sou · GWB339 · 2008-04-17 00:00:00 — Dock var aspiranternas förmåga något sämre såvitt avsåg färdighetsämnena jämfört med de teoretiska ämnena. De bristande kunskaperna i färdighetsämnena var enligt granskningen svåra att kompensera på grund av att denna inte var tillräckligt lång. Det konstaterades även att högskoleutvecklingen inom hade fortsatt. Dock var enligt granskningen skolans examinationsförfarande bristfälligt. Vid granskningen framkom att den nya pedagogiken med verklighetsbaserade praktikfall (casemetoden) sågs som positiv och att det pågående arbetet med att anpassa och utforma fallen borde fortsätta liksom arbetet med att förstärka den pedagogiska kvali- teten i utbildningen. Även den professionella kompetensen borde stärkas. Vidare ansåg arbetsgruppen att verksamheten vid Polishög- skolan regelbundet skulle följas upp och utvärderas, såväl integrerat i den egna verksamheten som genom en från fri- stående utvärdering. En sådan ordning hade underlättat att göra nödvändiga och viktiga justeringar inom den pågående processen. Slutligen föreslogs på grund av en stor efterfrågan på färdig- utbildade poliser en snar översyn av förutsättningarna och möjlig- heterna att förkorta grundutbildningen. Enligt förslaget skulle sam- tidigt även frågor som möjligheterna till differentierad grund- utbildning, vidareutbildning, distansutbildning respektive halvtids- studier samt konsekvenser av ökad personalrörlighet behandlas. Även i denna rapport anges inledningsvis att endast ett begränsat antal polisaspiranter för granskningen hade exami- nerats från den grundutbildning som startade . Av den an- ledningen genomfördes ingen mer genomgripande utvärdering av utbildningens innehåll och effekt. Internrevisionen slår i rapporten till en början fast att stor posi- tivism rådde till den nya grundutbildningen, särskilt avseende peda- gogiken (casemetoden) samt till att färdighetsmomenten och teorin genomfördes integrerat. Kritik riktades dock mot brister i samordningen av den totala utbildningsprocessen samt att det inte gått att identifiera vem som har totalansvaret för hela processen, från rekrytering till aspirant- utbildning. Granskningen visade även att det inte fanns någon tydlig beställare av grundutbildningen. Vid denna granskning, , bedrevs polisutbildningen på tre orter, , och . Med fler utbildningsinstitutioner involverade konstaterade att det var viktigt att förutsättningarna vad gäller självständighet och organisatorisk status för att bedriva undervisningen är någorlunda lika. Det kon- staterades även att det vid granskningen förelåg olika förutsätt- ningar mellan lärosätena, främst mellan och universiteten. Beträffande examinationen ansåg Internrevisionen att det inte fanns några tydliga kriterier för denna. Det gjordes olika bedöm- ningar av de olika utbildningsanordnarna. Tydliga centralt angivna kriterier för examination borde enligt Internrevisionen utformas på varje delområde, inklusive aspirantutbildningen. Beträffande aspirantutbildningen framkom vid granskningen att det saknades en central utbildningsplan för denna. En sådan plan borde tas fram, dels så att utbildningen blir likvärdig dels på grund av olika syn på huruvida aspiranterna är under utbild- ning eller om de utgör en resurs i verksamheten. Kritik riktades även mot att aspirantutbildningen är alltför kort. Internrevisionen fann dock inte någon grund för att tjänstgöringen borde förlängas då den ska ses som en renodlad utbildning. I stället föreslogs en ökad och tydligare samverkan mellan lärosätena och polismyndig- heterna avseende aspirantutbildningen. Internrevisionen utfärdade i rapporten följande rekommenda- tioner. Införande av ett utbildningsråd för polisutbildningen. Rådet skulle ha en mer övergripande och samordnande roll för hela grundutbildningen samt inneha rollen som samordnande be- ställare och rådgivare för polisväsendet. Tydliggörande av roller och ansvar för hela utbildningsprocessen på ett bättre sätt. Förtydligande av framtida