sou · GWB3117 · 2008-12-17 00:00:00 — kan dessa fall leda till att yrkar på återkallelse av legitimation men ibland avslutas ärendena utan vidare åtgärder efter det att de tre åren löpt ut. Regelverket och motivet bakom det pekar tydligt på att om den prövade yrkesut- övaren återigen gör sig skyldig till en förseelse skall legitimationen återkallas. Förmodligen är det detta som gjort att prövotid kommit att liknas vid en villkorlig dom. Vad som skil- jer sig jämfört med en villkorlig dom är att den villkorligt dömde måste följa de regler som gäller som villkor, exempelvis beträffande kontakter med övervakare. För prövotid förefaller inte så vara fal- let. Brister den prövade i att följa de krav som ställer är det i sig inte automatiskt grund för att legitimationen återkallas enligt handläggare som intervjuats. Under intervjuerna uttryckte flera en frustration över att sanktionsmöjligheterna är för få. Att vissa yrkesutövare slipper undan är givetvis ett problem. riska underlager ger emellertid ingen indikation på hur pass vanligt förekommande det är. Men den prövade yrkesutövaren behöver inte aktivt hålla sig undan för att en meningsfull prövotid skall omöjliggöras. Socialsty- relsens uppföljning försvåras och omöjliggöras ibland i de ärenden där den prövade är sjukskriven . I vissa ärenden är det osäkert om den som prövas över huvudtaget kommer att komma tillbaka till sitt yrke. Hur dessa ärenden skall hanteras förefaller det inte finnas några riktlinjer eller rutiner för. Frågan är om dessa inledningsvis skulle ha kommit i fråga för prövotid. Sammantaget framstår handläggarnas roll med därtill hörande befogenheter som något oklar. I brist på tydliga riktlinjer etableras rutiner där de som tillämpar regelverket är osäkra på om de verkli- gen agerar på ett korrekt sätt. Som det är upplever vissa att de kräver för mycket i vissa lägen i förhållande till regelverket. Detta gäller främst när handläggarna godkänner eller underkänner olika planer som presenteras. I andra lägen upplever de att det görs för lite, som i de fall när någon som prövas håller sig undan. I båda fallen handlar det om en osäkerhet på vad det egentligen är som gäller. Hur arbetet under själva uppföljningsperioden läggs upp varierar i viss mån dels mellan olika ärenden, dels mellan olika enheter. Vissa ärenden betraktas som enkla i den bemärkelsen att den prövade aktivt agerar för att göra prövotiden meningsfull och uppvisar en självinsikt i den problematik som identifierats och som beslutet om prövotid grundar sig på. Det kan också handla om ärenden där det finns en arbetsgivare som aktivt verkar för att prövotiden skall fortlöpa på ett bra sätt och är involverade i uppföljningen. De enkla ärendena kan om de fortlöper utan anmärkning följas upp mindre aktivt efter hand. Mer problematiska ärenden, där exempelvis den prövade försöker hålla sig undan, kräver en större insats. Riktlin- jerna som utarbetat beträffande uppföljningen säger att det skall ske med tre till sex månaders mellanrum och att det är prioriterat. Riktlinjerna verkar följas av de flesta. Inte alltid dock och ibland blir uppföljningsfrekvensen beroende av den allmänna arbetsbördan. Arbetet förefaller också skilja sig något åt mellan enheterna. Mest beträffande i vilken mån handläg- garna personligen träffar dem som prövas. Den enhet där handläg- garna träffar de prövade i störst utsträckning träffar dem kontinu- erligt under hela prövotidsperioden. Motsatsen gavs det också exempel på nämligen att handläggarna varken träffar den prövade under utredningen eller under själva prövotidsperioden. Ett annat område där olikheter kan förväntas uppträda är beträffande vad som krävs av de prövade i form av handlingsplaner. Detta hänger delvis samman med den ovan beskrivna problemati- ken att det inte är klarlagt vad handläggarna kan kräva. Till del handlar det om att handläggarna har olika kompetens. Bland de intervjuade fanns handläggare representerade med olika bakgrund beträffande utbildning och