sou · GVB390 · 2008-01-01 00:00:00 — 9TP PT A. prop. 10TP PT m.fl., – en kommentar III, s. 3:19. 11TP PT Se rättsfallen NJA 1985 s. 510 och NJA 1999 s. 531, vilka finns refererade i bilaga 4. 2.4Straffmätningen vid mord och dråp Brottets straffvärde – regleringen i 29 kap. 1 § BrB Enligt 29 kap. 1 § första stycket BrB ska straff, med beaktande av intresset av en enhetlig rättstillämpning, bestämmas inom ramen för den tillämpliga straffskalan efter brottets eller den samlade brottslighetens straffvärde. Föreskriften att straffvärdet ska vara avgörande för straffmätningen är ett uttryck för den vikt som bör läggas vid principerna om ekvivalens och proportionalitet. Lika svåra brott ska ge lika stränga straff och svårare brott ska straffas sträng- are än lindrigare brott. I samband med att bestämmelsen infördes i 1989 konstaterade departementschefen att den ger ut- rymme för högst skiftande uppfattningar om vilket straffvärde olika brott bör anses ha. Avsikten är emellertid inte att enskilda domares värdering ska vara avgörande för straffmätningen, utan att lika fall ska behandlas lika. Detta har markerats i lagtexten på två sätt, dels att straffet ska bestämmas inom ramen för den tilllämpliga straff- skalan, dels att intresset av en enhetlig rättstillämpning ska beaktas. Enligt förarbetena innebär detta att domstolarna vid bedömningen av straffvärdet ska utgå från den allmänna värdering som lagstift- ningen ger uttryck för genom den uppställda straffskalan och i övrigt anpassa sig till de principer som har utvecklat sig genom rättspraxis.TPF12FPT Vid gradindelade brott är straffskalan beroende av vilken grad brottet bedöms höra till. Brottets svårhetsgrad måste därför avgöras innan straffmätningen sker. Vid bedömningen av straffvärdet ska enligt 29 kap. 1 § andra stycket BrB särskilt beaktas den skada, kränkning eller fara som gär- ningen inneburit, vad den tilltalade insett eller borde ha insett om detta samt de avsikter eller motiv som han haft. Rekvisiten skada, kränkning och fara avser de objektiva omständigheterna vid brottet. Uttrycken är avsedda att uppfattas i vid mening och utgångspunkt kan normalt tas i brottets rekvisit. Genom hänvisningen till gär- ningsmannens avsikter och motiv framgår att även subjektiva om- ständigheter ska tillmätas betydelse vid bedömningen av brottets straffvärde. Hänsyn ska dock inte tas till sådana omständigheter som inte täcks av gärningsmannens uppsåt eller oaktsamhet, och det är av stor betydelse för bedömningen hur grov gärningsmannens oakt- 12TP PT Prop. 1987/88:120 s. 77 f. samhet varit liksom vilken form av uppsåt som förelegat. Av för- arbetena framgår att det alltid är omständigheterna vid brottet som ska vara avgörande för bedömningen av straffvärdet. Gärningsman- nens person, tidigare brottslighet och vad som inträffat efter brottet ska i princip sakna betydelse för bedömningen. Det ska inte heller ha någon betydelse vem som har drabbats av brottet. Detta utesluter dock inte att det kan finnas anledning att se allvarligare på vissa for- mer av angrepp för att de kränker flera skyddsvärda intressen, som t.ex. vid brott som våld eller hot mot tjänsteman.TPF13FPT Försvårande omständigheter – 29 kap. 2 § BrB Bestämmelsen i 29 kap. 1 § BrB kompletteras av de i 29 kap. 2 och 3 §§ BrB uppställda katalogerna över försvårande respektive förmild- rande omständigheter som särskilt ska beaktas vid bedömningen av straffvärdet. Såsom försvårande omständigheter ska enligt 29 kap. 2 § BrB särskilt beaktas 1.om den tilltalade avsett att brottet skulle få betydligt allvarligare följder än det faktiskt fått, 2.om den tilltalade visat särskild hänsynslöshet, 3.om den tilltalade utnyttjat någon annans skyddslösa ställning eller särskilda svårigheter att värja sig, 4.om den tilltalade grovt utnyttjat sin ställning eller i övrigt miss- brukat ett särskilt förtroende, 5.om den tilltalade förmått någon annan att medverka till brottet genom allvarligt tvång, svek eller missbruk av