status så att dubbla roller och osäkerhet undanröjs. Utvecklande av ett enhetligt uppföljnings- och utvärderings- system som omfattar hela utbildningen, inklusive antagningen och aspirantutbildningen. Överväga examination efter genomförd aspirantutbildning. Framtagande av en verksamhetsbeskrivning speciellt avsedd för grundutbildningen. Internrevisionens vid uppföljning av granskning I uppföljningen av granskningen konstaterade att det fortfarande saknades ett uttalat huvudmannaskap med helhets- och samordningsansvar för hela grundutbildnings- kedjan samt att dubbla roller som kravställare och utbildare kvarstod. Av rapporten framgår att något utbildningsråd inte hade införts. Det fanns inte heller någon samlad verksamhetsbeskrivning för grundutbildningen framtagen. Något enhetligt utvärderingssystem hade inte heller utarbetats. Ett arbete med att ta fram ett gemen- samt system pågick dock inom men detta arbete hade pågått varför en osäkerhet om resultatet upp- levdes. Dock hade en central utbildningsplan för aspirantutbildningen tagits fram men denna var inte formellt fastställd av polismyndig- heterna. Studenterna examinerades fortfarande . Granskningen – Grundutbildning av poliser – underlag för beslut om dimensionering och genomförande efter 2006 När det gäller frågan huruvida utbildningen skiljer sig åt på de olika utbildningsorterna konstaterades vig granskningen att kompetens- mässiga skillnader mellan nyutbildade poliser är individuella och kan inte hänföras till utbildningsort. Vidare konstaterades beträffande utbildningsnivån att utbild- ningen höll god kvalitet i de teoretiska ämnena men att den hade uppenbara brister i tillämpning och praktik. Merparten av avnäm- arna förordade en längre utbildning och studenterna ansåg att studietakten kunde höjas och examinationskraven skärpas. Av rapporten framgår att examination borde ske efter aspirantutbild- ningen. Beträffande lämplighetsbedömningen kunde uppenbara oklar- heter konstateras då någon gemensam policy i denna fråga inte fanns framtagen. Skolorna ansåg enligt granskningen att polismyn- digheterna skulle göra lämplighetsbedömningen i samband med aspirantutbildningen medan polismyndigheterna ansåg att bedöm- ningen skulle göras av respektive skola under den teoretiska ut- bildningen. Enligt granskningen förelåg fortfarande brister i samordning och helhetsansvar för grundutbildningen. Det fanns enligt gransk- arna ett uttalat behov av ökat helhetsansvar och samordning av grundutbildningen mellan , utbildningsföreträd- arna, polismyndigheterna samt forskningen. Detta är enligt gransk- ningen nödvändigt för att grundutbildningen och praktikperioden ska vara densamma oavsett var den bedrivs. Vid granskningen aktualiserades åter det av Internrevisionen framförda förslaget om inrättande av ett utbildningsråd (se avsnittet ovan). (Ju 2006:03) Utredningen kunde konstatera att det främst från lärarhåll riktas kritik mot att utbildningen är för komprimerad och inte ger ut- rymme för reflexion kring vare sig yrkesroll eller teoretiska kunskaper. Vidare ansåg flera av de intervjuade grupperna (se av- snitt 4.1) att praktiken borde integreras i utbildningen. Den nu- varande ordningen med att praktiken ligger sist i utbildningen ses som ett hinder för en tät koppling mellan teori och praktik. En del av studenterna ansåg att utbildningen ger dålig förberedelse på de psykiska påfrestningar som polisyrket medför och flera efterlyste mer utbildning i ledarskap. Även studenterna såg en integrerad praktik som önskvärd, vilket även skulle kunna eliminera den i viss mån felaktiga bilden av polisverksamheten. Från lärarhåll framfördes även synpunkten att den stora mäng- den undervisning var ett hinder för inskolandet i det problem- orienterade arbetssättet. Vidare konstaterade utredningen att flertalet ansåg att olämpliga studenter antas till utbildningen. Olämpligheten ansågs bestå i felaktig inställning till andra människor och att respekten för olik- heter var låg eller