sou · GWB3124 · 2008-12-15 00:00:00 — Sådan vilseledande marknads- föring som anges i punkterna 1–23 i bilaga I till direktivet om otillbörliga affärsmetoder är dock alltid att anse som otillbörlig (8 § andra stycket). I 18 § ges bestämmelser om jämförande reklam. Enligt paragrafen får en näringsidkare i sin reklam direkt eller indirekt peka ut en annan näringsidkare eller dennes produkter bara om jämförelsen uppfyller vissa i paragrafen angivna kriterier. I 19–21 §§ finns bestämmelser om obeställd reklam. Enligt 19 § får en näringsidkare vid marknadsföring till en fysisk person använda elektronisk post, telefax eller sådana uppringningsautomater eller andra liknande automatiska system för individuell kommunikation som inte betjänas av någon enskild, bara om den fysiska personen har samtyckt till det på förhand. Under vissa närmare angivna för- utsättningar gäller dock inte kravet på samtycke om näringsidkaren fått den fysiska personens uppgifter om elektronisk adress för elek- tronisk post i samband med försäljning av en produkt till personen. Av 21 § följer att en näringsidkare får använda andra metoder för individuell kommunikation på distans än sådana som avses i 19 §, om inte den fysiska personen tydligt motsatt sig att metoden används. Enligt 23 § får en näringsidkare vars marknadsföring är otill- börlig förbjudas att fortsätta med denna eller med någon annan liknande åtgärd. Ett sådant förbud ska som huvudregel förenas med vite (26 §). Av 27 § följer att rätten under vissa närmare angivna förhållanden får meddela interimistiska förbudsförelägganden. Över- trädelser av bl.a. ett förbudsföreläggande kan föranleda skadestånds- skyldighet (37 §). En näringsidkare som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot regler i MFL eller bestämmelserna i bilaga 1 till direktivet om otillbörliga affärsmetoder får åläggas att betala en marknadsstörnings- avgift. , som övervakar att näringsidkare följer MFL, kan – i vissa fall vid vite – bl.a. uppmana dessa att yttra sig och lämna de upplysningar som behövs i ett tillsynsärende (42– 45 §§). Vidare kan meddela förbuds- föreläggande enligt 23 § i fall som inte är av större vikt. Ett sådant föreläggande ska förenas med vite (28 §). Konsumentombuds- mannen kan vidare enligt 47–49 §§ väcka talan vid domstol om bl.a. förbud, marknadsstörningsavgift och utdömande av vite. Spel om pengar regleras i huvudsak av lotterilagen, lagen om spel- system och totalisatorslagen. Den norska spelmyndigheten har tillsyn över att lotterilagen följs, medan Kultur- och kyrkodepartementet ansvarar för området hänförligt till lagen om spelsystem samt Jordbruks- och livsmedelsdepartementet ansvarar för området hänförligt till totalisatorslagen. Enligt lotterilagen, som beslutats av parlamentet, är det förbjudet att inlåta sig i marknadsföring av eller förmedla lotterier som saknar tillstånd när så krävs. Brott mot dessa regler kan för det första föranleda administrativa sanktioner såsom återkallelse av lotteritillstånd, föreläggande att vidta rättelse eller att upphöra med den olagliga verksamheten, vite och framtvingat återställande. För det andra kan det bli aktuellt med polisanmälan och ett straff- rättsligt förfarande. Brott mot lotterilagen kan föranleda böter eller fängelse i högst . För medverkan gäller samma straffskala och även försök är straffbelagt. Om brottet är grovt är straffskalan böter eller fängelse i högst . Av lagen om spelsystem – som även den är beslutad av parla- mentet – följer att det är olagligt att annonsera i tidningar och tidskrifter eller förkunna för allmänheten eller på annat sätt sprida information om utländska nummerspel och spelsystem organiserade i samband med sportevenemang och andra tävlingar, rörande försälj- ning av tipskuponger och liknande. Överträdelser av dessa marknads- föringsbestämmelser sker helt inom ramen för det straffrättsliga förfarandet. Straffskalan är i detta fall böter eller fängelse . behandlas ett lagförslag