sou · GVB3103 · 2008-01-01 00:00:00 — Istället för kronologisk ålder används ibland begreppen tredje åldern respektive fjärde åldern. Den tredje åldern avser den period efter pensioneringen som för de flesta karakteriseras av frånvaron av allvarliga sjukdomar och funktionsnedsättningar, vil- ket ger förutsättningar för ett aktivt liv. Den fjärde åldern står för den sista delen av livet, som karaktäriseras av sjuklighet och nedsatt fysisk och/eller psykisk funktionsförmåga. Man klarar sig inte längre helt själv utan blir på olika sätt beroende av andras vård och omsorg. Behov är ett än mer svårfångat begrepp. (2002) har i en kunskapsöversikt redovisat hur behovsbegreppet använts inom olika kunskapsfält, både ur ett historiskt perspektiv och ur ett nutidsperspektiv. Det framgår att behov är ett relativt begrepp, som förändras och som definieras olika i olika sammanhang. Även om diskussionen begränsas till basala eller grundläggande behov är det oklart vad som ska avses. Behov av mat, kläder, bostad och viss sjukvård bör, menar författarna, kunna ses som basala men om man på motsvarande sätt försöker gradera behov på andra nivåer hamnar man snart i svårigheter. Att använda begreppen tredje och fjärde åldern skulle då vara ett sätt att förenkla diskussionen om behov i olika äldregrupper. Hälsan och eventuella funktionsnedsättningar innebär sällan några avgörande begränsningar för personer som befinner sig i den tredje åldern. Levnadssättet har inte förändrats som en följd av åldrandet och pensionärstillvaron har inte medfört några begräns- ningar under förutsättning att de ekonomiska resurserna är till- räckliga och att den äldre kan kompensera för eventuella hälsopro- blem. För personer i den fjärde åldern är bostadens standard av stor betydelse. God standard och god tillgänglighet kan vara avgörande för möjligheten att bo kvar hemma (se bilaga 4). De flesta har i detta skede av sitt liv funktionsnedsättningar som påverkar deras vardag. De är beroende av hjälp för att handla eller besöka andra och tillbringar allt mer av sin tid i bostaden. De som trots allt kan klara sig själva ägnar en stor del av dagen till sådana dagliga rutiner och göromål som av- och påklädning, hygien, måltider m.m. (2002). 5.4Begrepp inom vård och omsorg I termbank finns terminologier som Socialstyrel- sen tillsammans med Kommuner och Landsting beslutat att rekommendera inom ett antal fackområden, bland annat all- männa begrepp inom vård och omsorg. Begrepp som på detta sätt rekommenderas använder sig också Äldreboendedelegationen av i detta betänkande. Det gäller följande: Vård och omsorg – åtgärder och insatser till enskilda personer gällande socialtjänst, stöd och service till personer med funktions- nedsättning samt hälso- och sjukvård enligt gällande lagar. Vård – åtgärd som innefattar utredning, behandling, rådgivning eller omvårdnad. Hemsjukvård – hälso- och sjukvård när den ges i patients bostad eller motsvarande och där ansvaret för de medicinska åtgärderna är sammanhängande över tiden. Hemtjänst – bistånd i form av service och personlig omvårdnad i den enskildes bostad. Service avser i detta sammanhang hjälp med skötsel av bostaden, hjälp med inköp, hjälp med bankärenden och tillredning av målti- der och med Personlig omvårdnad avses hjälp med att äta och dricka, hjälp med att klä sig, hjälp med att förflytta sig och hjälp med personlig hygien. Hemvård används som samlingsbegrepp för hemsjukvård och hemtjänst. Mer än hälften av alla hushåll i bor i bostadsområden som tillkom (2002). Nästan en fjärdedel av det nuvarande bostadsbeståndet utgörs av bostäder som byggdes –1975 inom ramen för det s.k. miljonprogram- met, bland dessa också många småhus. Under den s.k. villaboomen, som pågick till , byggdes mer än en halv miljon småhus. De utgör av det totala småhusbeståndet. En följd av detta är att en stor andel av dem som närmar sig pensionsåldern bor i småhus. De flesta av dem har också bott i dessa hus , flertalet längre än . Majoriteten är gifta