bristfällig. Många var även kritiska till att dessa studenter inte uppmärksammades på ett bättre sätt under utbild- ningen. Från polismyndigheternas sida framhölls att de olämpliga poliser som utexaminerats från utbildningen oftast var mycket unga och att kanske borde utgöra åldersgräns för att antas. TerminU 1–4 En ständigt återkommande uppfattning bland de intervjuade är att teori och praktik borde varvas i betydligt större utsträckning än vad som är fallet . I diskussionen görs ofta jämförelser med de studenter som har gått distansutbildningen i vilken de praktiska momenten integreras i högre grad än i den ordinära utbildningen. Många av de intervjuade hävdar att distansstudenterna efter examen är bättre förberedda för polisyrket jämfört med övriga studenter. En annan stor fråga vi mött vid granskningen är lämplighets- bedömningen. Det synes ständigt pågå en diskussion mellan skol- orna och polismyndigheterna om vad som ska bedömas, när be- dömningen ska göras och vem som ska göra den. Skolorna hävdar att de endast kan göra en bedömning av lämpligheten för utbild- ningen medan polismyndigheterna å sin sida hävdar att en lämplig- hetsbedömning för yrket måste göras redan under utbildningen. Vid granskningen har framkommit önskemål om klara riktlinjer för hur lämplighetsbedömningen ska gå till. Även vikten av att bedöm- ningen görs på ett professionellt sätt har betonats. Ett annat problem som förts fram är förhållandet mellan polis- utbildningen och polisverksamheten. innebär ett beslut om antagning till polisutbildningen i princip garanterad anställning som polis efter avslutade studier. Således görs inte något överintag till polisutbildningen utan det antas så många studenter till utbildningen som det finns avsättning för ute i polisverksam- heten. Denna ordning ses som ett problem eftersom den medför svårigheter att underkänna studenter. Om för många studenter skulle underkännas får polismyndigheterna inte de personalresurser som de har behov av. En konsekvens av att intaget på utbildningen motsvarar verksamhetens behov är enligt vissa av de intervjuade att det görs alltför stora insatser för att stötta de svaga studenterna. Således menar många av de intervjuade att en överutbildning av poliser borde ske. Detta skulle kunna leda till en önskvärd kon- kurrens om polistjänsterna. TerminU 5 (aspirantutbildningen) Den allmänna uppfattningen som framkommit beträffande aspiran- ternas kunskaper är att de teoretiska kunskaperna är bra men att studenterna borde vara bättre förberedda för de praktiska momen- ten och att de i vissa fall har svårigheter att omsätta de teoretiska kunskaperna i praktiken. Vidare har framförts att aspiranterna saknar en helhetssyn på polisverksamheten. De är ibland alltför in- riktade på hur något ska utföras i stället för varför det ska göras. När det gäller aspirantutbildningens längd, , är det en samfälld uppfattning att denna är alltför kort och att de kunskaps- mässiga brister som kan förekomma hos aspiranterna inte alltid hinner repareras . Vidare har det framförts att aspirantutbildningen ser olika ut beroende var i landet den fullgörs. Polismyndigheterna har i detta sammanhang efterlyst nationella riktlinjer. Ett annat problem som lyfts fram är att de lokala myndigheterna har olika syn på om aspiranterna fullgör sin utbildning under de sex månaderna eller om de utgör en resurs i den ordinarie verksamheten. Liksom beträffande utbildningen vid skolorna är lämplighets- bedömningen under aspirantutbildningen en omdiskuterad fråga. När det gäller frågan om vad som ska bedömas finns det av Riks- polisstyrelsen framtagna riktlinjer. Kritik mot dessa har dock fram- förts innebärande att gränsdragningarna är svåra att göra. Lämplig- hetsbedömningen ska göras fortlöpande av handledaren. Ett beslut om ej godkänd aspirantutbildning kan inte överklagas medan den lämplighetsbedömning som görs i samband med att den nyutexa- minerade polisen söker anställning kan överprövas. Här, liksom beträffande