sou · GWB363 · 2008-06-11 00:00:00 — Tingsrätten fann vidare att det var utrett att den tilltalade hade gjort intrånget i dataföretagets dator och att det inte rådde någon tvekan om att han hade insett att informationen i fråga, vilken var märkt konfidentiell, utgjorde företagshemligheter. Tingsrätten dömde den tilltalade för företagsspioneri och bestämde påföljden – som även avsåg bedrägeri och flera fall av dataintrång – till villkorlig dom och 200 dagsböter. Vid påföljdsvalet togs bl.a. hänsyn till att den tilltalade varit under då han begått vissa av brotten och inte fyllda när han begick de övriga. Svenska Idrottsbokförlaget-målet (dom i mål B 5480-03) Verkställande direktören, tillika styrelseledamot, för ett bokförlag som bedrev försäljning av idrottsmaterial ringde upp en tidigare anställd som hade börjat arbeta hos ett konkurrerande förlag, vilket startats av två personer som också varit anställda i det förstnämnda bokförlaget. Direktören bad den tidigare anställde att kopiera en sida ur den nye arbetsgivarens kundregister. Direktören åtalades för försök till företagsspioneri för att med upp- såt olovligen ha försökt att bereda sig tillgång till företagshemlig- het. Åklagaren gjorde gällande att fara för brottets fullbordan hade förelegat. Den tilltalade bestred ansvar för brott. Han vidgick de faktiska omständigheterna men invände att hans avsikt varit att anskaffa bevis för att polisanmäla företrädare för det konkurrerande förlaget efter- som de skäligen kunde misstänkas för företagsspioneri eller annat brott på vilket fängelse kunde följa. Den tilltalade misstänkte näm- ligen att det konkurrerande förlaget i sin verksamhet olovligen bru- kade hans eget företags hemliga kundinformation. Tingsrätten fann att annat inte framkommit än att det direkta syftet varit att skaffa dokumentation som kunde överlämnas till polismyndighet. Eftersom fängelse kan följa på brottet olovligt brukande ansåg tingsrätten inte styrkt att den tilltalades angrepp mot det konkurrerande bolaget varit obehörigt (jfr 2 § andra stycket FHL) och ogillade åtalet. Åklagaren, som överklagat domen till , förklarade i hov- rätten att han accepterade tingsrättens bedömning att den tilltalade haft grund för skälig misstanke om att dennes företags hemliga kund- information olovligen brukades av konkurrenten. Hovrätten fann att den tilltalades uppgift om syftet med åtgärden inte var vederlagd och att en polisanmälan utgör en sådan åtgärd som enligt 2 § andra stycket FHL gör att ett angrepp inte ska anses otillbörligt. Hov- rätten fastställde tingsrättens dom. Swedmec-målet (Hovrättens för dom i mål B 3146-04) En anställd åtalades för företagsspioneri och dataintrång för att olov- ligen ha berett sig tillgång till dels i vart fall en av företagsledningens filkataloger, dels pappersdokument som förvarats på kontoret. Den digitala informationen bestod i hemlig information om företagets provisionsavtal med leverantörer, löpande avtal med kunder, ny mark- nadsplan, styrelseprotokoll som ännu inte offentliggjorts m.m. I fråga om den del av åtalet som gällde företagsspioneri avseende pappersdokument bedömde hovrätten att det ifrågavarande doku- mentet – ett protokoll från ett styrelsemöte – innehöll uppgifter som var att bedöma som företagshemligheter. Däremot var det inte visat annat än att den tilltalade hade råkat få del av uppgifterna i samband med att han för sitt arbete på sedvanligt sätt skulle hämta utskrifter i kopieringsrummet, varför gärningen inte kunde anses ha skett uppsåtligen. Åtalet för företagsspioneri i den delen ogillades därför. Hovrätten fann inte heller att det var visat att den tilltalade haft uppsåt till företagsspioneri avseende den mapp med dokument som fanns lagrad på en sekreterares dator. Den tilltalade gjorde gällande att han inte visste vad mappen innehöll och utredningen gav inte heller stöd för annat än att dess innehåll var okänt för de anställda. Enligt hovrätten fanns ingen utredning som talade för att det