sou · GWB355 · 2008-06-02 00:00:00 — Påföljden vid andra överträdelser ska vara straffrättslig. Avgiften ska beslutas av . Besluten ska kunna över- klagas till sjörättsdomstol. En straffrättslig påföljd ska kunna ut- dömas vid sidan av barlastvattenavgiften. ska kunna meddela sådana förbud och förelägganden som är nödvändiga för att säkerställa att fartyg inte släpper ut barlastvatten förrän det kan ske utan risk för miljön, människors hälsa, egendom eller resurser. Utredningen anser att det också bör finnas en möjlighet att besluta om tilläggsåtgärder till konventionens bestämmelser, i form av förbud mot utsläpp av barlastvatten inom vissa områden på svenskt inre vatten, t.ex. och som utgör dricks- vattentäkter. Utredningen föreslår att bemyndigas Pågående översyner och lagstiftningsarbete att besluta föreskrifter om sådana förbud, efter att ha hört Natur- vårdsverket. Införlivandet av barlastvattenkonventionen bör enligt utred- ningen leda till att en ny bestämmelse, 2 a §, införs i LKP. Enligt den föreslagna bestämmelsen ska 2 § LKP tillämpas med de be- gränsningar som följer av bestämmelserna i lagen om kontroll och hantering av fartygs barlastvatten och sediment. Härigenom be- gränsas utrymme att ingripa mot utländska far- tyg. Bestämmelsen är föranledd av att verkställighetsåtgärder avse- ende utländska fartyg enligt Barlastvattenkonventionen får företas enbart när fartyget befinner sig i hamn eller vid offshore-terminal. Betänkandet är föremål för remissbehandling. I detta avsnitt beskrivs hur våra närmaste nordiska grannländer ordnat sin kustbevakningsverksamhet (avsnitten 14.2–14.4). En jämförelse mellan länderna försvåras emellertid av att det inte finns någon internationellt vedertagen definition av kustbevakningsverk- samhet. Dess omfattning och vilka uppdrag som ryms inom den varierar kraftigt. Även verksamhetens status skiljer sig åt mellan olika länder; den kan vara såväl civil som knuten till landets försvar. Inte bara inom , utan även bland de nordiska länderna, finns alltså stora skillnader. Det är därför inte aktuellt med några om- fattande utländska jämförelser, eftersom är en myndighet utan någon direkt motsvarighet i andra länder. Trots skillnaderna finns det ändå anledning att översiktligt redogöra för grannländernas verksamhet. Det finska Gränsbevakningsväsendet är en central förvaltnings- myndighet under inrikesministeriet. Myndigheten är civil, men har en militär organisationsstruktur. Chefen för leder verksamheten med hjälp av staben, vilken utgör inrikesministeriets gränsbe- vakningsavdelning. Fyra gränsbevakningssektioner och två sjöbe- vakningssektioner ansvarar inom sina respektive övervakningsom- råden för de uppgifter som Gränsbevakningsväsendet har. Myndighetens verksamhet regleras i huvudsak genom tre författ- ningar, som alla reviderades (RP 6/2005 rd). De viktigaste författningarna är gränsbevakningslagen (578/2005) och förord- ningen (651/2005) om gränsbevakningsväsendet. Myndighetens uppgifter och tjänstemännens befogenheter regleras i huvudsak i Därutöver finns det en lag om gränsbevak- ningsväsendets förvaltning (577/2005), vilken i huvudsak reglerar personalfrågor och andra administrativa frågor, samt en lag om be- handling av personuppgifter vid gränsbevakningsväsendet (579/2005). Vidare finns det särskilda bestämmelser i ordningslagen om tjänste- männens rätt att ingripa vid ordningsstörningar. Gränsbevakningsväsendets verksamhetsområde omfattar finskt landterritorium, territorialvattnet och den finska ekonomiska zonen. Den finska polisen slutade med sin båtverksamhet och Gräns- bevakningsväsendet fick då ansvaret för all övervakning av sjö- trafiken till havs och för all brottsutredningsverksamhet inom sitt verksamhetsområde. Gränsbevakningsväsendets viktigaste uppgift är att bedriva gräns- övervakning. Myndigheten övervakar och kontrollerar således grän- sen samt leder och samordnar övriga myndigheters gränskontroll- verksamhet (17 § gränsbevakningslagen). Målet