sou · GVB33 · 2008-01-01 00:00:00 — Forskningen ansågs med tillräcklig säker- het tala för att partner allmänt sett kan erbjuda adoptivbarn en god uppväxtmiljö och tillgodose adoptivbarns särskilda behov, också med beaktande av den känsliga situation som barnet kan befinna sig i på grund av parets homosexualitet. Slutsatsen drogs därför att – liksom när det gäller andra som önskar adoptera barn – en indi- viduell prövning borde kunna göras utifrån de sökandes förut- sättningar att erbjuda gynnsamma uppväxtförhållanden. Regering- en uttalade vidare att en möjlighet till assisterad befruktning för partner och homosexuella sambor inte borde införas innan frågan om hur föräldraskapet för barn som då kommer till ytterligare hade övervägts. Inom utarbetades därefter departementspro- memorian Föräldraskap vid assisterad befruktning för homosexuella, Ds 2004:19. På grundval promemorian föreslog regeringen i sin proposition 2004/05:137 Assisterad befruktning och föräldraskap, att assisterad befruktning med donerade spermier enligt lagen (1984:1140) om insemination och lagen (1988:711) om befruktning utanför kroppen skulle få utföras också beträffande en kvinna som är partner eller sambo med en annan kvinna. Partnern eller sambon skulle – tillsammans med den befruktade kvinnan – anses som förälder till det barn som föds, förutsatt att hon hade samtyckt till behandlingen och att det var sannolikt att barnet avlats genom den. Föräldraskapet skulle fastställas genom bekräftelse eller dom. För- äldraskapet skulle enligt bestämmelserna inte gälla barn som kommer till genom assisterad befruktning utanför tillämpningen av svensk lagreglering, t.ex. genom insemination i egen regi eller utomlands. I dessa fall skulle alltså – liksom – faderskapet fastställas. Om det kan anses till fördel för barnet och övriga förutsättningar finns, skulle ett gemensamt föräldraskap för det lesbiska paret kunna åstadkommas genom adoption. Bestämmelser- na trädde i kraft . Föräldraskap och barnets bästa 3.4Information om det genetiska ursprunget Fram till dess inseminationslagen trädde i kraft bedrevs verksamheten med insemination i det fördolda. En viktig förutsättning ansågs vara att så få människor som möjligt var inblandade och att det utifrån framstod, även i förhållande till barnet, som om moderns make eller sambo var barnets genetiske far. Alla journalanteckningar om givaren hemlighölls eller för- stördes. Det skäl som anfördes mot att barnen skulle få veta vem den genetiske fadern är var bl.a. farhågor för att inseminations- verksamheten vid sjukhusen i praktiken skulle upphöra eftersom det inte skulle gå att få tag i lämpliga spermiegivare, villiga att ställa upp om det fanns risk att deras identitet avslöjades. Ett annat skäl som anfördes var att man inte tar hänsyn till givaren och dennes situation när det eventuellt blir aktuellt att avslöja hans identitet för barnet. som i sina resonemang utgick från barnets bästa menade dock att det är av stor vikt för ett inseminationsbarns utveckling att ha tillgång till sitt ursprung. Lagen (1984:1140) om insemination trädde i kraft och var därmed det första land i världen som lagstiftade om givarinsemination. Det mest kontroversiella inslaget i lagen var avsaknaden av anonymitetsskydd för spermiegivaren. Vikten av att inseminationsföräldrar, och därefter fortlöpande, talar med barnet om hur det kommit till har behandlats vid ett flertal tillfällen bl.a. i huvudbetänkande Barn genom insemination, SOU 1983:42, i pro- positionen 1984/85:2 om artificiella inseminationer samt i propo- sitionen 2001/02:89 Behandling av ofrivillig barnlöshet. Av en genomförd studie, Får barn veta? Barns som fötts efter givarinseminationer, 2000:6, där samtliga föräldrar som sedan lagen infördes och fram fått barn efter givarinsemination vid och i tillfrågats om de berättat för barnet om dess ursprung framgår att av dem som svarat hade berättat för barnet att det tillkommit genom givarinsemination. uppgav att de hade för avsikt att