sou · GWB321 · 2008-03-04 00:00:00 — I , och tycks de med längre anställningstid erfara större löneförluster efter friställning jämfört med de med kortare anställningstid. I övriga länder där det varit möjligt att undersöka denna dimension – , och – går det inte att belägga några systematiska skillnader i löneeffekt med avseende på anställningstid. För de två senare länderna baseras dock resultaten på väldigt få observationer, vilket gör dem förhållandevis osäkra. Förutom att studera hur jobbförluster påverkar olika grupper av anställda i de undersökta länderna redovisar projektet också resultat som avser skillnader i effekter mellan länder. Vi påminner om att de senare är mer känsliga för brister i jämförbarhet mellan länder på grund av skillnader i exempelvis data, definitioner, estimationsmetoder, etc. Resultaten avseende effekter av friställning på sysselsättnings- status visar på stora variationer mellan länderna. När det gäller risk för icke-sysselsättning efter jobbförlust ligger i topp, med en Forskningsöversikt – individeffekter av friställningar Bilaga 7 till LU 2008 Motsvarande siffra för , som är det land som uppvisar lägst incidens, är . För dessa två länder baseras resultaten på likartade data och definitioner, vilket underlättar jämförbarheten. Andra länder med hög respektive låg incidens är () och () samt () och (). För denna grupp länder är resultatens jämförbarhet emellertid sämre. Om man i stället för bara incidens tittar på sannolikhet att vara icke-sysselsatt 6–12 månader efter friställning visar det sig att ligger lägst, befinner sig någonstans i mitten och ligger i topp. Det finns alltså vissa indicier på att länder med en mindre omfattande arbetsrättslagstiftning har ett högre inflöde men en lägre varaktighet i icke-sysselsättning, medan det omvända förhållandet gäller för länder med en mer omfattande arbetsrättslagstiftning. och hör till den förra kategorin av länder, medan den senare utgörs av vissa europeiska stater. När det gäller effekter på lön av jobbförlust finns återigen skillnader i data, definitioner och estimationsmetoder som försvårar jämförbarheten mellan länder. Om man ser till resultaten generellt tycks löneeffekterna vara mycket begränsade. Detta är emellertid till stor del en kompositionseffekt. Eftersom sanno- likheten för friställning minskar med anställningstid speglar resultaten totalt sett (alltså för alla friställda oberoende av anställningstid) i första hand löneeffekterna för dem med kort anställningstid. Om vi i stället riktar uppmärksamheten mot dem med längre anställningstid (5–) och för jämförbarhetens skull dessutom begränsar oss till de fall där kontrollgrupp använts blir bilden annorlunda. Bland de länder där friställning leder till substantiella löneförluster finner vi i topp med en löneminskning på . Därefter kommer med en löneförlust på , följt av med en minskning på 5–. För övriga länder är löneeffekten nära noll (och ) eller till och med positiv (). Av detta kan man dra slutsatsen att effekten på lön av friställning tycks vara beroende av institutionella förhållanden på arbetsmarknaden. De tre länder där stora löneförluster kan observeras (, och ) kännetecknas av ett decentraliserat löneförhandlingssystem, förhållandevis låg/partiell Bilaga 7 till LU 2008 Forskningsöversikt – individeffekter av friställningar facklig anslutningsgrad och relativt stor lönespridning. I länder med ett mer centraliserat löneförhandlingssystem, högre grad av facklig organisering och mindre lönespridning tycks effekten på lön av jobbförlust bli tämligen begränsad även för dem med lång anställningstid. Till denna grupp hör, med undantag för framför allt , flertalet europeiska länder. Som vi redan tidigare konstaterat är förlust av fackföreningspremier i samband med friställning sannolikt en viktig förklaring de stora negativa löneeffekter som uppmätts för . Friställda lämnar sektorer med hög grad av facklig organisering och återinträder i sektorer med betydligt lägre anslutningsgrad. Denna aspekt spelar av naturliga skäl mindre roll i flertalet europeiska länder, där graden av facklig organisering i allmänhet är mer likformig över sektorer och betydligt högre i genomsnitt. 