sou · GWB385 · 2008-10-15 00:00:00 — Detta kan t.ex. gälla påföljdernas innehåll samt utrymmet för att välja icke frihetsberövande påföljder och för att verkställa fängelse- straff genom intensivövervakning med elektronisk kontroll. Också utrymmet för att tillämpa andra regler kan påverkas, t.ex. bestäm- melser om straffprocessuella tvångsmedel. Utredaren skall analysera vilka konsekvenser de förslag som läggs fram kan antas få. Denna analys kommer att utgöra ett viktigt underlag för kommande över- väganden om en översyn av andra delar av påföljdssystemet. Arbetets bedrivande och redovisning av uppdraget Utredaren bör, om möjligt, inhämta kunskap om för uppdraget relevanta förhållanden i några jämförbara länder. Utredaren skall hålla sig informerad om arbete som bedrivs inom och utredningsväsendet på det område som upp- draget avser. Utredaren skall redovisa de ekonomiska konsekvenserna av de förslag som läggs fram. Detta förutsätter bl.a. bedömningar av hur förslagen kan komma att påverka i vilken utsträckning icke frihets- berövande påföljder döms ut samt kostnaderna för verkställighet av påföljder. Om förslagen kan förväntas leda till kostnadsökningar för det allmänna, skall utredaren föreslå hur dessa skall finansieras. Utredaren skall lägga fram fullständiga författningsförslag. Uppdraget skall redovisas . (Ju 2007:04) (Ju 2007:04) ska med förtur i ett delbetänkande se över straffskalan för mord i syfte att skapa utrymme för en mer nyanserad straffmätning och därigenom också en höjd straffnivå för detta brott. Delbetänkandet ska lämnas . Tiden för redovisning av uppdraget i övrigt förlängs till . Regeringen beslutade om direktiv (dir. 2007:48) till en särskild utredare med uppdrag att överväga och föreslå föränd- ringar av strafflagstiftningen i syfte att åstadkomma en straffmätning som markerar en skärpt syn på allvarliga våldsbrott. Utredningen antog namnet . I utredningens uppdrag ingår vidare att överväga förändringar som ger en större spännvidd i straffmätningen vid brott i allmänhet när det har funnits försvårande eller förmildrande omständigheter. I det sammanhanget ska utredningen också överväga betydelsen av fler- faldig brottslighet och återfall i brott. Utredningen ska dessutom överväga hur påföljdsfrågor och frågor om särskild rättsverkan av brott kan ges större uppmärksamhet i brottmålsprocessen i syfte att bidra till en ökad förutsebarhet och en större enhetlighet i rättstillämpningen. Utredningen ska lägga fram fullständiga författningsförslag. Upp- draget ska redovisas . Behov av ett delbetänkande om straffskalan för mord Straffskalan för mord är fängelse eller på livstid (3 kap. 1 § ). Det innebär att en domstol har två alternativ när den ska mäta ut ett fängelsestraff för mord: antingen ett tidsbestämt straff eller ett livstidsstraff (här bortses från möjligheterna att döma till längre tidsbestämda straff vid flerfaldig brottslighet och återfall i brott). Det finns ett flertal andra brott som också har fängelse på livstid i straffskalan, t.ex. terroristbrott enligt lagen (2003:148) om straff för terroristbrott. Livstids fängelse omvandlas i de allra flesta fall till ett tidsbe- stämt straff. var den enda möjligheten att bli frigiven från ett livstidsstraff att regeringen beviljade nåd, normalt genom att tidsbestämma straffet. Tidsbestämningarna låg länge, med något undantag, . har livs- tidsstraffen vanligen bestämts till . Genom lagen (2006:45) om omvandling av fängelse på livstid, som trädde i kraft , infördes en möjlighet för den som dömts till livstids fängelse att genom domstolsprövning få straffet omvandlat till fängelse . När omvandling sker enligt lagen får fängelse- straffets längd inte understiga det längsta tidsbestämda straff som kan dömas ut, dvs. Eftersom livstidsstraffen numera i princip tidsbestäms , är skillnaden i verkställighetstid för den som döms för mord till fängelse på livstid och den som döms för detta brott till fängelse stor. Utredningen