arbetslivserfarenheter som i olika hög utsträckning ger en grund för att bedöma de åtgärdsplaner som presenteras. Detta hanteras i praktiken genom att handläggare ofta tar hjälp av olika personer som kan bidra med en kompetens som är nödvändig för det specifika fallet. Men sammantaget innebär bris- ten på riktlinjer och skillnader i kompetens att olika krav kan komma att ställas i ärenden som påminner om varandra. Balans mellan närhet och distans Ytterligare ett problemområde som kan lyftas fram handlar om handläggarnas roll i förhållande till den som prövas. Situationen i prövotidsärenden är delvis annorlunda jämfört med andra sorters ärenden eftersom prövotiden löper över en längre tidsperiod med återkommande kontakter. Förutom att den återkommande uppföljningen av ärendena tar tid och resurser i anspråk efter det att fattat beslut kan handläggarnas relation till den prövade problematiseras. En sådan sak rör risken för att handläggaren genom sina återkommande kontakter med den prövade etablerar en relation som bygger på en grad av empati och förtroende som gör det svårt för handläggaren att fatta beslut som påverkar den prövade negativt. Under intervju- erna lyftes det fram att det är viktigt att handläggarna inte hamnar i terapeutens roll. Ett annat problem som snarare handlar om det motsatta rör situationer där förtroendet mellan handläggare och den prövade är obefintligt. Ett exempel som lyftes fram där den situationen skulle kunna vara aktuell är när yrkat på återkallelse av legitimation som förstahandsyrkande och därmed signalerat att det saknas tilltro till den prövades förmåga att arbeta kvar i yrket. För handläggarna innebär därför införandet av prövotid en ny situation där de måste balansera mellan en nära för- troendefull relation och en mer distanserad. Av intervjumaterialet framgår det att en möjlig lösning som lyftes fram av handläggarna var att det inte skall vara samma hand- läggare som sköter utredningen som sedan handlägger själva prö- votiden. Förslag fördes fram på att det kanske skulle vara särskilda handläggare eller eventuellt någon från fristående som sköter handläggningen av prövotiden. På frågan om varför prövotid infördes svarar de flesta att det var för att skapa ytterligare ett steg mellan varning och återkallelse av legitimation där mellanrummet tidigare upplevts som för stort. Målet skulle därmed vara ett förbättrat regelverk med fler steg. Detta kan då ses som ett medel för att uppnå en förbättrad patient- säkerhet. Men intervjumaterialet ger indikationer på att det bland handläggarna läggs olika tonvikt vid olika mål och det kan i sig vara en förklaring till varför vissa enheter har en större andel prövotids- ärenden än andra. Under intervjuerna menade flera att målet med prövotiden handlar om att ge den som prövas en andra chans och en möjlighet till bättring. Färre lyfte explicit fram att det är ett sätt att ytterli- gare förbättra patientsäkerheten även om flera under intervjuerna tryckte på att det är viktigaste uppgift. En möjlig förklaring till att patientsäkerheten inte lyftes fram i större utsträckning kan vara för att det av handläggarna uppfattas som en självklarhet. Men det var tydligt att vissa betonade målet med att hjälpa yrkesutövaren mer än andra. Den diskussion som skett ovan visar att regelverket kring prövotid kommit att tillämpas och till stora delar förefaller regelverket till- lämpas på ett sätt som gör att gapet mellan idén om hur det skall fungera och hur det faktiskt fungerar i praktiken inte är så stort. Men det framgår också att det finns områden där praktiken avviker på ett sätt som kan problematiseras. Ett sådant område är exempel- vis den tid det kan ta innan en prövotid börjar gälla i bemärkelsen att åtgärder faktiskt vidtas som följer upp systema- tiskt. Att en tredjedel av prövotiden kan falla bort kan knappast ha varit tanken med utformandet av regelverket. Ett annat exempel på ett område som förefaller problematiskt är att vissa kan undslippa att åtgärda den