är att upprätthålla gränssäkerheten.TPF1FPT I gränsbevakningsväsendets uppdrag ingår också att upprätthålla allmän ordning och säkerhet vid gränsövergångs- ställena när polisen är förhindrad att göra det (20 § gränsbevak- ningslagen). Enligt polislagen ska polisen se till att allmän ordning och säkerhet upprätthålls. När polisens hjälp inte kan erhållas kan denna enligt förarbetena anses vara förhindrad att upp- rätthålla allmän ordning och säkerhet på det sätt som avses i para- grafen.TPF2FPT Gränsbevakningsväsendet kan också ställas inför olika typer av ordningsstörningar i samband med sina övriga uppgifter. Till ordningsstörningar räknas även brott. Om en åtgärd inte kan vänta, får gränsbevakningsväsendet ingripa vid hot mot hälsa eller egendom om polisens hjälp inte kan erhållas utan dröjsmål (21 § gränsbevakningslagen). I förarbetena exemplifieras sådana situa- tioner med att Gränsbevakningsväsendet ställs inför gärningar så- som stöld, skadegörelse, misshandel eller rattfylleri. Även utan polisens begäran kan alltså Gränsbevakningsväsendet vidta åtgärder för att avbryta en brottslig gärning om åtgärden inte kan vänta utan att den pågående gärningen orsakar fara för hälsa eller egendom. Polisen ska informeras om åtgärden och har då också möjlighet att avbryta åtgärder inom sitt ansvarsområde. I övrigt kan Gränsbevak- ningsväsendet på begäran av en polisman sköta brådskande polis- 1TP PT Även sedan Schengenområdet utvidgades har gräns mot tredje land (). 2TP PT , Gränsbevakningsväsendets lagreform 2005, s. 210. uppgifter för att upprätthålla allmän ordning och säkerhet, om polisen inte själv kan hantera detta utan dröjsmål.TPF3FPT Gränsbevakningsväsendet har numera också i uppdrag att upp- rätthålla allmän ordning och säkerhet vid gränsövergångsställena (32 § gränsbevakningslagen). Den finska regeringen har bl.a. kon- staterat att säkerheten för befolkningen i glesbygden förbättras genom att gränsbevakningsväsendet får rätt att också utan en sär- skild begäran från polisen utföra brådskande polisiära uppgifter in- om områdena för ordningshållning och säkerhet. I uppdraget ingår också att avvärja terroristbrott (RP 6/2005 rd s. 1, se även 33 § gräns- bevakningslagen). En annan uppgift för Gränsbevakningsväsendet är att vid sidan av tullväsendet svara för tullövervakning och förberedande tull- åtgärder vid landets gränser och vid de gränsövergångsställen där tullväsendet inte ombesörjer tullövervakning (24 § gränsbevaknings- lagen). Myndigheten utför också vissa uppgifter med anknytning till det militära försvaret (25 § gränsbevakningslagen). Gränsbevakningsväsendet svarar vidare bl.a. för kontrollen av sjötrafiken, passkontroll, sjöräddning och fiskeövervakning.TPF4FPT Västra Finlands sjöbevakningssektion ansvarar nationellt för att utfärda oljeutsläppsavgifter (motsvarande svenska vattenföroreningsavgifter) enligt fartygsavfallslagen (1163/2005). Enligt avtal mellan chefen för och polisöverdirektören utreder polisen brott i samband med olaga oljeutsläpp i havet. De befogenheter en gränsbevakningstjänsteman har regleras i 28–48 §§ gränsbevakningslagen. De viktigaste befogenheterna redo- visas i det följande. När tjänstemannen genomför gränskontroll har denne rätt att –tillfälligt omhänderta ett resedokument enligt vad som närmare föreskrivs, –genomföra kroppsvisitation med iakttagande av vissa bestäm- melser i tvångsmedelslagen (450/1987), –söka igenom fordon, –förhindra att en person avlägsnar sig från gränskontrollen och –tillfälligt omhänderta de föremål och fordon som ska granskas då gränskontrollen genomförs (28 § gränsbevaknings- lagen). 3TP PT A.a. s. 210. 