sou · GVB389 · 2008-01-01 00:00:00 — Den skandinaviska halvön är sannolikt för liten för att ensam kunna hålla en livskraftig vargstam på (>100 år). Åtgärder för att främja invandring från den finsk/ryska popu- lationen är därför av högsta prioritet. Den smala genetiska basen, endast tre individer, gör rekommendationen än mer vik- tig. En eller två invandrande vargar per generation () skulle ge tillräckligt tillskott av genetisk variation för långsiktig över- levnad. Kvoten mellan effektiv och total populationsstorlek ligger mel- lan 0,25 och 0,33. Även om en tillfredställande invandringsfrekvens uppnås bör den effektiva populationsstorleken inte underskrida 50. Om man inte lyckas åstadkomma tillskott av genetisk variation till vargstammen, bör man försöka bevara åtminstone av den återstående variationen . Detta kräver en effektiv populationsstorlek på 200, vilket enligt ovanstående kvot skulle motsvara en total population på 600–800 djur. För den då aktuella nivån på vargstammen, dvs. ca 100 individer , bedömdes att skyddsjakt på upp till fem individer årli- gen inte skulle medför något allvarligt hot mot den fortsatta livskraften. Detta förutsatt att inte någon av dessa individer besitter speciellt högt genetiskt värde. Om ett större uttag anses nödvändigt bör det föregås av en sårbarhetsanalys. Kopplat till risken att eliminera genetisk variation genom skydds- jakt, framkom under seminariet ytterligare ett par punkter. Det konstaterades att ju lägre släktskap en individ har i förhållande till beståndet i sin helhet, desto större är dess genetiska värde. Vidare framfördes att det sämsta som kan göras ur ett genetiskt perspektiv är att eliminera en hel flock. Sammanfattningsvis befinner sig den skandinaviska vargpopula- tionen i en allvarlig genetisk situation. Den genetiska variationen är låg och populationen är isolerad. Graden av inavel är mycket hög och påverkar beståndet negativt genom s.k. inavelsdepression. Till- skott av obesläktade vargar är en förutsättning för att öka stam- mens livskraft. – effekter, analys och slutsatser När utredningen analyserar rovdjursstammarnas utveckling och vilka effekter det har haft på biologiska och samhälleliga system är det angeläget att se till respektive populations utbredning. För de svenska rovdjursstammarna innebär det att man bör beakta att de är en del i en skandinavisk population som delar med . Så är fallet med björn, järv, lo, varg och kungsörn. För lo, varg och kungsörn förekommer även ett visst utbyte med finsk- ryska populationer. För den stora svenska björnstammen har den begränsade norska björnstammen liten relativ betydelse även om båda ingår i en skandinavisk population. Vargstammen är begränsad både i och än mer i vilket ger starka skäl för att betrakta vargstammen som en skandi- navisk population, även fast förvaltningsprinciperna skiljer sig avse- värt åt. I det skandinaviska perspektivet har samtliga arter av de stora rovdjuren ett biologiskt gynnsamt möjligt utbredningsområde i större delen av såväl som . Trots att de skandinaviska länderna har stor yta och låg befolk- ningstäthet uppstår intressekonflikter i mötet med rovdjur, männi- skor och mänskliga aktiviteter, boskapsskötsel, infrastruktur och ekonomisk verksamhet. Hittillsvarande rovdjurspolitik har inte förmått skapa stabila relationer i förhållandet mellan människa och rovdjur. Konflikterna har fördjupats. Många människor har negativa attityder till rovdjur. En del känner oro för sig själva och för barn. Det finns konflikter med bl.a. renskötsel och annan tamdjursskötsel liksom med fritids- verksamhet som skogspromenader, bär- och svampplockning, rid- Rovdjursstammarnas utveckling – effekter, analys och slutsatser ning och jakt, trots att vissa rovdjursstammar är relativt små. Illegal jakt är ett betydande problem. Rovdjurens existens och överlevnad måste därför säkras genom att man i rovdjursförvaltningen blir mer aktiv och närvarande än . Det kan till exempel innebära att man än mer än före- bygger