eller samboende, men omkring vart fjärde hus- håll bland 50–64-åringarna och vart tredje pensionärshushåll består av en person. Ungefär hälften av dem i åldrarna 50–som bor ensamma bor i hyresrätt och drygt vart fjärde i bostadsrätt. Det är stora underhållsbehov i bostadsbeståndet (2003). krisår underhöll fastighetsägarna inte de fastigheter som uppfördes på ett tillfreds- ställande sätt. bedömer att mellan 500 000 och 1 300 000 lägenheter i flerbostadshus kommer att behöva genomgå stam- byten, reparationer av el och ventilation under de närmaste 15–20 åren. Fönster, balkonger och fasader behöver också bytas ut eller renoveras för att inte invånarna ska drabbas av standardsänkningar och bostädernas attraktivitet och kapitalvärde försämras. En stor del av småhusen byggda behöver underhållas på motsvarande sätt. De fastigheter som står inför omfattande underhållsbehov bris- ter sannolikt också i tillgänglighet. Det ökande behovet av bostäder anpassade för äldre och personer med funktionsnedsättning ställer krav på fastighetsägarna att åtgärda bristerna i fastigheterna och förbättra tillgängligheten. 6.2Möjligheter till och hinder för kvarboende Bostäder med god tillgänglighet kommer att få större attraktions- kraft i takt med att antalet äldre ökar. Men det är inte bara bosta- den som sådan som behöver anpassas för en äldre människas behov. Även byggnaden i övrigt och den omgivande miljön bör anpassas och vara lätt tillgängliga för att äldre med funktionsnedsättningar ska kunna leva ett självständigt liv. En tillgänglig bostad som går att nå utifrån utan hinder har stor betydelse för att människor med nedsatt rörlighet ska kunna bo kvar och klara sig själva. I detta sammanhang kan också påpekas att personer med ned- satt orienterings- eller kognitiv förmåga har behov av bra färgsätt- ning, tydliga kontraster, enkelt utformade symboler och användar- vänlig teknik i t.ex. boknings- och passagesystem i allmänna ut- rymmen. Detta kan i sin tur påverka behovet av hjälp och insatser från den kommunala vården och omsorgen. Tillgång till hiss i flervåningshus är avgörande för tillgänglig- heten. Att installera hiss är också en av de mest effektiva åtgärderna för att förbättra tillgängligheten i flerbostadshus utan hiss. I en rapport föreslår att ett hissbidrag ska återinföras för att öka tillgänglighet och kvarboende (2003). I rap- porten redovisas att ungefär 320 000 hushåll () i lägenheter på tredje våningen och uppåt saknar tillgång till hiss. upp- skattar att det är ungefär 50 000 trappuppgångar med tre eller fler våningsplan som saknar hiss. Även SCB:s byggstatistik tyder på att det finns ett stort antal lägenheter i tre-, fyra- och femvåningshus som saknar hiss. Utifrån SCB:s statistik kan det uppskattningsvis röra sig om uppemot en miljon lägenheter eller ca 100 000 trapp- uppgångar. Många personer med funktionsnedsättningar torde vara förhindrade både att bosätta sig i dessa lägenheter och att besöka dem. Enligt gällande regler ska hiss installeras i nybyggda flerbostadshus med tre eller fler våningsplan. Även vid större om- byggnader, som kräver bygglov/bygganmälan, krävs installation av hiss. Eftersom en sådan installation är förenad med avsevärda kost- nader drar sig många fastighetsägare för att göra större ombyggna- der. Om en bostad är utformad med hänsyn till en funktionsnedsatt persons behov kan denne bo kvar längre. De fastigheter och bostä- der som enbart uppfyller bygglagstiftningens krav erbjuder ofta inte en sådan tillgänglighet att en person med stora funktionsned- sättningar lätt kan röra sig i dem. De seniorbostäder som växer fram på den ordinarie bostadsmarknaden har i många fall beaktat detta och byggs därför, men inte alltid, med bättre tillgänglighet än de regler och krav som bygglagstiftningen ställer (Äldreboende- delegationen 2007). De krav som i bygglagsstiftningen ställs på tillgänglighet i bostäder gäller alla bostäder. Det ställs alltså inte högre krav på till- gänglighet i seniorbostäder eller särskilda