sou · GVB360d12 · 2008-01-01 00:00:00 — SOU 2007:60 Bilaga B 34 131 Nötkreaturstuberkulos/tuberkulos tuberkulos orsakas av Mykobacterium bovis. Bakterien kan infektera i princip alla däggdjur inklusive människa. I är nötkreatur, hjort, grävling och vildsvin de viktigaste reservoarerna. Vanligaste smittväg är inandning men kontaminerad mjölk och bete är alternativa vägar. Bakterien är mycket resistent och kan kontaminera mark och överleva i månader. Hos människa är symtomen samma som vid human tuberkulos. Inkubationstiden är lång, . Hos djur ses en lunginflammation som slutligen leder till döden. Förekomst i Sjukdomen finns inte bland djur i . Det kan inte uteslutas att bovin tuberkulos kan introduceras t.ex. genom import av levande djur, något som tidigare skett med hägnad hjort. Några fall rapporteras på människa, vanligen hos äldre personer som smittats i sin ungdom då bovin tuberkulos förekom bland svenska nötkreatur eller hos människor med utländsk härkomst som smittats i sitt hemland. Förväntad effekt av klimatförändring på förekomst och spridning Mycket låg risk hos djur. Försumbar risk hos människa. Även om bovin tuberkulos återintroduceras i landet skulle en förändring i klimatet inte ge en ökad förekomst av sjukdomen. Men översvämningar skulle kunna medverka till att lokalt sprida smitta vidare från kontaminerade beten till intilliggande områden. Ockelbosjuka/Sindbisfeber/Bärplockarsjuka Ockelbosjuka ger hos människa feber, hudutslag och ibland långvariga ledbesvär. Djur (fåglar) får troligen inga symtom. I kan ockelbovirus spridas till människor med stickmyggor av släktet Aedes (1990). Fåglar är den sannolika reservoaren för detta arbovirus. Förekomst i Utbredningen i är begränsad till i stort sett , och , motsvarande 60:e– 63:e breddgraderna. Inom ungefär samma breddgrader är sjukdomen (dock under annat namn) rapporterad från och . Sjukdomsfallen uppträder framförallt och tidig höst och drabbar nästan enbart vuxna personer. Förväntad effekt av klimatförändring på förekomst och spridning Dagens kunskap om sjukdomens epidemiologi är alltför Bilaga B 34 SOU 2007:60 132 begränsad för att en riskbedömning ska kunna göras. Men sjukdomens säsongsanknytning är intressant, även om den begränsade utbredningen mellan de specifika breddgraderna talar emot en klimatförändringspåverkan. Q-feber Q-feber orsakas av en rickettsia, Coxiella burnetii och ger influensaliknande symtom hos människa, ofta med komplikationer som lunginflammation och gulsot. Mer sällsynt kan hjärtklaffarna angripas. Förekommer över hela världen. Hos får och get kan infektion orsaka missfall, annars infekteras vanligen djur subkliniskt. Många djur, som nötkreatur, får, getter, katter, diverse smågnagare, fåglar, löss och fästingar, utgör reservoarer. Smitta utsöndras med avföring och kroppsvätskor. En infektion kan förväntas finnas kvar länge i en population även om inga kliniska fall noterats. Vidare så är organismen mycket långlivad i miljön. Smittöverföring är oftast luftburen (aerosol), i områden som förorenats av placentavävnad, fostervätskor och exkrementer från infekterade djur. Antal rapporterade fall visar endast toppen av pyramiden (figur 1.4). Infektionsdosen är mycket låg och en enstaka inandad organism kan ge infektion. Infekterade tackor lammar vanligen normalt. Vid lamning utskiljs stora mängder bakterier, vilket medför smittrisk för lantbrukare, veterinärer och andra personer som kommer i kontakt med de infekterade djuren. Direkt smitta från person till person är mycket sällsynt. Immuniteten efter genomgången sjukdom är troligen livslång. Förekomst i I ses sjukdom hos människa endast som importfall. Smittan finns dock i , t.ex. i vissa fårbesättningar på (et al, 1991). Förväntad effekt av klimatförändring på förekomst och spridning Smittan finns i och eftersom infektionsdosen är så låg kan torrare och blåsigare somrar (risken för torka är bland de högsta på där Q-feber är endemisk) ev. kunna bidra till smittspridningen (aerosolsmitta) i områden där infektionen finns i miljön eller hos värddjur såsom får. SOU 2007:60 Bilaga B 34 133 Rift Valley-feber Rift Valley-feber (RVF) orsakas av ett myggburet phlebovirus. Sjukdomen förekommer i och ger infektion hos nötkreatur, får, getter, m.fl., samt människor. RVF ger mycket stora ekonomiska förluster för köttproduktionen under epizootier. Mellan utbrotten i endemiska områden cirkulerar RVF i Aedes myggor där smittan kan överföras från mygghona till avkomman. I samband med regn kläcks äggen och antalet infekterade myggor ökar kraftigt. Dessa kan sedan infektera nötkreatur och därefter kan andra stickmyggor som t.ex. Culex-arter föra smittan vidare till andra djur och människor. Olika utbrott har dock olika huvudvektorer. RVF har även hittats i flera arter av Culicoides, men det är dock oklart om dessa kan sprida smittämnet (1993). Smittan kan även vara luftburen. Hos människa ses influensaliknande symptom med komplikationer i form av blödningar (hemorragisk feber), hjärninflammation, leversvikt, ögonbesvär och en dödlighet på . Möjligen finns en antydd ökad risk för missfall även hos människa (et al. Sjukdomen rapporterades utanför då den påvisades i och Yemen. Förekomst i Sjukdomen förekommer ej i eller . Förväntad effekt av klimatförändring på förekomst och spridning Låg risk hos djur. Försumbar risk hos människa. Eftersom RVF kan spridas med ett stort antal stickmyggor är det möjligt att RVF kan spridas till nya områden. Salmonellainfektion Salmonellainfektion är en akut diarrésjukdom som kan ge ledkomplikationer hos människa. Salmonella bakterierna är i stora delar av världen vanligt förekommande hos många olika djurslag, t.ex. nötkreatur, gris, hönsfågel, vilda fåglar och sällskapsdjur som hund, katt, orm och sköldpadda i fångenskap. Detta ger en sekundär kontamination av omgivande miljö. Salmonella, tillsammans med Campylobacter, är den internationellt sett vanligaste bakteriella orsaken till diarré hos människor. Avlopp är därför regelmässigt kontaminerade med Salmonella (et al. Bakterierna kan tillväxa i flertalet livsmedel. I flertalet länder förutom , Bilaga B 34 SOU 2007:60 134 och är det vanligt att t.ex. (rå) kyckling och ägg är infekterade med Salmonella. I , förutom , är Salmonella enteritidis från ägg ett särskilt stort problem. Förekomst i Svenska djur och livsmedel av animaliskt ursprung är i princip fria från Salmonella. Anledningen till detta är att liksom och har ett väl fungerande salmonellakontrollprogram. I rapporteras c:a 4 000 human fall , varav är utlandssmittade. Normalt rapporteras 4 till 8 livsmedelsburna utbrott . Förväntad effekt av klimatförändring på förekomst och spridning Låg risk så länge bibehåller sitt goda djurhälsoläge avseende Salmonella och fortsätter att ha en kombination av importkontroll och god livsmedelshygien. Ökar importen av salmonellakontaminerade livsmedel kan det förväntas ge ett ökat antal fall hos människor vid ett varmare klimat. Salmonellainfektion kan också uppstå ifall avloppsvatten förorenar dricksvatten i samband med en översvämning. Sorkfeber/Nefropathia epidemica/Hanta Sorkfeber är en virussjukdom (hantavirus) som sprids via skogssork. Nära besläktade virus finns på andra håll i världen och kan ge upphov till mycket allvarliga infektioner. I jämförelse med dessa är sorkfebern en ganska mild sjukdom. Skogssorken är reservoar för sorkfeberviruset och är det enda djur som sprider sjukdomen till människa. Infekterade sorkar blir inte sjuka själva, men utsöndrar virus i saliv, urin och avföring. Smittspridning sker framförallt via inandning av damm som förorenats av sorkars urin och avföring. Sorkfeber kan ge hög feber, muskelvärk och ofta svåra buk- och ryggsmärtor samt njursvikt. Dialys kan behövas. Ingen specifik behandling finns, men i stort sett alla tillfrisknar ändå utan kvarstående men. Förekomst i Sorkfebern är i princip begränsad till områden norr om , även om enstaka fall rapporterats från norra och . Sorkfeber finns både