sou · GWB3104 · 2008-12-09 00:00:00 — Av andra stycket framgår att det är styrelsen som beslutar vilka kollegiala beslutsorgan som ska finnas vid lärosätet samt varje organs ansvarsområde och närmare arbetsuppgifter. Som framgår av 2 kap. 1 § ska det vid ett lärosäte finnas minst ett kollegialt beslutsorgan. Det är upp till styrelsen att besluta hur de kollegiala beslutsorganen ska benämnas. Bestämmelsen har kommenterats i avsnitt 6.3.3. Paragrafen har sin motsvarighet i 2 kap. 6 § nu gällande högskolelag och 3 kap. 3 § nu gällande högskoleförordning. I paragrafen ges be- stämmelser om de kollegiala beslutsorganens sammansättning och hur beslutsorganens ledamöter utses. Hur studentrepresentanterna utses framgår av 3 kap. 4 § andra stycket. Bestämmelsen har kom- menterats i avsnitt 6.3.3. Bestämmelsen är ny. Syftet med bestämmelsen är att underlätta för lärosätena att samverka i fastare former. Det innebär t.ex. att två lärosäten kan inrätta en gemensam institutionsstyrelse. Eftersom det gemensamma beslutsorganet inte kommer att vara en egen juridisk person måste överlämnade av förvaltningsuppgift ske till organets enskilda ledamöter. Bestämmelsen avser endast samarbeten i . Samarbetet och de gemensamma beslutsorganens verksamhet ska regleras genom avtal mellan de berörda lärosätena enligt vad som fram- går av andra stycket. Förslaget har kommenterats i avsnitt 6.3.3 och 6.8. Bestämmelsen är ny. Syftet med bestämmelsen är att garantera studenter som är medborgare i Europeiska unionen, länder inom det europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES), eller avgiftsfri utbild- ning vid de självständiga lärosätena i . Bestämmelsen ersätter 1 kap. 10 § i nu gällande högskoleförordning och motsvarar i sak den bestämmelse som föreslagit i sitt be- tänkande SOU 2006:7, Studieavgifter i högskolan. Den nya bestäm- melsen hindrar inte lärosätena att ta ut avgifter av studenter från länder utanför EU och EES (med undantag av studenter som är medborgare i ) samt bestämma avgifternas storlek. Bestämmelsen hindrar inte heller lärosätena att ta ut avgifter för uppdragsutbildning och beställd utbildning samt att bestämma avgifternas storlek. Förslaget har kom- menterats i avsnitt 6.4.2. Paragrafens första stycke motsvarar 3 kap. 9 § andra stycket nu gällande högskoleförordning och handlar om studenternas rätt till representation i olika organ och hur samråd ska ske med studenterna inför beslut. Andra stycket är nytt och tar upp hur studentrepresentanterna ska utses. När det gäller representationen i styrelsen görs en hänvisning i första meningen till 2 kap. 6 § (jfr kommentaren till 2 kap. 6 §). Beträffande representationen i övriga organ, ska studentrepresentanterna utses i den ordning som styrelsen bestämmer. Detta innebär en för- ändring i förhållande till nu gällande ordning enligt vilken student- kårerna anförtrotts att utse företrädare för studenterna i de organ som dessa har rätt att vara representerade i (jfr 5 kap. 2 § nu gällande högskolelag samt 1 kap. 7 § nuvarande högskoleförordning och 16 § förordningen [1983:18] om studerandekårer, nationer och student- föreningar vid universitet och högskolor). Inget hindrar att styrelsen bestämmer ordningen i nära samverkan med de studentkårer som finns vid lärosätet. Regeringen kommer dock ha ett bemyndigande att meddela föreskrifter om hur studenternas repre- sentanter ska utses, varvid regeringen får överlämna åt studentsamman- slutningar, t.ex. studentkårer, att utse ledamöter i dessa organ (jfr 19 § införandelagen). Nuvarande ordning kan således behållas . Förslaget har kommenterats i avsnitt 6.3.2 och 6.3.3. Paragrafen motsvarar 10 kap. 1 § nu gällande högskoleförordning. Ändringarna i första stycket punkterna 2 och 3 är redaktionella. Ändringen i punkten 4 är en anpassning till att reglerna om dis- kriminering i arbetsliv och utbildningsverksamhet ändras fr.o.m. , då nu gällande lagar på området ersätts av en sammanhållen diskrimineringslag som omfattar all slags diskriminering (jfr avsnitt 4.7.2). Paragrafens första till tredje stycken motsvarar 10 kap. 9, 10 och 14 §§ nu gällande högskoleförordning. Fjärde stycket är nytt och innebär att lärosätet självt får besluta närmare regler om verksamheten i disciplinnämnden. Vid handlägg- ningen av ärenden ska förvaltningslagen tillämpas (jfr 8 kap. 2 §). Vidare ska besluten dokumenteras i enlighet med vad som framgår av 8 kap. 3 §. Förslaget har kommenterats i avsnitt 6.9.4. Paragrafen motsvarar 4 kap. 6 och 7 §§ nu gällande högskolelag. I sista stycket finns ett bemyndigande för regeringen att meddela närmare föreskrifter om avskiljande. Sådana föreskrifter finns i för- ordningen (2007:989) om avskiljande av studenter från högskole- utbildning. Förslaget har kommenterats i avsnitt 6.9.4. Bestämmelsen är ny. I avsnitt 6.5.1 och 6.5.2 redogörs för de all- männa principerna på personalområdet. Bestämmelsen innebär att lärosätena ska ha lärare för undervisning och forskning. Av 2 kap. 15 § första stycket andra meningen följer att med forskning jäm- ställs i tillämpliga delar konstnärligt utvecklingsarbete. Av andra meningen framgår att det är lärosätena som närmare bestämmer vilka kategorier av lärare som ska finnas där, samt om de behörighetskrav och bedömningsgrunder som ska gälla vid anställ- ning av sådana lärare. Likaså är det lärosätena som själva beslutar om anställningsprocessens utformning. Vilka som definieras som lärare vid lärosätena har betydelse när deras representanter ska utses i t.ex. styrelserna. I 2 kap. 4 § anges att stadgan ska innehålla lärosätets anställningsordning. Med anställningsordning avses de regler för anställning av lärare som lärosätet tillämpar. Lärosätenas anställnings- beslut får inte överklagas. Detta följer av 7 kap. 2 och 4 §§. Bestämmelsen är ny. Förslaget har kommenterats i avsnitt 6.5.3. Bestämmelser för all utbildning Paragrafen motsvarar 6 kap. 3 § nu gällande högskoleförordning. Ändringarna är av redaktionell art. I 2 kap. 4 § anges att stadgan ska innehålla lärosätets antagningsordning. Första stycket i paragrafen motsvarar 6 kap. 7 § nu gällande högskole- förordning. Andra stycket är nytt och ger utryck för lärosätenas ökade själv- bestämmande. Avsikten är dock inte att lärosätena ska avvika från de principer för tillgodoräknande som rått. Lärosätenas ansvar för kvalitet sätter också gränser för vilka tillgodoräknanden som kan komma i fråga. Förslaget har kommenterats i avsnitt 6.4.3. Paragrafen har sin motsvarighet i 1 kap. 10 a § nu gällande högskole- lag. Bestämmelsen innebär att regeringen ska fastställa en nationell examensordning för de självständiga lärosätena. Bestämmelsen är ny och ger uttryck för lärosätenas ökade själv- bestämmande. Förslaget har kommenterats i avsnitt 6.4.3. 6 kap. Tillträde till utbildning Bestämmelsen motsvarar första meningen i 4 kap. 3 § nu gällande högskolelag och innebär att lärosätet ska göra ett urval bland de sökande om inte alla behöriga sökande till en utbildning kan tas emot. Urvalet ska ske med tillämpning av 6 kap. 8 § (jfr kommentaren till den bestämmelsen). Regeringen eller ska således inte längre meddela föreskrifter om urval. Förslaget har kommenterats i avsnitt 6.4.3. Bestämmelsen är ny och innebär att regeringen även i fortsättningen ska meddela föreskrifter om grundläggande behörighet till utbild- ning på grundnivå, avancerad nivå och forskarnivå. Däremot kommer regeringen inte längre ha möjlighet att delegera föreskriftsrätten till t.ex. . Förslaget har kommenterats i avsnitt 6.4.3. Bestämmelsen är ny och innebär att det är lärosätet självt, och således inte regeringen, som bestämmer vilken särskild behörighet som krävs för att bli antagen till en utbildning. Med särskild behörighet avses bl.a. krav på vissa förkunskaper eller liknande villkor. Kraven som ställs ska dock vara nödvändiga för att de sökande ska kunna till- godogöra sig utbildningen. Förslaget har kommenterats i avsnitt 6.4.3. Bestämmelsen är ny, men bygger delvis på regler i nu gällande