sou · GVB350 · 2008-01-01 00:00:00 — Hos båda dessa krönikörer, varav åtminstone en var uttalat negativ till MKÅ, fanns åsikten att den kulturella sfären kunde användas som ett verktyg för att påverka samhället, och att det krävde politiska ingripanden av något slag – en central satsning eller ett utropat år. Det finns en dynamik när olikheter mötsTPF49FPT När drygt halva 2006 hade gått började lokalpressen följa upp vad som gjorts med anledning av MKÅ i den egna kommunen och i länet. Bilden är brokig; Ale som artist in i och GävleTPF50FPT; Ett möte mellan två konsthantverkare av olika kultu- rer men med tydliga gemensamma nämnareTPF51FPT i ; Mång- kulturellt tema på . Från punk till magdansTPF52FPT i ; satsar på mångkultur med en iransk- född ståuppkomiker, en svensk islamolog, en samisk textilkonstnär och en skånskfödd maya-ättlingTPF53FPT i , en studieresa till för med syftet att utveckla de anställdas mångkulturkompetensTPF54FPT; Mångkultur genom anima- 47TP PT Metro, 15/2-06, Hellre än Mångkulturåret. 48TP PT , 11/1-06, om mångkultur. 49TP PT Ale citerad i 7/12-06, laddar för musikaliska möten i . 50TP 26/11-06, och GP, 7/12-06. 51TP , 11/12-06. 52TP PT , 30/11-06. 53TP , 7/10-06. 54TP , 30/10-06. Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser tionTPF55FPT på , En blandad kompott – när fixar Mång- kulturåretTPF56FPT, och så vidare. Överlag vågar jag påstå att lokalpressens rapportering har en positiv och entusiastisk grundton, som visserligen placerar de olika evenemangen inom ramen för MKÅ, men som, till skillnad från de rikstäckande medierna, inte beskriver eller tolkar dem som primärt politiska, centralt initierade projekt. Det innebär också att man inte ägnar sig åt att kritiskt granska eller diskutera i vad mån MKÅ har haft någon effekt på de lokala kulturinstitutionernas makt-struktu- rer. Det syfte som flera arrangörer ger uttryck för: att visa upp olika kulturer och visa på hur det är att komma från en kultur till en annanTPF57FPT, eller visa på mångkulturen, accepteras utan vidare kommentarer av reportrarna. Den jippo-rädsla som gick hos en del kulturkrönikörer och i rikstäckande medier innan MKÅ inletts, diskuteras inte i lokalpressen i samband med rapporteringen från dans- och musiktillställningar, brödbak och modevisningar. Flera artiklar innehåller också längre intervjuer med inbjudna före- läsare, ståuppare och konstnärer, där dessa reflekterar över sina egna erfarenheter och livsresor, och mötet med det svenska sam- hället. De tre problemområden som definierades i rikstäckande media inför MKÅ, och som i hög grad formade bilden av det kriti- serade MKÅ, – 1) den politiska Makten kontra den konstnärliga Fri- heten; 2) begreppet mångkultur ; 3) pengarna – är påtagligt frånva- rande i lokalpressens reportage från evenemangen. När däremot Kulturnyheterna i SR recenserar på , inleds inslaget med påan: Så här i slutet av det något omdebatterade mångkulturåret, medan SvD väljer att bara i förbigående nämna att utställningen är en del av MKÅTPF58FPT. DN återkommer i frågan om MKÅ , under rubriken: Mångkulturår, nej tack!.TPF59FPT Den är skriven med anledning av kommande utvärdering av mång- kulturkonsulenternas verksamhet. I huvudsak bygger den på en intervju med som utifrån sin erfarenhet som mångkulturkonsulent i vill avskaffa konsulttjänsterna: Politikerna börjar i fel ände. Kulturinstitutioner som inte är intresserade av mångkultur får direktiv uppifrån, medan jag menar 55TP , 19/10-06. 56TP , 17/10-06. 57TP PT , 27/9-06. 58TP PT SR 12/12-06, Vem väljer vad på , SvD, 4/12-06, De tar makten över smaken. 59TP PT DN, 30/10-06. Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser att initiativet måste tillåtas komma från de mindre aktörer som verkligen vill syssla med mångkultur. Den inomkulturella konflikt som blottades när Wondimu intervjuades nästan precis tidi- gare går alltså än en gång . Det märkliga med denna artikel är väl närmast att rubriken där MKÅ uttryckligen nämns, inte åter- speglar innehållet i brödtexten där året inte överhuvudtaget disku- teras eller ordet ens förekommer. Rubriken är dessutom i form av ett citat, som inte senare förekommer i de pratminusförsedda par- tier där Wondimu uttalar sig. Mot bakgrund av den serie artiklar DN publicerade , är det svårt att undvika intrycket att DN än en gång på nyhetsplats satsar på bilden av MKÅ som ett politruckprojekt på kontrakurs med det fria kulturlivets behov och önskningar. Mångkulturåret, saknat av få, men ändåTPF60FPT Under den rubriken sammanfattade Kulturradions sin bild av MKÅ, och han sa: Ja, nu är Mångkulturåret slut – och många är väl glada för det. För det var länge sedan en kultursatsning blev så kritiserad nästan innan den var påtänkt. Och visst kan man ha synpunkter på hur satsningen utformades, med principer men utan pengar, eller på hur den sedan genomfördes utan större buller och bång. Eller kanske var det just det som var poängen; att den verkade i det tysta. Att den indirekt bidrog till att mycket av den intressantaste teatern såg från ett annat håll, att museerna – förstås med stor hjälp av fri entré – blev öppnare och att många medier på allvar började efterlysa nya röster med andra perspektiv. Jag tror helt enkelt att Mångkulturåret låg där som en ofta omedveten smärtpunkt i offentligheten, någonting som bultade och värkte och stötte saker och ting ur de mest uppkörda hjul- spåren. När MKÅ väl avslutats är det, med ett iögonfallande undantag, svårt att finna renodlat kritiska inslag i medierna. De kommentarer som fälls kommer nästan genomgående från skri- som varit positiva redan från början, till exempel från teaterkritikern i , som under rubriken: Mång- kulturåret en lyckad satsning, skrev: 2006 var utsett till Mång- kulturår och personligen tycker jag att det var ett utmärkt intitia- tiv Regissören är begåvad nog att klara sig utan 60TP PT SR, Kulturnytt, 1-7/1-07. Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser särskilda insatser från staten men ändå har hennes uppsättningar, Invasion! av på och Utvandrarna på , fått draghjälp av Mångkulturåret.TPF61FPT Eller en annan teaterkritiker, på GP, som skriver: Mångkulturåret – som snarare blev mång- kulturhalvåret – beskylldes till en början för att vara fyrkantig kulturpolitik. Personligen tycker jag att det var ett bra initiativ, även om jag också sett föreställningar med närmast påtvingat invandrarstuk, som vore mångfald en stickig kofta teatern skulle kläs iTPF62FPT. Och när ovan nämnda intervjuas i , säger hon: Jag anser att Mångkulturåret har varit bra, inte för att statliga direktiv kan garantera bättre teater, men för att det fött en diskussion på teatrarna: Kan spelas av en svart kille?. Att man diskuterat de egendomligt hårda krav på realism som präglat teatern.TPF63FPT Som tidningsläsare kan man kanske önska att man fått en chans att i medierna närmare ta del av de diskussioner som MKÅ fött på teatrarna, genom intervjuer med teaterchefer, regissö- rer och så vidare. I lokalpressen sammanfattades MKÅ under neutrala rubriker, som till exempel: Mångfaldsåret gav nya idéerTPF64FPT; Mångkulturellt projekt avslutasTPF65FPT; Gävles mångkulturår stavas AleTPF66FPT. Projekt- ledare och arrangörer intervjuades på nyhetsplats och fick avge sina omdömen – som ju hade karaktär av självreflektioner – och de var, inte helt överraskande kanske, positiva: Vi tänkte lite annorlundaTPF67FPT; Jag tror att det kan vara bra med sådana sats- ningarTPF68FPT; Man får en spark i baken, man tvingas leta efter något nyttTPF69FPT. Lokalpressen präglas genomgående av en välvilligt redovi- sande, snarare än en kritiskt ifrågasättande, ton, både gentemot MKÅ som fenomen, dess syfte och konkreta uttryck, samt gent- emot de lokala kulturinstitutionerna. , å andra sidan, skrev under rubriken att det bara skulle bli ett jippoTPF70FPT, vilket var ett citat från en 61TP PT Svd, 27/12-07. 62TP PT GP, 5/1-07. 63TP PT , Teater som vill något, 5/1-07. 64TP , 23/12-07. 