ens hade förelegat en risk för att fråga var om företagshemlig information. Hovrätten ogillade därför åtalet för företagsspioneri även i denna del. Slutligen ansåg hovrätten inte heller åtalet för dataintrång avseen- de den ovannämnda mappen styrkt. Det hade inte framkommit att några instruktioner meddelats de anställda av innebörd att de inte fick ta del av viss information. Eftersom det inte hade klarlagts att den tilltalade vid kopieringen av mappen hade uppsåt att komma över information som hölls hemlig för honom i bemärkelsen att han inte hade företagets lov att komma över informationen hade han enligt hovrättens bedömning inte olovligen berett sig tillgång till en upptagning för automatisk databehandling. Hagbard-målet (Hovrättens över och dom i mål B 81/94, DB 2210) En person, som arbetat som försäljningschef hos ett speditions- företag, åtalades för att i samband med att anställningen upphörde olovligen ha tagit ett stort antal företaget tillhöriga kopior på offer- ter och s.k. routingorders och därtill hörande handlingar, vilka utgjort företagshemligheter, och därjämte andra transporthandlingar och medfört materialet till sin nya arbetsplats hos en konkurrent till speditionsföretaget. Mannen hade under sin anställning haft tillgång till företagets offerter med tillhörande transporthandlingar för att utföra sina arbetsuppgifter hos företaget. Hovrätten gjorde bedömningen att företaget hade självständig besittning till handlingarna och att den tilltalade haft rådighet över sitt arbetsmaterial endast i egenskap av besittningsbiträde. I sam- band med att anställningen upphörde förlorade den tilltalade rådig- heten över handlingarna. Mot bakgrund av den förebringade utred- ningen fann hovrätten styrkt att tagandet av handlingarna hade skett olovligen. Vidare fann hovrätten att den information som fanns upp- tagen i de handlingar som avsågs med åtalet måste anses ha utgjort företagshemligheter. Innehållet i handlingarna var av immateriell natur och kunde inte vara föremål för besittning i den mening som avses i 8 kap. 8 § . Däremot måste enligt hovrättens mening handlingarna som sådana anses vara av sådan karaktär att de kunde utgöra brottsobjekt för egenmäktigt förfarande, och det var tagandet av handlingarna, inte deras innehåll, som åtalet avsåg. Med hänsyn härtill, och då den tilltalade tagit med sig handlingarna till sin nya arbetsplats hos ett konkurrerande speditionsföretag och där använt det ifrågavarande materialet fann hovrätten åtalet för egen- mäktigt förfarande styrkt. Åklagaren hade gjort gällande att brottet var att bedöma som grovt eftersom den tilltalade haft till syfte att använda materialet för att locka över den tidigare arbetsgivarens kunder till konkurrenten och för att den tilltalade förfarit illojalt mot målsägandeföretaget. Hovrätten gjorde bedömningen att det stora antalet handlingar i sig var en försvårande omständighet. Däremot ville hovrätten lägga mindre vikt vid de förhållanden som åklagaren fört fram som för- svårande. Till stöd för denna ståndpunkt förde hovrätten ett resone- mang om att den tilltalade inte längre var bunden av sin lojalitetsplikt mot den tidigare arbetsgivaren eftersom anställningen upphört och det inte fanns något avtal om förlängd tystnadsplikt eller förbud mot konkurrerande verksamhet beträffande tiden därefter. Vidare menade hovrätten att lagstiftaren i FHL tagit ställning för att huvud- principen att inte tillgripa straffansvar för avtalsbrott skulle gälla även i fråga om anställdas och tidigare anställdas obehöriga befattning med företagshemligheter. Den tilltalade dömdes sålunda för egenmäktigt förfarande av normalgraden till ett bötesstraff. NJA 1952 s. 188 En person hade avtalat med ett oljebolag om att såsom agent sälja och distribuera bolagets produkter inom ett visst geografiskt område och hade i kontraktet förbundit sig att dels tillföra bolaget största möjliga omsättning, dels inte direkt eller indirekt arbeta för avsättning av andra än bolagets