sou · GVB389 · 2008-01-01 00:00:00 — Vid skada på tamdjur beaktas om viltet får jagas, skadans omfattning samt möjligheten att genomföra en effektiv skyddsjakt eller andra skadeförebyggande åtgärder. beslut får inte överkla- gas utom när det gäller beslut som rör ersättning när en person dödats eller skadats av björn. Viltskador på tamdjur, bidrags- och ersättningssystemet Ersättning lämnas enligt viltskadekungörelse inte för skada på egendom som är särskilt skadeexponerad. I övrigt ska ersättning enligt föreskriften bara lämnas om det rör sig om egendom som är avsedd att användas i näringsverksamhet. Om det föreligger synnerliga skäl kan ändå besluta om ersätt- ning. Inskränkningen gäller dock inte häst, hund eller utrotnings- hotade lantrasdjur som skadats eller dödats av varg, björn, järv, lo eller kungsörn. Hundar ersätts därvid enligt schablon. Hund som skadas av något av de fem stora rovdjuren ersätts med . Därutöver får ersättning lämnas med högst för självrisk i försäkring eller, om hunden är oförsäkrad, för veterinärvård eller andra styrkta kostnader som skadan föranlett. Hund som dödats eller avlivats efter att ha skadats av ett stort rov- djur ersätts med . Utredningen anser att nuvarande bestämmelser om ersättning för andra viltskador än på ren huvudsakligen bör bibehållas. Ersätt- ningen för hundar som dödats, avlivats eller skadats i samband med angrepp av stora rovdjur har inte följt utvecklingen och motsvarar inte värdet av en tränad hund. Tränade hundar representerar ett betydande värde. Hundar har också som sällskapsdjur ett värde och rovdjursangrepp innebär för det mesta en stor känslomässig påfrestning. Av dessa skäl och som ett led i strävan att öka acceptansen för rovdjurspolitiken anser utredningen att det finns anledning att höja ersättningsbeloppen. Utredningen föreslår att ersättning för hun- dar som dödats eller avlivats efter att ha skadats av varg, björn, järv, lo eller kungsörn ska lämnas med högst . Ersättning för veterinärvård eller andra styrkta kostnader för en oförsäkrad hund som skadats av ett stort rovdjur ska lämnas med högst . Förslaget föranleder ändring i viltskadekungörelsen. Utredningen har erfarit att länsstyrelsernas tillämpning av vilt- skadekungörelsen inte är enhetlig bl.a. när det gäller kravet på att ersättning som regel endast lämnas för egendom som är avsedd att användas i näringsverksamhet. Utredningen anser att tillämpningen mellan länsstyrelserna bör bli mer enhetlig. Viltskador på tamdjur, bidrags- och ersättningssystemet 17.15.4 Ersättningssystemet i renskötselområdet Utredningens förslag: En omfattande studie ska genomföras för att bedöma den samlade rovdjurspre- dationen och andra effekter som de stora rovdjuren förorsakar rennäringen. För att ge bästa resultat bör studierna bedrivas i såväl fjäll- som skogssamebyområden, med olika profil i rov- djursbestånden. beslutar utan ansökan om utbetalning av ersätt- ning för skador på ren till berörd sameby. Utbetalningen grundar sig på en undersökning av i samråd med berörd sameby av antalet föryngringar respektive förekomst av varg, järv och lo i samebyn samt om det förekommer björn eller kungsörn inom samebyn. Att staten lämnar ersättning för skador orsakade av stora rov- djur är ett utflöde av det offentliga åtagandet på området. Ett av syftena med det nuvarande systemet som infördes var att öka acceptansen för de stora rovdjuren. Det finns enligt utred- ningen ingen anledning att betvivla att det nuvarande ersättnings- systemet fyllt sitt syfte och ökat toleransen för rovdjuren och härigenom bidragit till en relativt positiv utveckling av stammarna . Utredningen har funnit att det saknas en aktuell dokumenterad kunskap, som också är allmänt accepterad, om hur mycket ren som rovdjuren dödar. Osäkerheten gäller i synnerhet predationen från lo, järv och björn. Utredningen har gjort en ansats att låta forskare med hjälp av slaktstatistik beräkna predationen. som stått till förfogande har det dock inte gått få