65TP PT , 3/1- 07. 66TP , 8/1-07. 67TP , 23/12-06. 68TP , 8/1-07. 69TP , 8/1-07. 70TP , 3/1-07. Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser representant från musikhuset i , en stad som i årets inledning präglades av en konflikt kring MKÅ som, liksom i , ytterst tycks ha handlat om de fria kulturgruppernas känsla av att ha varit utestängda från MKÅ, dess syften, planering och budget. rymmer AB:s korta artikel fler positiva än negativa omdömen om MKÅ. på Opera säger att hon tror att året varit positivt för de delar av som, till skillnad från , inte är vana vid att arbeta med mångfald. Kulturkansliets säger: Det har varit positivt, men mest för att det har bidragit till en debatt som gjort allmänheten mer uppmärksam. Drömmarnas Hus i , säger: Det har varit kanonbra! Än en gång kan man notera de rikstäckande mediernas tendens att, åtminstone i rubriksättning och ofta också i brödtext, sätta fokus på kritiken mot MKÅ. Den outtalade och säkert omedvetna utgångspunkten är genomgående MKÅ:s karaktär av myndighetsprojekt, vilket per definition gjorde den till ett angreppsmål. I samma ljus kan man kanske också betrakta SVT Kulturnyhe- ternas anklagelser mot och för otillbörligt gynnande och jäv i två program . I det första av dessa programTPF71FPT beskrivs MKÅ som en vänskapsorienterad organisation som gynnar de sina, och Kulturnyheterna avslöjar att nära band till projektets ledare gynnar dem som söker pengar. Konkret handlar det om förhållandet mellan Mångkulturellt Centrum och MKÅ, samt om dotter som – oavlönat – skrivit en text till en av MKÅ:s rapporter. En jurist som intervjuas säger att det verkar var en hyfsad soppa samt att det ganska klart är jäv. I följande programTPF72FPT inleder Kulturnytt med att tala om man kan avslöja att ett projekt som redan från början fick kritik för allt för lite pengar och kortsiktighet, visar sig dölja nära band mellan projektledare och utövare. Konkret handlar det om hur anslag har fördelats från respektive MKÅ, och en företrädare för intervjuas. I båda fallen intervjuas också . Kulturnyheternas inslag plockas upp, om än i begränsad skala, av andra medier och i SvD:s artikel ställs den jurist som uttalade sig i TV, mot rättschefen på , som säger: Att låta en närstående utföra obetalt arbete har jag svårt att se som jäv. Och det är inget konstigt att experter i utredningen också söker stöd så 71TP PT 7/12-06. 72TP PT 8/12-06. Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser länge de inte är med och bestämmer om vilka som får pengarna. Efter vad jag har hört är det inget jäv. Men man ska aldrig säga sista ordet, det kan ju dyka upp något ytterligareTPF73FPT. Något ytterligare tycks inte ha dykt upp och det hela försvann snabbt ur mediernas blickfång. Sett ur mediesynpunkt är Kulturnyheternas inslag oklanderliga. I det mediala uppdraget ingår att, som det heter, granska makten och i praktiken innebär det ofta att misstänkliggöra densamma. I Kulturnyheternas inslag görs det en poäng av att medan MKÅ:s uppdrag handlat om att bredda och öppna upp kulturinstitutio- nerna, så är MKÅ:s egen verksamhet präglad av Mångkulturårets lilla värld. På samma gång anar man att det anslaget inte riktigt fungerade som angreppsvinkel och fokus kommer istället att place- ras på projektledaren . Det är hon, som är utan erfarenheter från mångkultur, snarare än MKÅ:s verksamhet, som utgör måltavlan för Kulturnyheternas kritik. återkommer dock Kulturnyheterna med två inslag som fokuserar MKÅ:s verksamhetTPF74FPT, utan sidoblickar på pro- jektledare och anslagsfördelning. Fast det är klart: jag hade blivit ganska häpen om Kulturnyheternas granskning som följde i spåren på de två föregående inslagen hade varit positivt färgad. Det är den inte heller. Man inleder med att gripa tillbaka till den diskussion som fördes i medierna påbörjades, och konstaterar att det var en halvhjärtad satsning som havererat redan innan det började och att satsningen på MKÅ fick så lite pengar och var så illa