4TP PT 96 § lagen om fiske (590/2005). När en gränsbevakningstjänsteman utför tulluppgifter har denne rätt att stoppa och undersöka fordon, personer och varor. Vidare kan varor som inte har tullklarerats omhändertas. Tjänstemannen har därutöver bl.a. rätt att få tillträde till och utföra granskning på platser där varor tillverkas, förvaras eller säljs samt att granska till- verkning av varor och bokföringsmaterial. Vidare har en sådan tjänsteman rätt att borda fartyg, undersöka fartyg och föra dem i hamn (34 § gränsbevakningslagen). I ett tjänsteuppdrag får en gränsbevakningstjänsteman som huvudregel bl.a. avlägsna en person från en plats, gripa en person, förhindra att någon som berövats sin frihet flyr, avlägsna ett hinder eller avvärja ett överhängande brott (35 § gränsbevakningslagen). För alla typer av ingripanden gäller proportionalitetsprincipen. För att utföra sina uppgifter har en gränsbevakningstjänsteman rätt att av var och en få veta namn, personbeteckning eller, om sådan saknas, födelsedatum och nationalitet samt var han eller hon kan anträffas. Om en person vägrar att lämna sådana uppgifter eller sannolikt lämnar falska uppgifter kan en gränsbevakningstjänsteman gripa personen (36 § gränsbevakningslagen). En gränsbevakningstjänsteman har vidare rätt att gripa en person som är efterlyst och ska gripas, anhållas eller häktas eller tas i för- var. Den gripne ska utan dröjsmål lämnas till polisen om han eller hon inte friges (37 § gränsbevakningslagen). För att kunna genomföra gränskontroll eller tullkontroll, be- driva gränsövervakning eller upprätthålla allmän ordning och säker- het har en gränsbevakningstjästeman rätt att stoppa eller flytta for- don samt reglera trafiken (38 § gränsbevakningslagen). Gränsbevakningstjänstemannen får också förebygga och utreda brott (41 § gränsbevakningslagen). Gränsbevakningsväsendet har förundersökningsansvar enligt för- undersökningslagen. Andra finska myndigheter som utför förunder- sökningsuppgifter är polisen, tullväsendet och försvarsmakten. Det är emellertid endast polisen som har en generell rätt att inleda och bedriva förundersökning. Övriga myndigheters uppdrag är begrän- sade. Samarbetet mellan myndigheterna har förstärkts och utrymmet för gemensamma utredningsgrupper har blivit större. Även om Gränsbevakningsväsendets rätt att inleda och bedriva förundersökning har utökats, har myndigheten inte rätt att självständigt vidta förundersökningsåtgärder vid allvarligare brott som inte i väsentlig mån ansluter till myndighetens huvuduppgifter. Däremot får Gränsbevakningsväsendet bedriva förundersökning om gränsöverskridande brottslighet avseende personer och i fråga om vissa förseelser som leder till att ordningsbot utfärdas, t.ex. jakt- och fiskeförseelser, överträdelser av väg- och terrängtrafik- regler och förseelser inom sjötrafiken. Förundersökningsrätten för andra än polisen kan i princip sam- manfattas på följande sätt: tullväsendet får utreda tullbrott (43 § tullagen), försvarsmakten militära brott (lagen om fullgörande av polisuppgifter inom försvarsmakten [1251/1995]) och Gränsbevak- ningsväsendet får vidta förundersökningsåtgärder enligt vad som närmare anges i 42 § gränsbevakningslagen. Gränsbevakningsväsen- det har förundersökningsansvar bl.a. när det gäller misstänkta brott mot bestämmelserna om gränspassage, människosmuggling, för- falskning av dokument som granskas av myndigheten och kränk- ning av territoriet. På begäran av en annan förundersökningsmyndighet kan Gräns- bevakningsväsendet bedriva förundersökning även i andra fall (43 § gränsbevakningslagen). Myndigheten kan dessutom på begäran bistå en annan förundersökningsmyndighet i förundersökningen (45 § gränsbevakningslagen). Ansvaret för förundersökningen ska överföras till polisen eller tullväsendet om detta är motiverat med hänsyn till arten eller omfattningen av ärendet eller om de åtgärder som krävs motiverar det (44 § gränsbevakningslagen). Varje gräns- och sjöbevakningssektion har egna förundersök- ningsledare och tjänstemän som sköter det praktiska arbetet under förundersökningen. När denna har slutförts överlämnas förunder- sökningsprotokollet till åklagare för åtalsprövning. Myndigheten ägnar en stor del av förundersökningsledarskapet till att försöka be- kämpa gränsöverskridande kriminalitet kopplad till personkontroll.TPF5FPT Gränsbevakningsväsendet har också brottsbeivrande uppgifter. En gränsbevakningstjänsteman har bl.a. rätt att förelägga ordnings- bot enligt lagen om ordningsbotsförfarande (66/1983). Denna rätt omfattar i huvudsak ringa brott mot vägtrafiklagen (267/1981), fordonslagen (1090/2002) och sjötrafiklagen (463/1996).TPF6FPT kommer man att utvärdera hur gränsbevaknings- lagstiftningen har fungerat sedan den nya regleringen trädde i kraft . 