8.2.3Studier baserade på totalräknade longitudinella data över individer och arbetsställen/företag Som vi kunnat konstatera finns det en förhållandevis omfattande internationell empirisk forskning om friställningar. Majoriteten av studier behandlar konsekvenser av jobbförluster på den amerikanska arbetsmarknaden och baseras på självrapporterade individ-/hushållsuppgifter från undersökningar som DWS, PSID och NLSY. har det också presenterats studier från , och som baseras på registerdata som i en internationell jämförelse får betraktas som tämligen unika. Det handlar om totalräknade longitudinella register över individer och arbetsställen/företag, där varje sysselsatt individ är länkad till ett arbetsställe/företag. Dessa data erbjuder unika möjligheter att identifiera dels vilka arbetsställen/företag som minskar eller lägger ned sin verksamhet, dels vilka individer som friställs i denna process. Datamaterialen innehåller dessutom rik information om individuella karaktäristika, arbetsställe-/företagsattribut och regionala arbetsmarknadsförhållanden. De skandinaviska studierna är särskilt intressanta mot bakgrund av att de behandlar effekter av friställningar på arbetsmarknader som kännetecknas av en förhållandevis omfattande arbetsrätts- lagstiftning, hög facklig anslutningsgrad och liten lönespridning. Som vi redan konstaterat är detta exempel på institutionella förhållanden som tycks ha stor betydelse för vilka effekter jobbförluster ger upphov till. De skandinaviska länderna utgör i Forskningsöversikt – individeffekter av friställningar Bilaga 7 till LU 2008 institutionellt hänseende en skarp kontrast till i första hand och . Resultat baserade på portugisiska data Carneiro & (2006) studerar långsiktiga löneeffekter av friställning med utgångspunkt från ett longitudinellt administrativt datamaterial för . Analysen omfattar samtliga personer som blivit friställda till följd av företagsnedläggning 1994-1996. Ett företag räknas som nedlagt när dess identitetsnummer försvinner ur företagsregistret. Vissa kontroller görs för att säkerställa att det inte rör sig om falska nedläggningar. Alla individer vars anställning upphört upp till före tidpunkten för nedläggning definieras som friställda. Detta för att hantera de selektionsproblem som kan uppstå på grund av att vissa personer lämnar sin anställning tidigt som en reaktion på en förväntad nedläggning. Som jämförelsegrupp används ett slumpmässigt urval av personer som var sysselsatta vid företag som inte lades ned 1994-1996. Sammantaget omfattar datamaterialet perioden –1998, vilket innebär att individerna kan följas före och upp till efter friställnings- tidpunkten. Löneeffekterna skattas med hjälp av WLS. Precis som i de amerikanska studierna indikerar resultaten negativa löneeffekter av jobbförlust redan före friställnings- tidpunkten. innan friställning är den negativa timlöneeffekten för män och för kvinnor. Löneförlusten tilltar väsentligt fram till friställnings- tidpunkten och fortsätter också att öka något därefter. efter friställning är löneförlusten för män och för kvinnor. Studien pekar vidare på att företagsspecifika faktorer förklarar en stor del av den negativa löneeffekten. När region, storlek, bransch och försäljning per sysselsatt kontrolleras för försvinner löneförlusterna före friställning och den negativa löneeffekten efter jobbförlust halveras. efter friställning uppgår löneförlusten till för män och för kvinnor. När det gäller tidpunkten för separation visar resultaten inte på några signifikanta skillnader mellan friställningar tidigt respektive sent i ned- läggningsprocessen. Bilaga 7 till LU 2008 Forskningsöversikt – individeffekter av friställningar Resultat baserade på svenska data (2006) studerar samtliga personer i som förlorade sina arbeten till följd av