om frigivningsprövning av livs- tidsdömda anförde i betänkandet Frigivning från livstidsstraff (SOU 2002:26 s. 120) att det borde övervägas att utvidga straff- skalan för mord på så sätt att den omfattar t.ex. fängelse i lägst tio och högst eller på livstid. Frågan om straffmätning för mord har aktualiserats i . I ett avgörande från (NJA 2007 s. 194) har domstolen uttalat att livstidsstraffet bör förbe- hållas de allvarligaste fallen av mord. I domen hänvisas bl.a. till ut- vecklingen mot en skärpning av den påföljd som i realiteten följer av ett livstidsstraff. Avgörandet har följts av ett antal underrätts- domar för mord där påföljden har bestämts till fängelse . Domarna belyser på ett tydligt sätt behovet av att kunna nyansera straffmätningen för mord med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet. huvuduppgift är att lämna förslag som syftar till att åstadkomma en straffmätning som markerar en skärpt syn på allvarliga våldsbrott. Grundläggande för översynen är påföljds- systemets principer om proportionalitet och ekvivalens, som inne- bär att svårare brott ska bestraffas strängare än lindrigare brott och att lika svåra brott ska bestraffas lika strängt. Mord är det grövsta av de allvarliga våldsbrotten och ett brott i vars straffskala proportiona- litetsprincipen kan ges större genomslag. Frågan om en översyn av straffskalan för mord får därför anses redan ingå i Straffnivåutred- ningens uppdrag. Utredningen har också börjat överväga denna fråga. En översyn av straffskalan för mord är av stor principiell bety- delse. Frågan är också angelägen för rättstillämpningen med hänsyn till den förnyade aktualitet som den har fått. Det finns följaktligen behov av att utreda den så snabbt som möjligt. bör därför ges i uppdrag att redovisa sina överväganden i denna fråga i ett delbetänkande. ska med förtur i ett delbetänkande se över straffskalan för mord i syfte att skapa utrymme för en mer nyanserad straffmätning och därigenom också en höjd straffnivå för detta brott. Utredningen ska överväga om det förslag som diskuterades i betänkandet Frigivning från livstidsstraff (SOU 2002:26) kan vara en framkomlig väg att åstadkomma detta. Det står också utredning- en fritt att överväga andra alternativ, t.ex. en höjning av minimi- straffet för mord. Det ingår inte i uppdraget att överväga frågan om att avskaffa livstidsstraffet som sådant. Vid sina överväganden ska utredningen analysera om de föränd- ringar som föreslås när det gäller mord medför behov av andra för- fattningsändringar, t.ex. när det gäller straffskalorna för andra brott som kan ge livstids fängelse. Om utredningen bedömer att så är fallet, ska den lämna förslag på sådana ändringar. Delbetänkandet ska lämnas . Enligt de ursprungliga direktiven ska utredningens uppdrag redo- visas . Med hänsyn till att frågan om en ändring av straffskalan för mord ska redovisas i ett delbetänkande förlängs tiden för redovisning av utredningens uppdrag i övrigt till . Nedanstående tabell utvisar brottsbeteckning, lagrum och straff- skala för de brott som vi i avsnitt 1.3.2 har ansett typiskt sett kunna utgöra allvarliga våldsbrott. I tabellen anges också när den bestäm- melse där gärningen straffbeläggs senast har ändrats i sak och vad ändringen innebar. Senast ändrad i sak 3 kap. 1 § BrB 3 kap. 2 § BrB 3 kap. 3 § BrB 3 kap. 5 § BrB fängelse i högst 2 år (SFS 1993:207) Straffskalan för ringa brott i högst 6 mån ändrades från att endast ha innehållit böter till böter eller fängelse i högst 6 mån. TP PT SomT framgår närmare av avsnitt 1.2.2 har vi i delbetänkandet Straffskalan för mord (SOU 2007:90) föreslagit att straffskalorna för merparten av de brott som kan bestraffas med fängelse på livstid ska ändras så att det, förutom livstidsstraff, ska vara möjligt att döma ut tidsbestämda fängelsestraff . Senast ändrad i sak 3 kap. 6 § BrB (SFS 1988:2) ändrades till särskild hän- syfte att åstadkomma ett större utrymme att döma för grovt brott. 