sou · GWB355 · 2008-06-02 00:00:00 — Vad uttrycket flyende fot omfattar är inte helt klarlagt, men gripande i dessa fall förutsätter normalt att den som griper har följt gärningsmannen från brottsplatsen utan avbrott.TPF7FPT En enskild person som ingriper med stöd av envarsrätten har rätt att göra en skyddsvisitation i samband med gripandet. Bestämmelsen om envarsgripanden ställer inga krav på den som griper. Såväl enskilda medborgare som t.ex. en kustbevaknings- tjänsteman eller en väktare kan ingripa. En polisman får däremot inte gripa någon med stöd av den nu diskuterade bestämmelsen. Detta beror främst på att en polisman alltid anses ha till uppgift att ingripa mot brott och att denna skyldighet gäller även utanför tjänsten.TPF8FPT Den som har gripit någon med stöd av envarsrätten ska skyndsamt överlämna den gripne till närmaste polisman, vilket nor- malt sker genom att kalla polis till platsen. 7TP PT NJA 1968 s. 67. Se även s. 216 f. 8TP PT 4 kap. 10 § polisförordningen. Se även s. 219 f. Om någon med laga rätt griper en misstänkt följer med detta en rätt att också ta egendom i beslag.TPF9FPT Ett sådant s.k. envarsbeslag är en momentan åtgärd och förundersökningsledaren eller åklagaren ska pröva om beslaget ska bestå. Ett envarsgripande ger däremot inte någon rätt att företa kroppsvisitation för att söka efter sådant som kan tas i beslag.TPF10FPT Beslag, som regleras i 27 kap. , är sannolikt den mest använda straffprocessuella tvångsåtgärden.TPF11FPT För att beslag ska få ske måste föremålet skäligen kunna antas ha betydelse för utredning om brott (bevisbeslag), vara någon av- hänt genom brott (återställandebeslag) eller vara förverkat på grund av brott (förverkandebeslag).TPF12FPT Beviskravet, som i lagtexten uttrycks som skäligen kan antas, är lågt. Det måste finnas någon omstän- dighet som gör det mer sannolikt att egendomen kan ha betydelse för utredningen eller har varit föremål för brott än att så inte är fallet.TPF13FPT Beslag förutsätter vidare att egendomen är tillgänglig och kan inte användas som ett instrument för att söka efter föremål.TPF14FPT För eftersökande används andra tvångsmedel, bl.a. husrannsakan. Beslag får användas oberoende av brottets beskaffenhet och kan beslutas även om föremålet ägs eller innehas av någon annan än den misstänkte. Beslag förutsätter över huvud taget inte att det finns någon misstänkt person. Utrymmet för att beslagta skriftliga handlingar begränsas genom reglerna i 27 kap. 2 och 3 §§ . Av stor betydelse för del är att den som med laga rätt griper en misstänkt eller verkställer ett beslut om husrann- sakan, kroppsbesiktning eller kroppsvisitation får ta sådana föremål i beslag som personen påträffar. I andra fall får föremål inte tas i beslag utan föregående beslut av undersökningsledaren eller åklaga- ren. Är det fara i dröjsmål får dock åtgärden vidtas av en polisman även utan sådant beslut, om det inte är fråga om vissa skriftliga för- 9TP PT Se s. 395 och där gjorda hänvisningar samt 27 kap. 4 § första stycket rättegångs- balken. 10TP PT s. 602 med däri gjorda hänvisningar till riksåklagarens genmäle i NJA 1990 s. 324 och SOU 2002:44 s. 98 f. 11TP PT , , Praktisk process IV, Tvångsmedel (i fortsättningen ), s. 92. 12TP PT 27 kap. 1 § . 13TP PT s. 92. 14TP PT NJA II 1943 s. 359. När ett beslag har verkställts utan föregående beslut av undersökningsledaren eller åklagaren, ska det skyndsamt anmälas till någon av dessa, som ska pröva om beslaget ska bestå (27 kap. 4 § ). I avsnitt 11 redovisas i vilken ut- sträckning en kustbevakningstjänsteman får besluta om beslag. Även rätten får förordna om beslag av föremål som antingen uppvisas vid rätten eller annars är tillgängligt för beslag (27 kap. 5 § första stycket ). Om ett beslag har verkställts utan rättens förordnande, kan den som har drabbats av beslaget begära rättens prövning av beslutet (27 kap. 6 § ). Beslagtagna föremål ska tas i förvar av den som verkställt be- slaget (27 kap. 10 § ). Vidare ska det föras