fram ett användbart underlag. Utredningen föreslår därför att regeringen initierar studier över rovdjurspredationen och andra skador i renskötselområdet. Studie- arbetet bör enligt utredningen ledas av i samar- bete med och Viltskadecenter, i samverkan med ren- näringen och berörda länsstyrelser. I studiearbetet bör såväl rov- djursforskare som rennäringsforskare engageras. Syftet är att få fram bättre kunskap för att bedöma rovdjurspredationen på ren, och andra effekter som rovdjuren förorsakar rennäringen, bl.a. som underlag vid utformningen av ersättningssystemet. Viltskador på tamdjur, bidrags- och ersättningssystemet För att ge bästa resultat bör studierna bedrivas i såväl fjäll- som skogssamebyar, med olika profil i rovdjursbestånden. Det är också önskvärt om parallellstudier kunde genomföras med samma inrikt- ning i och som ett led i det Fennoskandiska samar- betet inom rovdjursområdet. Utredningens förslag: I avvaktan på aktuell dokumenterad kun- skap från samlade studier om rovdjurens predation på ren får det ankomma på att i budgetberedningen motivera behovet av eventuella justeringar av ersättningsbeloppen för lo och järv. Utredningen anser att ersättningssystemet för lo och järv baserat på föryngring, regelbunden och tillfällig förekomst huvudsakligen fungerar väl. Ersättning för lodjur och järv lämnas med för varje föryngring och med respektive om arterna förekommer regelbundet respektive tillfälligt i samebyarna. lämnande ersättning för sammanlagt 62 säkra och sannolika föryngringar av järv samt 114,5 föryngringar av lodjur. Ersättning för regelbunden förekomst av järv och lodjur har utbetalats till tio respektive fem samebyar. Ersättning för tillfällig förekomst har betalats till fyra respektive fem samebyar. Utredningen noterar att prisindex på renkött (2000=100) –2006 varit 90,3, 68,3, 68,1 respektive 81,9. Utredningen kan härutöver konstatera att det saknas aktuell dokumenterad kunskap om rovdjurens predationen på ren. Det innebär att utredningen inte har något underlag för att bedöma rimligheten av de ersättningsnivåer som tillämpas för lo och järv. Regeringen beslutar på förslag av i regleringsbrev om ersättningsbeloppens storlek. Det framgår av 6 § viltskadeförordningen (2002:724). Tills vidare, i avvaktan på aktuell och säkrare kunskap om predationen, anser utredningen att det även fortsättningsvis får ankomma på att i budget- beredningen påtala och motivera behovet av eventuella justeringar av ersättningsbeloppen för lo och järv. Viltskador på tamdjur, bidrags- och ersättningssystemet Utredningens förslag: Ersättningen för regelbunden eller tillfällig förekomst av varg i en sameby ska inte längre avse varje individ. Ersättningsbeloppen ska höjas och ersättningen ska inte delas mellan samebyarna. kan otvivelaktigt förorsaka betydande skador på ren och ren- skötsel i ett område. Vid beräkningen av ersättningens storlek ska kostnaderna för det merarbete ett rovdjur orsakar vara utgångs- punkten. Det motiverar att ersättningen för varg är högre än mot- svarande ersättning för järv och lodjur. För varg betalas för varje föryngring av varg. Ersättningsbeloppen för regelbunden eller tillfällig före- komst är respektive . Dessa belopp avser när det gäller varg, till skillnad från vad som gäller beträffande lo och järv, varje individ. Att ersättningen ska lämnas för varje vargindivid skiljer sig såle- des från vad som gäller för järv och lodjur och har sin grund i över- vägandena i och gemensamma för- slag 1995 till utformning av det nya ersättningssystemet. Ersättningsbeloppen har i huvudsak varit desamma . höjdes ersättningen för tillfällig förekomst av varg från till . Ersättningen för regelbunden före- komst av varg höjdes från till . lämnade ingen ersättning för för- yngring av varg. En sameby fick ersättning för regelbunden före- komst av varg och 18 samebyar fick ersättning för tillfällig före- komst varav ersättningen till två byar avsåg två vargindivider. Den svenska vargstammens bevarandestatus