3 kap. 7 § BrB fängelse i högst 2 år ringa brott: böter (SFS 2001:348) grovt brott: fängelse Andra stycket 2 infördes. 3 kap. 8 § BrB i högst 6 mån (SFS 2001:348) grovt brott: fängelse Andra stycket 2 infördes. i högst 4 år 4 kap. 1 § BrB mindre grovt brott: fängelse i högst 6 år 4 kap. 1 a § BrB mindre grovt brott: (SFS 2004:496) fängelse i högst 4 år 4 kap. 2 § BrB mindre grovt brott: i högst 2 år 4 kap. 4 § BrB i högst 2 år grovt brott: fängelse Senast ändrad i sak 4 kap. 4 a § BrB (SFS 1999:845) arna varit ett led i en upp- ändrades till om var och en av gärningarna utgjort ett led i en upprepad kränk- 4 kap. 4 a § BrB (SFS 1999:845) Se grov fridskränkning. 4 kap. 5 § BrB böter eller fängelse i (SFS 1993:207) grovt brott: fängelse för grovt brott infördes. 6 kap. 1 § BrB mindre grovt brott: (SFS 2005:90) 6 kap. 1 § BrB (SFS 2005:90) 6 kap. 2 § BrB fängelse i högst 2 år (SFS 2005:90) 6 kap. 2 § BrB (SFS 2005:90) för grovt brott höjdes från 6 kap. 4 § BrB (SFS 2005:90) Senast ändrad i sak 6 kap. 4 § BrB (SFS 2005:90) 6 kap. 5 § BrB fängelse i högst 4 år (SFS 2005:90) 6 kap. 6 § 1 st BrB fängelse i högst 2 år (SFS 2005:90) 6 kap. 6 § 2 st BrB fängelse 6 mån-6 år (SFS 2005:90) 8 kap. 5 § BrB (SFS 1975:1395) Andra stycket (om förfar- ande av mindre allvarlig art) infördes. 8 kap. 6 § BrB 9 kap. 4 § BrB fängelse i högst 2 år ringa brott: böter grovt brott: fängelse 13 kap. 5 a § BrB fängelse i högst 4 år grovt brott: fängelse (SFS 2003:149) endast luftfartyg). 13 kap. 5 b § BrB (SFS 1990:416) grovt brott: fängelse Senast ändrad i sak 16 kap. 2 § BrB förare: fängelse i i högst 4 år 16 kap. 6 § BrB förare: fängelse i (SFS 1986:645) högst , vid våld Omfattande reform av det att anse som grovt 21 kap. BrB. i högst , vid våld i högst , om att anse som grovt Våld eller hot mot 17 kap. 1 § BrB fängelse i högst 4 år (SFS 1975:667) eller fängelse i högst avskaffades, varvid be- greppet förgriper sig på någon i hans myndighets- 17 kap. 10 § BrB fängelse i högst 4 år (SFS 2002:117) eller fängelse i högst grovt brott: fängelse Senast ändrad i sak 22 kap. 6 § BrB fängelse i högst 4 år grovt brott: fängelse (SFS 1994:1721) i högst eller på lagen (1964:169) om straff för folk- Brott mot lagen med fängelse i högst 4 år lagen (1982:316) grovt brott: fängelse (SFS 1998:407) lagen (2003:148) mindre grovt brott: 2TP PT Om ett högre lägsta straff för gärningen har föreskrivits i gäller det lägsta straffet. NJA 1990 s. 776 och inledde ett samboförhållande. För- hållandet avbröts av , som valde att leva med andra män för att sedan återuppta förhållandet med . befann sig och tillsammans med varsitt sällskap på en dansrestaurang. uppstod diskussion mellan och om um- gänge och om förhållandet mellan dem båda. uppfattade uppträdande som att hon åter ville bryta för- hållandet. blev därvid mycket upprörd och tilldelade ett knytnävsslag i ansiktet, varefter han pressade henne mot ett staket som gav vika så att hon föll omkull på marken. Därefter lyfte upp och kastade ned henne i en å. I ån tvingade ned huvud under vattenytan och höll kvar henne där. avbröt sitt förfarande sedan andra personer försökt komma till undsättning. efter ovan beskrivna händelser hotade upprepade gånger genom att uttala Du kommer aldrig ifrån mig, jag ska döda dig, jag ska förfölja dig, först ska jag hugga benen av dina hästar, sedan ska jag döda hundarna, jag har vapnet där uppe, du ska få betala för det här! åtalades för misshandel (såvitt avsåg knytnävsslaget och knuffen mot staketet), försök till mord (genom att kasta i ån och trycka ned hennes huvud under vattnet) och olaga hot (uttalandena dagen efter restaurangbesöket). Tingsrätten fann inte styrkt att haft uppsåt att döda och bedömde hela det förfarande som utspelats i restaurangen och i ån som ett fall av misshandel, som visserligen var allvarlig, men inte grov. Därtill dömdes för olaga hot, såvitt avsåg uttalandena mot efter misshandeln. Tings- rätten konstaterade att det