arbetsställenedläggningar 1987– 1988. Denna grupp individer följs och jämförs med en kontrollgrupp bestående av ett slumpmässigt urval av personer som var sysselsatta vid arbetsställen som inte lades ned 1987–1988. Ett arbetsställe räknas som nedlagt när dess identitetsnummer försvinner från arbetsställeregistret. För att minska problematiken med falska nedläggningar begränsas analysen till arbetsställen med minst 10 anställda. För denna grupp av arbetsställen bedriver SCB en viss registervård som rensar bort en del falska nedläggningar och därmed ger bättre kontinuitet i arbetsställeidentiteterna.TPF178FPT Argumentet för att fokusera på just nedläggningar är att alla anställda omfattas av en nedläggning, oberoende av deras individuella egenskaper. Därmed begränsas de selektionsproblem som kan uppstå vid en analys av neddragningar, där de som omfattas av en neddragning inte nödvändigtvis utgör ett representativt urval av samtliga anställda på ett visst arbetsställe. I de data som används är det inte möjligt att skilja frivilliga uppsägningar från ofrivilliga jobbförluster. Alla individer vars anställning upphör i samband med nedläggning av ett arbetsställe definieras som friställda. För att reducera de selektionsproblem som kan följa av att anställningar upphör i olika faser av en nedläggningsprocess, omfattar definitionen av friställda både de anställningar som upphör som nedläggningen (vid ettåriga nedläggningsprocesser) och de som upphör året innan nedläggningen (vid tvååriga nedläggningsprocesser). Alla i behandlings- och jämförelsegruppen var sysselsatta i utgångsläget (1986). I övrigt är samplet begränsat till personer som 1986 var i åldern 21–, vilket innebär att samtliga var i arbetsför ålder även vid undersökningsperiodens slut (1999). Dessutom har personer som i utgångsläget var sysselsatta som egna företagare eller sysselsatta i byggsektorn uteslutits ur samplet. Studien fokuserar på effekter av friställningar på tre olika utfallsvariabler: sysselsättningsstatus, incidens av arbetslöshet (ersättning från arbetslöshetsförsäkring) och årlig kontant bruttolön. 178TP PT SCB enkätundersöker alla flerarbetsställeföretag och företag med mer än 10 anställda. Om en arbetsställeindentitet har upphört i arbetsställeregistret men enkätinformationen visar att två av de tre kriterierna ägare, lokalisering och verksamhet är oförändrade sker en rättning i registret och arbetsstället räknas som kvarvarande. Forskningsöversikt – individeffekter av friställningar Bilaga 7 till LU 2008 Effekterna skattas med en matchningsmetod som lite förenklat går ut på att jämföra friställda och icke-friställda som är så lika varandra som möjligt i alla avseenden som kan observeras. Som redan nämnts omfattar datamaterialet en rik uppsättning attribut. Särskilt viktigt i detta sammanhang är att författarna haft tillgång till data individuell arbetsmarknadshistoria. Vidare görs inga betingningar på eller kontroller för faktorer och förhållanden som gäller efter friställningstidpunkten, varken för behandlingsgruppen eller för jämförelsegruppen. Detta underlättar tolkningen av de rapporterade resultaten. Studien visar på förhållandevis stora kortsiktiga effekter av jobbförlust. I direkt anslutning till neddragningsåret hade de incidens av arbetslöshet, att vara sysselsatta och ca lägre årslön jämfört med kontrollgruppen. Under högkonjunkturen skedde en snabb återhämtning bland de friställda. 