är beroende av att fler vargindivider från /kan förena sig med popu- lationen i och där lyckas fortplanta sig. Det förut- sätter att fler vargar tillåts befinna sig utanför renskötselns åretruntmarker. Fler vargar i renskötselområdet innebär att det, även om man så långt möjligt sändarmärker djuren, kan vara svårt att identifiera varje individ. För att öka förutsättningarna för att fler vargar med finsk/rysk härkomst ska kunna bidra till att förbättra den svenska vargpopu- lationens genetiska status bör ersättningen till samebyarna, i enlig- Viltskador på tamdjur, bidrags- och ersättningssystemet het med vad som gäller för järv och lo, lämnas för regelbunden eller tillfällig förekomst av varg i en sameby utan koppling till individ. Utredningen delar också och bedömning i myndigheternas gemensamma hemställan till regeringen, dnr 100-6141-05 respektive 271/05, att ersättningsbeloppen vid vargförekomst bör höjas kraftigt och att ersättningen inte ska delas mellan samebyarna. Det bör an- komma på att i anslagsframställningen redovisa förslag till höjning av ersättningsbeloppen. Utredningens förslag: Ersättningen för björn och kungsörn ska till 2/3 grundas på arternas föryngring i en sameby och till 1/3 på samebyns areal. Målet är att merparten av ersätt- ningen ska vara relaterad till föryngring. Fördelningen av den arealbaserade ersättningen mellan samebyarna ska ske enligt samma norm som tillämpas . Den samlade ersättningen för björn ska höjas. Ersättning för skador som orsakas av björn och kungsörn lämnas om arterna förekommer inom samebyns område och fördelas mellan de ersättningsberättigade samebyarna i förhållande till betesområ- denas areal. Ersättningen för förekomst av björn och kungsörn har varit respektive –2005. Ersättningen höjdes och lämnas med för björn med för kungsörn. På grund av att björnstammen har ökat snabbare än förväntat med ökande skador som följd föreslår utredningen att det årliga ersätt- ningsbeloppet för förekomst av björn inom renbetesområdet höjs. Den schablonmässiga arealbaserade ersättning till samebyarna som tillämpas är ett resultat av övervägandena i och gemensamma rapport . Myndigheterna ansåg vid det tillfället att det inte fanns tillräcklig kunskap för att införa en differentierad ersättning baserad på för- yngringar. Man var dock ense om att målsättningen var att få den kunskap som behövdes för att Viltskador på tamdjur, bidrags- och ersättningssystemet ett differentierat system baserat på föryngring även för björn och kungsörn. har i redovisning av regeringsuppdrag (dnr: 410-3669-01 Nf) föreslagit att ersättningen för björn och kungsörn ska ändras från nuvarande arealbaserade ersättning till en ersättning som grundas, dels på arternas repro- duktionsförmåga i en sameby , dels på samebyns areal. och har därefter i en gemensam skrivelse till regeringen (dnr: 100.6141-05 Nf resp. Dnr 271/05) hemställt om förändringar bl.a. beträffande ersättningssystemet för björn och kungsörn. De föreslagna föränd- ringarna innebär en successiv övergång till ersättning baserad på areal- och föryngring. Enligt uppfattning är kunskapsläget nu sådant att ersättningen för kungsörn bör övergå från en helt areal- baserad ersättning till en ersättning som också relaterar till föryng- ring. Trots svårigheterna att verifiera förekomst av björn är det också möjligt att för björn införa en ersättning som relaterar till föryngring. Ersättningen för kungsörn ska enligt förslag fördelas mellan samebyarna utifrån antalet revir som varit ockupe- rade och där lyckad häckning konstaterats . Ersättningen för björn ska grunda sig på dokumenterad förekomst av björnhonor med ungar inom same- byns åretruntmarker. Ersättningen ska enligt förslaget ligga fast för att inte effekterna av naturliga variationer i häckningsresultaten respektive förekomst av björnhonor med ungar ska slå igenom mellan enskilda år. Den arealbaserade ersättningen för både kungsörn och björn ska enligt förslag utgöra en tredjedel och ersätt- ningen