hög- skoleförordning. Bestämmelsen innebär bl.a. att ett lärosäte får be- stämma urvalsgrunderna enligt uppräkningen i denna paragraf samt dessutom bestämma platsfördelningen mellan urvalsgrupperna. Be- stämmelsen gäller för alla nivåer av utbildning och oavsett om utbild- ningen vänder sig till nybörjare eller till andra. Det står dock läro- sätet och staten fritt att i verksamhetsavtalet (jfr 1 kap. 10 §) komma överens om t.ex. en viss platsfördelning mellan urvalsgrupper vid antagning till nybörjarutbildningar. Förslaget har kommenterats i avsnitt 6.4.3. Paragrafen har sin motsvarighet i 7 kap. 4 § och 37 § första stycket nu gällande högskoleförordning. Andra meningen i andra stycket i 7 kap. 4 § nu gällande högskole- förordning utgår. Avsikten är dock inte att det ska vara någon för- ändring av möjligheten att till studenterna lämna ett maskinellt fram- taget antagningsbesked om utbildning på grundnivå eller avancerad nivå. Dessa antagningsbesked gäller fortfarande som lärosätenas beslut i antagningsärendena. Paragrafens första mening och andra stycke motsvarar, frånsett en redaktionell ändring, 5 kap. 1 § nu gällande högskolelag. Första styckets andra mening är ny. I bestämmelsen slås fast att nämndens ordförande ska vara jurist och ha erfarenhet som domare. Även sista stycket är nytt. Regeringen ges där ett bemyndigande att meddela föreskrifter om nämnden. Sådana föreskrifter finns i förordningen (2007:991) med instruktion för . Förslaget har kommenterats i avsnitt 6.9.4. Bestämmelsen är ny, men en liknande bestämmelse finns i 12 kap. 2 § nu gällande högskoleförordning. I den nya lagen har personalområdet avreglerats och det har lämnats till lärosätena att själva bestämma i anställnings- och befordrings- frågor (jfr avsnitt 6.5.2). Som en följd härav har även möjligheten att överklaga beslut i ärenden som rör dessa frågor till för högskolan tagits bort. Beslut i ärenden som är student- relaterade, såsom behörighet till högskoleutbildning, befrielse från obligatoriskt utbildningsmoment, indragning av doktorandhandled- ning, tillgodoräknande av utbildning m.m., utbildningsbevis samt anstånd och studieuppehåll, ska dock alltjämt kunna överklagas till nämnden. Detta framgår av punkterna 1–6 i bestämmelsen. Ytter- ligare bestämmelser om överklagande till nämnden finns i andra för- fattningar, bl.a. 4 kap. 18 § diskrimineringslagen (2008:567). Förslaget har kommenterats i avsnitt 6.9.4. Bestämmelsen är ny. Bestämmelsen innebär att offentlighetsprincipen ska vara tillämplig i de självständiga lärosätenas verksamhet. I första stycket tillförsäkras rätten att ta del av handlingar som hör till lärosätenas verksamhet. Detta innebär, på motsvarande sätt som för myndigheter, att vem som helst har rätt att enligt tryckfri- hetsförordningen ta del av allmänna handlingar som förvaras hos lärosätet och som inte omfattas av sekretess (jfr tredje stycket i be- stämmelsen). Av andra stycket framgår att anställda och uppdragstagare vid läro- sätena ska omfattas av meddelarfrihet (rätt att skaffa fram uppgifter och att lämna uppgifter i vilket ämne som helst för att offentliggöra dem), meddelarskydd (rätt för dem som har meddelarfrihet att också lämna uppgifter anonymt) och skydd mot efterforskning (för- bud för lärosätet att efterforska vem som har lämnat viss uppgift). Enligt vad som framgår av tredje stycket ska lärosätena tillämpa sekretesslagen respektive arkivlagen i sin verksamhet och därvid jäm- ställas med myndighet. Tillämpningen av sekretesslagen innebär att lärosätena vid en prövning av en begäran om utlämnade av en allmän handling alltid har att beakta om det finns något hinder i sekretess- lagen mot utlämnade av handlingen. Arkivlagens tillämpning innebär att bestämmelserna om arkivvård och gallring av allmänna handlingar i den lagen gäller i lärosätenas verksamhet. Förslaget har kommenterats i avsnitt 6.7.4. Bestämmelsen är ny. Bestämmelsen innebär att förvaltningslagen ska tillämpas vid handläggningen av ärenden i de