5TP PT Uppgifter lämnade till utredningen av kommendören , Västra Finlands sjöbevakningssektion. 6TP PT Se lag 585/2005 om ändring av strafflagen och lag 613/2003 om ändring av 2 a kap. 9 § och 17 kap. 13 § strafflagen. Gränsbevakningsväsendet och bedriver ett kontinuerligt samarbete. Som ett led i detta samarbete har och ömsesidigt beviljat fartyg och farkoster som tillhör Gränsbevakningsväsendet och tillstånd att nyttja Röyttä farled inom såväl finskt som svenskt territorium.TPF7FPT I är Søværnets Operative Kommando (SOK) huvud- ansvarig för den operativa gränsövervakningen och kontrollverk- samheten.TPF8FPT SOK är en operativ militär myndighet som lyder under Försvarskommandot (danska flottan) och ingår i NATO:s kom- mandostruktur. SOK har såväl civila som militära uppgifter. SOK:s primära uppgift är att bevaka och hävda det danska sjö- territoriet. SOK ansvarar också för ett antal enbart civila sjöupp- gifter, bl.a. för det praktiska utförandet av sjöräddningsuppdrag.TPF9FPT SOK:s central i fungerar som sjöräddningscentral för det danska ansvarsområdet (Joint Rescue Co-ordination Center, MRCC ). SOK bemannar också statens isbrytare. Det är likaså SOK:s personal som bemannar miljöskyddsfartygen, även om Miljöministe- riet ansvarar för miljöräddningstjänsten. I viss utsträckning har SOK tulluppgifter och polisiära uppgifter till sjöss. Detta arbete bedrivs i nära samarbete med tullmyndigheten och polisen. Vid lagöverträdelser har SOK begränsade polisiära befogenheter att ingripa. Denna rätt inskränker sig till vissa tvångsmedel under primärutredning, bl.a. att preja fartyg och gripa misstänkta. Ansvaret för övervakning av kontinentalsockeln, kontroll av att olovlig forskningsverksamhet inte äger rum på danskt område av denna och av att sjövägsreglerna efterlevs vilar på olika ministerier och myndigheter. Det praktiska kontrollarbetet utförs dock i princip av marinen som har rätt att, i varierande grad, gripa in vid misstänkta överträdelser. Denna ordning tillämpas t.ex. vid fiskeri- kontroll. Försvarsmakten har till uppgift att övervaka fisket i fiske- områdena kring och . Vidare medverkar försvars- makten i kontrollen i övrigt genom att rapportera förmodade över- trädelser samt spåra och identifiera fiskefartyg. 7TP PT Region , Dnr 66-494/06:1. 8TP PT Uppgifterna i detta avsnitt bygger till stor del på information från det danska försvarets hemsida, 9TP PT Ansvaret för sjöräddningstjänst ligger dock hos . Även privata inslag förekommer, t.ex. Falcks. SOK samarbetar med polisen och tullmyndigheten. Samarbetet omfattar i huvudsak sådana insatser som inte kräver direkt kon- frontation med en gärningsman och kan t.ex. bestå i att utföra dykeriuppdrag eller att söka efter personer eller varor. SOK kan bistå tullmyndigheten med övervakning, trots att tull- myndigheten har egna övervakningsresurser till havs, eller med t.ex. iakttagelser under övervakningsuppdrag avseende misstänkta tull- brott. På särskild order från försvarsmakten eller SOK har en tjänste- man vid SOK bl.a. rätt att besluta om anhållande. SOK är central kontaktpunkt för sjötrafiken och sjösäkerheten i danska farvatten. Kontaktpunkten, benämnd (), är bemannad dygnet runt. Till SOK är bl.a. också knutet ett operativt driftscenter. Kystvakt, som inrättades i samband med att etablerade en ekonomisk zon , är en av tre huvud- avdelningar under det norska sjöförsvaret (Sjøforsvaret). uppdrag och rätt att utöva myndighet regleras i lov av nr. 42 om (kystvaktloven).TPF10FPT Som framgått ovan är en del