för föryngring ska utgöra två tredjedelar av den totala ersättningen. ansåg att endast en mindre del av ersätt- ningen ska vara relaterad till föryngring. Fördelningen av den areal- baserade ersättningen mellan samebyarna föreslås ske enligt samma norm som använder . Grundtanken ersättningssystem var att ersättningen för rovdjursdödade renar skulle bygga på förekomsten av rovdjur i samebyarna. Utredningen bedömer att det nu är möjligt successivt fasa ut den nuvarande ersättningen för björn och kungsörn som helt baseras på areal till förmån för ersättning baserad på föryng- ring och areal. Utredningen ansluter sig till det förslag som Natur- Viltskador på tamdjur, bidrags- och ersättningssystemet Systemet bör kunna tillämpas fr.o.m. . Det bör ankomma på att i anslagsframställningen redovisa förslag till höjning av ersättningsbeloppen. Differentierad ersättning i åretruntmarkerna och vinterbetesområdena Utredningens förslag: Principen med en differentierad ersättning i åretruntmarkerna och vinterbetesområdena för rovdjursskador på ren bör övervägas. Frågan bör värderas i samband med de predationsstudier i renskötselområdet som utredningen föresla- git. I propositionen om en sammanhållen rovdjurspolitik (prop. 2000/01:57) ansåg regeringen att ersättningen för rovdjursrivna renar borde vara lägre inom vinterbetesområdet och inom konventionsbetesområden i än inom övriga områden. Moti- veringen var att renskötsel var tillåten inom vinterbetesmarkerna av året och att rovdjurens skador för ren- skötseln var mindre där än inom andra delar av renskötselområdet ansåg i ett tillkännagivande till regeringen (bet. 2000/01:MJU19) att underlaget i propositionen inte var tillräckligt och att den förordade differentieringen tills vidare inte borde genomföras. Enligt varierade i stort förutsättningarna för rennäringen inom renskötselområdet, och förhållandena i Jämt- lands- och och i åretruntmarkerna längre norrut var i flera avseenden annorlunda jämfört med vinterbetesområdena. Det fanns en risk för att systemet i vissa områden kunde få oönskade och orättvisa konsekvenser. har i redovisning av regeringsuppdrag (dnr: 410-3669-01 Nf) föreslagit att ersättningen för föryngring och förekomst differentieras mellan åretrunt- markerna och vinterbetesområdena. Förslaget går ut på att odlings- gränsen i de nordligaste fjällänen ska utgör gränsen för den diffe- rentierade ersättningen och att ska utgöra motsvarande gräns i den södra delen av renskötselområdet. I ska en alternativ gränsdragning kunna övervägas. Full ersättning ska enligt förslaget inte lämnas för järv, lo och varg i ett område Viltskador på tamdjur, bidrags- och ersättningssystemet när renar inte har rätt att beta i området. Reduktionen ska också omfatta konventionsområdena i när de pågående förhand- lingarna avslutats. Frågan måste regleras mellan länderna. har avvisat förslaget om en differentiering mellan åretruntmarkerna och vinterbetesområdena. anser att man som villkor för ersättning ska kunna kräva att samebyn bekräftar att betning skett inom område med rovdjursföryngring. Utredningen anser att principen med en differentierad ersätt- ning i åretruntmarkerna och vinterbetesområdena för rovdjursska- dor på ren förtjänar att diskuteras. Frågan bör värderas i samband med de predationsstudier i renskötselområdet som utredningen föreslagit. I det sammanhanget kan också frågan om ersättningen till samebyarna ska vara högre i nationalparker än i andra områden övervägas. Ersättning för rovdjursrivna renar inom konventionsområden i Utredningens förslag: Frågor om hur inventeringar av rovdjur inom konventionsområdet i ska organiseras och finansie- ras och vilka ersättningar som skall lämnas till svenska renägare för rovdjur som helt eller delvis uppträder på norsk mark bör regleras i avtal mellan länderna. Avtalet bör också beröra frågan om hur skyddsjakt efter rovdjur ska organiseras i områden där svenska samebyar har betesrätt. har det gränsöverskridande renbetet reglerats