produkter av detta slag. Innan kontraktstiden löpt ut fick agenten de flesta av bolagets kunder att säga upp sina avtal med bolaget och i stället teckna nya kontrakt med den tilltalade själv. Domstolarna fann att den tilltalade innehaft förtroendeställning och att han fått att såsom syssloman för bolaget sköta vissa ekonomiska angelägenheter. Det framhölls att den tilltalade haft en viss behörighet att företräda bolaget vid tecknandet av oljeleveranskontrakt med kunderna och att denna förtroendeställning hade gjort det möjligt för honom att – på ett sätt som saknade motsvarighet för annan utomstående person – få till stånd uppsägningar av kontrakten. Kunderna hade därvid utgått från att uppsägningarna skett i samförstånd mellan agenten och bolaget. Genom uppsägningarna och tecknandet av nya kontrakt med den tilltalade hade bolaget orsakats skada eftersom det genom förfarandet hade förlorat nästan alla sina kunder i det berörda området. Den tilltalades handlande bedömdes som trolöshet mot huvudman och påföljden bestämdes till dagsböter. NJA 1960 s. 628 Den tilltalade var anställd som handelsresande i bolagets tjänst. En- ligt anställningsavtalet hade denne att ägna hela sin branschkänne- dom och hela sitt intresse åt bolaget samt att efter bästa förmåga tillvarata bolagets intressen. På grund härav ansåg HD att den till- talade haft en förtroendeställning i förhållande till bolaget och att han haft att för bolagets räkning sköta ekonomiska angelägenheter. Genom att för annans räkning sälja produkter av samma eller liknande slag som bolaget sålde ansåg HD att den tilltalade missbrukat sin förtroendeställning på ett sätt som länt bolaget till skada varför han gjort sig skyldig till trolöshet mot huvud- man. Därjämte dömdes han för grovt bedrägeri. Med beaktande av den skada som bolaget förorsakats och omständigheterna i övrigt (verksamheten hade bedrivits med begagnande av vilseledande bok- föring) ansåg HD att brottet var att betrakta som grovt. Manfred-målet (NJA 1984 s. 665) En försäljningsingenjör slutade sin anställning och startade ett eget företag, vilket övertog agenturer för två tyska företag från den tidigare arbetsgivaren. HD fann att den tilltalade intagit en sådan förtroendeställning i förhållande till sin arbetsgivare som avses i 10 kap. 5 § och att han p.g.a. denna ställning haft att sköta ekonomiska angelägenheter för huvudmannen. Därefter uttala- de HD att genom att upplysa arbetsgivarens kunder om sin avsikt att lämna anställningen och starta eget företag en anställd kan åsidosätta den lojalitetsförpliktelse som följer av anställningsavtalet, men däremot kan förfarandet i allmänhet inte anses utgöra något missbruk av just förtroendeställningen. HD ansåg mot denna bak- grund att det inte förelåg förutsättningar att fälla den tilltalade till ansvar för trolöshet mot huvudman. Cejn-målet (Hovrättens över och dom i mål B 250/78, DB 2246) En person som arbetade som verkställande direktör för ett företag som tillverkade snabbkopplingar för pneumatik, hydraulik och vatten dömdes för trolöshet mot huvudman för att olovligen ha yppat affärs- förhållanden för en tysk konkurrent. Hovrätten fann utrett att den tilltalade lämnat uppgifter om företagets affärsförhållanden till representanter för ett tyskt konkurrerande företag. Uppgifterna rörde såväl större kun- ders inköpssummor som agenters omsättningssiffror. De hade vidare belyst bolagets försäljningsresultat –1974. Upplys- ningarna gav en god inblick i utvecklingen på marknaden för bolagets produkter. Uppgifterna, som alltså hade lämnats till en konkurrent, var sådana att den tilltalade inte fick lämna dem utan medgivande av bolagets styrelse. Genom sitt förfaringssätt hade han därför, enligt hovrätten, missbrukat sin förtroendeställning som verkställande direk- tör hos bolaget. Hovrätten ansåg också att den tilltalade genom sitt handlande uppsåtligen hade utsatt bolaget för en ekonomiskt bety- delsefull risk genom att lämna ut uppgifterna, varför