss otydlighet i grundlagen när det gäller synen på formell respektive reell jämställdhet. En åtgärd i en författningsöversyn vore att i regeringsformen tydliggöra synen på formell respektive reell jämställdhet. I vilken utsträckning anser att regeringsformen vid sidan om skrivningar om icke-diskriminering och lika behandling också ska innehålla skrivningar om vikten av att främja jämställd- het? I vilken utsträckning bör vikten av att inte enbart verka för en ökad jämställdhet lyftas fram, utan att det också bör finnas ett krav på att det allmänna aktivt ska arbeta för en ökad jäm- ställdhet? I vilken utsträckning bör regeringsformen inta en mer progressiv ställning till jämställdhet? Bör detta ställningstagande i så fall ytterligare markeras? Som skrivningarna ser ut i dags dato ges i första hand en bild över var vi står (en reaktiv position), men inte vart vi går (mot en mer proaktiv position?). Här vore det önskvärt att regeringsformens syn på jämställdhet – och vilken färdriktning det allmänna har i detta avseende – klargörs. Juristen (2001) har föreslagit att RF 2:16 helt tas bort eller görs om. Hon menar att finns en diskrepans mellan grundlagen och den materiella lagstiftningen. I RF 2:16 stadgas att lagar och andra föreskrifter inte får missgynna med- borgare på grund av sitt kön, om inte föreskriften utgör ett led i strävanden att åstadkomma jämställdhet mellan kvinnor och män, eller missgynnar det ena könet i frågor om värnplikt och motsvarande tjänsteplikt. Kärnan i problemet är just möjligheterna att göra undantag från könsdiskrimineringsförbudet. Eftersom det finns exempel på undantag i den materiella lagstiftningen som inte är ett led i jämställdhetsfrämjande åtgärder och därmed inte har stöd i grundlagen kan det diskuteras om listan med undantag bör utökas (Lerwall 2006). Mot bakgrund av den EU-lagstiftning som finns på området föreslår hon att RF 2:16 ändras. Ett annat förslag är att i enlighet med den sydafrikanska konstitutionen (och i linje med EG-rätten) betona statens ansvar att aktivt främja jämställdhet mellan könen. Den sydafrikanska konstitutionen – of the Republic of South , Act 108, 1996 – skiljer sig från de flesta konstitutioner genom att den explicit lyfter fram jämställdhet mellan könen och jämlikhet mellan raserna som konstitutionella värden. I dess por- talparagraf framhålls the achievement of equality (Sydafrikanska konstitutionen, 1996, kapitel 1, § 1a), samt betydelsen av non- racialism and non-sexism (Sydafrikanska konstitutionen, 1996, kapitel 1, § 1 b). Jämställdhet mellan könen och raserna placeras således i samma paragraf som institutionerna allmän och lika röst- rätt flerpartisystem och rättstat. Dess kapitel två om de grundläggande fri- och rättigheterna – of Rights – inkluderar såväl andra (politiska och medborgerliga rättigheter) som tredje generationens rättigheter (ekonomiska och sociala rättigheter), samt kräver judiciell prövning (judicial review) av alla dessa rättig- heter. I sektion 7(2) framgår även att staten ska respect, protect, promote and fulfill the rights in the of Rights (Sydafrikanska konstitutionen, 1996, Sektion 7(2)). Det innebär följaktligen att staten måste vidta proaktiva åtgärder för att försäkra sig om för- fattningen efterlevs. Som juristerna (2005) konstaterar i sin analys av den konstitutionella ut- vecklingen i , försökte arkitekterna bakom konstitutionen inte bara lägga till kön, utan också försäkra sig om att de nya institutionerna också skulle vinnlägga sig om såväl reell jämställd- het mellan könen som reell jämlikhet mellan raserna. Den sydafrikanska konstitutionens sektion nio om grund- läggande fri- och rättigheter innehåller en konkret lista med diskrimineringsgrunder.TPF2FPT Denna lista inkluderar såväl kön, genus, 2TP PT Den Sydafrikanska konstitutionen, 1996, Section 9: (1) Everyone is equal before the law and has the right to equal protection and benefit of the law. Regeringsformen och jämställdhetsbegreppets multipla innebörder graviditet, sexuell orientering som civilstånd. I sektionen framgår även att staten ska främja jämställdhet – promote the achievement of equality – och i det arbetet tillåts aktiva åtgärder – legislative and other measures – för att skydda eller stödja personer eller grupper som missgynnats av orättvis diskriminering. Det framgår även att nationell lagstiftning måste antas för att förhindra eller förbjuda orättvis diskriminering – prevent or prohibit unfair discrimination. I den sydafrikanska konstitutionen tas således ett proaktivt ställningstagande för reell jämställdhet, ett ställnings- tagande där aktiva åtgärder är tillåtna och påbjudna för att åtgärda en skev maktbalans mellan grupper. Åtgärder för att eliminera underordning av grupper ska således inte ses som diskriminering enligt den sydafrikanska konstitutionen. De ska snarare ses som insatser för att kompensera ett historiskt förtryck. I den sydafrikanska konstitutionen framgår även att flera statliga institutioner, bl.a. The Commission for Gender Equality, ska etableras för att främja jämställdhetsarbetet definierad som constitutional democracy. Regeringsformen baseras i första hand på en individualistisk och likhetsorienterad syn på jämställdhet. Den bärande idén är den liberala idétraditionens fokus på likhet inför lagen. Den innebär att ingen individ ska bedömas annorlunda än någon annan eftersom alla är lika mycket värda. I RF anförs att den offentliga makten ska utövas med respekt för alla människors lika värde och den enskilda människans frihet och värdighet (RF 1:2). Den individualistiska och likhetsorienterade synen kan kritiseras för att osynliggöra skillnader mellan individer, såsom kön, etnicitet och hudfärg när det gäller makt och inflytande. (2)Equality includes the full and equal enjoyment of all rights and freedoms. To promote the achievement of equality, legislative and other measures designed to protect or advance persons or categories of persons, disadvantaged by unfair discrimination may be taken. (3)The state may not unfairly discriminate directly or indirectly against anyone on one of more grounds, including race, gender, sex, pregnancy, marital status, ethnic or social origin, colour, sexual orientation, age, disability, religion, conscience, belief, culture, language and birth. (4)No person may unfairly discriminate directly or indirectly against anyone on one or more grounds in terms of subsection (3). National legislation must be enacted to prevent or prohibit unfair discrimination. (5)Discrimination on one or more of the grounds listed in subsection (3) is unfair unless it is established that the discrimination is fair. kan finnas mellan grupper i samhället relateras till individen. Det anförs bl.a. i RF 1:2 att det allmänna ska motverka diskriminering av människor på grund av kön, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, språklig eller religiös tillhörighet, funktionshinder, sexuell läggning, ålder eller annan omständighet som gäller den enskilde som person (min kursiv.). Det framhålls därmed inte explicit att diskriminering kan äga rum på flera grunder.