av hänsyn till allmän laglydnad inte kom i fråga att döma till annan påföljd än fängelse. Vid straff- mätningen tog tingsrätten hänsyn till att brytning av förhållandet med endast var det sista ledet i ett beteende som pågått . Gärningarna ansågs därför ha föregåtts av ett grovt kränkande beteende från sida och ansågs till följd av sinnesrörelse ha haft starkt nedsatt förmåga att kontrollera sitt handlande. Fängelsestraffets längd bestämdes . Hovrätten fann liksom tingsrätten att det inte var visat att haft uppsåt att döda . Till följd av att kastat C i ån utan att ha någon som helst kännedom om vilka skador som hon kunnat förorsakas när hon hamnade i vattnet och att måste ha upplevt händelsen i ån som att hon kämpade för sitt liv bedömdes misshandelsbrottet dock som grovt. Knyt- nävsslaget på restaurangen och det olaga hotet dagen efter miss- handeln ansågs konsumerade av händelserna i ån. Hovrätten gjorde inte någon ändring i den påföljd som tingsrätten dömt ut. Inför yrkade Riksåklagaren att , förutom för grov misshandel, skulle dömas för olaga hot samt att fängelsestraffet skulle skärpas. fann att den miss- handel som utövat mot inte kunde anses helt oprovocerad och att handlat i ett tillstånd av djup upp- rördhet över uppträdande mot honom. Misshandeln an- sågs därför inte vittna om sådan särskild hänsynslöshet eller råhet som avses i 3 kap. 6 § BrB. Inte heller ansågs förfarande ha inneburit någon fara för liv och hon hade genom miss- handeln endast fått lindrigare kroppsskador. Misshandeln ansågs inte kunna bedömas som grov. De hotelser som uttalat dagen efter misshandeln ansågs utgöra ett särskilt brott, olaga hot. Enligt Högsta domstolens bedömning saknades anledning att frångå tingsrättens straffmätning. NJA 1992 s. 85 misshandlade sin gamle styvson genom att tilldela styvsonen ett flertal slag så att han ådrog sig underhudsblödningar och överhudsavskrapningar på huvu- det, halsen, armarna och bålen. misshandlade sin en månad gamla dotter genom bl.a. kraftiga skak- ningar och hårt tryck mot bröstkorgen. efter miss- handeln avled dottern till följd av den livsfarlig hjärnskada som hon åsamkats. Tingsrätten dömde för grov misshandel mot styv- sonen. Det ansågs inte styrkt att haft uppsåt att skada sin dotter, men däremot ansågs han av oaktsamhet ha vållat hennes död. Han dömdes därför för vållande till annans död, som med hänsyn till omständigheterna inte ansågs utgöra grovt brott. Påfölj- den för brotten bestämdes till fängelse . I hovrätten yrkade åklagaren att gärningen mot dottern skulle bedömas som vållande till annans död, grovt brott, och att straffet under alla förhållanden skulle skärpas. yrkade att gärn- ingen mot styvsonen skulle dömas som misshandel av normalgraden och att straffet skulle sättas ned. Såvitt avsåg misshandeln mot styvsonen fann hovrätten att det visserligen framstod som försvår- ande att brottet riktats mot ett litet barn. Med hänsyn till skador- nas karaktär, att misshandeln skett vid endast ett tillfälle och att befunnit sig i ett psykiskt uttröttat tillstånd ansågs det emellertid inte finnas tillräckliga skäl att bedöma misshandeln som grov. Hovrätten delade tingsrättens bedömning att den oaktsamhet som uppvisat vid vållandet av dotterns död inte var att bedöma som grov. Straffet för den samlade brottsligheten sattes ned till fängelse . fann att misshandeln mot styvsonen, trots att det såvitt framkommit endast rört sig om ett tillfälle och att skadorna var av mindre allvarligt slag, genom att den riktades mot ett litet barn vittnade om en sådan särskild hänsynslöshet att den var att bedöma som grov. gjorde vidare bedöm- ningen att genom att skaka ett nästan nyfött barn så att hon åsamkades en allvarlig hjärnskada hade handlat så oförsvarligt att hans vållande till barnets död skulle bedömas som grovt. På- följden för brotten bestämdes till fängelse . NJA 1992 s. 324 misshandlade genom att fälla henne till golvet, utdela sparkar mot hennes huvud