genomfört. Därefter intervjuas från Intercult som återkommer till den kritik som framfördes från de fria kultur- grupperna ett drygt år tidigare, nämligen att MKÅ borde frågat oss, att man inte ställde tillräckligt tydliga krav på de statliga institutionerna. Också återkommer och säger att MKÅ varit några multikultiföreställningar och att det måste bli på riktigt om man menar allvar med sina syften. För mig som läst pressklipp kring MKÅ, känns kritiken väl igen; bris- ten på pengar, det jippoartade och de fria gruppernas upplevelse av att deras kunskaper och erfarenheter inte tagits tillvara. Vad som däremot lyser med sin frånvaro är uppställningen av den politiska Makten mot den Fria Kulturen. Snarare är det den politiska Maktens oförmåga att göra allvar av sina syften i förhållande till de statligt finansierade institutionerna som står i fokus för den kritik 73TP PT T.ex. Svd, 9/12-06, Kritik mot Mångkulturåret. 74TP PT 11/12 samt 12/12-06. Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser som uttrycks i Kulturnyheterna. Av Torch beskrivs MKÅ därför i konsekvensens namn som ett alibi. Den kritiken är, måste man säga, väldigt generell och Kulturnyheterna med sina trånga tids- ramar väljer också att inte illustrera den med exempel från den kulturella sfären, och inte heller med intervjuer med representanter från de kulturinstitutioner som varit MKÅ:s huvudmål. I korthet kan man konstatera att MKÅ i rikstäckande medier, i synnerhet i morgontidningarna, initialt drabbades av den konflikt- drivna nyhetsjournalistiken som utgår från att den politiska Makten per definition alltid bör utsättas för kritik. MKÅ var ett myndighetsprojekt, och dessutom ett som gjorde anspråk på att ingripa i den kulturella sfären. Det var, skulle man kunna säga, ett taskigt utgångsläge, egentligen oavsett vad MKÅ:s syften sades vara. När i SR:s Kulturnytt sa: Själv föredrar jag kulturpolitiska reformer som den lockar med, just . En extra miljard till kulturen – och inga villkor, vad det verkar. Det kallar jag kulturpolitik. För kulturen behöver alltid mera pengar. mer politik, gav han uttryck för en väl företrädd åsikt inom kulturlivet, och en som jag själv i hög grad omfattar. I ett land som kanske frågan dessutom blir extra laddad därför att kultur- livet i så hög grad också är offentligt finansierat, och ekonomiskt direkt beroende av just den politiska sfären. Det var alltså inte särskilt svårt för medierna att hitta kritiska röster. De fanns inom de statliga kulturinstitutioner som mycket direkt togs i örat av kulturministern när MKÅ initierades och i den rapport som presenterades av Mångkulturellt Centrum på regeringens initiativ. De fanns också inom det fria kulturlivet som även det i hög grad är beroende av offentliga medel och vars eko- nomiska läge är betydligt mer utsatt och villkorat än de statliga institutionernas. Inom den senare gruppen formulerades kritiken mot MKÅ utifrån åtminstone två, delvis sammanlänkade, utgångs- punkter; dels att den mångåriga kompetens som de fria grupperna (, Intercult, Re:Orient med flera) hade när det gällde konkret arbete med den typen av kulturverksamhet som MKÅ efterlyste, inte tillräckligt togs tillvara av MKÅ, vare sig när det gällde kun- skaper eller i termer av ekonomiska satsningar. Dels att MKÅ och därmed regeringen var för snäll mot de statliga kulturinstitutio- Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser Medierna återgav den här kritiken, men valde att inte särskilt uppmärksamma den konflikt som den uppenbarade inom kultur- sfären; det vill säga att de fria gruppernas (och enskilda aktörers) kritik mot MKÅ i själva verket i första hand riktade sig mot de statliga institutionernas långsamhet och ovilja att förändra gamla strukturer. Man hade så att säga valt ut en konflikt som värd att skildra och avstod därmed från att fördjupa bilden av de existerande motsättningarna som MKÅ blottade. I krönikespalterna utvecklades kritiken av MKÅ som myndig- hetsprojekt med ett förvisso