rovdjursrelaterade skador, ytterligare begränsar de faktiska ekonomiska skadeverkningarna genom förfinade kompensations- system och genom förbättrad övervakning av stammarnas utveck- ling, särskilt i områden med högre rovdjurstäthet. Det förutsätter en god kännedom om populationernas antal och utbredning och en utveckling av systemet med förvaltningsplaner. Hela förvaltnings- processen måste kännetecknas av öppenhet och dialog med intres- senter och övriga medborgare. Sammantaget kan det skapa förut- sättningar för en högre acceptans och tolerans för de stora rov- djuren. som det finns utbredd kritik såväl mot förekomsten av de stora rovdjuren som mot rovdjursförvaltningen är de flesta medborgare stolta över att leva i ett land där de stora rovdjuren exi- sterar. Rovdjuren förstärker bilden av som ett land som värnar om biologisk mångfald och med utrymme för skyddsvärd natur och vildmarksområden. En långsiktigt gynnsam utveckling för de stora rovdjuren kan endast förverkligas om de kan integreras med mänsklig närvaro och mänsklig verksamhet. Integration, inte segregation, är nyckeln till en framsynt rovdjursförvaltning. För att begränsa antalet konflikter mellan människa och rovdjur behöver man i flertalet fall bedöma både miniminivåer och så kallade toleransnivåer för de stora rov- djuren. Detta kräver i sin tur att man bedriver en omfattande och kon- tinuerlig inventering av bestånden inom respektive art för att man skall kunna hålla populationerna på önskvärd nivå. Stora rovdjur väcker uppmärksamhet hos både allmänhet och de som direkt arbetar med rovdjursförvaltning. Förvaltningen av de stora rovdjuren kan inte ses isolerad från sitt ekologiska samman- hang. De stora rovdjuren är en del i en sammansatt helhet som består av många andra delar. Här är inte minst relationen till bytes- djuren en del. I ett ekologiskt perspektiv måste man alltid efter- sträva att se helheten. Därför behöver rovdjursstammarnas utveck- ling följas i ett brett lärande – adaptivt – perspektiv. Rovdjursforskningen har erhållit ökade resurser. Forskningen har ofta bedrivits som ett Rovdjursstammarnas utveckling – effekter, analys och slutsatser skandinaviskt samarbete, mellan och , eller fenno- skandiskt, mellan , och , vilket i sig varit vär- defullt eftersom rovdjurspopulationerna till stor del är gemen- samma. Forskningsresultaten har medfört att vi vet betydligt mera än tidigare om de stora rovdjurens biologi, dvs. deras livsförutsätt- ningar och populationsutveckling. Biologisk kunskapsinhämtning har dominerat. Sociologisk forskning om hur samexistens mellan människor och rovdjur fungerar samt samhällsvetenskaplig om för- valtningssystemen är fortfarande i sin linda. I begreppet livskraftiga populationer diskuteras utöver de gene- tiska och demografiska faktorerna ytterligare en viktig komponent; ekologisk livskraft. Ekologisk livskraft relaterar till relationen mel- lan en art och dess omgivning. För stora rovdjur betyder det både den miljö som behövs för att tillgodose förmåga att överleva, bytesdjur, skydd, tillgång till hemområden och mötesplatser och den påverkan arten har på sin omgivning. Att uppnå och upprätt- hålla gynnsam bevarandestatus kräver större population än som krävs enbart för att garantera överlevnad för arten. Det innebär också att man accepterar att rovdjuren får ta bytesdjur i ett ekolo- giskt sammanhang. Från dessa utgångspunkter har utredningen valt att relativt utförligt beskriva de stora rovdjuren som arter, deras ekologi, populationernas status, hot som kan förekomma samt intresse- konflikter med mänsklig närvaro och verksamhet. 