och kropp samt att upprepade gånger sticka henne bl.a. i ryggen med en kökskniv. åsamkades bl.a. ett antal stick- och skärsår. Både och var berusade vid tillfället. Tingsrätten fann att visat särskild hänsynslöshet och råhet genom att hugga mot med kniv samt att gärningen därför skulle rubriceras som grov misshandel. Påföljden bestämdes till fängelse . Hovrätten fann att den misshandel som gjort sig skyldig till visserligen varit av allvarlig karaktär, men att den då de skador ådragit sig varit av lindrig karaktär inte kunde anses som grov. Hovrätten dömde för misshandel till fängelse . gjorde bedömningen att den gärning gjort sig skyldig till typiskt sett visat en sådan hänsynslöshet och grovhet att den ska anses innefatta grov misshandel. Enligt Högsta domstolens bedömning var det enda som kunde anföras till stöd för en annan bedömning att skadorna blev tämligen lindriga. Detta ansågs dock åtminstone i huvudsak bero på tillfälligheter. dömdes för grov misshandel till fängelse . NJA 1994 s. 614 , som var HIV-smittad, hade samlag utan skyddsmedel med blev inte smittad av HIV. åtalades för försök till grov misshandel genom att ha försökt överföra HIV-smitta till . Tingsrätten fann att insett risken för att han skulle över- föra HIV-smitta till och att han inte brydde sig om huru- vida hon blev smittad eller inte. Till följd härav ansågs ha haft s.k. eventuellt uppsåt att överföra HIV-smitta till . Genom att ha haft samlag med utan att tala om att han var HIV-smittad och utan att använda kondom ansågs ha visat hänsynslöshet mot och utsatt henne för livsfara. dömdes för försök till grov misshandel till fängelse två år.TPF1FPT Hovrätten delade tingsrättens bedömning i ansvarsfrågan. Gärn- ingarnas straffvärde ansågs dock vara sådant att straffet skulle skärpas. Fängelsestraffets längd bestämdes till . gjorde inte någon ändring i hovrättens dom. 1TP PT Påföljden omfattade även egenmäktigt förfarande, hot mot tjänsteman, förgripelse mot tjänste- man och våldsamt motstånd. NJA 2000 s. 278 , , misshandlade genom att tilldela honom ett kraftigt slag i huvudet med en glasflaska. blev medvetslös samt orsakades bl.a. blödning i hjärnan. Skadorna var livshotande och , som fick genomgå omfattande skalloperationer, fick bestående hjärnskador i form av bl.a. afasi. Misshandeln föregicks av en dispyt mellan , som var kraftigt berusad, och , som också var påverkad av alkohol. Tingsrätten fann utrett att medvetet och med full kraft slagit flaskan mot huvud samt att han varit likgiltig för effekten av slaget. Gärningen bedömdes som grov misshandel. I påföljdsdelen anförde tingsrätten att det på grund av straffvärdet och brottets art förelåg särskilda skäl att döma till fängelse trots hans låga ålder. Med hänsyn till straffvärdet ansågs samhälls- tjänst inte kunna komma i fråga. Med beaktande av ålder bestämdes påföljden till fängelse två månader.TPF2FPT Hovrätten delade tingsrättens bedömning att skulle dömas för grov misshandel. I påföljdsdelen anförde hovrätten att den misshandel som utövats mot var av allvarlig karaktär och hade ett betydande straffvärde samt att straffet om brottet hade begåtts av en person skulle ha blivit fängelse betydligt överstigande minimistraffet . På grund av ungdom ansågs emellertid skyddstillsyn i förening med ett kortare fängelse- straff, fängelse , vara en tillräckligt ingripande påföljd. anförde att genom att utdela ett livsfarligt slag mot huvud visat särskild hänsynslöshet och råhet. På grund härav, och då misshandeln förorsakat en utomordentligt svår kroppsskada, rubricerades gärningen som grov misshandel. I fråga om påföljd anförde följande. Enligt 29 kap. 1 § BrB skall straff bestämmas inom ramen för den tillämpliga straffskalan efter brottets eller den samlade brottslighetens straffvärde. Lägsta föreskrivna straff för grov misshandel är fängelse och högsta föreskrivna straff är fängelse. Det föreligger ej några försvårande eller förmildrande omständigheter enligt 