hans förfarande hade skadat bolaget. Hovrätten dömde den tilltalade för trolöshet mot huvudman till villkorlig dom. STS-målet (RH 2004:18) En person hade på sin arbetsplats med hjälp av sin arbetsstation kopi- erat delar av ett kundregister till disketter, vilka han tog med sig hem i syfte att använda uppgifterna i konkurrerande verksamhet. Den tilltalade hade tillgång till informationen för utförande av sina arbetsuppgifter och han genomförde kopieringen vid sin dator på arbetsplatsen. Åklagaren gjorde gällande att det var användandet av maskinutrustningen som utgjorde det olovliga brukandet och menade att den skada och olägenhet som drabbat målsägandebolaget bestått i förbrukning av den tilltalades arbetstid, viss datorkraft och elektrisk ström. Hovrätten slog fast att det förhållandet att någon har rätt att bruka annans egendom för visst ändamål inte innebär att veder- börande har rätt att bruka egendomen för varje ändamål, inte ens om ett sådant ändamål är snarlikt det lovliga användandet. Den kopiering som den tilltalade genomfört hade inte i något skede varit en del i hans arbete. Tvärtom hade kopieringen skett i det enda syftet att kunna använda registret i en framtida verksamhet. Hovrätten fann därför att fråga var om ett olovligt brukande. Utredningen gav inte stöd för att handlandet inneburit någon skada för målsägande- bolaget. Däremot menade hovrätten att handlandet fick anses ha inneburit en olägenhet i sådan utsträckning att den tilltalade inte kunde undgå ansvar för olovligt brukande. Påföljden bestämdes till dagsböter. Lingbokedjan (Hovrättens för Nedre dom i mål B 823-03) Åklagaren väckte åtal mot två personer som varit anställda hos två företag i samma koncern. I första hand yrkades ansvar för företagsspioneri, grovt brott, för att de båda tilltalade gemensamt och i samråd/samförstånd uppsåtligen och olovligen berett sig till- gång till samt stulit målsägandebolagens företagshemligheter bestå- ende av kundöversikt, prislistor, rabattlista, ritningsförteckning med ritningsunderlag, CAD-ritningar, försäljningsstatistik och en mängd andra affärshandlingar innehållande såväl teknisk som ekonomisk och administrativ information. Åklagaren gjorde gällande att de båda tilltalade hade använt informationsmaterialet i en konkurrerande verk- samhet som de själva startat upp samt att de överlämnat vissa delar av informationen till en utomstående. I andra hand yrkade åklagaren ansvar för olovligt brukande som, med hänsyn till att gärningen av- sett betydande värden och förorsakat betydande skador och olägen- heter, var att bedöma som grovt. Såväl tingsrätten som hovrätten fann att den ifrågavarande infor- mationen utgjorde företagshemligheter enligt definitionen i FHL. Eftersom det inte var visat att de tilltalade olovligen berett sig tillgång till materialet ogillades dock åklagarens förstahandsyrkande om ansvar för företagsspioneri, grovt brott. Däremot fann både tings- rätten och hovrätten utrett att de tilltalade gemensamt och i sam- förstånd olovligen använt materialet i affärssamarbete med en utom- stående. Hovrätten ansåg också styrkt att materialet använts även i de tilltalades egen verksamhet. Vidare menade hovrätten att det fick anses visat att det olovliga brukandet av informationsmaterialet vållat målsägandebolaget ekonomisk skada. Förutsättningarna för ansvar för olovligt brukande var därmed, så som tingsrätten funnit, i och för sig uppfyllda. Eftersom omfattningen av den skada eller de olägen- heter i övrigt som målsägandebolaget åsamkats inte var närmare ut- redd fanns det enligt hovrätten inte tillräckligt stöd för att betrakta det olovliga brukandet som grovt. Eftersom preskriptionstiden för olovligt brukande av normalgraden löpt ut då åtal väcktes ogillade hovrätten dock åtalet för olovligt brukande på den grunden. First Reserve-målet (AD 1998 nr 80) Målet gällde i huvudsak frågan om tre personer, som varit anställda i kärandebolaget , och deras nystartade bolag , hade ådragit sig