10.2Kungsörnens utveckling och nuvarande status Omfattande inventeringsinsatser för att lokalisera häckningar av kungsörn har genomförts i . Kun- skapen om status och utbredning får betecknas som god, även om den inte är heltäckande. Det finns fortfarande ett mör- kertal men man kan enligt inventeringsresultat och forskningens bedömning uppskatta häckfågelbeståndet till mellan 600 och 750 par. Den av fastställda miniminivån för kungsörn är 600 häckande par. Dagens kungsörnsstam uppfyller därför den nationella miniminivån. Stammen som helhet har haft en positiv utveckling . Med utgångspunkt från flera forskningsresultat och erfarenheter från andra länder kan Rovdjursstammarnas utveckling – effekter, analys och slutsatser den totala populationen uppskattas till 1 700 indi- vider. Häckfågelbeståndet är inte detsamma som antalet häckningar eller föryngringar varje enskilt år. Dessa utgör är ett väsentligt lägre antal. , som var ett gynnsamt år för häckning, finns pre- liminärt registrerade 210–220 lyckade föryngringar med minst en utflugen unge. 44 häckningar är avbrutna eller misslyckade. Sam- manlagt bedöms knappt 300 ungar blivit flygga, dvs. utflugna ur boet. Det innebär att kungsörnsbeståndet kan för- väntas vara drygt 1 800 individer. Antalet kända häckningsplatser uppgår till 800 varav nära 600 haft häckning under något av den . Jämfört med det uppskattade häckfågelbeståndet , 1996, är det en ökning med 200 par. Det kan tyda på en kraftig ökning. Så är dock inte fallet. Det är en ökning men huvuddelen av de tillkommande häckande paren kan förklaras med förbättrad inventering, dvs. tidigare okända revir har lokaliserats. har en stabil stam med 1 000–1 200 häckande par och en totalpopulation på minst 3 000 individer. stam är ökande och i finns en relativt gles stam om några hundra häck- ande par. I föreligger betydande regionala skillnader i utveck- lingen, vilket framgår av kapitlet om kungsörnens artbeskrivning. I fjälltrakterna är populationstrenden mycket osäker. Antalet besatta revir är möjligen stabilt, men dålig reproduktion har medfört att denna population inte varit självbärande. Stora delar av fjällbestån- det är därför beroende av tillflöde av yngre örnar från skogsområ- det och andra områden. Mest positivt är att arten har en fortsatt utbredning närmare samt i och lokalt i flera län i . Kungsörnsreviren täcker, om än inte sammanhängande, en betydande del av landets yta. Det nordsvenska beståndets utbred- ningsareal är ca 2 000 mil2P ,P vilket utgör av yta. Härtill kommer häckningarna i och . Större delen av är ett lämpligt biologiskt habitat för kungsörnen. En fortsatt utbredning kan därför förväntas om stammen är fort- satt frisk och inte utsätts för förföljelse. Jaktområdet för ett kungsörnspar måste innehålla bytesdjur i en sådan mängd att det kan försörja både hanen, honan och ungarna, samt icke-häckande kringströvande fåglar i åldern 1–. Skotska studier har visat på att födobehovet i ett sådant område kan beräk- Rovdjursstammarnas utveckling – effekter, analys och slutsatser nas till drygt /år. Tillgång till viltföda, tillsammans med eventuella kadaver, är inte en begränsande faktor, med tanke på kungsörnarnas relativt stora jaktområden. I ett ostört naturtillstånd är det rimligt att arten i dess nuva- rande norra utbredningsområde skulle kunna förekomma med en genomsnittlig täthet av 5–6 etablerade par per 10 mil2P .P Det skulle motsvara 1 000–1 200 par. I nuvarande läge är, från denna utgångs- punkt, således dagens norrländska utbredningsområde uppfyllt till . Överfört till den faktiska verkligheten med bosättningar, näringsverksamhet, kommunikationsleder, rekrea- tionsområden m.m. är det därför svårt att se att det inom detta utbredningsområde skulle bli så avsevärt mycket tätare med örn- revir än vad som är fallet med drygt 3 par per 10 mil2P .P Stammen i norra bör kunna fortsätta att öka i viss utsträckning men befintlig och planerad bebyggelse och annan exploatering, aktivt skogsbruk, begränsad tillgång till boträd, ökad störningsfrekvens från skidanläggningar och annat friluftsliv, före- komst av kraftledningar och vindkraftverk begränsar tillväxt- möjligheterna. Potentialen för en kraftig populationstillväxt i får därför anses som begränsad. Ett realistiskt möjligt tal för den norrländska populationen kan utifrån dessa förutsättningar vara ca 650 par. De nyetableringar som