i och , och varför det just i inte finns smittade sorkar är oklart. Antalet rapporterade fall i varierar (100–500 fall), mycket beroende på om det är sorkår eller ej. I ses cykliska toppar med 3–mellanrum. SOU 2007:60 Bilaga B 34 135 t.ex. är 1 av 6 skogssorkar infekterade med sorkfebervirus. Förväntad effekt av klimatförändring på förekomst och spridning Dagens kunskap om sjukdomens epidemiologi är för begränsad för att en riskbedömning ska kunna göras. /2007 observerades dock en kraftig ökning av humanfall, vilket antas bero på det förändrade klimatet. Vid brist på ett skyddande snötäcke söker sorkarna skydd inomhus och kan på så sätt effektivt sprida eventuell infektion. Klimatförändringar som gynnar ökad sorkförekomst i kombination med regnrika höstar och vintrar då gnagarna kan drivas inomhus kan öka risken för sorkfeber. I ett längre perspektiv kan dagens nordliga sorkpopulationsdynamik komma att slätas ut och påminna mer om sydliga och kontinentala gnagarpopulationsmönster med små årliga skillnader. Stelkramp/Tetanus Stelkramp orsakas av en sporbildande bakterie, Clostridium tetani, som normalt finns i tarmen hos många djur men även i jord som gödslats. Sporerna kan leva ute i det fria . Bakterien bildar ett gift (toxin) som blockerar nervimpulserna från vissa celler i ryggmärgen. Sjukdomen är hos människa en mycket allvarlig sårinfektion som obehandlad ofta leder till döden. Olika djur drabbas olika hårt av tetanus. Hundar utvecklar sällan symtom medan hästar får allvarliga symtom som ofta leder till döden. I vaccineras de flesta hästar som föl med booster . Förekomst i I anmäls 0–1 fall hos människa . Det finns ett mycket effektivt vaccin. I regel drabbas äldre, ovaccinerade individer och smittöverföring sker t.ex. via sår, som uppstått i anslutning till trädgårdsarbete. Flertalet svenska hästar är vaccinerade. Förväntad effekt av klimatförändring på förekomst och spridning Mycket låg risk hos människa och djur. Smittspridning skulle kunna tänkas vid någon typ av katastrof där människor får skador som man kommer i kontakt med jord/ytvatten. Då vaccinationstäckningen är hög i är detta scenario inte troligt. Bilaga B 34 SOU 2007:60 136 TBE/Tick-borne encephalitis/Fästingburen hjärninflammation TBE är en allvarlig sjukdom som orsakas av ett flavivirus och sprids med samma fästingart som borreliainfektion men är betydligt mindre vanlig. Smågnagare är reservoardjur men de spelar mindre roll för smittspridning än vad man tidigare ansett genom att smittoöverföring även kan ske direkt mellan fästingar som suger blod på ett värddjur (et al. 1999) eller mer sällsynt direkt från fästinghonan till avkomman. TBE är påvisat på hund men det är sällsynt med klinisk sjukdom. Vaccin finns för människa och blir allt vanligare i riskområden. Både TBE och borreliainfektion har rapporterats öka i under . Denna ökning är delvis beroende på ökad uppmärksamhet av sjukdomarna. Vissa länder, som , liksom områden, som , har dock haft omfattande epidemiologiska uppföljningar och registrering av TBE och där har setts en ökande trend. Förekomst i TBE förekommer i begränsade områden i mellersta och södra delarna av landet. Hela upp till , inklusive skärgården och , är högriskområden. Upp till 185 fall rapporteras hos människa. Trenden är stigande, förutom i där allt fler personer nu har vaccinerat sig. Utbredningen av TBE virus är troligen större än vad som allmänt anses. En nationell geografisk kartläggning vore därför önskvärd antingen genom serologisk undersökning (antikroppar) av reservoardjur eller människor, eller genom analys av andelen infekterade fästingar. Förväntad effekt av klimatförändring på förekomst och spridning Medelhög risk hos människa. Försumbar risk hos djur. TBE-klimatscenarier för visar på en möjlig minskning av TBE förekomsten i många områden (2000). Uttökade entomologiska och epidemiologiska studier behövs för att klargöra svenska förhållande i relation till en klimatförändring. West feber/West encephalitis