sou · GWB355 · 2008-06-02 00:00:00 — Befogenheter enligt gällande rätt har rätt att utfärda de förelägganden och förbud som behövs för att lagen eller föreskrifter meddelade med stöd av lagen ska efterlevas. Myndigheten får också besluta om vite (5 §). För tillsyn enligt lagen har rätt att få tillträde till fartyg, fordon, områden, anläggningar, byggnader, lokaler och andra utrymmen där fisk eller fiskprodukter hanteras (6 § första stycket). Vidare får myndigheten göra de undersökningar och ta de prover som behövs och har dessutom rätt att på begäran få de upp- lysningar och handlingar som behövs för tillsynen (6 § andra stycket). På begäran ska polisen lämna den hjälp som behövs för tillsynen (6 § tredje stycket). Inte heller lagen om EG:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken ger en uttrycklig rätt att, utöver tillträde, också få stoppa fartyg eller fordon. Enligt 1 § första stycket 3 LKP har en kustbevakningstjänsteman rätt att ingripa mot brott vid fiske och har då de befogenheter som följer av LKP. Rätten att ingripa omfattar såväl brott mot 40 § andra stycket fiskelagen som 11 § lagen om EG:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken. Lagen (1981:533) om fiskevårdsområden syftar till att samordna fiskets bedrivande och fiskevården genom att sammanföra två eller flera fastigheter till ett fiskevårdsområde. Inom ett sådant område bildar fiskerättsinnehavarna en fiskevårdsområdesförening. Lagen innehåller en särskild straffbestämmelse (30 §). Under förutsätt- ning att en gärning inte är belagd med straff i annan författning kan den som har rätt att fiska inom ett fiskevårdsområde och som bryter mot de regler som enligt stadgarna eller fiskestämmans beslut gäller Befogenheter enligt gällande rätt för fisket inom sådant område dömas till böter. Brottet får emeller- tid endast åtalas av åklagare efter angivelse av målsägande. Enligt 1 § första stycket 3 LKP har en kustbevakningstjänsteman rätt att ingripa mot brott vid fiske och har då de befogenheter som följer av LKP. Rätten att ingripa omfattar även straffbestämmelsen i lagen om fiskevårdsområden. Jaktlagen (1987:259) och jaktförordningen (1987:905) innehåller civil- rättsliga bestämmelser som reglerar jakträtten, frågor om viltvård och hur jakt får bedrivas inom svenskt territorium. Jaktlagen gäller även inom ekonomiska zon samt beträffande jakt från svenskt fartyg på det fria havet utanför den ekonomiska zonen (1 § andra stycket). Av lagen följer bl.a. att fastighetsägaren har jakträtt på allmänt vatten, som gränsar till en fastighets strand, intill från strandlinjen. På annat allmänt vatten liksom på sådana , klippor och skär, som inte hör till något hemman, får jakt bedrivas endast efter särskilt tillstånd. Regeringen eller, efter regeringens bestämmande, får genom beslut i det särskilda fallet eller genom föreskrifter meddela tillstånd (12 §). I lagen finns ansvarsbestämmelser. Brotten rubriceras som jakt- brott eller grovt jaktbrott (43 och 44 §§). I straffskalan för dessa brott ingår fängelse. För vissa brott är straffet böter (45 §). Otillåten jakt i ett särskilt skyddsvärt område kan utgöra ett brott mot om- rådesskydd enligt 29 kap. 2 § . Påföljden för sådana brott är böter eller fängelse i högst . Enligt 52 § jaktförordningen ska den som jagar medföra jaktkort som visar att viltvårdsavgiften är betald. Kortet ska på uppmaning visas upp för bl.a. tjänsteman vid . Enligt 9 a § jaktförordningen förbjuds jakt på val från svenskt fartyg på det fria havet utanför ekonomiska zon. Befogenheter enligt gällande rätt Den som har begått brott enligt jaktlagen inom ekono- miska zon döms vid svensk domstol, även om 2 kap. 2 eller 3 § inte är tillämplig (51 a §). Enligt 1 § första stycket 2 LKP har en kustbevakningstjänsteman rätt att ingripa mot brott vid jakt och har då de befogenheter som följer av LKP. En tjänsteman vid har dessutom enligt 47 § jaktlagen rätt att under vissa förhållanden ta egendom i beslag. Beslagsrätten gäller om någon ertappas på bar gärning då han begår jaktbrott. Beslag får avse vilt och sådan egendom som enligt jakt- lagen kan antas bli förverkad eller som kan antas ha betydelse för utredningen om brottet. Har egendom tagits i beslag ska detta