skett på spridda ställen i och visar istället på en betydande potential för ökning av kungsörnsstammen i Syd- och . Om arten inte utsätts för förföljelse finns förutsättningar för ett mer eller mindre sam- manhängande utbredningsområde med en svensk totalpopulation som överstiger 1 000 par. Utredningens förslag: Möjligheten att långsiktigt skydda gamla furor långt innan de kan bli aktuella som boträd i ett kungsörns- revir ska tillvaratas. I första hand kan det ske inom national- parker och naturreservat som redan är skyddade och i tillkom- mande avsättningar för naturreservat enligt Natura 2000. Etablerade kungsörnspar är mycket trogna sitt revir och sina bo- platser. Det finns många säkra rapporter om att revir varit besatta Rovdjursstammarnas utveckling – effekter, analys och slutsatser I finns boträd som varit i bruk i 50–. Medelstorleken på bon i är i diameter och drygt en meter i höjd. Riktigt stora trädbon kan bli . Vikten på ett kungsörnsbo antas i genomsnitt vara ända upp till ca , vilket kräver minst tre grenar med åtminstone diameter för att bära upp boet. Det innebär att tillgång till gamla boträd är en begränsande faktor, där inte klipphyllor finns att tillgå som plats för boet. I beräknas av örnbestån- det vara beroende av boträd, i avsaknad av lämpliga klippavsatser. Som framgått av artbeskrivningen är tallen det lämpligaste träd- slaget för kungsörnsbon i . Nästan samtliga trädhäckningar sker i gamla tallar. I norra är dessa normalt äldre än 225– . Medelåldern för 97 norrländska boträd med frisk kärna var och för 62 träd med röta i kärnan var . För 14 boträd på var medelåldern . Omloppstiden för tall i skogsbruket är normalt 80–. Enligt data från riksskogs- taxeringen finns ca 200 000 tallar med en brösthöjdsdiameter eller mera. Det finns också exempel på plattformar som byggts på hög höjd för att kunna användas vid häckning för kungsörn eller havsörn, som också accepterats och fungerar som häckningsplatser. Det är dock enligt utredningen en fördel om häckningarna kan ske i en helt naturlig miljö. Befintlig lagstiftning kan endast i begränsad form ge skydd för utveckling av framtida boträd av den storlek som ett kungsörnsbo kräver. I 30 § skogsvårdslagen (1979:429) SVL, bemyndigas reger- ingen eller den myndighet som regeringen bestämmer, dvs. Skogs- styrelsen enligt skogsvårdsförordningen (1993:1096) att meddela föreskrifter om den hänsyn som skall tas till bl.a. naturvårdens intressen vid skötseln av skog, t.ex. när det gäller kvarlämnande av träd och trädsamlingar. Föreskrifterna utfärdas efter samråd med bl.a. och i frågor av särskild vikt för lokala för- hållanden även med berörda kommuner. Förelägganden och förbud enligt 30 § SVL används dock sällan vad gäller enstaka boträd. I föreskrifter och allmänna råd (SKSFS 1993:2) till skogsvårdslagen uttalas att vid all avverkning skall av hänsyn bl.a. till växt- och djurlivet buskar och enstaka träd eller trädsamlingar lämnas kvar. När det finns grova lövträd, ovanliga trädslag, träd av mycket hög ålder, döende och döda träd, hålträd, Rovdjursstammarnas utveckling – effekter, analys och slutsatser boträd och träd som kan utvecklas till boträd skall i första hand sådana träd lämnas kvar. Enligt 18 § SVL finns möjligheten att hindra avverkning i fjäll- nära skog. Tillstånd måste sökas innan avverkning får ske. En lik- nande bestämmelse avseende boträd skulle kunna öka skyddet. Den bör i så fall kombineras med en regel om ersättning till markägaren. Bristen på verkligt gamla furor, dvs. potentiella boträd för kungsörn, är sannolikt större i och än i Norr- land. Om ökningen av kungsörnsstammen i första hand kommer att ske i dessa delar av landet, bör möjligheterna tillvaratas att lång- siktigt skydda vissa träd långt innan de kan bli aktuella som boträd i ett kungsörnsrevir. Det bör i första hand ske i naturreservat och nationalparker som redan är skyddade och i de tillkommande avsättningar för naturreservat som bl.a. tillhör genomförandet av Natura 2000. Det