som innebär att den norska spelmyndigheten – liksom redan gäller enligt lotteri- lagen – ska få möjlighet att ingripa med administrativa sanktioner även vid brott mot lagen om spelsystem. I totalisatorslagen finns inga bestämmelser om marknadsföring av spel. Dock finns det i förordningen till den lagen bestämmelser som innebär att det är förbjudet att erbjuda vadhållning vid häst- kapplöpningar utan att ha licens för sådan verksamhet. Marknads- föring av sådan verksamhet är också förbjuden. Förordningen har beslutats genom ett kungligt dekret, vilket rent faktiskt innebär att normgivningsmakten ligger hos regeringen. Brott mot förordningens marknadsföringsbestämmelse beivras straffrättsligt med böter, om inte gärningen är belagd med strängare straff i någon annan författ- ning. Lotteri-, spel- och vadhållningsverksamhet som sker med stöd av licens att verka på den norska marknaden eller inte kräver licens får marknadsföra sina produkter genom samtliga marknadsförings- kanaler såsom Internet, TV, radio och tidningar. Vad gäller de statsägda spelbolagen – och Norsk Rikstoto – har de ansvariga departementen utarbetat vissa riktlinjer för mark- nadsföringen. Målet med riktlinjerna är att säkerställa att marknads- föringen av spel blir verktyg i en socialt ansvarstagande hållning som har som mål att begränsa oönskade spelbeteenden så att det inte resulterar i överdrivet spelande. Den norska spelmyndigheten har förordnats att övervaka att före- tagen följer riktlinjerna genom att myndigheten upprättar två rapporter som överlämnas till departementen. Utifrån rapporterna tar departementen upp ärenden som rör brott mot riktlinjerna till behandling. Även i övrigt är det den norska spelmyndigheten som har tillsyn över att förbuden mot marknadsföring av spel om pengar följs. Vidare kan vidta åtgärder mot de statligt kontrollerade spelbolagen vid överträdelser av marknads- föringslagen. Spel om pengar regleras i huvudsak av lotterilagen, som är beslutad av parlamentet. Enligt den lagen är det förbjudet att sälja eller till- handahålla lotter för ett lotteri som saknar erforderlig licens. Vidare är det förbjudet att marknadsföra ett sådant lotteri genom att publi- cera, distribuera eller på något annat liknande sätt sprida reklam- material för lotteriet. Däremot får lotterier som har licens marknads- föras utan några särskilda restriktioner. Således står alla marknads- föringskanaler öppna för ett sådant lotteri. utövar tillsyn över ovannämnda bestämmelser om marknadsföring. Tillsynsärendena baseras i huvudsak på upp- gifter från ministeriets enhet för spelfrågor och tips från allmän- heten. Enheten agerar utifrån uppgifterna som framkommer och kräver antingen in ett yttrande från den som publicerat den olagliga marknadsföringen eller gör en polisanmälan. Vid fall av olaglig marknadsföring kan straffrättslig påföljd aktualiseras. Straffskalan för ett sådant brott är böter eller fängelse . Dock finns ett lagförslag som innebär att det för grovt brott ska kunna ådömas böter eller fängelse i högst . I vart fall vissa av de företag som agerar med stöd av licenser på den finska spelmarknaden har någon form av interna program avseende marknadsföring. Vid avsteg från dessa företagsinterna riktlinjer saknas sanktioner. Det finns lagförslag som rör marknadsföring av penningspel. Enligt förslaget ska en sammanslutning, som fått tillstånd till penn- ingspel, få marknadsföra spelet och sammanslutningen på ett sätt som inte främjar spelande som orsakar sociala men och skador på hälsan men som styr in efterfrågan på spel på spel som verkställs med stöd av lagen. Marknadsföringen ska inte få riktas till minder- åriga. Vidare ska rikligt spelande inte få framställas på ett positivt sätt eller avhållande från spel eller måttligt spelande få framställas på ett negativt sätt i marknadsföringen. Penningspel som har kon- staterats vara förenade med särskild risk för spelproblem ska inte få marknadsföras på andra ställen än