dennes ungdom, oförstånd eller beroende ställning, 6.om brottet utgjort ett led i en brottslig verksamhet som varit särskilt noggrant planlagd eller bedrivits i stor omfattning och i vilken den tilltalade spelat en betydande roll, 7.om ett motiv för brottet varit att kränka en person, en folk- grupp eller en annan sådan grupp av personer på grund av ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, trosbekännelse, sexuell läggning eller annan liknande omständighet, eller 8.om brottet varit ägnat att skada tryggheten och tilliten hos ett barn i dess förhållande till en närstående person. 13TP PT A. prop. De omständigheter som tas upp i paragrafen är alla hänförliga till det konkreta brottet. Uppräkningen är exemplifierande, vilket har markerats genom att det i inledningen till bestämmelsen stadgas att det vid straffmätningen särskilt ska beaktas om någon av de upp- räknade omständigheterna föreligger. Det kan alltså komma i fråga att beakta även andra försvårande omständigheter än de som anges i bestämmelsen. När bestämmelsen infördes var avsikten att uppräkningen, som då omfattade punkterna 1–6, skulle vara någorlunda uttömmande och att den skulle inrymma de vanligaste och mest betydelsefulla av de omständigheter som enligt dåvarande praxis brukade åberopas som särskilt försvårande. Detta var anledningen till att flera av punkt- erna gjordes allmänt hållna. Departementschefen betonade dock att den allmänt hållna regleringen innebär att bestämmelsen bör tillämpas med försiktighet.TPF14FPT Förmildrande omständigheter – 29 kap. 3 § BrB Enligt 29 kap. 3 § första stycket BrB ska följande omständigheter särskilt beaktas som förmildrande vid bedömningen av straffvärdet: 1.om brottet föranletts av någon annans grovt kränkande beteende, 2.om den tilltalade till följd av psykisk störning eller sinnesrörelse eller av någon annan orsak har haft starkt nedsatt förmåga att kontrollera sitt handlande, 3.om den tilltalades handlande stått i samband med hans uppen- bart bristande utveckling, erfarenhet eller omdömesförmåga, 4.om brottet föranletts av en stark mänsklig medkänsla eller 5.om gärningen, utan att vara fri från ansvar, är sådan som avses i 24 kap. Om det är påkallat med hänsyn till brottets straffvärde får enligt paragrafens andra stycke dömas till lindrigare straff än vad som är föreskrivet för brottet Strafflindringsgrunderna är avsedda att tillämpas vid sidan om vad som är föreskrivet för vissa fall. Det kan härvid särskilt nämnas att straffet enligt 23 kap. 5 § BrB kan sättas under vad som är före- skrivet för brottet, om gärningsmannen har förmåtts medverka till ett brott genom tvång, svek, eller missbruk av hans eller hennes ung- 14TP PT A. prop. s. 81 och 84. dom, oförstånd eller beroende ställning eller om han eller hon har medverkat endast i mindre mån. En förutsättning för att 23 kap. 5 § BrB ska vara tillämplig är emellertid att flera har medverkat till brottet. Den bestämmelsen är alltså inte tillämplig i fall där det är fråga om ensamt gärningsmannaskap. Liksom när det gäller de försvårande omständigheterna i 29 kap. 2 § BrB är uppräkningen i 29 kap. 3 § BrB exemplifierande. Strävan har varit att ange de förmildrande omständigheter som är vanligast och mest betydelsefulla. Enligt förarbetena kan det i än större ut- sträckning än när det gäller de försvårande omständigheterna finnas anledning att beakta andra faktorer än de som uttryckligen anges i bestämmelsen.TPF15FPT Billighetshänsyn – 29 kap. 5 § BrB Utöver brottets eller den samlade brottslighetens straffvärde ska rätten enligt 29 kap. 5 § BrB vid straffmätningen i skälig omfatt- ning beakta 1.om den tilltalade till följd av brottet drabbats av allvarlig kropps- skada, 2.om den tilltalade efter förmåga sökt förebygga eller avhjälpa eller begränsa skadliga verkningar av brottet, 3.om den tilltalade frivilligt angett sig, 4.om den tilltalade förorsakas men genom att han på grund av brot- tet utvisas ur riket, 5.om den tilltalade till följd av brottet drabbats av, eller om det finns grundad anledning anta att han kommer att drabbas av, av- skedande eller uppsägning från anställning eller av annat hinder eller synnerlig svårighet i yrkes- eller näringsutövning, 6.om den tilltalade till följd av hög ålder eller dålig hälsa skulle drabbas oskäligt hårt av ett straff utmätt efter brottets straff- värde, 7.om en i förhållande till brottets art ovanligt förflutit sedan brottet begicks eller 8.om någon annan omständighet föreligger som påkallar att den tilltalade får ett lägre straff än brottets straffvärde motiverar. 