skadeståndsansvar gentemot kärande- bolaget genom konkurrerande verksamhet, som också innefattat utnyttjande av företagshemligheter. AD fann utrett att verksamheten i Vitalitet i vart fall i viss ut- sträckning bedrivits genom tagande av direkta kontakter med First Reserves kunder och ambulerande anställda i syfte att förmå dem att fortsättningsvis arbeta för respektive anlita Vitalitet. Däremot kunde det inte anses styrkt att de tidigare anställda kopierat och utnyttja First Reserves kund- och personalregister som helhet. AD ansåg vidare styrkt att de tre genom att under pågående anställning bedriva konkurrerande verksamhet hade åsidosatt sin lojalitetsplikt enligt anställningsavtalen. Beträffande frågan om den konkurrerande verksamheten bedrivits med utnyttjande av First Reserves företagshemligheter uttalade AD inledningsvis att det inte kunde råda någon tvekan om att uppgifter hos First Reserve om företagets kunder utgjorde sådan information som avses i FHL. Detsamma gäller dock inte utan vidare i fråga om ett företags register över anställd personal. AD ansåg emellertid att det i detta fall fanns skäl som talade för att även uppgifterna om First Reserves ambulerande personal skulle betraktas som företags- hemligheter. Av utredningen framgick nämligen att uppgifterna om personalen inkluderade information om deras särskilda kvalifika- tioner och vilka företag de var förtrogna med, dvs. information som uppenbarligen hade ett kommersiellt värde. I den utsträckning verk- samheten i Vitalitet inriktats mot och med anlitande av First Reserves ambulerande personal fann AD därför att denna innefattat ett utnyttjande av First Reserves företagshem- ligheter. För verksamhet som begåtts under bestående anställning med åsidosättande av lojalitetsplikten befanns de tre tidigare anställda skadeståndsskyldiga enligt skadeståndslagens bestämmelser. När det gällde tiden därefter ansåg AD att 7 § andra stycket FHL var tillämp- lig. Sådana synnerliga skäl som anges i den bestämmelsen förelåg i det aktuella fallet. Vidare fann AD att Vitalitet var skyldigt att utge ersättning för skada med stöd av 8 § FHL på grund av uppsåtligt obehörigt ut- nyttjande av företagshemligheter hos First Reserve som, enligt vad Vitalitet hade insett, hade angripits av de tre tidigare anställda. First Reserve hade yrkat skadestånd med . Bolaget hade till stöd för yrkandet förebringat utredning om den värdened- gång som drabbat företaget till följd av den konkurrerande verksam- het som de tidigare anställda bedrivit i Vitalitet. AD ansåg emellertid att värdenedgången till stor del hade sin grund i att de tre nyckelperso- nerna jämte ytterligare två medarbetare lämnat sina anställningar, vilket inte i och för sig var rättsstridigt. Storleken av skadan kunde enligt AD:s mening inte bestämmas på annat sätt än genom en skälig- hetsuppskattning enligt 35 kap. 5 § , vilken med stöd av den förebringade utredningen utmynnande i ett förpliktande för de tre tidigare anställda och Vitalitet att solidariskt utge skadestånd till First Reserve med . Assistans-målet (AD 2003 nr 21) En verksamhetschef () lämnade sin anställning hos ett företag () som bedrev personlig assistans åt funktionshindrade enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS). A.D. bildade ett aktiebolag (Anemon) och startade en verk- samhet med personlig assistans åt funktionshindrade enligt LSS. yrkade skadestånd av A.D. och Anemon. Som grund för talan anfördes att A.D. och Anemon utnyttjat eller röjt information som utgjort företagshemligheter samt att A.D. åsidosatt sin lojalitetsplikt gentemot även på annat sätt än genom missbruk av företagshemligheter skyddade av FHL. gjorde gällande att A.D. utnyttjat och röjt företags- hemligheter i form av information om brukare, deras speciella förhållanden, behov och önskemål, villkoren i avtal med brukarna samt den information om hur bedriver sin verksamhet som sammanställts i en manual som internt kallades Arbetsdomstolen fann att innehållet i lilla