utbildningen vid skolorna, efterlyses nationella rikt- linjer avseende vad som ska bedömas, hur bedömningen ska göras, hur bedömningen ska dokumenteras, bedömningens eller beslutets rättkraft samt procedurregler. Vidare anses att handledarna bör certifieras och att även deras lämplighet bör bedömas med viss regelbundenhet. Några framför i sammanhanget uppfattningen att det med dagens system är lättare att bli handledare än att bli aspirant. DenU som nyutexaminerad polis Det råder en samstämmighet kring uppfattningen att dagens nyut- examinerade poliser har bättre teoretiska kunskaper jämfört med poliser som utbildats . Dock har de nyutexaminerade sämre kunskaper och förmåga när det gäller de praktiska momenten. Detta tillskrivs det faktum att praktiken var längre i utbildningen . Polismyndigheterna är kritiska till att de själva måste utbilda de nyutexaminerade poliserna i bilkörning, vapenhantering och radiokommunikation. Härvid framförs även att praktikperioden borde vara längre och att teori och praktik borde varvas mer under utbildningen. Att varva teori och praktik hade också gett studenterna den återkoppling till skolan som saknas efter praktikperioden. Problemen kan även utgöras av bemötande- och attitydproblem. Dessa frågor upplevs dock inte som ett gene- rellt problem utan kan ofta rättas till genom förlängd aspirant- utbildning i enskilda fall. Viss kritik framförs även mot det arbetssätt och den metodik (casemetoden) som används under utbildningen och som innebär att uppgifterna eller problemen löses i grupp. Med ett sådant arbetssätt kan enligt kritikerna de kunskapsmässigt svagare i gruppen dra fördel av övrigas kunskaper och förmågor utan att i någon större utsträckning själv bidra till resultatet. Vidare kan arbetssättet medföra att en person i gruppen som är bra på någon specifik uppgift alltid får utföra denna med påföljd att de övriga går miste om träningen. När studenterna sedan kommer ut som ny- utbildade poliser har de vissa fall enligt företrädare för polismyn- digheterna uppvisat en bristande förmåga i att arbeta självständigt. En del av de poliser som intervjuades i samband med granskningen hade själva utbildats . De framförde även synpunkten att det i det s.k. casebaserade lärandet inte fanns någon återkopp- ling genom att läraren talade om hur problemet skulle lösas och vad som var en rimlig lösning. Vidare ansåg man att studenterna under utbildningen arbetar med för svåra fall, t.ex. mord. Fallen borde tas ner till en lägre nivå, t.ex. snatteri, eftersom det är den typen av brottslighet studenterna kommer att arbeta med som nyutbildade poliser. De brister som kvarstår efter aspirantutbildningen är enligt vad som framkommit vid granskningen bemötande- och attityd- problem. Försök att komma till rätta med dessa problem görs såväl med handledning som med olika typer av kurser. Beträffande rekryteringen har framkommit att denna anses för trubbig på så sätt att alla personer med attitydproblem inte upp- täcks, vilket sedan kan bli problem som är svåra att komma till rätta med. Som ovan angetts har vi som ett led i vår granskning av polis- utbildningen genomfört en enkätundersökning. Undersökningen avser att belysa hur ett antal före detta studenter vid polisprogram- met har uppfattat sin utbildning. Enkäten har tillställts 712 tidigare studenter vid polisutbildningarna i , och och som utexaminerades vårterminerna 2003 respektive 2005. av de tillfrågade har besvarat enkäten. Av dessa utgör kvinnor och män. Nästan samt- liga av de tillfrågade uppger att de hade tidigare arbetslivserfaren- heter när de påbörjade utbildningen. Av enkäten framgår att de till- frågade har i genomsnitt arbetslivserfarenhet medan median- värdet är arbetslivserfarenhet. Hälften av de tillfrågade har läst enstaka kurser vid universitet eller högskola och an- ger att de har en universitets- eller högskoleexamen. Undersökningen presenteras här i sammanfattning. Den har i sin helhet bifogats betänkandet som bilaga 2. Av de