berätta för barnet . svarade att de inte tänkte berätta för barnet och var Föräldraskap och barnets bästa uttalade sig inte om hur de hade tänkt . I departementspromemorian Föräldrars samtycke till adoption, m.m., Ds 2001:53, behandlas bl.a. frågan om öppenhet beträffande det adopterade barnets ursprung och kontakten mellan barnet och de genetiska föräldrarna. Utredningen bedömde att det i och för sig fanns tillräckliga redskap för att hjälpa ett adoptivbarn som så önskar att få kunskap om sitt ursprung och att göra försök att skapa kontakt med de genetiska föräldrarna. Ansvaret för att barnet får information om adoptionen åligger adoptivföräldrarna. ska tillgodose det särskilda behov av stöd och hjälp som kan finnas sedan ett ärende om adoption har avgjorts. För att understryka vikten av att barnet får kännedom om adoptionen och om sitt ursprung föreslog utredningen att en bestämmelse skulle införas i om att den eller de som har adopterat ett barn så snart det är lämpligt ska upplysa barnet om att det är adopterat. Utredningen anförde att en motsvarande bestämmelse borde införas när det gäller barn som har tillkommit genom givar- inseminationer men det låg utanför utredningens uppdrag att före- slå en sådan regel. Promemorian har remissbehandlats och de remissinstanser som har yttrat sig över förslaget tillstyrkte förslaget eller hade ingen erinran mot att en sådan lagregel införs. anförde att förslaget har ett stort värde och det uppfyller artikel 7 i barn- konventionen. ansåg dessutom att en motsvarande bestämmelse borde införas i 1984 och lagar (numera 6 och 7 kap. i lagen (2006:351) om genetisk integritet). Även efterlyste ett motsvarande skydd för barn som till- kommit genom assisterad befruktning. anförde att det är lika viktigt att motsvarande bestämmelse införs när det gäller barn som tillkommit genom givareinsemination. Adoptionsforskningen har tydligt visat hur viktig kunskapen om det genetiska etniska ursprunget är för adoptivbarnets positiva utveckling. ansåg det synnerligen viktigt att föräldrar med adopterade barn eller barn som tillkommit genom givarinsemination får ett kvalificerat stöd i hur de ska hantera sin upplysningsskyldighet. Den begränsade forskning som finns inom detta område visar dock att det finns stora brister när det gäller information, särskilt till barn som tillkommit genom givarinsemi- nation. Departementspromemorian bereds inom . 4Likabehandling när det gäller föräldraskap vid assisterad befruktning Mitt förslag: Bestämmelserna om föräldraskap för en kvinna ska ändras och även omfatta assisterad befruktning som sker utanför tillämpningsområdet av 6 och 7 kap. lagen (2006:351) om genetisk integritet m.m., t.ex. vid behandling utomlands eller insemination i egen regi. Av detta följer att det inte ska fastställas något faderskap för spermiegivaren i dessa fall. Den kvinna som är moderns registrerade partner ska auto- matiskt anses vara barnets förälder och en bestämmelse om föräldraskap för moderns partner (föräldraskapspresumtion) motsvarande den nuvarande faderskapspresumtionen ska in- föras. Föräldraskapspresumtionen ska kunna hävas om det med hänsyn till samtliga omständigheter inte är sannolikt att barnet avlats genom en insemination eller befruktning utanför moderns kropp som partnern har samtyckt till. Godkänner moderns partner skriftligen en mans bekräftelse av faderskapet i ett sådant fall och har bestämmelserna om bekräftelse av faderskap iakttagits ska anses fastställt att moderns partner inte är barnets förälder. Modern ska i dessa fall skriftligen godkänna bekräftel- sen. Är modern sambo med en kvinna ska föräldraskapet fast- ställas genom bekräftelse eller dom på samma sätt som sker när barnet tillkommit genom assisterad befruktning som skett inom svensk hälso- och sjukvård. Min bedömning: bör ges i uppdrag att utforma samtyckesblanketter som kan användas vid assisterad befrukt- ning utanför svensk hälso- och sjukvård samt att utarbeta informationsmaterial om de rättsliga