identifierade problematiken genom att hålla sig undan. Men inte bara skillnader mellan praktik och regelverk gick att skönja utan även skillnader mellan enheterna. En skillnad som tyd- liggjorts är den mellan antalet prövotidsärenden mellan de sex enheterna. Analysen ger inget klart svar på varför skillnaderna finns. Men en möjlig förklaring som finner visst stöd är att det beror på inställningen bland handläggarna på enheterna. Utöver det gick det att iaktta vissa skillnader i själva handläggandet av ärenden. Skillnaderna mellan enheterna skall emellertid inte överdrivas, eller betydelsen av dem. Men det är viktigt att beakta skillnader dels för att säkerställa ett likabehandlande dels för att de utgör en möjlighet till lärande. Något som framgått tydligt är att många handläggare finner regelverket otydligt på vissa punkter som exempelvis vad de har för befogenheter och vad de skall ha för roll i förhållande till yrkesut- övaren som prövas. Oklarheterna förefaller leda till att handläg- garna kan komma att kräva både för mycket och för lite i förhål- lande till det regelverk som finns och intentionerna bakom det. Inte minst mot bakgrund av den förda diskussionen ovan framgår det att det rimligen finns områden som kan förbättras och utveck- las vad gäller regelverket kring prövotid och dess tillämpning. Som framgår av redovisningen av intervjumaterialet svarar flera av utvecklingsområdena mot de problem som identifierats. Ett område som borde kunna utvecklas är tydligheten i regel- verket. är regelverket otydligt på vissa punkter, vilket bland annat leder till att handläggarna på de olika enheterna etable- rar olika praxis eller blir osäkra på vad som gäller. En möjlig utgångspunkt för ett sådant utvecklingsarbete är ett tydliggörande av de mål som finns med prövotidsinstituten. Mer konkreta områden som kan förtydligas går också att iden- tifiera: #Handläggarnas befogenheter att ställa krav på de planer som upprättas framstår som otydliga. Skall exempelvis krav kunna stäl- las på särskilda behandlingsmetoder som bevisats vara mer fram- gångsrika än andra och att endast läkare som är specialiserade på missbruksproblematik används? Flera av de intervjuade efterlyste tydligare instruktioner om vad som egentligen gäller. Ett samman- ställande av en var en möjlig åtgärd som lyftes fram. #Den prövades skyldigheter kan också behöva tydliggöras. Det finns en betoning i regelverket på att det är den enskilde som skall upprätta planen och vidta rimliga åtgärder för att problematiken skall undanröjas. De prövotidsfall där handläggarna tvingas jaga den prövade rimmar illa med det engagemang som förutsätts. Ett förslag som lyftes fram under intervjuerna var att det tas fram ett standardbrev som går ut efter det att fattar beslut. #Sanktionsmöjligheterna borde tydliggöras och eventuellt förbätt- ras. Med det nuvarande regelsystemet och tillämpningen av det kan vissa som föreskrivits prövotid undkomma eller försvåra prövoti- den. Ett tydliggörande av vad det nuvarande regelverket innehåller för möjligheter till sanktioner och eventuellt en skärpning av regel- verket bör diskuteras. #Ytterligare ett område som kan förbättras är tydligare riktlinjer för när det är aktuellt att yrka på prövotid. Ett sådant tydliggö- rande ter sig rimligt mot bakgrund av den iakttagna skillnaden i antalet prövotidsärenden mellan enheterna. Som det är visar statistiken att beroende på var du är yrkesverksam i landet varierar risken/chansen att bli föremål för en prövotid. Bland de intervjuade fanns det handläggare som menade att prövotid måste användas mer selektivt och en sådan fråga kan också vägas in i ett utarbetande av riktlinjer. #Det i vissa fall långa tidsspann som finns mellan det att ett pro- blem identifierats och en utredning inleds tills att åtgärder sätts in och följs upp torde vara ett möjligt område till förbättring. En annan åtgärd är att se över de olika påföljder som finns och se om relationen dem emellan är funktionell och rimlig ur ett