29 kap. 2 och 3 §§ BrB att beakta vid bedömningen av straffvärdet. Enligt 29 kap. 1 § 2 st skall vid bedömningen av straffvärdet särskilt beaktas den skada, kränkning eller fara som gärningen inneburit, vad den 2TP PT Påföljden omfattade även misshandel av normalgraden vid ett annat tillfälle, olovligt inne- hav av farligt föremål samt en tidigare utdömd villkorlig dom för medhjälp till stöld, vilken undanröjdes. tilltalade insett eller borde ha insett om detta samt de avsikter eller motiv som den tilltalade haft. slag har förorsakat en livshotande skada och bestående men i form av en synner- ligen allvarlig hjärnskada. Det har varit fråga om en hänsynslös och rå misshandel som visat att varit helt likgiltig för vilka skador han vållade . Enligt HD:s bedömning har gärningen i sig ett straffvärde fängelse. Enligt Högsta domstolens bedömning innebar gärningens höga straff- värde att den av hovrätten valda påföljden inte kunde anses tillräckligt ingripande, utan att skulle dömas till fängelse. Med hänsyn till att endast hade överklagat tingsrättens dom bestämdes fängelsestraffet längd till . NJA 2000 s. 612 misshandlade sin fyraåriga styvdotter genom att med ett trubbigt våld mot buken, troligen ett slag eller en spark, slita av hennes tolvfingertarm, vilket ledde till att det uppkom blödningar i levern, bukspottskörteln, tarmkäxet och i rummet bakom bukhinnan. Tarmskadan var livshotande och skulle obehandlad ha lett till döden. Tingsrätten fann det inte ställt utom varje rimligt tvivel att det var som hade åsamkat styvdottern skadorna och ogillade därför åtalet. Hovrätten fann åtalet styrkt och dömde för grov miss- handel till fängelse . I påföljdsdelen anförde hovrätten att miss- handeln varit av synnerligen allvarlig beskaffenhet och förövats mot ett litet barn som stått under gärningsmannens tillsyn samt att den därför hade ett mycket högt straffvärde. , som fastställde hovrättens domslut, anförde bl.a. följande. Brottet har i detta fall bestått i ett kraftigt våld som riktats mot en fyraårig flicka som på grund av glutenallergi inte vägde , dvs som en normal ettåring. Våldet har varit så kraftigt att flickans tolvfingertarm slitits av helt. Det är uppenbart att ett uppsåtligt våld av detta slag – helt oavsett i vad mån de i 6 § 2 st angivna kriterierna kan anses uppfyllda och täckta av uppsåt – är att bedöma som grov miss- handel. Straffskalan för grov misshandel är fängelse i lägst och högst . Redan härav följer att gärningen har ett straffvärde som i princip utesluter annan påföljd än fängelse. Frågan i målet är då hur långt fängelsestraff som skall dömas till. I likhet med vad som gäller för gradindelningen skall samtliga om- ständigheter vid gärningen beaktas vid straffmätningen. Som framgår av 1 § är emellertid subjektiva omständigheter av mer avgörande bety- delse för straffmätningen än för gradindelningen. Av betydelse är också att så kallade objektiva överskott (i den mån dessa inte föranleder sär- skilt ansvar för annat brott) kan beaktas inom ramen för straffmät- ningen för ett uppsåtligt brott under förutsättning att gärningsmannen varit oaktsam i förhållande till överskottet. Vid misshandelsbrott är det inte ovanligt att det av utredningen fram- går att ett övergrepp utgjort led i en upprepad kränkning av den angrip- nes integritet. Av utredningen kan också framgå att det varit fråga om ett utdraget eller på annat sätt omfattande övergrepp. Av sådana yttre omständigheter kan det också vara möjligt att dra slutsatser om gärningsmannens avsikter och motiv liksom den inställning han haft i övrigt vid gärningens begående. Några påståenden att tidigare gjort sig skyldig till några övergrepp mot flickan eller utövat annat våld mot henne än det som riktats mot hennes buk har inte framställts i HD. Utredningen tillåter inte några slutsatser om avsikter och motiv. Det saknas anledning att anta att några sådana förmildrande omständigheter som anges i 29 kap 3 § har förelegat.