skynd- samt anmälas till polisen eller åklagare. Vapenlagen (1996:67) innehåller regler om skjutvapen och ammuni- tion samt vissa föremål som jämställs med skjutvapen, t.ex. tårgas, slutstycken och anordningar som kan bäras i handen och är avsedda att med elektrisk ström bedöva människor eller tillfoga dem smärta (1 kap. 1–3 §§). Lagen reglerar också bl.a. tillståndsplikt, register, utlåning, förvaring och transport av vapen samt straff och förver- kande. Den som uppsåtligen innehar ett skjutvapen utan att ha rätt till det eller överlåter eller lånar ut ett skjutvapen till någon som inte har rätt att inneha vapnet döms för vapenbrott till fängelse i högst eller, om brottet är grovt, till fängelse i lägst och högst . Om gärningen har begåtts av oaktsamhet, eller om brottet är ringa, döms till böter eller fängelse (9 kap. 1 §). Till samma straff döms den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bl.a. missbrukar rätten att inneha ett skjutvapen genom att använda det för något annat ändamål än det som han eller hon är berättigad till, bryter mot bestämmelserna om förvaring, innehar ammunition utan att ha rätt till det eller inte följer ett beslut om att Befogenheter enligt gällande rätt lämna över ammunition för inlösen eller överlåter ammunition till någon som inte har rätt att inneha ammunitionen (9 kap. 2 §). Vidare döms den till böter som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot bestämmelser om att på visst sätt anmäla utförsel eller utlåning av skjutvapen (9 kap. 3 §) Lagen reglerar inte olovlig införsel av vapen eller ammunition och försök till sådant brott. Detta regleras i stället i smugglings- lagen (9 kap. 4 §). Det är framför allt när en kustbevakningstjänsteman ingriper vid brott mot jaktlagstiftningen som de administrativa bestämmelserna i vapenlagen om omhändertagande aktualiseras. Personal vid bl.a. får nämligen, om risken för missbruk är överhängande, ta hand om vapen eller ammunition även utan ett beslut av polismyndigheten (6 kap. 4 § andra stycket). En sådan åtgärd ska skyndsamt anmälas till polismyndigheten, som ska pröva om omhändertagandet ska bestå. Vidare har personal vid rätt att omhänderta ett skjutvapen som någon medför utan att kunna visa att han eller hon har rätt att inneha vapnet (6 kap. 4 a §). Enligt 1 § första stycket 2 LKP får en kustbevakningstjänsteman ingripa mot brott vid jakt. Det är tveksamt om den bestämmelsen ger stöd för att ingripa också vid brott mot vapenlagstiftningen. Personal vid har dock samma rätt som en polisman att ta sådan egendom i beslag som skäligen kan antas vara förverkad enligt vapenlagen (9 kap. 6 §). Befogenheter enligt gällande rätt 11.47Lagen om skatt på energi Lagen (1994:1776) om skatt på energi innehåller bestämmelser om energiskatt, koldioxidskatt och svavelskatt på bränslen samt energi- skatt på elektrisk kraft. Eftersom det gäller olika skattesatser bero- ende på hur energin används, ska bränsle i vissa fall förses med märkämnen. Syftet är att hindra att lågbeskattat bränsle används i strid med bestämmelserna i lagen. Enligt 2 kap. 9 § får en bränsletank som förser motor på bl.a. båt med bränsle inte innehålla någon oljeprodukt som enligt föreskrift- er som meddelats med stöd av lagen är försedd med märkämnen. Undantag gäller för båtar för vilka fartygstillstånd meddelats enligt fiskelagen. I 10 kap. 1 och 2 §§ straffbeläggs bl.a. att i strid med lagen avlägsna märkämnen från oljeprodukter eller att på annat sätt ta befattning med oljeprodukter för vilka energiskatt inte betalats i enlighet med lagen. I straffskalan ingår böter eller fängelse . Om brottet har rört betydande värden eller det i annat fall är att anse som grovt döms till fängelse i högst , om för- farandet inte utgör led i en gärning som är belagd med strängare straff i skattebrottslagen (1971:69). Polismyndigheterna ska övervaka att straffbestämmelserna i lagen efterlevs när det gäller motordrivna fordon, medan har motsvarande uppgift vid gränskontroll och ska ut- öva tillsyn över båtar (10 kap. 9 §). Polismyndigheterna ska emeller- tid utöva sådan tillsyn inom områden som inte övervakas av Kust- bevakningen. uppdrag enligt lagen är att bevaka att det inte i strid med lagen används märkta