tillfrågade uppger att de är anställda vid en polismyndighet. Den övervägande delen av dessa arbetar i yttre tjänst, arbetar inom utredningsverksamheten. På- ståenden om att nyutexaminerade poliser inte är intresserade av att arbeta i yttre tjänst beläggs således inte i denna undersökning. Istället önskar de flesta av de tillfrågade möjlighet att fördjupa sig inom sitt nuvarande område, vilket innebär fortsatt arbete i yttre tjänst men med delvis nya uppgifter. Såvitt avser frågan om dagens antagningskrav är rimliga anser om- kring att så är fallet. De som är kritiska till antagnings- kraven anger att dessa bör vara lika för alla, vilket särskilt under- stryks av de kvinnor som genomgått polisutbildningen. De menar att detta är en legitimitetsfråga på så sätt att ingen som går en utbildning vill riskera att ses som inkvoterad. De tillfrågade anser också att kunskapskraven i svenska bör skärpas. Dessutom fram- förs kritik mot att antagningen är godtycklig och att den skulle vara mer rättssäker om den var anonym. Utbildningens innehåll (termin 1–4) När det gäller genomförandet av polisutbildningen vid de olika utbildningsorterna har utbildningarna i och lyckats bra enligt de tillfrågade. Det finns inget enligt undersökningen som tyder på att polisutbildningarna i och skulle hålla en lägre nivå än polisutbildningen vid i . Beträffande innehållet i polisutbildningen anser majoriteten av de tillfrågade att de har fått en bra teoretisk grund men att den praktiska kunskapen inte varit tillräcklig. Få anser dock att de fått ett internationellt perspektiv genom utbildningen. Ungefär 60 pro- cent av de tillfrågade anser sig ha fått en värdegrund att stå på. Även om en stor andel av de tidigare studenterna vid polis- utbildningen anser att de inte förvärvade vissa nödvändiga praktiska kunskaper under utbildningen är det framför allt inom de teore- tiska ämnesområdena, t.ex. juridik som man önskar ytterligare utbildning i. Vid undersökningen framkommer betydande skillnader avseen- de uppfattningen om studietempot vid de olika lärosätena. Studie- tempot anses lågt eller ganska lågt av över hälften av studenterna som studerat vid . Motsvarande siffra är för Växjöstudenterna och för de som studerat vid polis- utbildningen i . Vid bedömning av relevansen av ämnena som ingår i utbild- ningen kan konstateras att mest uppskattade ämnena är de som är starkt relaterade till polisyrket, t.ex. självskydd, juridik, vapenhant- ering och taktik. Mer teoretiska ämnen som statsvetenskap har enligt undersökningen uppenbart haft svårt att fånga studenternas intresse och engagemang. AspirantutbildningenU (termin 5) De tillfrågade är överlag mycket nöjda med sin aspirantutbildning men anser den är för kort. FortU - och vidareutbildningen Hälften av de tillfrågade tycker inte att de får den fort- och vidare- utbildning de behöver. Detta visar tydligt att en kontinuerlig vidare- och fortbildning behövs. Många av de tillfrågade anser att polisutbildningen inte bör bli en högskoleutbildning. Som skäl härför anges att de är oroliga för att utbildningen ska bli mer teoretisk. är positivt inställda till att utbildningen blir en högskoleutbildning. Några av de argument som förs fram för denna ståndpunkt är att kvaliteten och statusen på utbildningen skulle förstärkas och att kvalitets- skillnader mellan de olika utbildningsorterna skulle jämnas ut. Vi har vid vår granskning återkommande mötts av uppfattningen att det saknas en enhetlig, långsiktig och för alla poliser gemensam fort- och vidareutbildning. Utbildningen beskrivs i stället som ad hoc-mässig och smal i den meningen att den ofta inriktas på specialistfunktioner. Det finns få exempel på breda vidareutbild- ningar som vänder sig till det stora flertalet anställda. Det finns exempel på polismyndigheter som bedriver eller planerar lokala utbildningar för breda grupper av anställda men där en nationell samordning efterlyses. Den åsikten har framförts att den typen av utbildning i stället borde styras