konsekvenserna av ett samtycke till assisterad befruktning. Likabehandling när det gäller föräldraskap vid assisterad befruktning Många barn växer upp i andra familjekonstellationer än den traditionella kärnfamiljen. Frågan om hur barnets rätt till bestående relationer med vuxna närstående kan stärkas bör därför analyseras närmare. Regleringen av det rättsliga föräldraskapet vid assisterad befrukt- ning ska utgå från vad som kan antas vara bäst för barnet och så långt det är möjligt tillgodose barnets behov. Principen om barnets bästa följer av (artikel 3) och genomsyrar svensk rätt. Vad som ska anses vara barnets bästa definieras inte i vare sig , annan svensk lagstiftning eller konven- tionstext (avsnitt 3.2). Innebörden av begreppet kan därför för- ändra sig över tiden och vara beroende av omständigheterna i det enskilda fallet. En utgångspunkt för lagstiftningen som syftar till att tillgodose barnets intresse har varit att så långt möjligt säkerställa att barnet får två rättsliga föräldrar som ger barnet trygghet ekonomiskt, socialt och rättsligt, inte bara familjen lever till- sammans utan också i fall föräldrarna skulle separera eller någon av dem skulle avlida. Regleringen av föräldraskapet för barn som inte har tillkommit genom assisterad befruktning tar sikte på faderskapet. Någon ovisshet om vem som är mor föreligger inte i dessa fall och syftet med lagstiftningen är att säkerställa att barnet också får en rättslig far. Är modern gift presumeras maken automatiskt vara far till barnet. Om modern är ogift fastställs faderskapet genom bekräf- telse eller dom. I den mån den utpekade fadern inte accepterar att åta sig faderskapet eller det av annat skäl råder oklarhet kring faderskapet, syftar regelverket till att fastställa att den genetiska fadern också blir rättslig far. När det gäller barn som tillkommit genom assisterad befrukt- ning med donerade ägg och spermier är grunden för det rättsliga föräldraskapet delvis en annan. I dessa fall är det förutom sam- levnadsformen (dvs. om parterna är gifta, registrerade partner eller sambor med varandra), samtycket till inseminationen eller befrukt- ningen som i de flesta fall läggs till grund för det rättsliga föräldra- skapet för moderns make, partner eller sambo (avsnitt 2.1). Undantag görs endast för assisterad befruktning som sker i sam- Likabehandling när det gäller föräldraskap vid assisterad befruktning könade parförhållanden utanför svensk hälso- och sjukvård. I dessa fall ska faderskapet fastställas även om moderns partner eller sambo samtyckt till behandlingen. Detta får till följd att reglerna om föräldraskap för en kvinna inte kan tillämpas, vare sig för en partner eller en sambo, om den assisterade befruktningen sker utanför svensk hälso- och sjukvård. En annan skillnad som görs mellan samkönade par och olik- könade par är att det inte finns någon motsvarighet till faderskaps- presumtionen för moderns registrerade partner när den assisterade befruktningen äger rum inom den svenska hälso- och sjukvården. Mitt uppdrag är att överväga om det rättsliga föräldraskapet för en kvinna ska utvidgas till att gälla även vid assisterad befruktning som har skett i utländsk hälso- och sjukvård eller i egen regi samt om föräldraskapet för en partner ska presumeras på samma sätt som faderskapet för en make. Det ska därför utredas om de ovan nämnda skillnaderna som gäller för fastställande av det rättsliga föräldraskapet är förenliga med de principer om barnets bästa som ska gälla eller om särbehandlingen av samkönade par kan motiveras av något annat objektivt godtagbart skäl. 4.2Finns det saklig grund för att göra skillnad mellan samkönade par och olikkönade par? Utgångspunkten för mina överväganden är att det ligger i barnets intresse att garanteras två rättsliga föräldrar i de fall detta är möjligt samt att lagregleringen är tydlig om vem som ska anses vara barnets rättsliga föräldrar. Även om mina överväganden utgår från att barnets intresse bäst tillgodoses med två rättsliga