proto- koll över beslag (27 kap. 13 § ). När det inte längre finns skäl för åtgärden ska beslaget hävas av åklagaren eller annan förundersökningsledare (27 kap. 8 § ). Av framgår inte vad som ska ske med beslagtagen egendom när beslaget hävs. Utgångspunkten är dock att ett beslag endast utgör en form av tillfällig besittningsrubbning i avvaktan på ett slutligt beslut angående egendomen. När beslaget hävs ska därför egendomen som huvudregel återlämnas till den från vilken den togs, utan någon prövning av annans eventuella rätt till den. De grundläggande bestämmelserna om husrannsakan vid brotts- utredning finns i 28 kap. . Husrannsakan får företas enbart i syfte att söka efter egendom som ska tas i beslag, för att utröna omständigheter som kan antas ha betydelse för utredningen om ett visst brott eller för att anträffa en eftersökt person.TPF15FPT Syftet med husrannsakan kan alltså vara att få fram föremål (reell husrannsakan) eller att söka efter personer (personell husrannsakan). Ofta är husrannsakan ett medel för att verkställa ett beslag. Det är vidare det enda tvångsmedel som kan användas för att söka efter misstänkta i syfte att verkställa beslut om gripande, anhållande, häktning, hämtning till förhör, kroppsvisitation och kroppsbesiktning.TPF16FPT 15TP PT 28 kap. 2 § . 16TP PT s. 509. Med husrannsakan avses eftersökande i hus, rum eller slutet för- varingsställe. Hus inbegriper inte bara bostadshus utan även andra byggnader, såsom fabriker och magasin. Med rum avses också bl.a. kontors- och lagerlokaler samt hytter och rum på fartyg. Slutet för- varingsställe är exempelvis en låst bil eller ett kassafack i en bank.TPF17FPT Husrannsakan förutsätter normalt att det finns misstanke om brott på vilket fängelse kan följa.TPF18FPT Bötesbrott kan emellertid ligga till grund för husrannsakan som görs i syfte att eftersöka en person. Vidare måste det finnas en konkret brottsmisstanke som når upp till beviskravet att det förekommer anledning anta att ett brott har begåtts. Beviskravet är lägre än det som gäller för de flesta andra tvångsmedel. Det förutsätts inte att brott har konstaterats utan det räcker med misstanke därom, dvs. samma krav som gäller för att inleda förundersökning. Det ska alltså finnas förutsättningar enligt 23 kap. 1 § för att inleda förundersökning. Detta krav innebär också att syftet med en husrannsakan inte får vara att upptäcka brott. Inte heller får husrannsakan användas som en kon- trollåtgärd för att se om den som är misstänkt för brott har gjort sig skyldig till ytterligare eller mer omfattande brottslighet, än den som föranlett åtgärden.TPF19FPT Husrannsakan hos annan än den som är skäligen misstänkt för det aktuella brottet får endast företas i vissa undantagssituationer, bl.a. om brottet har förövats hos denne, den misstänkte har gripits där eller det finns synnerlig anledning att anta att det föremål eller den person som eftersöks finns där (28 kap. 1 § andra stycket och 2 § ). Husrannsakan får också i vissa fall företas i transportmedel för att söka efter någon som ska gripas, anhållas eller häktas såsom miss- tänkt för brott.TPF20FPT Med transportmedel avses i detta sammanhang inte bara fordon enligt lagen (2001:559) om vägtrafikdefinitioner utan också tåg, fartyg, båtar och flygplan. I samband med att ett trans- portmedel undersöks får även lådor och andra förvaringsutrymmen som kan dölja en människa undersökas. För att företa husrannsakan i ett transportmedel i syfte att söka efter någon som ska gripas, 17TP PT NJA II 1943 s. 369 f. 18TP PT Enligt lagen (1996:517) om begränsning av tillämpningen av svensk lag vad gäller vissa brott begångna på utländska fartyg kan strängare straff än böter under vissa förhållanden inte dömas ut för brott mot bl.a. utsläppsförbudet i vattenföroreningslagen som begåtts på utländska fartyg. I dessa fall kan husrannsakan inte företas med stöd av huvudregeln. Däremot finns en möjlighet att göra husrannsakan med stöd av 11 kap. 7 § vattenföroreningslagen även om påföljden för gärningen endast kan bestämmas till böter. 