boendeformer. Även byggregler gäller för alla slags bostäder. Utöver Bover- kets byggregler finns också ett stöd i den svenska standarden för bostadsutformning1. Denna svenska standard innehåller, förutom en normalnivå, en högre nivå av tillgänglighet som skulle kunna användas när bostäder för äldre ska byggas. I vissa fall används den . När en bostad byggs om och anpassas till en funktionsnedsatt persons behov måste insatser göras både på tomten och i byggna- den. Förutom själva bostaden berörs byggnaden i övrigt, dvs. de gemensamma utrymmen som består av trapphus, hiss, tvättstuga, förråd, samlingslokaler etc. Vanliga åtgärder för att göra en bygg- nad mer tillgänglig är, förutom installation av hiss, t.ex. dörröpp- nare, breddning av dörröppningar, borttagande av trösklar, monte- ring av ramper. kan detta medföra höga kostnader. Dessa kan begränsas om anpassningarna genomförs när stora ingrepp i byggnaden ända ska göras t.ex. vid större renoveringar såsom stam- byten. Vid nybyggnation blir de extra kostnaderna för att skapa en god tillgänglighet begränsade. Den omgivande miljön har stor betydelse för hur ett bostadsom- råde uppfattas både ur trivsel- och tillgänglighetsaspekter. Behovet av god tillgänglighet berör även området utanför en byggnad, men som fortfarande tillhör fastigheten. I detta område brukar det t.ex. 1 SS 91 42 21 (svensk standard för bostadsutformning) finnas parkeringsmöjligheter och avfallshantering, men även grön- områden och trädgård med uteplatser. Området är ofta en naturlig mötesplats för de boende med tillfällen till sociala kontakter, varför det är angeläget att även detta område är tillgängligt för personer med funktionsnedsättning. Att kunna ta sig ut och in i byggnaden utan behov av assistans är en viktig faktor för att kunna leva ett självständigt liv. Det gäller bland annat att undvika hindrande nivå- skillnader såsom trottoarkanter, trappor och ojämn markbelägg- ning. Enligt tillgänglighetskrav i (1987:10) ska också tomter, allmänna platser och områden för andra anläggningar än byggnader vara användbara för personer med nedsatt rörelse- eller orienteringsförmåga, om det inte är obefogat med hänsyn till terrängen eller förhållandena i övrigt. 7.1Bostadsbyggandets omfattning och inriktning Bostadsbyggandet har ökat och fortsatte att öka då nybyggnation av ca 36 000 bostäder påbörjades i landets kommuner (2007). Ytterligare närmare 5 000 bostäder tillkommer när de ombyggnationer som påbörjades blir klara. Det är framför allt vindar och lokaler som byggs om. Sammantaget ger detta ett tillskott på nästan 41 000 bostäder. Utöver dessa görs ett antal s.k. Odellplattor, som motsvarar knappt 9 000 bostäder, innan årsskiftet 2006/2007 för att byggherrarna skulle vara berättigade till bostadsstöd. Större delen av dessa bostä- der kommer också att färdigställas . Jämfört med ökade antalet påbörjade bostäder . Men Odellplattorna och de borttagna statliga stöden till bostadsbyggandet medför att prognoser om framtida bostads- byggande är osäkra och svårare att göra än . I flerbostadshus började ca 28 000 lägenheter att byggas, av vilka drygt 23 000 var nybyggnad och resten ombyggnad. beräknar att något mer än hälften kommer att upplåtas med hyres- rätter. Antalet småhus som började byggas uppgick till drygt 13 000. I de tre storstadsregionerna, med av landets befolkningen, byggs drygt hälften av de bostäder som påbörjats. Även tycks bostadsbyggandet bli av betydligt större omfattning i de tre storstadsregionerna i förhållande till antalet invånare jämfört med övriga kommungrupper. av kommunerna anser att det borde byggas fler bostäder än vad som planeras . Men höga produktionskostnader och brist på mark i attraktiva lägen bidrar till att det inte byggs fler bostäder. Till detta kommer över- klaganden av detaljplaner och osäkerhet om framtida ränteläge/ subventionsvillkor. Enligt är nivån på bostadsbyggandet hög vil- ket även är rimligt i förhållande till befolkningens nuvarande behov. En stark konjunktur och de stora ungdomskullar som gör sitt inträde på bostadsmarknaden motiverar den höga nivån. Kommunerna själva bedömer att byggandet kommer att öka . Antalet hyresrätter förväntas minska, medan ökningen av antalet bostadsrätter förväntas fortsätta. De allmännyttiga bostä- dernas andel av bostadsbeståndet minskar, men i olika omfattning i skilda delar av landet, medan antalet egnahem förblir någorlunda . För att inte riskera ett överskott på bostäder när behoven och förutsättningarna förändras behöver troligen bostadsbyggandet minska (2007). 