självständiga lärosätenas verksamhet. Lärosätena ska således tillämpa förvaltningslagen vid handläggningen av förvaltningsärenden, t.ex. vad gäller myndighets- utövning (bl.a. beslut om antagning och examination) och handlägg- ning av ärenden om utlämnande av allmänna handlingar. Från hand- läggning av ärenden, som sålunda ska utmynna i ett beslut, får man dock skilja sådan verksamhet vid lärosätena som består i företagande av rent faktiska åtgärder, s.k. faktiskt handlande, undervisning och forskning som faller utanför tillämpningsområdet för förvaltnings- lagen. Bestämmelserna i 4–6 §§ förvaltningslagen om serviceskyldighet, tillgänglighet och samverkan gäller dock även vid faktiskt handlande. Förslaget har kommenterats i avsnitt 6.9.2. Bestämmelsen är ny. Paragrafen överensstämmer med nuvarande reglering (jfr 21 § myndighetsförordningen jämförd med 1 kap. 5 § nu gällande högskoleförordning). Bestämmelsen avser endast skriftliga beslut. Varje beslut ska dokumenteras. Dokumentationen ska ske för att det i efterhand ska gå att kontrollera beslutets innebörd och är också en förutsättning för att det ska gå att få insyn i och kontrollera lärosätets verksamhet. Dokumentation av ett besluts innehåll och vem som fattat beslutet möjliggör också ansvarsutkrävande för t.ex. tjänstefel. Handlingsbegreppet har samma innebörd som i tryckfrihets- förordningen. Bestämmelsen avser dock inte de antagningsbeslut som studenterna erhåller i samband med antagning till utbildning på grund- nivå eller avancerad nivå. För dessa gäller fortfarande ett maskinellt framtaget besked. (Jfr kommentaren till 6 kap. 9 §). Förslaget har kommenterats i avsnitt 6.9.2. Bestämmelsen är ny. I bestämmelsen ges regeringen bemyndigande att meddela föreskrifter angående lärosätena i enlighet med vad som framgår av 17–19 §§ införandelagen (jfr kom- mentaren till 2 kap. 6 § och 3 kap. 4 § ). Regeringen har förutom dessa tillfälliga bemyndiganden ytterligare bemyndiganden vilka framgår direkt av lagen om självständiga lärosäten. Bestämmelsen är ny och innebär att svarar för till- syn och annan granskning av de självständiga lärosätenas verksamhet. Med tillsyn avses främst kontroll av efterlevnad av lagar och andra författningar, och med annan granskning bl.a. att lärosätena följer 1 kap. 9 § om utvärdering. Förslaget har kommenterats i avsnitt 6.9.3 och 7.2. Andra stycket motsvarar 1 kap. 12 § nu gällande högskoleför- ordning. Ändringen är av redaktionell art och någon ändring i sak är inte avsedd. Bestämmelsen är nödvändig för att verket ska kunna fullgöra sin uppgift enligt första stycket. Av paragrafen framgår att föreskrifter om ikraftträdande av denna lag framgår av lagen om införande av lagen om självständiga läro- säten (införandelagen). Eftersom lagen om självständiga lärosäten kräver omfattande övergångsbestämmelser, har det bedömts lämpligt att samla ikraftträdande- och övergångsbestämmelser i en särskild lag (införandelagen). 8.2Förslaget till lag om införande av lagen om självständiga lärosäten Lagen om införande av lagen om självständiga lärosäten (införande- lagen) syftar till att lösa ett antal övergångsfrågor och bereda vägen för den nya verksamhetsformen. Genom införandelagen sätts lagen om självständiga lärosäten i kraft. upphävs nu gällande högskolelag. Upphävandet av högskolelagen får också konsekvenser för andra författningar, se vidare avsnitt 7.7. Bestämmelserna i införandelagen kommenteras endast om det är särskilt motiverat. De avtal som avses i bestämmelsens första stycke kan röra t.ex. hyra, leasing, uppdragsutbildning eller uppdragsforskning. Regleringen i andra styckets andra mening är nödvändig för att skydda tredje man och framför allt borgenärer mot eventuella rätts- förluster vid övergången. 