15TP PT A. prop. Bestämmelsens grundtanke är att det vid sidan av straffvärdet kan finnas en rad olika omständigheter som är av sådant slag att det skulle framstå som orättfärdigt om de inte beaktades vid påföljdsbestäm- ningen. Dessa omständigheter, som endast verkar i mildrande rikt- ning, är hänförliga till gärningsmannens person och hans eller hennes handlande efter brottet. Bestämmelsen är enligt förarbetena avsedd att tillämpas med försiktighet, så att den inte medför risker för en oenhetlig praxis eller sociala orättvisor vid straffmätningen.TPF16FPT Av bestämmelsens andra stycke framgår att rätten, om särskilda skäl påkallar det, får döma till lindrigare straff än vad som är före- skrivet för brottet och enligt 29 kap. 6 § BrB ska rätten, om det med hänsyn till någon av omständigheterna i 5 § är uppenbart oskäligt att döma till påföljd, meddela påföljdseftergift. Kraven på särskilda skäl respektive uppenbar oskälighet innebär att bestämmelserna ska tillämpas restriktivt.TPF17FPT 2.4.2Straffmätningspraxis för mord och dråp I bilaga 4 finns kortare referat av ett antal rättsfall där Högsta dom- stolen och hovrätterna behandlar frågor kring brottsrubricering och straffmätning för uppsåtligt dödande. I detta avsnitt behandlar vi utgången av dessa rättsfall. En redogörelse för tillgänglig statistik om påföljder för uppsåtligt dödande finns i avsnitt 5.3. Mord eller dråp? Den första frågan som domstolen har att ta ställning till, sedan det slagits fast att någon uppsåtligen har berövat annan livet, är huru- vida gärningen ska rubriceras som mord eller dråp.TPF18FPT Denna bedömning ska ske med hänsyn till samtliga omständigheter vid brottet. Det är inte helt enkelt att avgöra gränsdragningen mellan mord och dråp, vilket inte minst de i rättsfall som tas upp i bilaga 4 utvisar. Högsta domstolens praxis ger dock visst stöd för att en gärning som har begåtts under stark affekt till följd av någon form av provoka- tion bör bedömas som dråp, se NJA 1975 s. 594, där gärningsman- nen ansågs ha handlat i stark affekt delvis föranledd av att offret 16TP PT A. prop. s. 47 och 89 f. 17TP PT A. prop. 18TP PT Här bortses från möjligheten att rubricera gärningen som barnadråp. gjort närmanden mot hans hustru och NJA 1995 s. 464, där vid brottsrubriceringen beaktade att brottet föregicks av att offret gjort ett homosexuellt närmande mot gärningsmannen. Å andra sidan har i de fall där offret har varit när- stående till gärningsmannen regelmässigt bedömt brottet som mord, och detta även om gärningsmannen har befunnit sig i stark affekt vid gärningstillfället. Som exempel kan nämnas NJA 1989 s. 97, där uttalar att bl.a. offrets ställning som närstående med betydande styrka talar för att bedöma brottet som mord.TPF19FPT Andra omständigheter som har anförts som skäl för att rubricera ett upp- såtligt dödande som mord är att offret har varit försvarslöst eller befunnit sig i en skyddslös situationTPF20FPT, att händelseförloppet inte har varit helt kortvarigtTPF21FPT eller att offret genom gärningsmannens handlande har utsatts för dödsångestTPF22FPT. I de fall där gärningsman- nen har dödat offret i samband med bostadsinbrott har gärningen regelmässigt rubricerats som mord.TPF23FPT Ett fåtal av de avgöranden som refereras i bilaga 4 avser straffmät- ningen vid mord. Enligt straffrättskommitténs förslagTPF24FPT skulle straffet för mord i regel vara fängelse