7.2Boendeplanering en strategisk viktig fråga Boendeplaneringen är en viktig del av kommunernas strategiska planering. Planeringen och utvecklingen av boendet i kommunen handlar om att analysera och bedöma behovet av förändringar i bostadsbeståndet till följd av förändrade krav och önskemål hos befolkningen. Det åligger kommunen att bedöma hur invånarnas skiftande behov av bostäder under olika skeden i livet på bästa sätt kan mötas och mot den bakgrunden bestämma bostadsbyggandets omfattning och inriktning både när det gäller nyproduktion och anpassning av det befintliga bostadsbeståndet. Enligt lagen (2000:1 383) om kommunernas bostadsförsörjningsansvar har kom- munerna ansvaret för att utbudet av bostäder är adekvat så att alla i kommunen har möjlighet att bo bra i goda bostäder och boende- miljöer. Enligt lagen ska kommunen ta fram riktlinjer för bostads- försörjningen minst en gång per mandatperiod. Trots den lag- stadgade skyldigheten var det 2006 av kom- munerna som hade riktlinjer antagna inom innevarande mandat- period (2007). Det är vanligare att kommuner med bostadsbrist arbetar aktivt med bostadsförsörjningen än kommuner med balans eller överskott på bostadsmarknaden. En bra boendeplanering är avgörande dels för kommunens för- utsättningar att betraktas som en attraktiv plats att bosätta sig på, dels för invånarnas välfärd. Ett tillräckligt utbud av lämpliga bostä- der och boendemiljöer för t.ex. ungdomar, barnfamiljer och äldre behövs för ett välfungerande samhälle. Olika grupper av människor har olika behov som ska tillfredsställas. Men de kan också ha behov som är likartade. Både barnfamiljer och äldre sätter t.ex. ofta stort värde på en trygg boendemiljö. Båda grupperna behöver också en lättillgänglig utemiljö och bostäder som kan nås utan hinder. I den återkommande bostadsmarknadsenkäten ber kommunerna göra en övergripande bedömning av bo- stadsmarknadsläget i kommunen. Om det finns en kontinuerlig efterfrågan på bostäder som överstiger utbudet är det bostadsbrist och på motsvarande sätt överskott om det finns fler lediga bostäder än vad som efterfrågas. Men tomma lägenheter i något enstaka bostadsområde behöver inte innebära att bostads- marknaden i kommunen generellt präglas av ett överskott. Det är därför ofta en bedömningsfråga om det råder bostadsbrist eller inte i en kommun. har antalet kommuner som uppger att de har bostadsbrist ökat. bedömer av landets kommuner att det är brist på bostäder på den lokala bostadsmarknaden vilket kan jämföras 1998. Upp- skattningsvis av de 122 kommuner som redovisar brist på bostäder har färre än 25 000 invånare och det finns tenden- ser till att allt fler kommuner har brist på bostäder i centralorten eller i innerstaden. är det allt färre kommuner som upp- ger att de har problem med tomma lägenheter. Jämfört med 2000 då varannan kommun hade överskott på lägenheter bedömer var femte kommun att så är fallet . Brist på bostäder är inte alltid detsamma som att det finns behov av att bygga nytt. Bostadsbrist kan innebära att det finns ett till- räckligt antal bostäder, men att det är fel sorts bostäder. Bostäderna kanske inte är anpassade till en åldrande befolkning eller är belägna i ett område där den lokala servicen har försvunnit. Oavsett om det är obalans mellan utbud och efterfrågan på bostäder eller om utbu- det kvalitativt inte motsvarar efterfrågan är en rapporterad brist på bostäder inte detsamma som ett behov av nybyggda