av det militära försvaret och sorterar under Försvarsdepartementet (§ 5 kystvaktloven). I uppdrag ingår bl.a. att bedriva övergripande över- vakning och kontroll i de inre farvatten, i havsområdena inom terri- torialvattengränsen, i ekonomiska zon, i fiskeskyddszonen vid och i fiskezonen vid (§ 8). En viktig del i arbetet är att övervaka och kontrollera fisket och stödet till fiskeri- verksamheten. Vidare ska övervaka efterlevnaden av bestämmelser rörande den ekonomiska zonen och fångst av isbjörn (§ 9), bedriva viss tullkontroll (§ 10) ansvara för miljöövervakning (§ 11) och delta i samt genomföra räddningstjänstuppdrag (§ 14). kan emellertid utöva myndighet även utanför sitt huvudsakliga verksamhetsområde om detta sker på begäran av poli- sen (§ 17). Bistånd till polisen ges i form av personella eller materi- ella resurser. I förarbetena utvecklas formerna för detta uppdrag (se specialmotiveringen till § 17, Ot.prp. Det är alltid polisen som ansvarar för den operativa insatsen och att de polisiära befogen- 10TP PT Förarbetena till lagen, se Ot.prp. heterna inte överskrids. Geografiskt är uppdraget att bistå polisen, precis som övriga uppdrag, begränsat till att i huvudsak gälla inre vatten och sjöterritoriet. Vid tullkontroll har inget självständigt ansvar och kan enbart agera på uppdrag av tullväsendet (§ 19). All tullkontroll som utför ska rapporteras till tullväsendet. polisiära befogenheter gäller enbart omedelbara åt- gärder som inte kan avvakta polisingripanden. Myndigheten har inte någon förundersökningsrätt (§ 21). har ordningshållande befogenheter i samband med utförande av sina uppdrag (§§ 23 och 24). Varning, anmälan och gripande kan komma i fråga. har också rätt att i vissa fall beordra ett fartyg i hamn (§ 25) och att företa husrannsakan mot person, fartyg eller fast inrättning (§ 26). Myndigheten har också en begränsad beslagsrätt (§ 26 andra stycket) samt rätt att visitera ett fartyg som anlöper hamn (§ 31). Vid alla utredningar och all tvångsmedelsanvändning är Kyst- vakten underordnad (åklagarmyndigheten). Vidare är skyldig att lämna över ett ärende i vilket man använt tvångsmedel till behörigt polisdistrikt (§ 34). är organiserad i två avdelningar benämnda Kyst- vaktskvadron Nord och Kystvaktskvadron Sør. För den operativa verksamheten finns en inre Kystvakt, med ansvar för ett område som sträcker sig ut från land, och en yttre Kystvakt, med ansvar för området utanför dessa. Närmare bestämmelser bl.a. när det gäller ställning i förhållande till och myndighetens polisiära uppdrag finns i Instruks om (kystvaktinstruksen)TPF11FPT. 11TP PT FOR nr 1145. 15 En ny författningsreglering I avsnitt 2 har vi redogjort för den rättsliga översyn som gjordes i samband med att blev en egen myndig- het. Översynen inriktades i huvudsak på de författningsändringar av formell karaktär som inrättandet av den självständiga myndigheten krävde. Varken då eller senare, när myndigheten har tillförts nya upp- gifter, har det gjorts någon samlad översyn av dess uppdrag eller av den enskilde tjänstemannens rätt att utöva myndighet. Behovet av en översyn av lagen (1982:395) om medverkan vid polisiär övervakning (LKP) har påtalats i ett flertal olika utredningar, bl.a. i utredningen maritima verksamhet,TPF1FPT där kommittén föreslog att befogenheter skulle ses över och i möjligaste mån samlas i en lag. I kommitténs betänkande, liksom i Statskontorets rapport fram- hölls problemen med ett svåröverskådligt regelverk, som innebär be- för såväl kustbevakningstjänstemännen som för samverkan- de myndigheter. Behovet av en ny författningsreglering har också i olika sammanhang framhållits av myndigheten själv. Som skäl för en översyn har myndigheten bl.a. åberopat att den nuvarande regleringen på flera punkter är oklar och komplex, som förarbetena ger dålig vägledning. Det är därför svårt att använda lagen som grund för en effektiv utbildning av de egna tjänstemännen. Den svårtilläm- pade lagstiftningen kräver inte bara onödigt stora resurser i form av grundutbildning, utan gör det även svårt att vidmakthålla kompe- inom myndigheten. Det har alltså under pekats på behovet av en sådan förändrad reglering som vår utredning ska lämna förslag till. Enligt direktiven ska författningsregleringen utformas så att den blir mer 1TP PT SOU 1996:41. 