de särskilda spelsalar, kasinon och travbanor där spel eller försäljningsställen för spel har pla- cerats. Spelarna ska dock också i dessa fall kunna ges information om spelobjekt, spelavgifter, sannolikheten för vinst samt vinster. Enligt lagförslaget ska kontrollera att mark- nadsföringen av penningspel följer den nya lagen och konsument- skyddslagen. De ovannämnda sammanslutningarna ska ge en rapport om hur penningspel har marknads- förts. Närmare bestämmelser om tillåtna eller förbjudna sätt att marknadsföra penningspel och om innehållet i den rapport som avses ovan kan utfärdas genom förordning av statsrådet. föreslås kunna förbjuda sådan marknadsföring som strider mot den föreslagna paragrafen om marknadsföring. Ett sådant förbud ska även kunna förenas med vite. I trädde ett nytt fördrag om spel i kraft . Fördraget, som har ratificerats av samtliga 16 delstater, inne- håller bl.a. specifika marknadsföringsregler för slumpspel. Enligt dessa bestämmelser ska reklam för offentliga slumpspel begränsas till information om spelet och klargöra de därtill hörande möjlig- heterna. Vidare får syftet med reklamen inte vara att uppmuntra till deltagande i spel. Inte heller får reklamen vara fokuserad mot minder- åriga eller liknande riskgrupper. Reklamen ska inte vara vilseledande och måste innehålla klara hänvisningar till förbudet för minderåriga att delta, risken för spelberoende som följer med respektive slump- spel och möjligheterna att få hjälp. Reklam för offentliga slumpspel är förbjudet att visa på TV, på Internet och via telekommunikations- utrustning. Avslutningsvis är det förbjudet att göra reklam för slumpspel som saknar erforderligt tillstånd. Det är tillsynsmyndigheten i respektive delstat som övervakar att marknadsföringsbestämmelserna följs. Varje delstat har kunnat införa bestämmelser om påföljd för brott mot marknadsförings- Som exempel stadgas det i lotterilag att det är en administrativ förseelse att bryta mot marknadsföringsbestämmelserna i det nationella fördraget om spel. Böter på kan bli följden av en överträdelse. fick en ny spellag 2005. Innan den nya lagen trädde i kraft var spelreklam mycket strikt reglerad. Kasinon kunde bara annonsera i särskilda avsnitt i tryckta publikationer och innehållet i reklamen fick endast bestå av saklig information. Reklam för vad- hållning på sport och kasinospel på bl.a. Internet var inte tillåten i radio och TV. Genom den nya spellagen har reglerna rörande reklam för spel om pengar ändrats markant. Bestämmelser för spelreklam finns i CAP:s () och BCAP:s () regelverk. Dessa regelverk har uppdaterats för att bättre passa med de mer tillåtande attityderna gentemot spel och spelreklam som följde genom antagandet av den nya spellagen. Reglerna ger ny omfattning för vadförmedlare, kasinon och lotte- rier, som alla tillåts att annonsera. får spelreklam förekomma i mer generella avsnitt i tryckta publikationer, i radio, i TV och i andra former av medier. Liksom saknar marknadsföringsbestämmelser som specifikt tar sikte på spel om pengar. Däremot har man marknads- föringsbestämmelser som är generellt tillämpliga för alla typer av varor och tjänster. Av dessa följer bl.a. att marknadsföring inte får rikta sig mot barn. Därför är det t.ex. förbjudet att visa TV-reklam riktad till barn . Det är dock förbjudet att marknadsföra illegalt spel. Påföljden för den som bryter mot detta förbud är fängelse eller böter. Denna bestämmelse har viss brottsförebyggande verkan, men tillämpas inte särskilt ofta. Om ett företag som har licens att driva vissa spelformer i marknadsför spelformer som inte omfattas av licensen kan följden bli att den givna licensen återkallas. Ett sådant fall av återkallelse av licens på grund av marknadsföring av spel som inte omfattades av ifrågavarande spelbolags licens ska snart prövas av italiensk domstol. För framtiden ser man gärna att det utformas någon form av riktlinjer för spelreklamen, men det pågår inget lagstiftningsarbete