West feber är en influensaliknande sjukdom orsakad av ett flavivirus (WNV) som sprids med stickmyggor, Culex pipiens, Aedes spp och Ochlerotatus spp. Fåglar utgör reservoarer och flyttfåglar bidrar till sjukdomens utbredning. SOU 2007:60 Bilaga B 34 137 virus mellan fåglar medan Aedes och Ochlerotatus arterna kan överföra virus från fågel till djur/människa. Människa och häst kan insjukna i West feber. Hos människa kan hjärn-/hjärnhinneinflammation med allvarliga neurologiska komplikationer uppstå. Hästar kan uppvisa liknande symtom eller så förlöper infektionen subkliniskt. Epidemiska utbrott förekommer. Sådana epidemier anses kopplade till en kombination av klimatfaktorer inkluderande milda vintrar (fler fåglar), torra, varma somrar (ökad koncentration av fåglar vid vattenpölar) och därefter nederbörd (kläckning av myggor) (Epstein 2001, 2006). Första gången WNV rapporterades från var 1999 vid en epidemi i staden . påträffas viruset på hela nordamerikanska kontinenten utom . WNV finns i Syd- och . Inga tendenser har setts till en ökad spridning i regionen vilket kan bero på bakgrundsimmunitet hos den naturliga reservoaren, dvs., vilda fåglar (, pers. komm., 2007). West virus kan orsaka dödlighet bland vilda fåglar, framförallt kråkfåglar men betydelsen för vilda fågelpopulationer får anses vara marginell. Förekomst i Sjukdomen förekommer ej i . undersöktes vid SVA 700 hästar från hela avseende förekomst av antikroppar mot WNF. Tre hästar uppvisade svagt positivt resultat, vilket även skulle kunna vara en ospecifik reaktion. Konfirmering pågår () vid utländskt laboratorium. Tio potentiella vektorarter för WNV finns redan i landet och ett 60-tal i förekommande fågelarter är potentiella WNV reservoarer (Hesson 2007). Antikroppar har isolerats från flyttfåglar insamlade på , 2006. Detta visar dock bara att fåglarna varit exponerade för WNV på övervintringsställen eller under flyttningen (, pers. komm.). Förväntad effekt av klimatförändring på förekomst och spridning Medelhög risk hos människa och djur. Potentiella vektorer och reservoarer finns redan i . Kommande klimatförändring i södra delarna av landet (värme, torka och sedan skyfall) ökar risken för sjukdomsutbrott hos människa och häst. Dock behövs mer kunskap för att klargöra vilka faktorer (som bakgrundsimmunitet hos fåglar) som är hämmande för virusspridning i landet. Bilaga B 34 SOU 2007:60 138 VTEC/EHEC/Enterohemorragisk E. coli infektion VTEC (verotoxin producerande E. coli) bakterien är spridd över hela världen. Den kan ge upphov till akuta, blodiga diarréer som hos av patienterna, framförallt barn och äldre, övergår i ett hemolytiskt-uremiskt syndrom (HUS) med njursvikt, koagulations- och blödningsrubbningar. Även neurologiska symtom kan förekomma. Siffran varierar mycket från utbrott till utbrott. Antibiotikabehandling har ingen effekt mot HUS. Nötkreatur är huvudreservoar för VTEC men även andra djur kan fungera som reservoarer. Det är visat att utsöndringen av VTEC från nötkreatur ökar som flest humanfall observeras. Å andra sidan renar sig fler djur från VTEC under sommarbete. Utbrott hos människor har beskrivits från många olika typer av avföringskontaminerade livsmedel. Människor har också insjuknat efter friluftsbad i förorenat vatten eller efter att ha druckit kontaminerat kommunalt vatten. Även kontaktsmitta från person till person har förekommit liksom smitta från djur till människa. Förekomst i I rapporteras c:a 200 inhemska fall bland människor , varav cirka hälften är orsakade av VTEC O157. VTEC O157 finns i av svenska nötkreatursbesättningar, men i och i så hög frekvens som (et al. En undersökning visade att av slaktade nötkreatur var infekterade med VTEC O157. Det är oklart om frekvensen i skiljer sig från sydligare europeiska länder eftersom adekvata jämförbara studier saknas. Förväntad effekt av klimatförändring på förekomst och spridning Medelhög risk hos människa. Låg risk hos djur. Sjukdomen uppvisar säsongsvariation men den