bostäder. Utbudet av bostäder kan ökas genom att omsättningen av bostäder ökar. Flyttkedjor kan också behövas för att en generationsväxling ska komma till stånd i delar av bostadsbeståndet. Lokala insatser inom ramen för kommunernas bostadsförsörjningsansvar är avgö- rande i det här sammanhanget. En av de grupper som påverkas av bostadsbristen är äldre. Av bostadsmarknadsenkäten framgår att medelålders och äldre som vill flytta till en mindre bostad har svårt att hitta en lämplig bostad (2007). Äldre är också den grupp som flest kommuner anser drabbad av bostadsbristen. Bostadsförsörjningen för äldre och/eller personer med funktionsnedsättning är därför en aktuell fråga som av kommunerna arbetar särskilt mycket med . Att kunna erbjuda bostäder i attrak- tiva lägen för att öka inflyttningen är ett annat område som många kommuner prioriterar. Tillgänglighetsaspekter hör också till de prioriterade områdena. Antalet kommuner som arbetar med tillgänglighetsfrågor har blivit allt fler . Av kommunerna är det drygt hälften som uppger att de arbetar särskilt mycket med tillgänglighet i bostäder och bostadsområden och arbetar med tillgänglighet i offentlig miljö. I utsatta områden är trygghetsskapande och brottsförebyggande åtgärder mest aktuella för de berörda kommu- nerna. Antalet seniorbostäder har ökat kraftigt , men inte tillräckligt för att täcka efterfrågan på och behov av bostäder som är anpassade för äldre. Detta gäller särskilt dem som är . En hel del seniorbostäder har också tillkommit till följd av omvandling av särskilt boende, vilket kan ha bidragit till att dessa minskat i antal . Enligt en enkät, som Kommuner och Landsting (SKL) har genomfört tillsammans med Äldreboendedelegationen i alla kommuner, har seniorbostäderna ökat med (Kommuner och Landsting 2007). finns det nästan 28 000 seniorbostäder i landet jämfört med drygt 11 2000. Av de 251 kommunerna som svarade har 155 seniorbostä- der. Alla tre storstadskommuner har seniorbostäder och nästan alla större städer, medan det är mindre vanligt i glesbygds- och pend- lingskommuner med den här formen av boenden. Men bortfallet i enkäten är också stort bland dessa kommuner. Av enkätsvaren framgår vidare att hälften av landets alla seniorbostäder ägs av kommunala bolag, av bostadsrättsföreningar, 14 pro- cent av stiftelser och av privata fastighetsägare. Det är osäkert vad den återstående andelen, svarsalternativet annan fas- tighetsägare, innebär. Det framgår inte heller hur stor andel av beståndet som är kooperativa hyresrätter. Fyra kommuner har uppgivit att de har seniorbostäder för etniska minoritetsgrupper. Ytterligare drygt 4 000 seniorbostäder planeras byggas i 123 av lan- dets kommuner . Av dessa har 41 kommuner inga sådana bostäder. Förutom de nästan 28 000 seniorbostäder som redovisats ovan har 47 kommuner uppgivit att de har andra former av bostäder för äldre som förmedlas av utan behovsbedömning. 8Faktorer av betydelse för bostäder och boende Det sker inga dramatiska förändringar när det gäller befolkningsutvecklingen i landet. Andelen personer uppgick och beräknas till 2020. Motsvarande andel för dem i åldrarna 2005 är 5,4 – en andel som är i det närmaste oförändrad till 2020. ökar emellertid andelen kraftigt och mest påtagligt bland dem i åldrarna och däröver. 1880, då folkmängden i minskade till följd av utvandring, har folkmängden ständigt ökat från till ett annat. har folkökningen i huvudsak berott på invand- ringsöverskottet, dvs. fler har invandrat än utvandrat. översteg dock födelseöverskottet invandringsöverskottet (SCB 2006). Antal personer som invandrar respektive utvandrar varierar kraftigt mellan olika år och påverkas i stor utsträckning av händelser utanför . /06 bodde av ca 9,05 miljoner invånare i i övriga lan- det. I alla regioner hade fler personer invandrat än utvandrat , men folkökningen var betydligt större i storstäderna än i övriga landet. Detta var en följd av att storstadsområdena också hade ett födelseöverskott, vilket inte var fallet i övriga regioner där andelen äldre i befolkningen var högre än i storstäderna. 