patient- säkerhetsperspektiv. Prövotiden beskrivs som ett mellansteg mel- lan varning och återkallelse av legitimation. Frågan är om det finns mer att göra för att minska steget mellan olika påföljder. Fler av respondenterna menade exempelvis att steget mellan prövotid och återkallelse av legitimation är för långt och att misskötsel under prövotid inte automatiskt leder till en återkallelse av legitimatio- nen. En utveckling av regelverket som gör att misskötsel underlättar återkallelse av legitimationen var därför något som flera av handläggarna efterlyste. Det skulle också fun- gera som ett verktyg som ger handläggarna bättre sanktionsmöjlig- heter som efterlystes ovan. Ytterligare ett område som kan förbättras är hur diarieföringen av ärendena sker. Detta har förvisso mindre att göra med regelver- ket som sådant och dess tillämpning men är inte desto mindre vik- tigt vid utvärderings- och uppföljningsarbete som syftar till att bedöma den verksamhet som bedrivs. Utgångspunkten för ett sådant förbättringsarbete bör vara vilka uppgifter som kan tänkas vara intressanta för att informativa verksamhetsuppföljningar skall underlättas. Ett minimikrav borde vara att det går att söka fram inte bara antal prövotidsärenden utan också grund för prö- votid, yrkesutövarens yrkestillhörighet, om överklagande skett, kön, RT-enhet samt handläggare. 7.Fungerar det enligt intentionerna? En fråga som infinner sig är om det regelverk som finns och till- lämpningen av det kan beskrivas som ändamålsenligt. Med ändamålsenligt menas då att regelverket uppfyller de intentio- ner som fanns och motiverade införandet. är det emellertid för tidigt att uttala sig om de långvariga effekterna av regelverket eftersom relativt få fullgjort sina treåriga prövotider. Det går därför inte att göra någon relevant uppföljning av vad som hänt efter det att prövotiderna avslutats. Här sker istället en reflektion som grundar sig i hur regelverket tillämpats. De intervjuade handläggarna svarade i regel både ja och nej på frågan. Med ja menades att prövotid inneburit ett mellansteg mel- lan varning och återkallelse av legitimation och att det därmed kan innebära att yrkesutövaren får en chans att bättra sig som det innebär ytterligare en möjlighet att stärka patientsäkerheten. Med nej åsyftades i regel det faktum att när prövotid skulle införas var det främst för att komma till rätta med oskicklighetsärenden men i praktiken har det kommit att handla främst om missbruks- ärenden. Med utgångspunkt i den ovan gjorda analysen går det att pro- blematisera tillämpningen av prövotid ytterligare. Främst handlar det om det faktum att vissa av dem som föreskrivits prövotid und- slipper genom att hålla sig undan och inte samarbeta med Socialsty- relsen. Bristen på sanktionsmöjligheter och avsaknaden av automa- tisk koppling till återkallelse av legitimation har gjort att vissa indi- vider kunnat undslippa att upprätta en plan med tillhörande upp- följningsrutiner. Om regelverket faktiskt inte ger några sanktions- möjligheter eller om det utvecklats en praxis där faktiska möjlig- heter inte utnyttjas är en fråga som borde utredas i fortsatta diskus- sioner. Men på grund av att regelverket förutsätter ett engagemang från den enskilde är det rimligt att ifrågasätta om prövotid överhuvud- taget skulle ha varit aktuellt i de fall då den prövade håller sig undan eller förhalar inledandet av prövotiden genom att överklaga. Enligt egna riktlinjer skall vara restriktiv med att yrka på prövotid i de ärenden där förutsättningar inte anses föreligga för en prövotid. Med de erfarenheter som finns torde det därför vara rimligt att inleda en diskussion kring när det kan vara aktuellt med prövotid och när det inte är det. En bifråga i sammanhanget är att det innebär en onödig belastning för handläg- garna i de ärenden där yrkesutövaren inte samarbetar och engagerar sig i sin prövotid eftersom det innebär att handläggarna tvingas lägga tid på att söka rätt på personen i fråga. Det svar som här