oljeprodukter i båtar eller att märkämnen avlägsnas. För att kunna kontrollera att bestämmelserna i lagen följs har Kust- bevakningen som tillsynsmyndighet rätt att få tillträde till låsta ut- rymmen i båtar. Myndigheten har vidare rätt att få de upplysningar, handlingar och prov som behövs för tillsynen (10 kap. 10 §). Befogenheter enligt gällande rätt Med stöd av 1 § första stycket 12 LKP har en kustbevakningstjänste- man rätt att ingripa mot brott som rör användning och märkning av oljeprodukter och har då de befogenheter som följer av LKP. Internationellt samarbete rörande brottsbekämpning och internationell rättslig hjälp 11.48Lagen och förordningen om internationellt polisiärt samarbete Som ett led i finns i lagen (2000:343) om inter- nationellt polisiärt samarbete bestämmelser om samarbete mellan svenska brottsbekämpande myndigheter och motsvarande myndig- heter i andra medlemsstater i EU samt i och . I lagen regleras bl.a. i vilken utsträckning utländska tjänstemän får verka i när de övervakar eller förföljer en utlänning som har tagit sig in i från ett annat land och vice versa. Som svenska tjänste- män räknas enligt lagen svenska polismän, tulltjänstemän och kust- bevakningstjänstemän, när de enligt lag eller annan författning har polisiära befogenheter (2 §). Gränsöverskridande övervakning kan innebära överskridande av alla typer av gränser och skiljer sig därmed i ett väsentligt avseende från gränsöverskridande förföljande, som bara får ske över en land- gräns (4 §). Enligt huvudregeln ska samtycke till gränsöverskridande övervak- ning inhämtas i förväg, alltså innan gränsen överskrids. Begäran ska ställas till en av varje land särskilt utsedd centralmyndighet, för svensk del . I brådskande fall kan dock verksam- heten fortsätta över gränsen till mottagande stat, utan föregående samtycke. I sådana fall ska mottagande stat kontaktas senast i sam- band med gränsöverskridandet. Berörd svensk myndighet ska dessutom samråda med vederbö- rande polismyndighet eller åklagare, innan den fattar beslut om sam- tycke till gränsöverskridande övervakning in i om det pågår Befogenheter enligt gällande rätt en förundersökning i avseende den person som är föremål för övervakningen.TPF105FPT Om de utländska tjänstemännen använder statsfartyg eller stats- luftfartyg ska samråd också ske med Försvarsmakten innan samtycke till gränsöverskridande övervakning eller gränsöverskridande för- följande ges. All övervakning in på en annan stats territorium ska ske med iakt- tagande av den statens lagar och de övriga villkor som mottagande stats myndigheter ställer upp. Fortsatt förföljande över gräns är ett mer ingripande förfarande än övervakning (5 §). En Schengenstats polismän får i vissa fall förfölja en flyende gärningsman över gränsen in till en grannstat som är ansluten till . Det huvudsakliga syftet med för- följandet ska vara att säkerställa ett utlämningsförfarande till den Schengenstat varifrån förföljandet upptogs. För att fortsatt förföljande ska bli aktuellt krävs att den flyende antingen har tagits på bar gärning för vissa brott eller för medhjälp till sådant brott, eller har rymt från häkte eller fängelse (5 §). Enligt huvudregeln får förföljande ske först efter samtycke från den mottagande staten. Om de förföljande inte hinner eller inte kan inhämta samtycke i förväg kan kravet frångås (5 § andra stycket). Den mottagande staten ska dock underrättas om förföljandet senast i samband med att gränsen passeras. Den mottagande staten har alltid rätt att när som helst beordra att förföljandet på dess territorium genast ska upphöra. Den har också rätt att meddela instruktioner som de förföljande polismännen ska lyda. Vidare ska allt förföljande in på ett annat lands territorium ske med iakttagande av den mot- tagande statens lagar och de övriga villkor som landet ställer upp i enlighet med konventionens bestämmelser. Förföljande tjänstemän får stoppa och omhänderta den flyende till dess att det mottagande landets tjänstemän kan överta omhänder- tagandet eller identifiera den flyende (6 §). När en person omhän- dertas får utländska tjänstemän av säkerhetsskäl kroppsvisitera den omhändertagne, omhänderta föremål och belägga den omhändertagne med handfängsel (7 §). I