på livstid. Såsom redovisats i avsnitt 2.3 kan emel- lertid ifrågasättas om detta ställningstagande är relevant för tillämp- ningen av 3 kap. 1 § BrB. Således uttalar i rätts- fallet NJA 1985 s. 510 att det förhållandet att mord, i motsats till vad straffrättskommittén föreslog, har blivit den normala rubriceringen när någon berövar annan livet, medan beteckningen dråp förbehållits de mindre grova brotten, bör medge domstolarna större frihet vid valet av påföljd för mord än vad kommitténs uttalande gav uttryck för. I det aktuella fallet ansågs gärningsmannens långvariga psykiska stresstillstånd och det förhållandet att brottet begåtts under infly- tande av en psykisk störning utgöra skäl för att bestämma påföljden 19TP PT Se även NJA 1994 s. 310 och NJA 2002 s. 116 samt hovrättsavgörandet RH 2003:64. 20TP PT Se NJA 1980 s. 407, NJA 1985 s. 510, NJA 1989 s. 97, NJA 1994 s.310, NJA 2002 s.116 och även hovrättsavgörandet RH 1998:55. 21TP PT Se NJA 1989 s. 97, jfr NJA 1987 s. 33 och NJA 1995 s. 464, där det förhållandet att inget motsade att dödsmisshandeln utspelades anfördes som skäl för att be- döma gärningen som dråp. 22TP PT Se NJA 1989 s. 97. 23TP PT Se NJA 1999 s. 531 samt även hovrättsavgörandena RH 1986:12 och RH 2004:71. 24TP PT SOU 1953:14. till fängelse , trots att gärningsmannen visat en grymhet som varit ägnad att inge offret svår dödsångest. I rättsfallet NJA 1999 s. 531, där gärningsmannen dödat offret i samband med ett bostadsinbrott, bestämdes påföljden till fängelse på livstid. konstaterade att det av bestämmelsen i 3 kap. 1 § BrB inte framgår vad som ska vara normalpåföljden för mord, utan att valet mellan tidsbestämt straff och livstidsstraff måste grundas på en samlad bedömning av omständigheterna i varje sär- skilt fall. I det aktuella fallet motiverades livstidsstraffet bl.a. med att brottet hade varit helt oprovocerat samt att angreppet hade ut- förts med stor brutalitet och innefattat ett stort antal hugg eller stick med kniv riktade mot flera olika delar av offrets kropp. Det bör anmärkas att Högsta domstolens dom inte var enhällig. Mino- riteten (två justitieråd) ansåg att utgångspunkten borde vara att livstidsstraffet förbehålls sådana kvalificerade mord som innefattat moment som gör att de framstår som särskilt grova. Då den aktuella gärningen inte kunde anses innefatta särskild grymhet eller andra särskilt kvalificerande moment ville minoriteten bestämma påföljden till fängelse . I de flesta av de refererade hovrättsavgörandena har påföljden för mord bestämts till ett tidsbestämt straff. Valet har motiverats med att brottet inte har varit präglat av en sådan hänsynslöshet att påfölj- den bör bestämmas till fängelse på livstid (RH 1998:55), att mordet har varit oplanerat och inte utförts med någon särskild grymhet samt att döden torde ha inträffat tämligen omgående (RH 2004:71) samt att gärningsmannen vid gärningstillfället uppnått den ålder, , som krävs för att kunna dömas till livstidsstraff (RH 2006:28). I samtliga dessa fall har hovrätten angett att livstidsstraf- fet som utgångspunkt ska förbehållas de kvalificerade morden (i RH 1998:55 uttryckt som att livstidsstraff bör väljas när omstän- digheterna är försvårande). Endast i rättsfallet RH 1986:12, som liksom NJA 1999 s. 531 avsåg uppsåtligt dödande i samband med bostadsinbrott, bestämdes påföljden till fängelse på livstid. Som skäl härför angav hovrätten omständigheterna kring brottet, och då främst att gärningsmannen hade visat grymhet och att gärningen hade skett i samband med att gärningsmannen överraskats av offret vid inbrott i hennes bostad. har i en uppsatsTPF25FPT gått igenom och analyserat samt- liga 60 lagakraftvunna livstidsdomar som meddelats i från ikraftträdande till september månad 1989. I upp- satsen anges följande fem huvudfaktorer för straffbestämningen vid mord: grymhet; dödande genom grym misshandel och dödande av den som är i hjälplöst tillstånd eller annars på sätt som är ägnat att medföra stark