19TP PT Se t.ex. JO 1988/89 s. 53 angående husrannsakan i ett kurdiskt bokcafé. 20TP PT 28 kap. 2 a § . krävs att den eftersökte ska vara misstänkt för ett brott, för vilket inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse , och att det finns särskild anledning att anta att personen kan komma att pas- sera platsen. Vidare får husrannsakan företas i en lokal som är tillgänglig för allmänheten eller som brukar användas gemensamt av personer som kan antas ägna sig åt brottslig verksamhet (28 kap. 3 § rättegångs- balken). Förordnande om husrannsakan meddelas som huvudregel av undersökningsledaren, åklagaren eller rätten (28 kap. 4 § första stycket ). Om det är fara i dröjsmål får en polis- man enligt 28 kap. 5 § företa husrannsakan utan sådant förordnande. Särskilda bestämmelser om behörighet att be- sluta om husrannsakan finns också i andra lagar, t.ex. i smugglings- lagen. Vi återkommer i avsnitt 11 till frågan i vilken utsträckning en kustbevakningstjänsteman får besluta om husrannsakan. Över husrannsakan ska föras protokoll (28 kap. 9 § rättegångs- balken). Den som har utsatts för husrannsakan har också rätt till ett bevis om åtgärden. Med kroppsvisitation avses undersökning av kläder och annat som någon bär på sig samt av väskor, paket och andra föremål som någon har med sig (28 kap. 11 § tredje stycket ). Det spelar inte någon roll om föremålet är öppet, stängt utan att vara låst eller låst och inte heller på vilket sätt det medförs. Det innebär att bl.a. väskor, paket och plånböcker kan undersökas. Större föremål, som exempelvis bilar och andra fordon, faller dock under bestämmelser- na om husrannsakan. Ett krav för att en undersökning av föremål som någon har med sig ska anses utgöra kroppsvisitation är att föremålet kan knytas till personen i fråga. Annars blir undersökningen att anse som husrann- sakan.TPF21FPT Undersökning av kläder förutsätter att personen har kläder- na på sig eller bär dem med sig. Kroppsvisitation förutsätter att det finns anledning att anta att ett brott har begåtts på vilket fängelse kan följa. Användningsom- rådet är alltså brett, även om tvångsmedlet till skillnad från beslag inte får användas vid rena bötesbrott. 21TP PT s. 116. inte enbart göras på den som skäligen kan misstänkas för brott, utan även på annan person. Om annan än den skäligen misstänkte ska kroppsvisiteras, krävs det att det finns synnerlig anledning att anta att föremål som kan tas i beslag kommer att anträffas eller att det annars är av betydelse för utredningen om brottet. Ändamålet ska vara att söka efter egendom som kan tas i beslag (t.ex. kroppsvisitation av den som misstänks för smuggling för att söka efter smuggelgodset) eller att utröna omständigheter som kan vara av betydelse för utredningen om brottet (28 kap. 11 § första stycket ). Beslut om kroppsvisitation får fattas av undersökningsledare, åkla- gare eller rätten. Om det är fara i dröjsmål får en polisman besluta om kroppsvisitation (28 kap. 13 § första stycket andra meningen ). Föremål som påträffas när ett beslut om kroppsvisitation verk- ställs får tas i beslag (27 kap. 4 § ). Vi återkommer i avsnitt 11 till frågan i vilken utsträckning en kustbevakningstjänsteman får besluta om kroppsvisitation. Kroppsbesiktning innebär en undersökning av en persons kropp, såväl utvärtes som invärtes, samt provtagningar från människokroppen och undersökning av sådana prov (28 kap. 12 § andra stycket rätte- gångsbalken).TPF22FPT Kroppsbesiktning får göras på den som skäligen kan misstänkas för ett brott på vilket fängelse kan följa (28 kap. 12 § rättegångs- balken).TPF23FPT Detta innebär att det måste finnas någon konkret omstän- dighet som med viss styrka talar för att vederbörande har begått den gärning som brottsmisstanken avser. Syftet ska vara detsamma som för kroppsvisitation, dvs. att säkra beslag eller för utredningsändamål. Den som ska kroppsbesiktigas får hållas kvar för ändamålet eller, om det finns synnerliga skäl, ytterligare sex tim- mar (28 kap. 12 § tredje stycket ). 