2TP PT Statskontorets rapport 2000:1. ändamålsenlig och enhetligare än dagens reglering. Den ska också tydligare ange gränserna för berörda myndigheters verksamhets- områden. Vidare ska den medge flexibilitet och underlätta framtida förändringar bl.a. i fråga om området för brotts- bekämpning. Detta aktualiserar en rad grundläggande frågor om hur den nya regleringen bör utformas. Inledningsvis måste ställning tas till om en helt ny författning bör tillskapas eller om det, trots att det kan röra sig om ganska omfattande förändringar, är möjligt att göra dessa ändringar inom ramen för den nuvarande regleringen. För att kunna ställa dessa båda alternativ mot varandra, och bedöma vilket som är att föredra, ser vi först ett behov av att kort redovisa de övergripande bristerna i den nuvarande befogenhetsregleringen. 15.2Övergripande brister i den nuvarande regleringen i flera avseenden oklara och svårtillämpade befo- genhetsreglering bör betraktas i ljuset av myndighetens olika upp- gifter inom skilda rätts- och politikområden och med delvis olika syften. Av den omfattande kartläggning av nuvarande befogenhetsregler, som vi har presenterat i avsnitt 11, framgår att regleringen av Kust- bevakningens och den enskilde tjänstemannens befogenheter är utspridd i ett mycket stort antal författningar och inte är enhetlig. Det splittrade regelverket innebär inte bara att lagstiftningen blir svår- överskådlig och riskerar att bli inkonsekvent, utan medför också att det inte sällan uppkommer tolknings- och gränsdragningsproblem. Dessa riskerar att minska såväl enskilda tjänstemäns som allmän- hetens tilltro till myndighetens förmåga att fullgöra sina uppgifter. Det mycket stora antalet författningar som en kustbevakningstjänste- man ska behärska, och som när som helst kan aktualiseras i tjänste- utövningen, kan enligt vår mening också påverka rättssäkerheten negativt. Alternativet är att samla befogenheterna i en författning för att göra regleringen tydligare och enhetligare. I samband med ett ingripande kan det uppstå tvivel om en viss gärning eller ordningsstörning omfattas av den förteckning över olika verksamhetsområden som utgör den sakliga avgränsningen av LKP, dvs. om LKP alls är tillämplig och ger en kustbevakningstjänsteman rätt att ingripa. Uppräkningen av verksamhetsområden inom vilka får använda vissa polisiära befogenheter har i olika sammanhang gett upphov till tolkningsproblem, eftersom vissa av dessa är ganska otydligt formulerade. Den vaga beskrivningen kan antingen tolkas snävt eller frikostigt, och ger härigenom en viss flexi- bilitet, men lämnar tillämparen i osäkerhet och riskerar därigenom att leda till bristande enhetlighet. Det kan vidare vara svårt för den enskilde tjänstemannen att i en konkret situation kunna överblicka vilken rätt denne har att ingripa beroende på om LKP, vattenföroreningslagen eller någon annan lagstiftning är tillämplig. Motsvarande svårigheter kan uppkomma för de tjänstemän vid samverkans- myndigheter, som också måste tolka regleringen, exempelvis polisen. Problemen hör emellertid inte bara samman med frågan om LKP är tillämplig eller inte. Ett visst handlande kan vara straffbart enligt flera bestämmelser som ger olika befogenheter. Vad som har sagts gäller framför allt den brottsbekämpande verksamheten. Till detta kommer svårigheten med det stora antalet författningar som en kust- bevakningstjänsteman måste behärska i kontroll- och tillsynsverk- samhet. Eftersom kustbevakningstjänstemännen har olika långtgående befogenheter beroende på vilken lagstiftning de tillämpar finns det i dagens reglering en inbyggd risk för ojämn eller olikartad rättstillämp- ning.