dödsångest anförs som skäl för att bestämma på- följden till fängelse på livstid förslagenhet; att brottet föregåtts av noggrann planläggning eller att den döda kroppen undanskaffats anförs som skäl för att be- stämma påföljden till fängelse på livstid främjande av annat brott; t.ex. dödande i samband med rån, sexualbrott eller inbrottsstöld anförs som skäl för att bestämma påföljden till fängelse på livstid omfattande brottslighet; fr.a. att gärningsmannen gjort sig skyl- dig till två eller flera fall av uppsåtligt dödande anförs som skäl för att bestämma påföljden till fängelse på livstid faktorer hänförliga till gärningsmannens person; tidigare brotts- lighet anförs som skäl för att bestämma påföljden till fängelse på livstid medan själslig abnormitet hos gärningsmannen eller gär- ningsmannens låga ålder anförs som skäl för ett tidsbestämt straff. meddelade den dom som seder- mera refererades i rättsfallet NJA 2007 s. 194. I domen uttalar sig mer långtgående än tidigare när det gäller straff- mätningen för mord. konstaterar att andelen livstidsstraff för mord har ökat som den påföljd som i realiteten följer av ett livstidsstraff har skärpts. Således konstaterar att livstidsstraffet har tidsbestämts genom nåd till fängelse i 12–, men att det numera som regel tidsbestäms till fängelse i 18–. Med hän- syn bl.a. till dessa omständigheter gör bedöm- ningen att livstidsstraffet bör förbehållas de allvarligaste fallen. I det aktuella fallet ansågs det förhållandet att mordet hade begåtts 25TP PT Rydgren, , Fängelse på livstid – Lagens strängaste straff – En utredning av domstol- arnas praxis, med en genomgång av samtliga fall 1965–1989, 1989. En sam- manfattning av uppsatsen finns i JT 1990/91 s. 179 ff. med kniv mot en skyddslös närstående i hennes hem inte vara till- räckligt försvårande för att motivera ett livstidsstraff. Endast i tre av de refererade avgörandena från och hovrätterna såvitt avser fall av uppsåtligt dödande har brottet rubricerats som dråp. I dessa fall har fängelsestraffets längd bestämts till sex, sju respektive . Straffmätningen har inte motiverats närmare av domstolarna och omständigheterna i de tre fallen är på många sätt olika. Det är därför svårt att utifrån praxis dra några säkra slutsatser kring straffmätningen för dråp. I det fall där straffet bestämdes till fängelse (NJA 1975 s. 594) beaktade att gärningsmannen förvisats ur riket. I det fall där straf- fet bestämdes till fängelse (NJA 1995 s. 464) var gärnings- mannen endast när gärningen begicks. Vid straffmätningen beaktade å ena sidan gärningsmannens ungdom och att brottet föranletts av offrets grovt kränkande beteende, å andra sidan att gärningsmannen visat särskild hänsynslöshet och råhet. Den utdömda påföljden avsåg även en tidigare utdömd skyddstillsyn för bl.a. grov misshandel. I 26 kap. BrB finns bestämmelser om villkorlig frigivning från tids- bestämda fängelsestraff. Den villkorliga frigivningen syftar till att kontrollera övergången från vistelse i anstalt till vistelse i frihet. Genom villkorlig frigivning ges möjlighet att ställa krav på den fri- givne och att tillgripa sanktioner om inte kraven uppfylls. Villkorlig frigivning anses också ge möjligheter att på ett ändamålsenligt sätt utforma reaktioner mot den som efter ett avtjänat fängelsestraff fortsätter att begå brott.TPF26FPT Bestämmelserna om villkorlig frigivning fick sin nuvarande utformning genom lagändringar som trädde i kraft 1999TPF27FPT och 2007TPF28FPT. Villkorlig frigivning ska enligt 26 kap. 6 § BrB som regel ske när den dömde har avtjänat två tredjedelar av strafftiden, dock minst en 26TP PT Prop. 2005/06:123 s. 53. 27TP PT SFS 1998:604. 