vällovligt syfte men, eftersom direkti- ven kom uppifrån, med en risk för den goda viljans tyranni över ett kulturliv som behöver kunna verka fritt från politiska pekpinnar. Regeringen kritiserades för sitt hyckel, när man av kulturlivet krävde förändringar som den politiska sfären inte hade lust att genomdriva inom sitt eget fält. Det var också en kritik som åter- fanns hos institutionsföreträdare som uttalade sig i pressen. Samti- digt kan man konstatera att den konflikt som initialt kom att ta mycket plats i skrivandet inför MKÅ – den politiska Makten kontra den fria Kulturen – blev allt mindre central i mediernas bevakning av MKÅ, både på nyhetsplats och i krönikeform. Krönikeutrymmet dominerades till exempel numerärt av skribenter som i myndigheternas hyckel snarare såg ett skäl att noga ge akt på MKÅ:s förmåga att faktiskt genomdriva de förändringar man föresatt sig. För dessa krönikörer var den politiska styrningen av kulturlivet inte i sig något problematiskt, men man påtalade risken att MKÅ inte var något annat än ett för- sök att slippa undan en kritisk granskning av samhället i stort och den ekonomiska segregationen. I kulturkrönikorna betraktade som helhet ledde kritiken av MKÅ ofta till intressanta och komplexa diskussioner inte bara om Politik kontra Kultur, utan också om segregationens orsaker, utse- ende och möjliga lösningar. Det var i och för sig på inget sätt en ny diskussion, utan tvärtom en som förts i offentlighe- ten, både inom det politiska, akademiska och kulturella fältet. Ändå tror jag att man vågar påstå att den fick en annan ton och inram- ning när den fördes utifrån ett konkret myndighetsingripande i den kulturella sfären. Frågan gavs på sätt och vis en annan tyngd när den politiska makten med hyfsat eftertryck och helt öppet satte fingret på en ofta omedveten smärtpunkt i offentligheten, någon- ting som bultade och värkte och stötte saker och ting ur de mest uppkörda hjulspåren, som sade i SR . Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser Lokalpressen valde på det stora hela att på nyhetsplats följa MKÅ:s avtryck i enbart det lokala kulturlivet, och med en ton som var mer inriktad på beröm än på kritik av arrangemangen. Diskus- sionen om Makt kontra Kultur lämnade man åt krönikörerna att föra i sina signerade spalter på kultursidorna, och man gav inte heller utrymme åt de fria kulturgruppernas kritik av vare sig kulturinstitutioner eller MKÅ:s verksamhet. (Undantagen är förstås och , som i likhet med har ett kraftfullt fritt kulturliv med inriktning på just de frågor som MKÅ väckte.) Däremot intervjuades lokala mång- kulturkonsulenter och/eller forskare som på nyhetsplats fick utveckla mångkulturbegreppets betydelse och verksamhetens syften. Oavsett vad man tycker om MKÅ som projekt, så kan man kon- statera att det satte spår i medierna i form av en ganska spretig diskussion som kom att handla om alltifrån kulturens frihet till huru- vida begreppet mångkultur är användbart, och vilken verklighetsbild och verklighet det ger uttryck för. I den diskussion som speglades medialt involverades både kulturskribenter, akademiker, kul- turarbetare och kommunalpolitiker. Däremot saknade jag ett mera aktivt uppsökande, självständigt och djuplodande rapporterande av de konflikter som MKÅ blottade. är kulturskribent och författare Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser 2.2Statliga eller statsunderstödda insatser för att skapa en samhällsgemenskap med samhällets mångfald som grund Nedan följer en genomgång av olika insatser staten gör eller ger bidrag till för att skapa en samhällsgemenskap med samhällets mångfald som grund. Samordnaren har valt att, utöver kulturpoli- tiska insatser, även beskriva insatser inom andra politikområden eftersom kultur kan vara ett medel för att uppnå mångfaldsmål även inom dessa politikområden.TPF75FPT Av denna genomgång drar samordnaren bland annat slutsatsen att kulturlivets institutioner och flera av dess bidragspotter är