1990 var skillnaderna i reducerats något, men uppgick alltjämt till ca . Att löneskillnaderna tycks bestå över är ett resultat vi känner igen från de internationella studierna. Analysen visar vidare att de friställda drabbades mycket hårdare än jämförelsegruppen av den ekonomiska krisen i början av 1990- talet. För samtliga utfallsvariabler vände den tidigare observerade återhämtningen och 1993, i botten av långkonjunkturen, hade de Lönedifferensen hade alltså till och med ökat något i förhållande till neddragningsåret. Under de år som följde minskade skillnaderna på nytt något, trots att ekonomin fortsatt befann sig i recession . Men , 1999, var skillnaderna i arbetslöshetsincidens och sysselsättningssannolikhet fortfarande och lönedifferensen uppgick till ca . Alltså efter nedläggningarna var effekterna för de friställda alltjämt högst kännbara. I studien undersöks också heterogenitet i effekter av jobbförlust med avseende på ålder. Även om det inte finns några entydiga resultat är den allmänna slutsatsen att de negativa effekterna av friställning till följd av nedläggning tilltar med ålder. Bilaga 7 till LU 2008 Forskningsöversikt – individeffekter av friställningar Sammanfattningsvis indikerar denna studie förhållandevis stora negativa effekter av jobbförlust i samband med nedläggning, effekter som också tycks bestå över långa perioder. Det gäller särskilt effekterna på lön. Precis som i Carneiro & (2006) rör det sig om löneförluster som åtminstone ligger i nedre delen av de intervall som rapporterats för . Det betyder också att effekterna är betydligt större än vad som rapporterats i tidigare europeiska studier, som indikerat förhållandevis begränsade effekter på lön av jobbförlust. En vanlig förklaring till varför friställningar kan ge upphov till långsiktiga negativa effekter är att de som en gång drabbats av jobbförlust också är mer sårbara vid kommande omstruktureringar. Det ligger i sakens natur att de har kort anställningstid på ett eventuellt nytt arbete och har därmed hunnit förvärva förhållandevis lite företagsspecifikt humankapital, vilket gör dem mer umbärliga för arbetsgivare. Risken att drabbas av upprepade jobbförluster förstärks dessutom av att tur- ordningsregler (sist-in-först-ut) på svensk arbetsmarknad premierar senioritet. Att studien omfattar en i konjunkturellt hänseende extraordinär period har troligen också bidragit till ett större inslag av upprepade friställningar än vad som skulle vara fallet under mer normal konjunkturförhållanden. Slutligen är det viktigt att poängtera att det lönemått som använts i studien är årslön. Den löneförlust som rapporteras avspeglar därför inte en ren timlöneffekt, utan är sannolikt till stor del en konsekvens av färre antal arbetade timmar bland friställda (vilket kan bero på både ofrivilligt deltidsarbete och arbetslöshet, men kan också spegla frivilliga beslut om arbetskraftsutbud). Det här är en viktig skillnad i förhållande till de amerikanska resultaten, som i större utsträckning avspeglar rena timlöneffekter av jobbförlust. Resultat baserade på norska data Huttunen m.fl. (2005) analyserar effekter av friställningar med utgångspunkt från norska data. Studien fokuserar på individer som blev friställda 1991–1992. Denna grupp personer följs och jämförs med en kontrollgrupp bestående av individer som inte blev friställda 1991–1992. Undersökningen påminner delvis om (2006), men det finns också centrala skillnader. En avgörande sådan är att studien endast fokuserar på män sysselsatta i tillverkningsindustrin. Den omfattar alltså en betydligt mindre del av arbetsmarknaden Forskningsöversikt – individeffekter av friställningar Bilaga 7 till LU 2008 jämfört med , där både kvinnor och män i samtliga branscher (utom byggsektorn) ingår. En annan viktig skillnad gäller konjunktursituationen under undersöknings- perioden. I det här fallet ligger friställningsåret i slutet av en djup recession. Konjunkturläget skiljer sig alltså markant från det i , där friställningsåret ligger i mitten av en högkonjunktur som efterföljs av en mycket kraftig lågkonjunktur. Analysen omfattar tre grupper av friställda. De första två, early- leavers och exit-layoffs, omfattar de individer vars anställning upphört i samband med nedläggning av ett arbetsställe, där den förra gruppen lämnat i början av nedläggningsprocessen och den senare i slutet av densamma. Dessa båda grupper svarar väl mot den definition av friställda som används i . Den tredje gruppen, downsizing plant separators, består av personer vars anställning upphört i samband med en stor