10 och 11 §§ Bestämmelserna avser inte fullmaktshavare. Frågan har kommenterats i avsnitt 6.5.2. Av bl.a. praktiska skäl bör äldre bestämmelser tillämpas . Det innebär i praktiken att tillträdesbestämmelserna i nu gällande högskolelag och högskoleförordning ska tillämpas vid antagningen till utbildning som börjar . Punkten 1 har kommenterats i avsnitt 6.6.4. Punkten 2 syftar främst på förordningen (1993:1153) om redo- visning av studier m.m. vid universitet och högskolor och har kom- menterats i avsnitt 7.7. Punkten 3 har kommenterats i avsnitt 7.2. Punkten 4 har kommenterats i avsnitt 6.3.2. Bestämmelsen har kommenterats i avsnitt 7.3. Bestämmelsen har kommenterats i avsnitt 6.3.2 och 6.4.1. Införandelagen ska träda i kraft , dvs. innan ikraftträdandet av lagen om självständiga lärosäten. Skälet till detta är att högskolorna bl.a. ska ha tid att ordna sin verksamhet så att motsvarande lärosäte fullt ut kan inleda sin verksamhet . En högskola får således fatta de beslut och vidta de övriga åtgärder som krävs redan innan lagen om självständiga lärosäten träder i kraft. Det kan t.ex. vara fråga om att se över olika avtal inför övergången eller ordna så att kollegiala beslutsorgan är be- mannade . 8.3Förslaget till lag om ändring i lagen (2002:1022) om revision av statlig verksamhet m.m. I en ny åttonde punkt har de självständiga lärosätena lagts till som granskningsobjekt när det gäller effektivitetsrevision enligt 4 § samma lag. I en ny femte punkt har de självständiga lärosätena lagts till som granskningsobjekt när det gäller granskning av års- redovisningar enligt 5 § samma lag. Förslagen har kommenterats i avsnitt 6.7.3. 8.4Förslaget till lag om ändring i lagen (1975:1339) om justitiekanslerns tillsyn I en ny femte punkt i paragrafens första stycke har de självständiga lärosätena samt tjänstemän, befattningshavare och uppdragstagare hos dessa lagts till som objekt för Justitiekanslerns tillsyn. Detta innebär att dessa objekt står under samma tillsyn som myndigheter. Förslaget har kommenterats i avsnitt 6.9.3. 8.5Förslaget till lag om ändring i lagen (1986:765) med instruktion för ombudsmän I en ny femte punkt i paragrafens första stycke har de självständiga lärosätena samt tjänstemän, befattningshavare och uppdragstagare hos dessa lagts till som objekt för ombudsmännens tillsyn. Detta innebär att dessa objekt står under samma tillsyn som myndigheter. Förslaget har kommenterats i avsnitt 6.9.3. Ökad frihet för universitet och högskolor En utredare ska lämna förslag till en eller flera verksamhetsformer för statliga universitet och högskolor som omfattas av högskolelagen (1992:1434). Utifrån de förslag på verksamhetsformer som lämnas ska utredaren föreslå hur statens styrning av universitet och hög- skolor ska utformas. Utgångspunkten för förslagen ska vara att lärosätenas självbestämmande ska öka som statens intresse av att kunna styra och kontrollera för staten viktiga delar av verk- samheten ska tillgodoses. Utredaren ska redovisa sitt uppdrag . Ökat självbestämmande för universitet och högskolor Högre utbildning och forskning har en central roll för såväl sam- hällets som enskilda individers utveckling och välstånd. En grund- läggande uppgift för universitet och högskolor är att vara en själv- ständig och kritiskt reflekterande kraft i samhällsutvecklingen. Det är angeläget att universitet och högskolor ges bästa möjliga för- utsättningar att fullgöra denna viktiga samhällsfunktion på ett effektivt sätt och med hög kvalitet och integritet. Nya villkor och förutsättningar för lärosätena, bl.a. som följd av globaliseringen, ställer dessutom ökade krav på profilering, samverkan och kvalitet. Regeringens bedömning är att den politiska styrningen ska minska och att universiteten och högskolorna ska ges ett ökat självbestäm- mande över verksamheten. Genom att ge de statliga universiteten och högskolorna en annan verksamhetsform och minska den statliga styrningen får lärosätena bättre förutsättningar att besluta om t.ex. organisation, förvaltning och utveckling av den egna verksamheten. Därigenom kan de bättre utnyttja de möjligheter, både nationella och internationella, som erbjuds och bättre beakta de behov som nya villkor och förutsättningar medför. Det är en självklarhet