föräldrar vill jag emellertid framhålla att i det enskilda fallet, kan barnets bästa mycket väl tillgodoses av en förälder. En strävan bör vidare vara att regelverket ska bidra till att barnets kan utveckla en bestående ömsesidig relation till båda sina föräld- rar. Det ska också tillgodose barnets intresse att få kännedom om sitt genetiska ursprung samt främja lika rättigheter och möjligheter oavsett sexuell läggning och kön. Likabehandling när det gäller föräldraskap vid assisterad befruktning Skälet till att möjligheten för moderns partner eller kvinnliga sambo att bli rättslig förälder har begränsats till att endast gälla i de fall den assisterade befruktningen skett inom svensk hälso- och sjukvård är att det i övriga fall inte har ansetts finnas något behov av att flytta över föräldraskapet från den genetiska fadern till styvföräldern. För de fall där det inte går att fastställa faderskapet för spermiegivaren framför allt vid insemination vid utländsk klinik – har det framhållits att ett rättsligt föräldraskap kan åstad- kommas genom adoption. Som har nämnts i avsnitt 3.3.1 invände många remissinstanser mot det förslag som presenterades av Kommittén om barn i homo- sexuella familjer (2001:10) och som innebar att föräldra- skapet för moderns partner respektive sambo skulle gälla också barn som kom till vid assisterad befruktning i egen regi och att föräldraskapet för en partner skulle presumeras på liknande sätt som faderskapet för en gift man. Förslaget ansågs av dessa kritiker få negativa konsekvenser framför allt när det gällde barnets möjlig- heter att få kännedom om sitt genetiska ursprung och barnets kontakt med sin far. 4.2.2Assisterad befruktning vid utländsk hälso- och sjukvård Av den debatt som förts i dagspressen och enligt uppgifter på Storkklinikens webbsida framgår att ett inte oväsent- ligt antal svenska par söker behandling vid utländsk hälso- och sjukvård, bl.a. i . Det finns skäl att anta att antalet barn som föds till följd av en givarinsemination med anonym givare har ökat sedan lagstiftningen om insemination beslutades. Om en utgångspunkt för lagregleringen är att så långt möjligt ge barnet två rättsliga föräldrar kan det ifrågasättas om nuvarande reglering tillgodoser barnets intresse. I de fall ett samkönat par genomgår en assisterad befruktning vid en utländsk klinik kan barnets intresse av att få två rättsliga föräldrar i de flesta fall tillgodoses endast genom adoption. I förarbetena (prop. 2004/05:137 s. 44) har också hänvisats till att ett gemensamt föräldraskap för det lesbiska paret i dessa fall kan åstadkommas genom adoption om det bedöms vara till fördel för barnet och övriga förutsättningar är uppfyllda. Att förutsätta att en adoption kan komma till stånd är emellertid en Likabehandling när det gäller föräldraskap vid assisterad befruktning Innan adoptionen godkänns av socialnämnden krävs att faderskapet fastställts eller att utredningen om faderskap har lagts ned vilket kan medföra att adoptionen fördröjs. Till detta kommer att gemensamt föräldraskap endast kan åstadkommas för registrerade partner men inte för sambor (FB 1 kap. 1 § och 4 kap. 1 och 3 §§). Det finns alltså en risk för att barnet i dessa fall inte kan få två rättsliga föräldrar. Enligt min mening svarar därför inte den anvisade lösningen med adoption mot de krav som kan ställas utifrån ett barnperspektiv. Den lösning som valts för olikkönade par, som innebär att det är samlevnadsformen och samtycket till behandlingen som utgör grunden för faderskapet, är mer ägnad att tillgodose barnets intresse. En annan fråga som ligger i barnets intresse är att det i många fall är svårt eller omöjligt för barnet att få kännedom om sitt ursprung när den assisterade befruktningen sker utanför svensk hälso- och sjukvård. Insatser som innebär ett ökat incitament för att genomgå behandling inom svensk hälso- och sjukvård eller på ett sådant sätt att barnets genetiska ursprung kan klarläggas kan därför antas tillgodose barnets intresse. 