28TP PT SFS 2006:431. Om det finns synnerliga skäl ska den villkorliga frigivning- en skjutas upp med högst åt gången. Vid bedömningen av om det finns synnerliga skäl mot villkorlig frigivning ska särskilt beaktas om den dömde på ett allvarligt sätt har brutit mot de före- skrifter och villkor som gäller för verkställigheten. I propositionen till de lagändringar som trädde i kraft anförs att enstaka över- trädelser normalt inte är tillräckligt för att den villkorliga frigivning- en ska skjutas upp, utan att det som regel krävs att den dömde på ett allvarligt sätt har brutit mot reglerna vid ett flertal tillfällen. Upp- skjuten villkorlig frigivning kan också komma i fråga om en intagen under en stor del av verkställighetstiden vägrar att delta i någon form av sysselsättning eller om han eller hon beter sig aggressivt vid upprepade tillfällen. Regeringen påpekar att det dock inte kan ute- slutas att en enstaka mycket allvarlig överträdelse kan vara tillräcklig för att den villkorliga frigivningen ska skjutas upp. Som exempel nämns att en rymning i vissa fall kan utgöra synnerliga skäl mot villkorlig frigivning. Prövningen av om den villkorliga frigivningen ska skjutas upp ska innebära en helhetsbedömning, där även om- ständigheter som talar till den intagnes fördel ska beaktas. Det kan därför finnas skäl att låta bli att skjuta upp den villkorliga frigivning- en om den dömde har genomgått en positiv utveckling och inte misskött sig under en lång tid.TPF29FPT Beslut om uppskjuten villkorlig frigivning fattas enligt 26 kap. 9 § BrB av Kriminalvården. I beslutet ska anges en ny tidpunkt för när den dömde ska friges villkorligt. ska vill- korlig frigivning ske, om det inte även då finns sådana synnerliga skäl som innebär att frigivningen ska skjutas upp ytterligare. När den nya tidpunkten för villkorlig frigivning bestäms ska arten och om- fattningen av överträdelserna särskilt beaktas. I förarbetena till lagändringar anförs att det är ofrånkomligt att också strafftidens längd tillmäts viss betydelse vid bedömningen. Vidare framhålls att det torde krävas mycket långvarig och omfattande misskötsamhet för att den villkorliga frigivningen ska skjutas upp med så mycket som . Det finns inte någon begränsning av hur mycket den villkorliga frigivningen sammanlagt kan skjutas upp. Om den dömde fortsätter att missköta sig så att det vid varje prövning anses föreligga syn- nerliga skäl mot villkorlig frigivning, kan det förekomma att den villkorliga frigivningen skjuts upp så mycket att hela den utdömda 29TP PT A. prop. s. 56 f. och 73. strafftiden får avtjänas i anstalt. Enligt förarbetena bör detta dock endast komma i fråga i undantagsfall.TPF30FPT Efter den villkorliga frigivningen gäller enligt 26 kap. 10 § BrB en prövotid som motsvarar den strafftid som återstår vid frigiv- ningen, dock . Enligt 26 kap. 11 § BrB kan Kriminal- vården, om det bedöms påkallat, besluta att den som är villkorligt frigiven ska stå under övervakning. Övervakningen upphör av prövotiden har förflutit, om inte övervakningsnämnden beslutar att den ska upphöra tidigare eller att övervakningstiden ska förlängas. Fram till kunde den som hade dömts till livstids fängelse få straffet omvandlat till fängelse endast genom att regeringen med stöd av 11 kap. 13 § första stycket regerings- formen beviljade den livstidsdömde nåd. Denna möjlighet kvarstår formellt sett, men har i praktiken kommit att ersättas av lagen (2006:45) om omvandling av fängelse på livstid. Nåd kan sökas även av andra än den dömde och det krävs inte att ska ha förflutit innan en ansökan om nåd prövas. Regering- en anger inte några skäl för beslut som fattas i nådeärenden och det går därför inte att utläsa närmare vilka omständigheter som legat till grund för besluten. Livstids fängelse omvandlades emellertid regel- mässigt till fängelse . Regeringens beslut om sådan omvand- ling –2001 redovisas i betänkandet Frigivning från livstidsstraffTPF31FPT. Av redovisningen framgår att livstids fängelse omvandlades till i genomsnitt fängelse. Därefter öka- de det tidsbestämda straffets längd successivt, så att det i slutet av den redovisade perioden bestämdes till omkring fängelse. 30TP PT A. prop. s. 61 och 74. 31TP PT SOU 2002:26, bilaga 3. 2.6.2Lagen (2006:45) om omvandling av fängelse på livstid