22TP PT För tre former av kroppsbesiktning som får användas bl.a. för brottsutredning gäller sär- skilda regler. Se lagen (1976:1090) om alkoholutandningsprov, lagen (1988:1473) om under- sökning beträffande vissa smittsamma sjukdomar i brottmål och lagen (1999:216) om ögon- undersökning vid misstanke om vissa brott i trafiken. Se även s. 579. 23TP PT Det finns ett undantag i 28 kap. 12 a § som avser kroppsbesiktning i registreringssyfte. Beslut om kroppsbesiktning får fattas av undersökningsledare, åklagare eller rätten. Om det är fara i dröjsmål, får kroppsbesikt- ning även beslutas av polisman (28 kap. 13 § första stycket andra meningen ). Föremål åtkomna genom kroppsbesiktning kan tas i beslag (27 kap. 4 § ). Vi återkommer i avsnitt 11 till frågan i vilken utsträckning en kustbevakningstjänsteman får besluta om kroppsbesiktning. Om det i lag eller författning finns avvikande bestämmelser om hus- rannsakan, kroppsvisitation och kroppsbesiktning gäller de bestäm- melserna (28 kap. 15 § ). Motsvarande gäller för särregler om beslag (27 kap. 17 § ). Avvikande bestämmelser om husrannsakan finns bl.a. i 26 § smugglingslagen. I samma lag finns också särskilda regler om kropps- visitation och kroppsbesiktning (27–29 §§ smugglingslagen). En kustbevakningstjänsteman har samma rätt som en tulltjänsteman att använda dessa tvångsmedel (se vidare avsnitt 11.5). Det finns också särskilda regler om exempelvis genomsökande av transportmedel. En sådan åtgärd är som regel inte i formellt hän- seende en husrannsakan, men faller under skyddet i 2 kap. 6 § rege- ringsformen eftersom det är fråga om ett liknande intrång. I 20 och 21 §§ polislagen (1984:387) finns avvikande bestämmelser om husrannsakan för andra ändamål än brottsutredning. Vidare är regeln om kroppsvisitation i 19 § polislagen av intresse. Enligt denna bestämmelse får en polisman, som med laga stöd griper eller annars omhändertar eller avlägsnar någon, under vissa förutsättningar kroppsvisitera personen i fråga i anslutning till ingripandet. Kropps- visitation får ske av säkerhetsskäl för att vapen eller andra farliga föremål ska kunna tas om hand eller för att personens identitet ska kunna fastställas. Avvikande regler om beslag finns bl.a. i fiskelagen (47 §) och jaktlagen (47 §). 11 Befogenheter enligt gällande rätt Bestämmelserna om uppdrag och en kustbevak- ningstjänstemans befogenheter är, som redovisats översiktligt i tidigare avsnitt, spridda i olika författningar. Såväl brottsbekämpande uppgifter som myn- dighetens tillsynsuppgifter kräver att dess tjänstemän har befogen- heter att ingripa på olika sätt. Detsamma gäller för ordningshållning. De åtgärder en tjänsteman behöver kunna vidta kan innebära ingrepp i den grundlagsskyddade personliga integriteten och rörelsefriheten. Sådana ingrepp är tillåtna under vissa förhållanden men den enskildes rättigheter får endast begränsas genom lag. I avsnitt 9 har vi redovisat den grundläggande reglering som påverkar kustbevakningstjänste- mannens polisiära befogenheter och användningen av straffproces- suella tvångsmedel. I detta avsnitt redovisar vi vilket lagstöd som vi anser kan åberopas av en kustbevakningstjänsteman för olika former av ingripanden. Eftersom den nuvarande regleringen är utformad så att den i vissa delar ger utrymme för olika tolkningar, som förarbetena ofta är knapphändiga, vill vi framhålla att vår utgångspunkt är att redovisa sådana tolkningar som låter sig väl försvaras av de aktuella bestämmelsernas ordalydelse. Avsnittet innehåller inledningsvis en utförlig genomgång av lagen (1982:395) om medverkan vid polisiär övervak- ning (LKP), som innehåller den grundläggande regleringen av en kustbevakningstjänstemans polisiära befogenheter. Avsnittet disponeras därefter så att de författningar som inne- håller särskilda föreskrifter angående respektive en kustbevakningstjänstemans uppgifter och befogenheter vid