for- made i då mångfaldsfrågan inte var lika central som . Det är ett antal fria kulturpolitiskt agerande aktörer som har tagit på sig ansvaret för att driva mångfaldsfrågan inom kulturen. För att skapa kontinuitet bör dessa aktörer få fortsatt utrymme och ökade möj- ligheter att samarbeta med institutionerna. De fria aktörerna inom mångfaldsområdet bör fungera som utvecklingsresurser till och kulturlivet i övrigt. Samordnaren menar att det fort- farande saknas en nationell proaktiv aktör i arbetet med att stärka den kulturella mångfalden. har inte lyckats växa in i rollen , men samordnaren anser ändå att det måste vara Sta- tens kulturråd som har samordningsansvaret för mångfaldsarbetet. Delar av metodutvecklingsarbetet bör emellertid, åtminstone , bedrivas utanför av fria aktörer. Samordnaren menar vidare att det är orimligt att huvuddelen av de resurser som satsar på internationellt utbyte går till att skicka svenska kulturutövare utomlands och en väldigt liten del till att bjuda in internationella kulturutövare. Flera institutioners upp- drag bör ses över så att de verkar för just utbyte. Samordnaren anser att en del av bistånd till kultur bör användas till att skapa kontakter mellan kulturutövare i utvecklingssamarbets-län- derna och publiken i . För att åstadkomma det finns behov av aktörer/kulturmäklare som kan bidra till att de internationella kulturutövare som kommer till når en större publik och fler scener i som kan ta emot internationella gästspel. I slutet av detta avsnitt beskrivs samordnarens bedömning mer utförligt. 75TP PT Se bland annat essäerna Pripp, , Kulturens soppstenar och , , Vi måste påstå något Om kultur som verktyg för mångfald och mångfald som konstprojekt, i detta betänkande. Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser I Regeringens skrivelse 2005/2006:188 Kulturlivets internationa- lisering finns en aktuell beskrivning av de insatser för interkulturell dialog och internationellt kulturutbyte som görs inom Kultur- departementet och ansvars-områden. Det handlar om bidragsfördelning, rådgivning, planering och genomfö- rande av projekt, deltagande i internationellt kultursamarbete, främjande av konstnärligt utbyte m.m. I följande genomgång foku- seras det som berör arbetet för en ökad kulturell mångfald i . Arbetet med att stärka kulturell mångfald, internationellt kulturutbyte och interkulturell dialog inom kulturpolitiken är i linje med den grundläggande utgångspunkten i integrations-politi- ken som är att all politik ska utformas utifrån samhällets etniska och kulturella mångfald och utifrån individens behovTPF76FPT. Det angränsar till de insatser staten gör för integration i departementsövergripande verksamhet, som storstadspolitiken, samt inom Integrations- och jämställdhetsdepartementets och ansvarsområde. Även statens insatser för att skapa ett samhälle som är tillgängligt för funktionshindrade, för ökad jämställdhet och för stöd till homo- och bisexuella samt transpersoner angränsar till arbetet med kulturell mångfald. De myndigheter och stiftelser under som är inblandade i arbetet med internationellt kulturutbyte, interkulturell dialog och kulturell mångfald är , med IASPIS (International Artists Studio Program in ), Stiftelsen , Stiftelsen och olika kulturarvs- och biblioteksinstitutioner. Under Kultur- departementet ligger även, , de av regeringen utsända kulturråden vid svenska utlandsmyndigheter. 76TP PT Regeringens proposition 1997/98:16 , framtiden och mångfalden – från invandrarpolitik till integrationspolitik. Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser , oftast kallat , har som övergripande uppdrag att förverkliga de nationella kulturpolitiska mål som regering och riksdag beslutar om. De kulturpolitiska målen är: 1.Yttrandefrihetsmålet: yttrandefriheten och skapa reella förutsättningar för alla att använda dem. 2.Jämlikhetsmålet: Verka för att alla får möjlighet till delaktighet i kulturlivet och till kulturupplevelser samt till eget skapande.