neddragning av personalstyrkan vid ett arbetsställe (). Studien analyserar effekter av jobbförlust på tre olika utfallsvariabler: sannolikhet att vara utanför arbetskraften, tid i sysselsättning (antal månader heltidssysselsättning ) och årlig kontant bruttolön. Effekterna skattas dels med vanlig , dels med en estimator med fixa individuella effekter. Den senare korrigerar för selektionsbias till följd av tidskonsistenta icke- observerbara skillnader mellan behandlingsgruppen och jämförelse- gruppen. Även i den här studien baseras resultaten på ett rikt datamaterial. Noteras bör att i analysen av effekter på sysselsättning och årslön görs en betingning på arbetskrafts- deltagande efter friställningstidpunkten. Detta är en skillnad jämfört med som genomgående väljer att inte betinga på förhållanden som gäller efter friställningstidpunkten. Resultaten över effekter på arbetskraftsdeltagande visar att friställda i allmänhet har högre sannolikhet att vara utanför arbetskraften. Det gäller både och efter friställning. När det gäller de olika definitionerna av friställda indikerar resultaten att exit-layoffs och downsizing plant separators har högre sannolikhet att hamna utanför arbetskraften jämfört med early-leavers, både på kort och på lång sikt. Resultaten visar vidare att friställda är sysselsatta i mindre utsträckning än jämförelsegruppen samtliga år under uppföljnings- perioden. Året efter friställning indikerar estimaten mindre heltidssysselsättning. Effekten avtar snabbt och efter friställning är skillnaden nere på 0,2 månader. Bilaga 7 till LU 2008 Forskningsöversikt – individeffekter av friställningar med fixa effekter ligger något lägre, men mönstret är detsamma. När det gäller de olika kategorierna av friställda tyder resultaten bara på substantiella skillnader året efter friställning, där early- leavers uppvisar den klart största negativa differensen i förhållande till jämförelsegruppen. Resultaten indikerar också vissa löneeffekter av jobbförlust. har friställda året efter friställning ca jämfört med kontrollgruppen. med fixa effekter indikerar en lägre lönedifferens, . Löneskillnaden avtar med tiden och efter friställning är enligt de två estimatorerna nere på -2 respektive Skillnaderna i löneeffekt tenderar att vara förhållandevis små mellan de olika kategorierna av friställda. I studien analyseras också heterogenitet i effekter av jobbförlust med avseende på bland annat ålder, anställningstid och utbildningsnivå. I allmänhet tycks skillnaderna vara relativt små. Undantaget är personer med kort utbildning. För dessa leder friställning till mer negativa konsekvenser jämfört med dem med lång utbildning, både när det gäller sysselsättning och löner. Det är också möjligt att skönja större negativa löneeffekter på lång sikt bland äldre friställda jämfört med yngre. I båda fallen är det resultat vi känner igen från den internationella litteraturen. Jämförelse av de skandinaviska studierna Om vi jämför resultaten från de två skandinaviska studierna är det uppenbart att den största skillnaden gäller de långsiktiga effekterna på lön av jobbförlust. rapporterar förhållandevis stora negativa löneeffekter, medan Huttunen m.fl. knappt finner några långsiktiga effekter alls. Självfallet påverkas jämförbarheten mellan de båda undersökningarna av att den första omfattar både män och kvinnor i samtliga sektorer i ekonomin medan den andra bara omfattar män i tillverkningsindustri. Det finns också skillnader i data, definitioner och estimationsmetoder som till viss del kan inverka på jämförbarheten. Men den kanske främsta orsaken till att studierna kommer till så olika slutsatser när det gäller de långsiktiga löneeffekterna av jobbförlust är de vitt skilda konjunkturförlopp som undersökningarna omfattar. Denna hypotes har stöd i en kompletterande analys där Huttunen m.fl. fokuserar på friställningar under den norska lågkonjunkturen inledning snarare än under dess avslutning. Det visar sig att de som Forskningsöversikt – individeffekter