brotts- bekämpning behandlas först. Sedan följer de författningar som ger en kustbevakningstjänsteman befogenheter rörande kontroll och Befogenheter enligt gällande rätt tillsyn, inklusive administrativa befogenheter. Inte sällan ger samma författning såväl straffprocessuella som administrativa befogenheter. Detta är fallet bl.a. i lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg (vattenföroreningslagen), fartygssäkerhetslagen (2003:364) och fiskelagen (1993:787). I de fall där samma författning reglerar både kontrollverksamhet och brottsbekämpning behandlar vi kon- trollbefogenheterna först, eftersom brottsmisstanken oftast uppstår i samband med en kontroll. När vi i detta avsnitt anger att eller en kust- bevakningstjänsteman har vissa befogenheter har vi inte tagit hänsyn till de begränsningar som kan gälla till följd av det geografiska verk- samhetsområdet (se avsnitt 12) utan enbart de begränsningar som följer av respektive författning. 11.2Lagen och förordningen om medverkan vid polisiär övervakning (LKP) I LKP regleras polisiära befogenheter. Verk- ställighetsföreskrifter till lagen finns i förordningen (1983:124) om medverkan vid polisiär övervakning (förord- ningen). har också, med stöd av 4 § förordningen, beslutat föreskrifter om medverkan vid polisiär övervakning som ska iakttas vid utövande av befogenheterna i LKP och förordningen.TPF1FPT Lagen är utformad så att den inledningsvis anger tillämpningsom- rådet för verksamhet men därefter i princip bara behandlar tjänstemännens befogenheter. LKP tillkom för att göra det möjligt för en kustbevakningstjänste- man att snabbt kunna ingripa i de fall där polis inte är tillgänglig. Befogenheterna beskrivs som medverkan vid polisiär övervakning. I förarbetena understryks att ingripanden som avses i lagen i första hand är en uppgift för polisen och att avsikten inte är att rubba denna ordning.TPF2FPT 1TP PT föreskrifter om medverkan vid polisiär övervakning, nr 4/95, beslutade . 2TP PT Prop. 1981/82:114 s. 19, bet. JuU 1981/82:48. Befogenheter enligt gällande rätt har tjänstemän vid rätt att ut- färda föreläggande av ordningsbot för vissa brott som omfattas av LKP och som närmare anges i Riksåklagarens föreskrifter (1999:178) om ordningsbot. 11.2.2Rättsområden med polisiära befogenheter I 1 § LKP, som anger lagens tillämpningsområde, regleras Kustbevak- ningens uppgift att ingripa till sjöss för att förhindra brott mot före- skrifter i lagar och andra författningar som gäller: 1.skyddsobjekt och militära skyddsområden, 4.bevarande av den miljön och annan naturvård, 5.trafikregler och säkerhetsanordningar för sjötrafiken, 6.åtgärder mot vattenförorening från fartyg, 7.dumpning av avfall i vatten, 9.fornminnen och sjöfynd, 10.fartygs registrering och identifiering, 11.skydd för den miljön mot andra förorenande åtgärder än sådana som avses i 6 och 7, 12.märkning och användning av oljeprodukter, 13.utlänningars inresa till och utresa från eller vistelse i , 14.åtgärder beträffande skyddade arter, och Bestämmelsen anger de rättsområden inom vilka Kustbevakning- en fullgör polisiära uppgifter. I motsats till vad som brukar vara fallet hänvisar bestämmelsen inte direkt till de lagar och andra författningar som ger myndigheten eller dess tjänstemän polisiära befogenheter. Förarbetena ger heller inte någon närmare vägledning. Det innebär att regleringen lämnar utrymme för tolkning av vilken lagstiftning den omfattar. Inom de angivna sakområdena kan en kustbevak- ningstjänsteman ingripa. Denne har i allt väsentligt samma befogen- heter som en polisman att vidta inledande åtgärder i en brottsutred- ning och vissa ordningshållande befogenheter som vi återkommer till. En kustbevakningstjänsteman får också efter begäran från åkla- gare eller annan förundersökningsledare biträda vid utredning av brott som anges i 1 § LKP med de åtgärder som behövs för utredningen. Befogenheter enligt gällande rätt Förutom vid brott inom de i 1 § uppräknade områdena tillämpas LKP också när bedriver