4.2.3Insemination i egen regi När det gäller insemination i egen regi har det framförts att det kan finnas skäl att ta hänsyn till de inblandade parternas avsikter i fråga om det rättsliga föräldraskapet. 2004/05:137 s. 44 anfördes bl.a. att spermiegivaren inte sällan är en god vän eller annan bekant till modern som barnet har en nära kontakt med under sin uppväxt och ibland har han och modern också gemensam vårdnad om barnet. Avsikten vid insemination i egen regi kan därför vara att givaren ska vara rättslig far tillsammans med modern även om hon är sambo eller registrerad partner. Av visst intresse härvidlag är den enkätundersökning som gjorde för Kommittén om barn i homosexuella familjer (2001:10) av homosexuellas syn på barn och familjebildning som visade att många lesbiska kvinnor, även vid en möjlighet att erhålla assisterad befruktning vid sjukhus, skulle föredra en känd man som spermiegivare. I enkäten ställdes frågan om hur man helst skulle vilja skaffa barn, om alla alternativ var möjliga. 1TP PT Se även SOU 1983:42, s. 73 f. om alternativet adoption. 2TP PT Se tingsrätts beslut (Ä2286-06) i vilket rätten avslog en kvinnas ansökan om att få adoptera sin registrerade partners barn som tillkommit genom assisterad befruktning utomlands, se även Ä2273-06. Likabehandling när det gäller föräldraskap vid assisterad befruktning kvinnorna svarade att de föredrog en privat insemination, 33 pro- cent att de föredrog assisterad befruktning vid sjukhus med vald givare, medan föredrog assisterad befruktning vid sjukhus oavsett givare. Slutligen svarade av kvinnorna att de föredrog assisterad befruktning vid sjukhus utomlands. Fler än hälften av kvinnorna önskade alltså skaffa barn med en känd man (vissa svarande har fyllt i mer än ett svarsalternativ, varför det inte går att ange något exakt procenttal). I vilken ut- sträckning man också önskade att mannen skulle vara rättslig far framgår inte av undersökningen. Men en slutsats som kommittén drog var att många av dessa män sannolikt skulle komma att fungera som aktiva fäder eller på annat sätt ta en aktiv del i barnets liv. Sedan undersökningen gjordes har mycket hänt både vad gäller tillgången till behandling med assisterad befruktning och synen på föräldraskapet. Resultaten bör därför användas med stor försiktig- het om man , , vill dra generella slutsatser om sam- könade kvinnliga pars avsikt avseende det rättsliga föräldraskapet. Detta inte minst som undersökningen inte tog sikte på frågan om möjligheten att låta en partner eller sambo bli rättslig förälder vid en privat insemination. I detta sammanhang finns det också skäl att fästa avseende vid vad RFSL och HomO har anfört. De har i sina remissvar ifrågasatt resonemangen i Ds 2004:19. HomO menar att de fall där det lesbiska paret uttryckligen önskar att givaren ska vara rättslig förälder i stället för moderns partner förmodligen är ovanliga och i de fall där det alls är så torde oftast de inblandade parternas önskemål vara att både givaren och moderns livskamrat ska vara rättsliga föräldrar. I många familjekonstellationer är givaren tillsammans med modern rättslig förälder som respektive partner/sambo utövar ett aktivt föräldraskap, låt vara att vi inte har någon bild av omfattningen. Det finns ingenting som talar för att en sådan familjekonstellation inte skulle vara förenlig med barnets bästa. Barnet får, enligt nu gällande regler, två rättsliga föräldrar som båda är överens om att gemensamt utöva sitt föräldraskap. Däremot finns, precis som i andra familjebildningar där barnets rättsliga föräldrar inte lever tillsammans, endast ett begränsat rättsligt stöd för den relation som barnet utvecklat till styvföräldrarna. Jag återkommer nedan till denna fråga. Nuvarande reglering innebär emellertid att man bara kan ta hänsyn till viljan hos dem som önskar att givaren ska vara rättslig Likabehandling när det gäller föräldraskap vid assisterad befruktning När en insemination i egen regi utförs med avsikt att moderns partner eller