genom överenskommelser mellan och , varigenom Lapp- kodicillen varit suspenderad under konventionernas giltighetstid. Den senaste överenskommelsen är konventionen mellan och om renbetning (SÖ 1972:15). Ersättning för rovdjursrivna renar lämnas enligt Viltskade- förordningen (2001:724) även för skador inom de områden i som disponeras med stöd av renbeteskonvention. Ren- beteskonventionen, upphörde att gälla fr.o.m. . För- handlingar pågår mellan de båda länderna om en ny konvention. I en skrivelse (skr. 2004/05:79) till anförde den förra regeringen att det gränsöverskridande renbetet i och Viltskador på tamdjur, bidrags- och ersättningssystemet skulle kunna fortsätta utan några väsentliga olägenheter för ren- skötseln i respektive land med stöd av den alltjämt gällande Lapp- kodicillen. I budgetpropositionen för anförde den nu- varande regeringen att man delade den förra regeringens stånd- punkt i frågan och att förhandlingar med syfte att få till stånd en ny konvention pågår mellan länderna. Utredningen anser att frågor om hur inventeringar av rovdjur inom det blivande konventionsområdet i ska organiseras och finansieras och vilka ersättningar som skall lämnas till svenska renägare för rovdjur som helt eller delvis uppträder på norsk mark bör regleras i avtal mellan länderna. Avtalet bör också beröra frågan om hur skyddsjakt efter rovdjur ska organiseras i områden där svenska samebyar har betesrätt. 18Inventering av lodjur och varg utanför renskötselområdet startades försök med standardiserad spårinventering av stora rovdjur i fjällvärld. Inventeringsarbetet ut- fördes av då nyetablerade naturbevakare och pågick till långt in . bildades Miljöråd, en arbetsgrupp med deltagare från , och . Arbetsgruppen utarbetade utifrån situationen på Nord-kalotten gemensamma rekommendationer för inventering, exempelvis vilka kriterier för föryngring som borde användas. Delar av gruppens arbete har varit vägledande även för dagens inventerings- arbete i och . Ytterligare fältstudier i ledde fram till den inventeringsmetodik som tillämpas, nämligen att först och främst fastställa antalet föryngringar. har inventerats i . Ursprungligen organiserades verksamheten av men under större delen av blev ideella krafter i större grad involverade i beståndsövervakningen av varg. Resultaten redovisades i Svenska Rovdjursföreningens tidskrift . tog Viltskadecenter och vargforsk- ningsprojektet initiativet till att samordna dessa, på ideell basis utförda, inventeringar och ge ut en årlig rapport om resultaten (Aronson m.fl. 1999, Wabakken m.fl. 2006). Från och med säsongen 2002/03 fick länsstyrelserna det for- mella ansvaret för varginventeringen, genom riksdagsbeslutet om Sammanhållen rovdjurspolitik. uppdrog åt Vilt- skadecenter att samordna och utvärdera länens varginventeringar och sammanställa resultaten på nationell nivå. förekom inga systematiska fältinventeringar av lodjur i . Åren 1991–1995 genomförde Svenska Naturskyddsföre- Inventering av lodjur och varg utanför renskötselområdet ningen ett antal till ytan begränsade inventeringar av lo i fjällområ- dena, främst i (SNF 1996). startade söder om renskötselområdet, en serie yttäckande inventeringar av i första hand lodjur, men som även gav informa- tion om varg. De utfördes sedan med olika täckning de flesta av åren . /1996 har länsstyrelserna tillsammans med representanter för samebyarna regeringens uppdrag att genomföra årliga inventeringar av stora rovdjur i renskötselområ- det. Genom beslut om en samlad rovdjurspolitik fick länsstyrelserna ansvar för beståndsövervakningen av de stora rovdjuren i samtliga län i landet där arterna förekommer. Länsstyrelsernas inventeringar i renskötselområdet utvärderades (Aronson & Liberg 1997). Utredningen föreslår i kapitlet om viltskador m.m. att ersättningssystemet för rovdjursskador inom renskötselområdet bör utvärderas på uppdrag av i sam- råd med andra berörda myndigheter och rennäringen. I samband härmed bör enligt utredningen även