övervakning i fråga om 1.brott mot lagen (1992:1140) om ekonomiska zon eller föreskrifter som har meddelats med stöd av den lagen, eller 2.brott mot lagen (2006:263) om transport av farligt gods eller föreskrifter som har meddelats med stöd av den lagen. har rätt att inleda förundersök- ning vid brott som avser utsläpp av olja eller vissa andra ämnen. Detta regleras i vattenföroreningslagen, som vi återkommer till i av- snitten 11.2.4 och 11.3. I 2 a § LKP hänvisas direkt till den lagen, vars bestämmelser gäller i stället för LKP. I 2 § LKP regleras kustbevakningstjänstemannens straffprocessuella befogenheter. Om det föreligger misstanke om att brott har begåtts mot föreskrifter i lagar och andra författningar inom något av de rättsområden som räknas upp i 1 § LKP har en Kustbevaknings- tjänsteman i stort sett samma befogenheter som en polisman i in- ledningsskedet av en brottsutredning. Detta innebär att tjänstemän vid får 1.hålla förhör och vidta annan åtgärd med stöd av 23 kap. 3 § tredje stycket , 2.ta med någon till förhör med stöd av 23 kap. 8 § rättegångs- balken, 3.gripa någon med stöd av 24 kap. 7 § första stycket rättegångs- balken, och 4.göra husrannsakan med stöd av 28 kap. 5 § om åtgärden har till syfte att eftersöka den som ska gripas eller att verkställa beslag. I första punkten behandlas s.k. primärutredningsåtgärder, dvs. sådan utredning som sker i samband med brottet och främst på brottsplatsen (se avsnitt 10.2). Vad gäller rätten att hålla förhör eller vidta annan åtgärd med stöd av 23 kap. 3 § hänvisade LKP tidigare till para- grafens fjärde stycke. Enligt den vid LKP:s tillkomst gällande lydelsen av paragrafen fick sådana åtgärder endast vidtas om de inte kunde skjutas upp utan olägenhet. I förarbetena uttalades att bestämmelsen endast var avsedd för de fall där behörig förundersökningsledare inte var tillgänglig. Den ändring i LKP som gjordes , då en Befogenheter enligt gällande rätt polismans rätt att vidta primärutredning vidgades, innebär att utred- ningsåtgärder med stöd av LKP numera inte kräver att åtgärden inte kan skjutas upp utan dröjsmål.TPF3FPT Andra punkten ger en tjänsteman vid rätt att från brottsplatsen ta med en person till förhör, om vederbörande utan giltig orsak vägrar att följa med. Med stöd av tredje punkten har en tjänsteman vid rätt att gripa någon mot vilken det förekommer skäl till anhållande, om beslutet inte kan avvaktas utan fara. Befogenheten kan endast utövas i brådskande fall och då det föreligger skäl för anhållande. Tjänstemannen har dock alltid möjlighet att med stöd av bestäm- melsen i 24 kap. 7 § andra stycket gripa någon som påträffas på bar gärning eller flyende fot, under förutsättning att den misstänkte har begått brott på vilken fängelse kan följa (s.k. envarsgripande, se avsnitt 10.3.2). Med rätten att gripa en misstänkt följer enligt 27 kap. 4 § rätte- gångsbalken också en rätt att ta föremål i beslag. I övrigt torde en kustbevakningstjänsteman inte ha rätt besluta om beslag, om det inte finns en regel därom i den författning som reglerar brottet, t.ex. 47 § fiskelagen (1993:787) och 47 § jaktlagen (1987:259). Någon generell rätt att företa beslag torde inte kunna härledas ur fjärde punkten (se nedan), även om den bestämmelsen har kommit att tolkas så. Det bör framhållas att många av de lagar Kust- bevakningen tillämpar innehåller särskilda regler om beslag. Bestämmelsen i fjärde punkten, som reglerar befogenheten att företa husrannsakan, förutsätter att misstanken avser ett brott, på vilket fängelse kan följa, samt att det är fara i dröjsmål. Rätten att företa husrannsakan är dock inte generell; den gäller enbart i de fall där syftet med husrannsakan är att gripa någon eller att med stöd av annan bestämmelse ta egendom i beslag. 11.2.4LKP:s förhållande till vattenföroreningslagen Vid misstanke om brott mot föreskrifter i författningar som rör förorening från fartyg gäller en särskild reglering. I 2 a § LKP hänvisas till 11 kap. vattenföroreningslagen.