röda, vilket utgjordes av relevanta författningstexter och kollek- tivavtal, diverse checklistor, avtalsmallar och beskrivningar av admi- nistrativa rutiner, huvudsakligen hade så allmän prägel att det inte kunde sägas vara utmärkande för just verksamhet. Det utgjorde därför inte någon sådan företagsspecifik information som avses i FHL. Eftersom lilla röda förvarades i en kollegas arbetsrum och var tillgänglig för envar på kontoret och då A.D. inte heller fått några instruktioner om att innehållet var hemligt eller hur den skulle handhas, fann Arbetsdomstolen vidare att det inte heller var visat att hållit lilla röda hemlig på ett sådant sätt att dess innehåll var att anse som en företagshemlighet i den mening som avses i FHL. Villkoren i avtal med brukarna kunde emellertid enligt Arbetsdomstolen i vissa delar utgöra sådan företagsspecifik infor- mation som avses i FHL. Domstolen ansåg dock att det inte i målet var utrett att ett röjande av dessa villkor skulle vara ägnat att medföra sådan skada i konkurrenshänseende att avtalsvillkoren var att anse som företagshemligheter i den lagens mening. Även informationen om brukare, deras speciella för- hållanden, behov och önskemål – vilken kunde jämföras med inne- hållet i ett kundregister – utgjorde företagshemligheter enligt de kriterier som ställs upp i FHL. Däremot fann Arbetsdomstolen inte styrkt att A.D. agerat på ett sådant sätt med uppgifterna att det förelåg skadeståndsskyldighet på den angivna grunden. Arbetsdomstolen ogillade mot ovan angiven bakgrund skade- ståndsyrkandet mot Anemon. Därefter prövade yrkanden om ska- deståndsskyldighet för A.D. för åsidosättande av lojalitetsplikten på annat sätt än genom missbruk av företagshemligheter som skyddas av FHL. Arbetsdomstolen ansåg att A.D. haft en sådan ställning i att särskilt stora krav på lojalitet kunnat ställas på henne. Mot den bakgrunden ansåg domstolen att hon brustit i sin upplys- ningsplikt genom att inte omgående rapportera om att en majoritet av företagets brukare sagt upp sina kontrakt och om den oro som detta gett upphov till bland personalen. Härigenom hade A.D. åsido- satt sin lojalitetsplikt enligt anställningsavtalet. Arbetsdomstolen fann vidare att det förelåg sådana synnerliga skäl som anges i 4 kap. 1 § skadeståndslagen för att ålägga A.D. skadeståndsansvar för för- summelsen i tjänsten. Däremot saknades rättslig grund för allmänt skadestånd. Arbetsdomstolen lämnade skadeståndsyrkandet utan bifall även i denna del eftersom utredningen inte gav vid handen att det fanns ett sådant samband mellan A.D:s underlåtenhet att omedel- bart rapportera om brukarnas uppsägningar och det ekonomiska bortfall som orsakades som en följd av uppsägningarna att A.D. kunde förpliktas ersätta något av detta. Lernia-målet (AD 2006 nr 49) En arbetstagare lämnade sin anställning hos ett företag, , som bedrev personaluthyrning och inledde en verksamhet i konkurrens med företaget. gjorde i målet gällande att arbetstagaren ådragit sig skadeståndsskyldighet gentemot bolaget genom att dels åsido- sätta sin lojalitetsplikt, dels utnyttja eller röja information som utgjort företagshemligheter hos . AD fann att den f.d. arbetstagaren redan under sin anställning vidtagit åtgärder för att starta den konkurrerande verksamheten och att han då även försökt få de anställda hos som varit uthyrda till en betydelsefull kund att gå över till hans nystartade företag. Syftet med den f.d. arbetstagarens agerande hade varit att ta över den betydelsefulla kunden från . Hans handlande be- dömdes av domstolen som i hög grad illojalt och han ansågs där- igenom ha åsidosatt sin lojalitetsplikt enligt anställningsavtalet. AD konstaterade också att det inte kunde råda någon tvekan om att arbetstagarens agerande innefattat ett utnyttjande av före- tagshemligheter. I frågan om skadeståndsberäkningen anförde AD att det inte kunde anses visat att det var arbetstagarens agerande som föranledde kunden i fråga att inte fullfölja samarbetet med .