av friställningar Bilaga 7 till LU 2008 blev friställda i början av lågkonjunktursfasen (1988–89) drabbades av betydligt större och mer varaktiga löneförluster jämfört med dem som blev friställda mot slutet av konjunktursvackan (1991– 1992). Skillnaderna i utfall mellan de båda grupperna kan tolkas som ytterligare en indikation på den betydelse som konjunkturläget tycks ha för sannolikheten att drabbas av återkommande jobbförluster och därmed långsiktiga negativa löneeffekter. När man värderar denna hypotes bör man ha i åtanke att Huttunen m.fl. betingat på arbetskraftsdeltagande i sin analys av löneeffekter. Därmed reduceras de effekter på årslönen som följer av färre arbetade timmar bland friställda. Det finns vid det här laget en omfattande vetenskaplig litteratur som analyserar förekomst och effekter av ofrivilliga jobbförluster. Trots att det finns stora skillnader mellan tillgängliga studier när det gäller datakällor, definitioner och identifikationsstrategier är det ändå möjligt att urskilja vissa stiliserade fakta. De flesta studier finner att cirka 3–av arbetskraften friställs , med vissa variationer beroende på konjunkturläge. Förekomsten av ofrivilliga jobbförluster tycks ligga i detta intervall för de flesta undersökta länder, oberoende av skillnader i arbetsrättslagstiftning och andra institutionella förhållanden på arbetsmarknaden. Risken för att drabbas av friställning varierar mellan olika grupper av anställda. Genomförda studier visar att jobbförlust är vanligare bland män, bland lågutbildade och bland personer med kort anställningstid. Återigen rör det sig om resultat som gäller oberoende av länders arbetsrättslagstiftning och övriga institutionella förutsättningar på arbetsmarknaden. Litteraturen uppvisar inte motsvarande samstämmighet när det gäller effekter av friställningar. Den frågeställning som ägnats störst uppmärksamhet är hur en jobbförlust påverkar individens framtida lön. Det finns ett antal undersökningar som visar på både betydande och långsiktiga löneförluster av friställning. Flertalet av dessa baseras på data för , men i några fall rör det sig om nya studier baserade på data från europeiska länder. Med några få undantag är den samfällda slutsatsen i europeiska undersökningar annars att löneeffekterna av jobbförlust är förhållandevis begränsade. En slutsats som kan dras av skillnaderna i rapporterade Bilaga 7 till LU 2008 Forskningsöversikt – individeffekter av friställningar resultat för och är att effekten på lön av friställning tycks vara beroende av institutionella förhållanden på arbets- marknaden. Som vi helt kort berörde inledningsvis i detta kapitel finns det en rad teoretiska förklaringar till varför effekterna av jobbförlust kan variera mellan olika grupper på arbetsmarknaden. I de studier som refererats finns det också vissa indikationer på att så är fallet, men beläggen är långt ifrån entydiga. Ett ofta återkommande resultat är att äldre friställda drabbas av större löneförluster än yngre. Det tycks också som att personer med längre anställningstid erfar större löneförluster av friställning jämfört med personer med kortare anställningstid. Det finns också vissa indikationer på att lågutbildade friställda drabbas av större löneförluster än högutbildade. Men slutsatserna är som sagt långt ifrån sam- stämmiga. Givet dessa resultat, är det möjligt att peka ut någon särskild grupp som entydigt drabbas hårdare av ofrivilliga jobbförluster än andra? Svaret på den frågan är nej. Det finns ingen enskild grupp som i samtliga studier uppvisar både högre incidens av jobbförlust och erfar mer negativa effekter av friställning än andra. Men det är ändå möjligt att urskilja en grupp som drabbas i jämförelsevis större utsträckning än övriga. Det handlar om personer med låg utbildningsnivå, som genomgående är överrepresenterade bland friställda och i allmänhet får vidkännas större löneförluster av friställning än andra. Avslutningsvis finns det anledning att kommentera ytterligare två aspekter.