exakta klimatkopplingen är inte klarlagd. Däremot kan kraftiga regn ge en utskiljning av bakterien från mark som gödslats med gödsel från infekterade djur eller från kontaminerade beten. Bakterien kan sedan rinna ner i vattendrag och smittspridning mellan besättningar kan öka. Vidare kan detta skapa problem vid bevattning av livsmedelsgrödor (se avsnitt 6.3) och vid strandbad. Bakterien kan även tillväxa i många typer av livsmedel vilket kan öka risken för smitta vid varmare klimat om maten inte förvaras på ett adekvat sätt, speciellt då smittdosen för VTEC är låg. SOU 2007:60 Bilaga B 34 139 Yersiniainfektion Yersiniainfektion orsakas av bakterierna Yersinia enterocolitica eller Y. pseudotuberculosis som är vanliga i miljön och förekommer över hela världen. Hos människa ses mag-tarm besvär som kan vara svåra att skilja från blindtarmsinflammation och ibland också ledinflammation och hudutslag (knölros). Antibiotika ges endast vid svårartad sjukdomsbild. Yersinia kan tillväxa redan och kan därför tillväxa i livsmedel som kylförvaras, t.ex. i vacuumförpackat griskött. Smittan utsöndras med avföringen. Smittvägarna är ej helt klarlagda, men spridning sker sannolikt via kontaminerade livsmedel eller förorenat vatten. Svin är huvudreservoar för smittan, men insjuknar inte själva. Bakterien kan även förekomma hos andra djurslag såsom hund, hare, rådjur och fågel. Förekomst i Drygt 600 fall på människa rapporteras varav merparten är smittade i . Förväntad effekt av klimatförändring på förekomst och spridning Dagens kunskap om sjukdomens epidemiologi är för begränsad för att en riskbedömning ska kunna göras. Dock finns trolig koppling till översvämning. Smittspridning skulle då ske genom att avlopp kontaminerar dricksvatten, eller via avföring från t.ex. utegående grisar (bevattningssmitta). 8.3 Infektioner som drabbar enbart djur Afrikansk hästpest Afrikansk hästpest är en virussjukdom (Orbivirus, familj , nära besläktat med bluetonguevirus) som ger upphov till allvarlig sjukdom hos hästdjur (häst, zebra, åsna och korsningar däremellan). Allvarliga cirkulationsrubbningar, feber och hög dödlighet ses, även om vissa djur enbart får feber och kan tillfriskna. Åsnor och zebror får mildare symtom eller kan utgöra symtomlösa smittbärare. Smittan sprids enbart via vektorer, främst svidknott, Culicoides spp, framförallt C. imicola. Vektorn kan upprätthålla smittan i ett område. I länder där smittan förekommer måste hästar vaccineras regelbundet för att skyddas mot sjukdom och vaccinstammarna hållas aktuella. Förekomst i Sjukdomen är aldrig påvisad i . Smittan finns i och har förekommit i och samt i . Bilaga B 34 SOU 2007:60 140 Förväntad effekt av klimatförändring på förekomst och spridning Låg risk: ingen risk men klimatförändringar som påverkar utbredningen av Culicoides-arter (se också bluetongue) kan eventuellt bidra till spridning av smittan till nya områden. Bluetongue Bluetongue orsakas av ett orbivirus som sprids med svidknott och som ger upphov till allvarlig sjukdom främst hos får. Cirkulationsrubbningar, slemhinneskador, feber och kastningar är några av symtomen. Även nötkreatur och andra idisslare kan infekteras, men vanligen med lindrigare symtom. Vektorer är främst Culicoides imicola, C. obsoletus samt C. pulicaris men flera andra Culicoides-arter tros kunna sprida smittan. Sjukdomen finns endemiskt i . I områden där smittan förekommer krävs regelbunden vaccinering för att förhindra allvarliga sjukdomsutbrott. spreds bluetongue till mer än 2000 besättningar i , , , och . Detta är de nordligaste utbrotten av sjukdomen . Såväl en ny virusstam påvisades som en ny vektor, dvs., en art av svidknott som inte förekommit som smittspridare. Förekomst i Sjukdomen är aldrig påvisad i . Förväntad effekt av klimatförändring på förekomst och spridning Hög risk. Klimatförändringar som påverkar utbredningen av Culicoides arter förväntas bidra till spridning av smitta till nya områden. Svidknott förekommer i hela och deras