bör också kunna ske genom långsiktiga avtal med enskilda markägare. I mera kustnära områden skulle en sådan åt- gärd också få betydelse för havsörnsstammen. Med tanke på att även täta kungsörnsrevir ofta har ett avstånd mellan revircentra så är behovet av antal boträd relativt begränsat. Det är åldern och grovleken på boträden som är den egentliga begränsande faktorn tillsammans med behovet av ostörda lägen. Mindre områden som utgör livsmiljö för hotade djur- eller växt- arter eller som annars är särskilt skyddsvärda kan förklaras som biotopskyddsområde. Inom biotopskyddsområde får inte bedrivas verksamhet eller vidtas åtgärder som kan skada naturmiljön. Be- stämmelser om biotopskydd finns i 7 kap. 11 § . Skogs- styrelsen beslutar om biotopskydd på mark som omfattas av SVL, dvs. För andra områden är länsstyrelserna ansvariga myndigheter. Biotopskyddet omfattar för skogsmark 19 definierade skogs- biotoper. Förnärvarande finns dryg 1 100 områden avsatta med biotopskydd. Medelarealen för beslutade skyddsområden är knappt 3 ha. Rovdjursstammarnas utveckling – effekter, analys och slutsatser Utredningens förslag: En variant av naturvårdsavtal ska utvecklas av i samråd med företrädare för skogsnäringen för att gynna en långsiktig framväxt av större boträd för kungs- örn och andra större rovfåglar. Naturvårdsavtal är ett civilrättsligt avtal som tecknas mellan staten genom och en markägare i syfte att bevara och utveckla ett områdes naturvärden. Avtal används i regel på andra typer av områden än vad som kan komma ifråga för biotopskydd. Avtalen tecknas vanligen för en period . Naturvårdsavtalen vänder sig främst till markägare som förutom att äga skogsmark med höga naturvärden också är intresserade av att bevara dessa vär- den. Det förutsätter oftast att markägaren avstår från viss avverk- ning. Den ekonomiska ersättningen för naturområden ses f.n. mera som stimulansbidrag än som ersättning för förlorade virkesvärden. Ersättningen motsvarar inte markägarens intäktsbortfall eller kost- nad. Naturvårdsavtal kan lämpa sig för områden eller biotoper som har förutsättningar att utveckla särskilda naturvärden. Nuvarande områden har en medelareal på ca 6 ha. Det finns f.n. ca 3 000 om- råden med naturvårdsavtal. Det bör vara möjligt att även gynna en långsiktig framväxt av större boträd med naturvårdsavtal som bas. Avtalen är frivilliga mellan två jämbördiga parter. Äganderätten till marken påverkas inte, inte heller jakträtten. Utveckling av potentiella boträd bör kunna ske parallellt med normalt skogsbruk utan att hela områden reserveras i ett avtal. Syftet är att inom respektive område av något eller flera hektar långsiktigt skydda ett antal grova träd, varav någon eller några efter mycket kan komma att utvecklas till boträd för större rovfåglar, däribland kungsörn. Eftersom avtal inte kan tecknas än ska avta- len innehålla en option (avsiktsförklaring) på förlängning samt att markägaren förbinder sig att visa aktsamhet och avstå från framtida avverkning av träden under respektive avtalsperiod. Avtalen bör också kunna innehålla villkor om att inte bedriva bullrande eller på annat sätt störande verksamhet kring träden före och under häck- ningstid. Rovdjursstammarnas utveckling – effekter, analys och slutsatser Utredningen föreslår att en sådan variant av naturvårdsavtal utveckas av i samråd med företrädare för skogs- näringen. 10.2.2Reducera hoten mot kungsörnsstammen Utredningens förslag: och ska åläggas att i sin löpande tillsyn av banor och vägar svara för att trafikdödat vilt som återfinns intill trafikerade sträckor omhändertas eller flyttas från berörda trafikleder. Kungsörn tillhör de fåglar som har längst livslängd, om de väl upp- når vuxen ålder. Resultat från svenska studier sammanfaller med internationella erfarenheter. De visar på en dödlighet fram till på . Mortaliteten hos könsmogna örnar är däremot låg vilket ligger i reproduktionsstrategi – lång livs- längd men låg reproduktion . Medellivslängden hos örnar som uppnått