länsstyrelsernas rovdjursinven- teringar inom renskötselområdet som främst berör samebyarna och länsstyrelserna i , och be- dömas. Utredningen har i sin genomgång av rovdjursförvaltningen fun- nit motiv att närmare granska inventeringarna av rovdjur, främst lodjur och varg, utanför renskötselområdet. Detta är första gången en utvärdering gjorts av rovdjursinventeringarna utanför rensköt- selområdet. Syftet med utvärderingen som gjorts på utredningens uppdrag har varit att belysa tillämpningen av systemet för beståndsinven- tering av varg och lo söder om renskötselområdet, och att föreslå förbättringar av verksamheten om utvärderarna så finner påkallat. En sådan granskning innebär oundvikligen en koncentration till det som fungerat mindre bra, medan hälsan tiger still, det vill säga sådant som fungerar väl lyfts inte fram. Under intervjuerna med länsstyrelserna och vid den övriga granskningen av verksamheten och dess resultat har utvärderarna funnit att mycket fungerar väl och inte behöver förändras. Att inventera stora rovdjur som före- kommer i låga tätheter är en synnerligen svår och krävande uppgift, och länsstyrelserna har gjort och gör goda insatser för att lösa denna uppgift. I internationellt perspektiv håller också de svenska, liksom de norska inventeringarna mycket hög kvalitet. Inventering av lodjur och varg utanför renskötselområdet ningen vill betona detta när det också pekas på brister och för- hållanden som bör förbättras. 18.2Nuvarande organisation och målsättning Den nuvarande organisationen för inventering av rovdjur har varit i bruk , /03. Ansvaret för inventeringarna innehas av i respektive län som en del av det regionala förvaltningsansvaret. Enligt föreskrifter om inventering av rovdjur (NFS 2004:17 & 2004:18) skall inventeringarna: präglas av objektivitet, trovärdighet och hög precision genomföras med samma metodik i hela landet vara direkt jämförbara mellan åren och mellan länen. Den primära målsättningen med inventeringarna av stora rovdjur är att fastställa antalet årliga föryngringar i landet för respektive art. För varg tillkommer dessutom antal årliga familjegrupper (flockar), antal årliga revirmarkerande par (stationära parbildningar) samt antal årliga övriga stationära vargar (oftast ensamma revirhävdande vargar), med andra ord årliga inventeringar av alla stationära vargar i landet. Viltskadecenter har på uppdrag av ansvar för: att samordna och utvärdera länsstyrelsernas inventeringsarbete beträffande varg att prioritera, förvara och förmedla insamlade DNA-prov från varg att sammanställa inventeringsresultaten för alla arterna att genomföra grundutbildning och vidareutbildning av läns- styrelsens inventeringspersonal Inventering av varg är en mer eller mindre kontinuerlig process oktober–mars. Inventeringen speglar således inte en ögonblicksbild utan är det samlade resultatet under vinterperio- den. Inventering av lodjur och varg utanför renskötselområdet 18.3Problem med nuvarande inventeringsverksamhet Inventeringarna sker främst med hjälp av spårning på snö. Konsten att spåra är svårare än man kan föreställa sig. Ett problem i sig är att få utomstående att förstå hur svårt det egentligen är. Svårigheterna återfinns på flera nivåer: att korrekt artbestämma spår, att avgöra antal djur i sällskap (parbildning, familjegrupp etc.) samt att sär- skilja olika revir/familjegrupper/par från varandra. En grundregel är att man alltid måste ta tillfällena i akt närhelst de dyker upp. Arbe- tet styrs i grunden av vädret men även av färska rapporter från all- mänheten. Rapporterna måste i möjligaste mån omgående kvalitets- säkras på plats, innan väder och vind förstör spåren. Speciella problem vid inventering av varg Svårigheterna vid inventering gäller generellt men är mest uttalade när det gäller varg. Artbestämning utifrån synobservationer, hör- observationer och spårningar blir mer komplicerad eftersom varg och hund egentligen är samma djurart. Spårstämplar av varg är identiska med stora hundspår.