utbredning och artsammansättning ska börja att kartläggas i (Chirico, SMI, 2007). Monocytär ehrlichios Monocytär ehrlichios orsakas av Ehrlichia canis, en rickettsie bakterie. Hundar infekteras genom bett från infekterad brun hundfästing, Rhipicephalus sanguineus. Fästingen förekommer i upp till 50:e breddgraden. Förekomst i Monocytär ehrlichios är, till skillnad från anaplasmos (som tidigare kallades granulocytär ehrlichios), inte en SOU 2007:60 Bilaga B 34 141 inhemsk sjukdom men är vanligt förekommande i stora delar av världen inklusive i . Förväntad effekt av klimatförändring på förekomst och spridning Mycket låg risk. Denna vektor kan komma att etablera sig i vid ett varmare klimat. Ekvin infektiös anemi Infektiös anemi (smittsam blodbrist) är en allvarlig och dödlig virussjukdom som drabbar hästar. Sjukdomen sprids med bromsar (Tabanidae) (, 1993). har sjukdomen påvisats i , , och . Även , , , och har drabbats . Sannolikt har det ökande internationella resandet med hästar bidragit till sjukdomens spridning. Förekomst i Sjukdomen har inte påvisats i . Förväntad effekt av klimatförändring på förekomst och spridning Dagens kunskap om sjukdomens epidemiologi är för begränsad för att en riskbedömning ska kunna göras. Frasbrand En bakteriesjukdom (Clostridium chauveoi) som drabbar idisslare, främst nötkreatur. Frasbrand ger upphov till akut dödlig sjukdom med feber och lokala muskelsvullnader eller plötsliga dödsfall utan föregående symtom. Bakterierna bildar mycket resistenta sporer som överlever i marken. Överlevnaden påverkas bl.a. av jordart och klimat. I smittade områden kan infektionen vissa år ge hög dödlighet, främst bland unga betesdjur. Vaccination skyddar, men måste utföras regelbundet. Djur smittas företrädesvis när de betar på kontaminerad mark, men kan också få i sig sporer via kontaminerat ensilage. Sporerna kan ligga vilande i muskulatur eller lever. Bakterierna kan övergå i aktiv form då djuret försvagas som vid överansträngning, trauma, selenbrist eller mycket snabb tillväxt hos djuret. Unga snabbväxande djur är därför särskilt utsatta. Förekomst i Smittan förekommer endast i vissa områden i södra delen av landet, främst Ölandsregionen och . Bilaga B 34 SOU 2007:60 142 Varför smittan blir endemisk i vissa områden är inte känt men olika markfaktorer, som pH har betydelse. Förväntad effekt av klimatförändring på förekomst och spridning Låg risk. Under extrema torrperioder eller perioder av rikligt regnande ökar risken att begravda sporer kommer upp till markytan. Paratuberkulos Kroniskt förlöpande bakteriell (Mycobacterium paratuberculosis) tarmsjukdom som främst drabbar idisslare. Ger upphov till långsam avmagring och intermittenta diarréer utan feber och leder till döden. Sjukdomen förorsakar både produktionsförluster och djurlidande i drabbade besättningar och är näst intill omöjlig att bekämpa i en besättning utan att slakta alla djuren. Spekulationer kring ett ev. samband med Crohns sjukdom hos människa har trots mångårig forskning inte kunna beläggas. är fekal-oral och bakterierna sprids främst via gödsel från infekterade djur. Smitta via kontaminerad stallmiljö, spenar eller mjölk ses som den huvudsakliga orsaken till spridning inom en besättning, framförallt från ko till kalv. Spridning via kontaminerad betesmark har också påvisats. Bakterierna är mycket motståndskraftiga i miljön och kan överleva månader–år ute i marken. Flera års karenstid har i praktiserats innan friska idisslare får släppas på beten där infekterade djur förekommit. Överlevnaden påverkas bl.a. av jordart och klimat. Förekomst i har ett världsunikt läge med dokumenterat låg förekomst av smittan. På grund av otillräckliga testmetoder kan dock inte fullständig frihet säkerställas i något land. Nyintroduktion till via importerade köttdjur förorsakade ett mångårigt och komplext smittspårningsarbete och utslaktning av många smittade besättningar . Förväntad effekt av klimatförändring på förekomst och spridning Mycket låg risk.