centralt i syfte att uppnå en enhetlig kompetensutveckling inom polisen. Vi har vid granskningen även mött uppfattningen att dagens vidareutbildningar är alltför långa. Majoriteten av utbildningarna omfattar , vilket ofta medför stora svårigheter för de lokala polismyndigheterna att undvara personal under en så relativt sett . Våra slutsatser av den ovan redovisade granskningen kan samman- fattas enligt följande. En återkommande synpunkt avseende dagens system för rekryter- ing av studenter är att det saknas ett lokalt eller regionalt in- flytande. Vi delar uppfattningen att en centralt genomförd och beslutad rekrytering kan leda till att lokala behov inte tillgodoses och att likriktningen blir alltför stor. Vad gäller antagningskraven har framförts synpunkten att vissa av kraven kan verka diskriminerande. Vi delar den bedömningen. Vidare finns enligt vår mening skäl att överväga om vissa av kraven ska formuleras som antagningskrav eller utgöra en del av utbildningen. Vi menar också, i enlighet med vad som framkommit under granskningen, att det finns skäl att ifrågasätta den tydliga koppling som finns mellan antagningen till utbildningen och en framtida anställning som polis. Att tydligare särskilja utbildningen från an- ställningen skulle kunna leda till en sund konkurrens och en ökad rörlighet. Vi vill även framhålla den kritik som finns kring bilden av svensk polis som den ofta förmedlas i samband med rekrytering av studer- ande till polisutbildningen. I syfte att nå grupper som är underrepresenterade inom polisen bör framhållas polisyrkets många sidor och möjligheter inte bara den av en svensk man i uniform. En stor del av de synpunkter som framförts beträffande grundut- bildningen rör praktikperioden, dvs. Vi delar uppfattningen att dagens praktikperiod dels är för kort, dels borde vara mer integrerad i den övriga utbildningen. En annan återkommande synpunkt är att det saknas ett helhets- ansvar och en samordning avseende utbildningen. Den in- förda beställar-/utförarmodellen bör emellertid kunna vara ett svar på den kritiken. Även lämplighetsbedömningen har omnämnts vid ett flertal till- fällen. Ett skäl till att ansvaret för bedömningen upplevs som oklart kan enligt vår mening vara den tydliga koppling som finns mellan utbildning och anställning, där antagningen till utbildningen gene- rellt uppfattas som en rekrytering till anställning som polis. Att, som vi framhållit ovan, tydligare särskilja utbildningen från anställ- ningen borde också tydliggöra vilket ansvar utbildningsanordnaren respektive en anställningsmyndighet har i samband med bedöm- ningen. Vi har vid granskningen mött en avsaknad av kontinuitet och helhetssyn i fråga om vidareutbildningen. Vi delar uppfattningen att vidareutbildningen på ett tydligare sätt bör utgå från en analys av verksamhetens behov, framför allt utifrån polismyndigheternas perspektiv. De krav som ställs i verksamheten måste därför återspeglas i vidareutbildningen. Den danska polisutbildningen sträcker sig och är inte en högskoleutbildning. Grundutbildningen inleds med nio månaders studier vid Politi- skolen i . Ytterligare en polisskola finns på . Efter den inledande kursen följer en praktikperiod . Praktiken fullgörs i ett lokalt polisdistrikt. Därefter följer ytter- ligare nio månaders studier på Politiskolen. Utbildningen avslutas med en lång tjänstgöring vid . Den teoretiska utbildningen delas in i tre områden. Dessa är poli- siära ämnen (t.ex. poliskunskap, spårsäkring och vapenhantering), samhällsanknutna ämnen (t.ex. juridik, mänskliga rättigheter och psykologi) samt språk (danska, engelska och tyska). Kontroller av kunskapsnivå och personlig lämplighet görs konti- nuerligt under hela utbildningen. är studenten provanställd och uppbär lön. Ansökan till polisutbildningen kan göras . är en polisiär angelägenhet, som handhas av Rigspolitiet. De sökan- de måste vara danska medborgare eller ha ansökt om danskt med- borgarskap, ha fyllt , ha god hälsa och körkort för personbil.