avges på frågan om regelverket fungerar enligt intentionerna hamnar i samma härad som det svar som många handläggare lyfte fram nämligen att det både förefaller vara så men med vissa reservationer. När yrkesutövarna verkligen vill anstränga sig och ta chansen att komma tillbaka på banan fungerar det bra. I de fall där engagemanget brister fungerar det sämre och i västa fall slipper de undan genom att hålla sig borta. Men att det skulle vara något fel i regelverket är emellertid inte något självklart svar efter- som det också kan ses som en brist i utredningarna och att yrkande på prövotid inte skall ske i de fall där engagemanget saknas. Men om problemet inte är regelverket utan att färre borde komma ifråga uppkommer frågan om vad som skall gälla för de För dem återstår endast de tidigare åtgärderna varning och återkallelse av legitimation. Då försvinner det mellansteg som prö- votiden utgör. Rimligen för det med sig negativa konsekvenser för patientsäkerheten. 8.Prövotid för dem som kan och vill Några mer sammanfattande och övergripande slutsatser kan dras utifrån de förda resonemangen. En sådan slutsats är, lite tillspetsat, att regelverket som det tillämpas gör att prövotid är något för dem som kan och vill. Det ligger en dubbelbottnad betydelse i formuleringen kan och vill. Den ena innebörden är i linje med det rådande regelverket och intentionerna bakom det och den andra innebörden är det inte. Om utgångspunkten tas i den första varianten handlar det om att i många av de prövotidsärenden som handlagts har regelverket och tillämpningen av det fungerat som det var tänkt. Personer som har föreskrivits prövotid har själva uppvisat en medvetenhet om problematiken och sett en möjlighet att komma tillbaka genom att redovisa en plan och följa upp den. Prövotid har då kommit i fråga för personer som vill och kan genomföra en prövotid. Dessa ären- den ligger väl i linje med de intentioner som en gång ledde till att prövotid infördes. Men kan och vill handlar enligt denna första innebörd också om att vissa personer inte kommit ifråga för prö- votid och som inte heller skulle ha gjort det. Det kan handla om yrkesutövare som på grund av sina anställningsförhållanden inte kan förväntas ha möjlighet att genomföra en prövotid med relevant innehåll eller som brister i vilja. Alltså de som inte kan och/eller inte vill. Den andra innebörden av kan och vill är emellertid mindre positiv och visar en baksida av det befintliga regelverket och till- lämpningen av det. Innebörden är att prövotiden blivit en frivillig prövotid. Om en person som föreskrivits prövotid inte vill eller kan genomföra prövotiden slipper personen. Resonemanget är något tillspetsat eftersom det förefaller krävas en viss kreativitet och kall- sinnighet för att hålla sig undan och undslippa men likväl går det. En slutsats som kan dras är därmed att regelverket kring prövo- tid i många ärenden fungerar som det var tänkt men att det ibland inte gör det. En vidareutveckling av både regelverk och tillämpning kan därför vara aktuellt. Det resonemang som förts avslutningsvis får också implikatio- ner för ett fortsatt utvecklingsarbete. Som regelverket är utformat bygger det på en underliggande fokus på selektionen. Lagstift- ningen och de interna reglerna bygger på att det är personer som kan och vill få prövotiden att fungera som föreskrivs prövotid. Det är en rimlig förklaring till att regelverket som det tillämpas inte kan hantera de som aktivt försöker undslippa. Den typen av individer skulle helt enkelt inte ha stoppats in i prövotidstratten från början. Det innebär att den selektion som gjorts inte varit träffsäker nog och att fel personer helt enkelt kommit i fråga för åtgärden. Lösningen på problematiken kan då vara arbeta med att försöka öka träffsäkerheten hos handläggarna. Ett skifte av fokus skulle emellertid också kunna utgöra en startpunkt för ett fortsatt utvecklingsarbete. Istället för att för- bättra kompetensen att bestämma vilka som kan komma ifråga för prövotid kan beredskapen för att hantera de som saknar engage- mang och vilja förbättras. Det kan handla om förbättrade rutiner och sanktioner i de ärenden då den prövade yrkesutövaren inte följer det regelverk som kringgärdar prövotiden. Tillsyn och effektivitet. Rombach och , 2006 Värdet av förtroende (red , , och ). Översyn av tillsyns över hälso- och sjukvårdsper- sonalen. 