om detta. I finns förutom marknadsrättsliga bestämmelser som för- bjuder vilseledande reklam även vissa bestämmelser i landets lag om slumpspel m.m. som också kan sägas i viss mån ta sikte på marknads- föring. Enligt den lagen är det nämligen förbjudet att erbjuda kunder vid spelinrättningar som utgörs av spelhallar och pubar resor, mål- tider, drinkar eller gåvor gratis eller till ett pris som understiger marknadspris för jämförbara varor och tjänster. På kasinon är det däremot tillåtet att erbjuda kunderna ovannämnda varor och tjänster gratis eller till ett pris som understiger marknadspris så länge värdet inte överstiger och spelare. Den som bryter mot ovannämnda bestämmelser kan dömas till fängelse i lägst en månad och högst eller till böter lägst och högst eller till både fängelse och böter. Samma straff gäller för den som ger publicitet åt eller rekryterar spelare till en spelinrättning som är förbjuden eller inte är auktori- serad i enlighet med lag eller en liknande inrättning med säte utomlands. Vidare är reklam endast tillåten för kasinon och spelhallar, men inte för spelautomater som finns på pubar. Vilka kanaler som används för att föra ut reklamen spelar ingen roll så länge anordnarna är lagliga. Avslutningsvis är det inte tillåtet att vid slumpspel på kasinon dela ut eller erbjuda spelmarker gratis. spellag förbjuder marknadsföring eller tillåtande av marknadsföring för utländska slumpspel som saknar licens i landet. Däremot saknas det specifika regler till skydd för spelarna. diskuteras ett lagförslag i parlamentet om att ändra ovannämnda generella förbud och i stället tillåta ansvars- tagande reklam för kasinon i länder som är medlemmar i eller Det ska krävas att kasinot har licens att verka i något EU eller EES-land och att reglerna i det landet som rör skydd för spelarna åtminstone är i paritet med regler och standarder på området. Det ska ligga på att bevilja licenser för marknadsföring i landet. Marknadsföringen måste då utföras på ett ansvarsfullt sätt och uppfylla samma standard som inhemsk marknadsföring är underkastad. Det är som utövar tillsynen över marknads- föringen på spelområdet. Vid överträdelser kan det t.ex. bli aktuellt att döma ut böter eller att återkalla beviljad licens. Marknadsföring av illegala spel polisanmäls. Licenshavarna i har etablerat bl.a. följande principer för sin marknadsföring av lotterier. Marknadsföringen ska vara laglig, tillbörlig, hederlig och sann. Vinst beror endast på tur. Vinstchanserna får inte överdrivas. Reklam får inte göras för riskfyllt spelande. Lotterier är inte ett alternativ till arbete. Lotterier är inte en väg ut ur ekonomiska problem. Barn och ungdomar är inga målgrupper. 9.5.1Behovet av en reform Bedömning: Det finns behov av särskilda regler för marknads- föring av lotterier. Skälen för bedömningen: I avsnitt 9.3 har redogjorts för huvud- dragen i marknadsföringslagen. Av den lagen framgår att marknads- föring ska stämma överens med god marknadsföringssed. Vid fast- ställande av innehållet i god marknadsföringssed är för reklam och marknadskommunikation, fast branschpraxis, utomrätts- liga normer samt råd och riktlinjer från myndigheter väsentliga faktorer. Vidare får marknadsföringen enligt den lagen inte vara aggressiv eller vilseledande. Fråga är om denna till sin natur allmän- giltiga reglering är tillräcklig eller om det finns behov av särskilda regler om marknadsföring av spel om pengar. Liksom fann i sitt slutbetänkande (SOU 2006:11, avsnitt 11.10.1) anser att gällande regelverk är tillfredsställande för att på ett övergripande plan kunna kontrollera att marknadsföringen av spel till sin utformning inte blir aggressiv, vilseledande eller annars stridande mot god marknadsföringssed. Dock finns det skäl både för och emot att härtill kunna meddela mer detaljerade regler för spelreklamen. anförde sammanfattningsvis följande skäl för en reform på området (SOU 2006:11, avsnitt 11.9). Det kan antas att spelreklam