att statsmakterna måste ha goda möjligheter att försäkra sig om att de viktiga uppgifter som univer- sitet och högskolor har utförs med hög kvalitet. Det är angeläget att utforma styrningen av universitet och högskolor så att största möjliga grad av självbestämmande kan uppnås som stats- makternas legitima behov av en övergripande styrning av verksam- heten säkerställs. Ett ökat självbestämmande i andra länder Regeringens ambition att lärosätena bör ges en mer självständig roll i samhället överensstämmer med den internationella utvecklingen. Ett ökat självbestämmande som tar sin utgångspunkt i att universitet och högskolor ska vara en självständig kraft i samhällsutvecklingen sker även internationellt. Såväl inom och som i delar av övriga världen pågår långtgående reformarbeten med en sådan inriktning för att anpassa verksamheten vid universitet och högskolor till de nya för- utsättningar och villkor som den globala utvecklingen för med sig. I har lärosätena haft en till stor del självständig ställning gentemot staten. Detta har inneburit en handlingsfrihet som svenska lärosäten saknar. I våra nordiska grannländer har det gjorts reformer som syftar till att öka universitetens och högskolornas självbestämmande. I är universiteten statliga myndigheter men med viss auto- nomi, vilket gör att de skiljer sig från andra myndigheter. Universi- tetens särställning kommer till uttryck i grundlagen. De finska univer- siteten har getts ett ökat självbestämmande främst genom för- ändringar i den finansiella styrningen. En finsk statlig utredning (Revidering av universitetens ekonomiska och administrativa ställning, slutrapport, 2007:2) som presenterades innehåller förslag om att det för universiteten ska in- föras en ny offentligrättslig juridisk person som innebär att univer- siteten frigörs från staten som juridisk person. I trädde en ny universitetslag 2003. Universiteten övergick då från att ha varit statliga institutioner till att bli s.k. självägande institu- tioner i den offentliga förvaltningen. I finns det en ny lag för universitet och högskolor. Efter flera utredningar och förslag om universiteten som egna rättssubjekt beslutades att lärosätena ska fortsätta att vara s.k. förvaltningsorgan med särskilda fullmakter. Sådana organ har en mer fristående ställning än de norska förvaltningsmyndigheterna i övrigt. Historiskt sett har svenska universitet och högskolor alltid varit styrda av staten. Hur staten har styrt har dock varierat och således även lärosätenas frihet att själva bestämma över den egna verksamheten. och har en lång tradition av stort självbestämmande, bl.a. tidigare som egna rätts- subjekt med äganderätt till egendomar som donerats till universiteten. Egendomar ägs av stiftelser som förvaltas av universiteten. bildades icke-statliga högskolor i och , vilka förstatligades och blev universitet 1954 respektive 1960. ökade antalet studenter kraftigt och nya statliga lärosäten inrättades. Vidare ökade centralstyrningen i fråga om universitetens och högskolornas administration och ekonomi. har universiteten och högskolorna gått från att ha varit centralstyrda med flera olika beslutsnivåer mellan regeringen och högskoleledningarna till att, genom 1988 och högskolereformer, utvecklas mot att bli alltmer självständiga. Den decentraliseringsprocess som pågått har inneburit att staten alltmer styrt i övergripande former och att delar av ledningen av verksam- heten vid universitet och högskolor återförts till lokal nivå. Efter förslag i regeringens proposition om formerna för högskolepolitiken 1988 (prop. 1988/89:65) inleddes en successiv övergång från anslags- och dimensioneringsstyrning till mål- och resultatstyrning. En utveckling som ställde krav på förbättrad uppföljning och utvärde- ring av högskolans verksamhet. Denna utveckling har inneburit att universitet och högskolor har kommit att spela en större roll också i ett regionalt utvecklingsperspektiv. I propositionen Universitet och högskolor Frihet för kvalitet (prop.