1 Jämförelser görs mellan områden präglade av stora städer respektive av små och medelstora kommuner enligt följande indelning: , och respektive övriga områden i , , och . Faktorer av betydelse för bostäder och boende har fått en förändrad åldersstruktur. En allt större andel tillhör den äldre delen av befolkningen till följd av dels färre födda barn per kvinna, dels en allt högre medellivslängd. Födelsetalen har varierat kraftigt. De var höga på 1940- och 1960- talen och . I alla åldersklasser fram till finns det fler män än kvinnor, medan kvinnorna är fler från och däröver (figur 8.1). Förklaringen till detta är att det föds fler pojkar än flickor och att kvinnor lever än män. Figur 8.1 befolkning efter ålder och kön Källa: SCB, hemsidan, befolkning . är ett invandringsland. Av befolkningen är födda i ett annat land. Detta är i nivå med länder som och och betydligt högre än i våra nordiska grannländer. Andelen utrikes födda i befolkningen förväntas öka. Enligt SCB:s prognoser beräknas vara födda utomlands en andel som stigit till 2050. Till detta kommer den ökade inrikes födda befolkningen med utländsk bakgrund (2006). Det finns tydliga skillnader i åldersstrukturen mellan olika regi- oner i . Skillnaden är mest framträdande vid jämförelse mel- lan storstadsområdena och övriga som helhet. Befolkningen i storstäderna är yngre än befolkningen i övriga landet. Faktorer av betydelse för bostäder och boende är inte så stor när det gäller barn och ungdomar men är påtaglig i åldrarna 25–, där storstäderna har en betydligt större andel. I åldersgrupperna har däremot övriga en betydligt större andel av befolkningen. Den positiva hälsoutveckling hos äldre personer tycks ha brutits (SCB 2006). Andelen självrapporterade symtom och hälsobesvär har ökat, men det är oklart vilka orsakerna är till denna utveckling. Den ökade livsläng- den, dess samband med sjuklighet och konsekvenserna därav både på hälso- och sjukvården och på vården och omsorgen har diskute- rats flitigt bland forskare. Ur planeringssynpunkt är det väsentligt hur i livet ser ut, om de är friska år eller år fyllda av sjuklighet. En genomgång av aktuell svensk och internationell forskning visar att olika studier kommer till olika slutsatser när det gäller utvecklingen av äldres hälsa. Tre hypoteser diskuteras när det gäller äldre människors hälsoutveckling ; kom- primerad, uppskjuten eller expanderad sjuklighet. Hypotesen om komprimerad sjuklighet utgår dels ifrån resultat som visar att yngre äldre blir allt friskare, dels utifrån att det finns ett genetiskt bestämt tak för medellivslängden i befolkningen. Komprimerad sjuklighet föreligger om livslängden inte längre ökar och man är frisk allt längre i livet innan man slutligen insjuknar. Bättre levnadsvillkor och sundare levnadsvanor förskjuter insjuk- nandet i cancer och andra allvarliga kroniska sjukdomar mot taket för medellivslängden. Friska levnadsår ersätter successivt sjuk- domsår och tiden när äldre personer behöver stora insatser av vård och omsorg blir kortare. Hypotesen om uppskjuten sjuklighet innebär att den genom- snittliga livslängden ökar och tidpunkten för insjuknande förskjuts till högre åldrar. Den tid man är allvarligt sjuk innan man dör är genomsnittligt sett . Antalet sjuka år är då oförändrat och en sjunkande dödlighet hos äldre speglar framför allt en ökning av friska levnadsår. Tiden man är i stort behov av vård och omsorg blir inte längre utan senareläggs. Expanderad sjuklighet är en hypotes som utgår från att de all- varliga besvären och sjukligheten inte kan skjutas upp, men att medellivslängden fortsätter att öka. Faktorer av betydelse för bostäder och boende och ett alltmer utvecklat välfärdssamhälle gör att en växande andel äldre med hälsoproblem överlever allt högre upp i åldrarna. Ohäl- san ökar alltså i varje åldersgrupp och den genomsnittliga tiden med allvarlig sjukdom och besvär ökar, dvs. sjukligheten expande- rar.