ökar spelandet dels genom att fler spelar, dels genom att de som redan spelar ökar sitt spelande. Vidare är det naturligt att ökat spelande leder till mer spelproblem, bl.a. på grund av att det blir en större bas att rekrytera problemspelare ur. Även om forsk- ningen inte klart visar ett särskilt starkt samband mellan spelreklam och spelproblem vore det naivt att inte beakta ett sådant samband. Med hänsyn till att spelpolitiken bl.a. syftar till att spelande ska ske under ansvarstagande former är sociala hänsyn ett starkt incitament för att marknadsföring av spel bör regleras och kontrolleras särskilt. Härtill förefaller de svenska spelanordnarnas marknadsföring tangera gränsen för vad som kan anses godtagbart för att den svenska spel- politiken ska anses vara förenlig med EG-rätten. Om ambitionen är att föra en systematisk och sammanhållen spelpolitik överensstämmande med EG-rätten, måste regleringen och kontrollen av spelreklam ses över (jfr. RÅ 2004 ref. 95). Som skäl mot ytterligare reglering anförde sam- manfattningsvis följande. Det finns i praktiken begränsade förutsättningar för att på ett verk- ningsfullt vis kunna begränsa de utländska anordnarnas marknads- föring om man inte inlemmar dem i en svensk reglering. I realiteten innebär det att eventuella begränsningar inte kommer att gälla lika för samtliga anordnare, vilket talar emot att reglera de svenska spel- anordnarnas marknadsföring. Om de svenska spelanordnarnas marknads- föringsmöjligheter begränsas leder det med största sannolikhet till att de förlorar spelare till utländska anordnare. Detta skulle i sin tur innebära att fler svenskar spelar hos mindre ansvarstagande utländska anordnare samt att de svenska anordnarnas överskott kommer att minska. Minskat överskott drabbar i slutändan de allmännyttiga ändamålen. skäl för att överväga ytterligare reglering av spelreklam får alltjämt anses ha fog för sig. Ingenting har hänt som föranleder förevarande utredning att göra några andra bedömningar än de som återgetts ovan beträffande skälen för en reform. Vad gäller skälen mot ytterligare reglering anförde Lotteri- utredningen i sin bedömning (SOU 2006:11, avsnitt 11.10.3) i huvudsak följande. För att åtminstone till viss del kunna begränsa och kontrollera mark- nadsföring av utländska spelanordnare förutsätts ett licenssystem eller liknande. Om detta inte görs innebär det i realiteten att en eventuell reglering av marknadsföringen inte kommer att gälla lika för samtliga anordnare, vilket utredningen finner synnerligen otillfredsställande. Å andra sidan är det inte rimligt att ta denna omständighet till grund för att över huvud inte reglera marknadsföringen av spel. I detta betänkande lämnas förslag till ett licenssystem. Detta kan antas medföra att utländska spelanordnares marknadsföring till viss del kommer att kunna begränsas och kontrolleras. Således får konkurrensargumentet anses ha minskat något i betydelse. Oavsett om detta antagande är riktigt eller inte delar utredningens ståndpunkt att konkurrensargumentet rimligen inte kan hindra ytterligare regler rörande marknadsföring av spel. Det får anses finnas behov av en reglering som kan gå längre än vad den allmänna marknadsrätten kan erbjuda. Liksom Lotteri- utredningen kom fram till, krävs en reglering som medger möjlig- het att mer i detalj styra marknadsföringen av spelmarknadens mångskiftande produkter. Sammanfattningsvis finner att övervägande skäl talar för en reform. 