könsmogen ålder över- stiger sannolikt . Dödsorsakerna är främst svält hos unga örnar, förföljelse, bil- och tågdöd samt kraftledningsdöd. De två vanligaste dödsorsakerna för de 242 kungsörnar som inkom till var kollision med tåg samt kollision och elchocker vid kraftledningar och transformatorer. Det är dock inte självklart att denna iakttagelse rätt speglar olika dödsorsaker, där avlidna örnar ej upphittas. Kollision med tåg, men även med lastbil och andra fordon kan begränsas. Den höga frekvensen är i varje fall delvis en följd en tidigare tolkning av EU-regler om att kadaver inte får flyttas utan besiktning. Trafikdödade djur har därför ofta fått ligga kvar intill järnvägar och vägar istället för att flyttas några tiotal eller . När tåg eller annat fordon närmat sig i hög fart, har kungs- örnar som ätit av kadavret lyft snett upp mot det fria luftutrymmet som ofta varit över banan eller vägen och då träffats av framrusande fordon. finns ett tillägg i Statens jord- bruksverks föreskrifter (SJVFS 2006:84) som tydliggör möjlig- heterna att flytta trafikdödat vilt utan besiktning. I 21 § anges nu att hela kroppar eller delar från vilda djur får användas till utford- ring av rovdjur inom den kommun där materialet har uppkommit Rovdjursstammarnas utveckling – effekter, analys och slutsatser Utfodringen av dessa djur får även ske inom de närmast angränsande kommunerna. Därmed torde det stå helt klart att kadaver efter trafikskadat vilt kan flyttas utan besiktning och lokalt även användas för utfodring av rovdjur. Utredningen föreslår mot bakgrund av tillägget i föreskrifterna från att och åläggs att i sin löpande tillsyn av banor och vägar svara för att trafikdödat vilt som återfinns intill trafikerade sträckor omhändertas eller flyttas till platser med rimligt säkerhetsavstånd från berörda trafik- leder. Från och med 1970-talets inledning har man på olika håll ordnat organiserad utspisning av örn i form av utlagda djur- kroppar, mestadels självdöda grisar. Denna åtling hade som främsta syfte att avgifta DDE- och PCB-kontaminerade havsörnar, men även att öka vinteröverlevnaden för de unga havsörnarna. visade det sig att det sistnämnda, ökad vinteröverlevnad för ungfågel, var det som avgjorde att havsörnen som art återhämtade sig och har ett livskraftigt och ökande bestånd. var drygt 150 örnåtlar kända, både längs kus- terna och i inlandet. sjönk antalet till drygt 100. Utfodringen uppgick till ca per vinter. Cirka 500 personer var engagerade. Örnutfodringen har alltid skett ideellt. I och med inträde i EU har bestämmelserna om åtel- utläggning skärpts betydligt. Detta i kombination med ett minskat antal slakterier har medfört att antalet örnåtlar /06 hade minskat till 70. Vinterutfodringen har fått samma positiva effekt för kungsörns- stammen, dvs. främst en väsentligt ökad vinteröverlevnad för de yngsta fåglarna. Det är positivt om den kan fortsätta på starkt ideell basis. Rovdjursstammarnas utveckling – effekter, analys och slutsatser En vuxen kungsörn väger mellan 3,5 och beroende på kön. Det finns ibland uppfattningar om att kungsörnar lyfter och flyger iväg med harar, månadsgamla renkalvar och även större renar. Detta är en aerodynamisk omöjlighet för kungsörnen. Vid boplatser i har forskarna inte påträffat intakta kroppar av renkalv eller vuxna skogsharar. En frisk, nyfödd renkalv väger 4–, en vuxen skogshare närmare . Örnen styckar sitt byte med näbben innan den lyfter. Kungsörnen orsakar skador, i första hand för rennäringen. Utgå- ende från de inventeringar som genomförs över kungsörns- revir kan antas att högst 900 kungsörnar, inkl. ungar, befinner sig inom rennäringens åretruntmarker, där kalvningslan- den finns. Härtill kommer att flera samebyar i har kalvnings- och betesmark på norskt territorium. Även här finns häckande örnar, ungar i bon, kringströvande yngre örnar, vilket medför förluster för rennäringen. Det är okänt hur många örnar som uppehåller sig i dessa marker, uppskattningsvis högst några hundra.