1.Barlastvattenkonventionen – om anslutning. 2.Immunitet för stater och deras egendom. 3.Skyddet för den personliga integriteten. Bedömningar och förslag. 4.Omreglering av apoteksmarknaden. Kränkande utformning av kommersiella meddelanden. 6.Fastighetsmäklaren och konsumenten. Åtgärdsplan för den kliniska forskningen. 8.Bidrag på lika villkor. En myndighet för all trafik. 11.Frihet för studenter – om hur kår- och nationsobligatoriet kan avskaffas. 12.Finansiella sektorn bär frukt. Analys av finansiella sektorn ur ett svenskt perspektiv. 13.Bättre kontakt via nätet – om anslutning av förnybar elproduktion. + : issues for electricity production based on renewable energy sources in , , , and . 14.Timmar, kapital och teknologi – vad betyder mest? En analys av produktivitetsutvecklingen med hjälp av tillväxtbokföring. 15.LOV att välja – Lag Om Valfrihetssystem. 16.Förtursförklaring i domstol. 17.Frivux – valfrihet i vuxenutbildningen. 18.Evidensbaserad praktik inom social tjänsten– till nytta för brukaren. 19.Att slutförvara långlivat farligt avfall i undermarksdeponi i berg. 20.Patentskydd för biotekniska upp- finningar. Globalisering, strukturomvandling och sysselsättningsdynamik. 22.Ett stabsstöd i tiden. 25.Ett energieffektivare +Bilaga. 26.Värna språken – förslag till språklag. 27.Framtidsvägen – en reformerad gymnasieskola + Bilagedel. För yrkeskunnande i förändring. 30.Forskningsfinansiering – kvalitet och relevans. –lokalisering – handläggningsregler. 32.Avskaffande av revisionsplikten för små företag. 33.Detaljhandel med vissa receptfria läkemedel. –förslag om förändringar i samtjänst- lagen. + Engelsk översättning. 36.Svenska Spels nätpoker. 38.EU, allmännyttan och hyrorna. 40.Bredband till hela landet. –ett förstärkt straffrättsligt skydd 43.Tre rapporter till . Ansvarslag för vägtrafiken m.m. N. 45.Rapporter från en mr-verkstad. 46.Handel med läkemedel för djur. 47.Frågor om hyra och bostadsrätt. 48.En utvecklad havsmiljöförvaltning. 49.Aktiekapital i privata aktiebolag. 50.Skyddet för samhällsviktig verksamhet. 51.Värdigt liv i äldreomsorgen. 52.Legitimation och skärpta behörighets- regler. Förslag om organisation.N. 55.Kustbevakningens rättsliga befogen- heter. 56.Mångfald som möjlighet. Åtgärder för ökad integration på landsbygden. 57.Skattelättnader för hushållstjänster. 58.Egenansvar – med professionellt stöd. 59.Föreningsfostran och tävlingsfostran. En utvärdering av statens stöd till idrotten. 60.Personnummer och samordningsnummer. 61.Krisberedskapen i grundlagen. Översyn och internationell utblick. – en granskning av . 63.Förstärkt skydd för företagshemligheter. 64.Kontinuitet och förändring. + Lättläst + . 65.Sekretess och offentliga biträden i ut- länningsärenden. En översikt av bedömningsmetoder i och andra länder. 68.Bygg – helt enkelt! 69.Välja fritt och välja rätt. Drivkrafter för rationella utbildningsval. 70.Slutförvaring av kärnavfall. Kärnavfalls- rådets yttrande över SKB:s Fud-program 2007. 71.Uppföljning av kriminalvårdens effektiviseringsarbete. –organisation och finansiering. 74.Rätt och riktigt. Åtgärder mot felaktiga utbetalningar från välfärdssystemen. 75.Ägande och förvaltning av hyreshus. 76.F-skatt åt flera. 77.Möjlighet att leva som andra. Ny lag om stöd och service för vissa personer med funktionsnedsättning. + Lättläst + . 78.Eftersök av trafikskadat vilt. En kostnad för trafikförsäkringen? 80.Beskattningstidpunkten för närings- verksamhet. 81.Stalkning – ett allvarligt brott. 82.Vägen tillbaka för överskuldsatta. 83.Avgifter inom arbetslöshetsförsäkringen. 84.Alkolås för rattfyllerister och körkorts- prov i privat regi.