9.5.2Finns det EG-rättsliga förutsättningar att införa särskilda marknadsföringsregler för lotterier? Bedömning: Direktivet om otillbörliga affärsmetoder hindrar inte att det införs särskilda marknadsföringsregler för lotterier. De i betänkandet föreslagna marknadsföringsreglerna torde även i övrigt vara i överensstämmelse med EG-rätten. Skälen för bedömningen: I avsnitt 9.2 har lämnats en redogörelse för direktivet om otillbörliga affärsmetoder. Direktivet syftar till en fullständig harmonisering av bestämmelserna om konsumenters skydd mot otillbörliga affärsmetoder m.m. inom hela EU. Det är en viktig princip att medlemsstaterna på fullharmoniserade områden inte tillåts ställa upp egna strängare regler som kan verka hindrande för den fria rörligheten inom unionen. Den fråga som inställer sig är därför om kan införa särskilda marknadsföringsregler för spel om pengar. Inledningsvis måste direktivets tillämpningsområde utredas. Enligt skäl 6 och 7 i ingressen till direktivet behandlar direktivet endast affärsmetoder som snedvrider konsumentkollektivets eko- nomiska intressen. Icke-ekonomiska konsumentintressen, såsom hälsa och säkerhet, faller därmed utanför direktivets tillämpnings- område (se artikel 3.3 och skäl 9 i ingressen). Medlemsstaterna förblir därför berättigade att upprätthålla eller införa särskilda och längre gående bestämmelser för att skydda sådana intressen, dock under förutsättning att åtgärden även i övrigt står i överens- stämmelse med EG-rätten (se , EG-direktivet om otillbörliga affärsmetoder: en stundande omdaning av svensk marknadsrätt?, Europarättslig 2005, s. 256). Syftet med särskilda marknadsföringsregler för spel om pengar är i huvudsak att motverka spelproblem. Detta måste enligt Spel- utredningen vara ett sådant icke-ekonomiskt intresse som faller utanför direktivets tillämpningsområde. Även om direktivet inte synes lägga några hinder i vägen för specifika marknadsföringsregler för spel måste sådana regler som nämnts ovan även i övrigt vara i enlighet med EG-rätten. I kom- mande avsnitt lämnas förslag till särskilda marknadsföringsbestämm- elser för lotterier. Reklam och annan marknadsföring anses utgöra en tjänst och i gränsöverskridande situationer blir tjänstereglerna i EG-fördraget tillämpliga. Det kan inte uteslutas att de särskilda marknadsföringsreglerna för lotterier som föreslås kan bedömas hindra den fria rörligheten för tjänster. I avsaknad av harmoniseringsåtgärder på gemenskapsnivå kan emellertid friheten att tillhandahålla tjänster inskränkas genom nationella bestämmelser, om de är berättigade av skäl som anges i artikel 46.1 jämförd med artikel 55 i fördraget eller på grund av tvingande hänsyn till allmänintresset. har i sin rätts- praxis godtagit ett antal tvingande hänsyn av allmänintresse, såsom att skydda konsumenterna och förhindra att medborgarna lockas till överdrivna spelutgifter. Målsättningen med de särskilda reglerna för marknadsföring av lotterier – att motverka spelproblem – är således ett sådant tvingande hänsyn av allmänintresse som kan legi- timera en inskränkning i den fria rörligheten. Vidare ska de inskränkningar som föreskrivs vara ägnade att säkerställa förverkligandet av den målsättning som eftersträvas genom dem och uppfylla de krav på proportionalitet som följer av EG- domstolens rättspraxis. Även om forskningen inte klart visar ett särskilt starkt samband mellan spelreklam och spelproblem, delar uppfattning att det kan antas att spelreklam ökar spelandet och att ökat spelande leder till mer spelproblem. Vidare torde enligt utredningen inte heller på detta område krävas en fullständig proportionalitetsbedömning (se avsnitt 3.9. Jfr dock mål C-405/98, Konsumentombuds- mannen mot (2001, s I- 1795) och mål MD 2003:5). Med hänsyn till det anförda och då de marknadsföringsbestämmelser som föreslås ska tillämpas på ett icke-diskriminerande sätt, torde de samman- taget stå i överensstämmelse med EG-rätten. 9.5.3Den närmare utformningen av marknadsföringsreglerna Bedömning: Något generellt förbud mot all marknadsföring av lotterier är inte aktuellt. Detta hindrar dock inte att det för de mest problematiska spelen övervägs en mera ingripande reglering av marknadsföringen. Marknadsföringsregleringen bör om möjligt utformas så att den blir neutral vad gäller marknadsföringskanalerna. Skälen för bedömningen: Utredningen har inte för avsikt att lämna förslag som innebär ett generellt förbud mot all marknads- föring av spel om pengar.