sambo ska vara den som ska utöva föräldraskapet, dvs. när det inte finns någon avsikt att givaren ska ta del i barnets omvårdnad och försörjning, riskerar barnet att endast få en rättslig förälder. Visserligen ska, enligt nu gällande bestämmelser, fader- skapet fastställas i dessa fall men det förutsätter ju att modern medverkar till dettaTPF3FPT. Följden blir i praktiken, om modern håller fast vid överenskommelsen med givaren, att barnet endast får en rättslig förälder som relationen till moderns sambo eller partner inte har något rättsligt stöd. I linje med vad som sagts kan det ifrågasättas om en sådan ordning tillgodoser barnets intresse. För de par som önskar att moderns partner eller sambo ska bli rättslig förälder skulle man i och för sig kunna hänvisa till att de har möjlighet att söka behandling vid svensk hälso- och sjukvård. Det kan emellertid ifrågasättas om det ligger i barnets intresse att ha olika regler för samkönade och olikkönade par avseende föräldra- skapet vid insemination i egen regi särskilt som reglerna i vissa fall leder till att barnet bara får en rättslig förälder. Att förutsätta att en adoption kan komma till stånd är ju som nämnts en osäker lösning och tillgodoser inte de krav som kan ställas utifrån ett barn- perspektiv. Som RFSL framfört leder dagens reglering också till att det kvinnliga föräldraskapet blir marginaliserat och underordnat det manliga. Om reglerna för fastställande av rättsligt föräldraskap vid assiste- rad befruktning med donerade spermier eller ägg för samkönade par helt likställs med vad som gäller i olikkönade par skulle det leda till att det blir svårare för den man som är spermiegivare och som vill skaffa barn tillsammans med en kvinna i ett samkönat par att bli rättslig far. Det har i olika sammanhang framförts att man borde kunna låta modern, givaren och moderns partner eller sambo komma överens om vem som ska vara rättslig förälder jämte modern. Mot en sådan avtalsfrihet avseende det rättsliga för- äldraskapet talar emellertid att lagstiftningen på området är av indispositiv karaktär. Skälet till detta är att reglerna om föräldra- skap ska vara klara och syfta till att garantera barnet två rättsliga föräldrar. Till skydd för barnet ska bestämmelserna om det rättsliga föräldraskapet inte kunna avtalas bort. Att frångå denna grund- 3TP PT NJA 2005:42 Rättsfallet slår fast att bestämmelserna om det rättsliga faderskapet gäller oavsett om modern och givaren träffat överenskommelser om barnets omvårdnad och faderskapets ekonomiska rättsverkningar. Likabehandling när det gäller föräldraskap vid assisterad befruktning läggande princip skulle kräva noggranna analyser och det kan ifrågasättas om det skulle vara förenligt med barnets bästa. Om man skulle vilja förbättra männens möjlighet att bli fäder skulle man kunna överväga en ordning som ger en man och en kvinna rätt till assisterad befruktning enligt lagen om genetisk integritet m.m., även om de inte är makar eller sambor med var- andra och oberoende av om kvinnan är sambo med någon annan person. Enda begränsningen skulle vara att kvinnan inte är partner eller gift med någon annan man. Mannen, dvs. spermiegivaren, skulle på samma sätt som vid insemination med makes eller sambos spermier, förutsättas samtycka till inseminationen och skulle på grundval av sitt samtycke anses vara far till barnet. I de fall spermier från en anonym givare används skulle även fortsätt- ningsvis samtycke från kvinnans make, partner eller sambo vara en förutsättning för tillgång till behandling. Det ligger dock inte inom ramen för utredningens direktiv att överväga denna fråga och det kan också diskuteras om ett sådant avsteg från den föreslagna utgångspunkten att det är samlevnadsformen i kombination med samtycket som konstituerar det rättsliga föräldraskapet skulle bidra till den tydlighet som eftersträvas på området. 4.2.4Påverkar bestämmelserna om det rättsliga föräldraskapet barnets möjlighet att få information om sitt genetiska ursprung?