lagen regleras också polisiärt samarbete i . Danska polismän har på svenskt territorium på Öresundsförbindel- sen bl.a. samma befogenheter att ingripa mot hot mot den allmänna 105TP PT 1 § förordningen (2000:388) om internationellt polisiärt samarbete. Befogenheter enligt gällande rätt ordningen och säkerheten som svenska polismän har enligt lag eller annan författning (9 §). Varje Schengenstat ska anmäla vilka slags tjänstemän som har rätt att genomföra fortsatt övervakning eller förföljande in på en annan Schengenstats territorium. För svensk del har anmälts polismän, tulltjänstemän när de har polisiära befogenheter samt tjänstemän vid i samband med övervakning till sjöss. Denna förklaring har tagits in i det svenska anslutningsavtalet.TPF106FPT Lagen ger således en tjänsteman vid rätt att i vissa fall utföra gränsöverskridande övervakning in på ett annat lands sjöterritorium (15 §). får också i ett enskilt fall överlämna ett sådant ärende till . Har detta skett, ansvarar även för andra kontakter med anledning av ärendet (15 § andra stycket). I befogenheterna ingår att stoppa och omhänderta den flyende till dess att den andra statens tjänstemän kan överta omhändertagan- det eller identifiera den flyende (6 § andra stycket). 11.49Lagen och förordningen om internationellt tullsamarbete Liksom det finns internationellt polissamarbete, samarbetar och med andra länders tullmyndigheter. Detta samarbete regleras i lagen (2000:1219) om internationellt tullsam- arbete. Syftet är att förhindra, upptäcka, utreda och beivra överträ- delser av tullbestämmelser. I lagen anges att eller annan behörig myndighet ska bistå utländsk myndighet och mellanfolklig organisation. Behöriga myndigheter är , polis- myndigheter, och (1kap. 5 §). har ansvaret för samordningen av samarbetet. Vid internationellt tullsamarbete kan de svenska myndigheterna agera endast inom ramen för sina befogenheter enligt nationell lag- stiftning (1 kap. 3§). 106TP PT Prop. 1997/98:42 s. 20. Befogenheter enligt gällande rätt Samarbetet får inte innebära att en åtgärd vidtas som strider mot svensk författning eller svenska allmänna rättsprinciper. Samarbetet består bl.a. i att länderna självmant eller efter ansökan ska delge varandra uppgifter som behövs för tullsamarbetet. Detta gäller även om uppgiften omfattas av sekretess enligt sekretesslagen. Svensk myndighet har också rätt att inleda utredning om överträdelse av tullbestämmelser i en annan stat. I en sådan utredning får utländsk tjänsteman närvara. Enligt 2 kap. 10 § lagen om internationellt tullsamarbete får en tjänsteman vid eller i samband med utredning av brott som också motsvarar brott enligt svensk lag vidta åtgärder enligt 19–20 §§, 22 § och 26 § samt 27 § första och andra styckena smugglingslagen. I avsnitt 11.5 har vi redogjort för vad det innebär. omfattas av regleringen när myn- digheten utför gränskontroll till sjöss eller medverkar i polisens eller kontrollverksamhet rörande person- eller varukontroll.TPF107FPT På samma sätt som i lagen om internationellt polisiärt samarbete regleras rätten att företa gränsöverskridande övervakning och gräns- överskridande förföljande. I befogenheterna ingår att stoppa och omhänderta en flyende gärningsman till dess att den andra statens tjänstemän kan överta omhändertagandet eller identifiera den flyende (3 kap. 3 §). En grundläggande förutsättning för att kunna använda tvångs- medel inom ramen för det internationella tullsamarbetet är att den aktuella gärningen utgör ett brott såväl i den ansökande staten som i . Tvångsmedel får inte användas i syfte att säkra förverkande av egendom utan endast i utredningssyfte. Om en åtgärd i samband med utredningen kräver åklagares eller domstols beslut enligt 23, 27 eller 28 kap. eller smugglingslagen, ska ansökan i den delen betraktas som en ansökan om rättslig hjälp och handläggas enligt reglerna i lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål. Lagen reglerar, som nämnts, gränsöverskridande övervakning. Med detta avses att en utländsk tjänsteman får fortsätta en i sin stat påbörjad övervakning av en gärningsman som är skäligen misstänkt 107TP PT Prop. 1999/2000:122 s. 30 f. Befogenheter enligt gällande rätt för brott som anges i artikel 19.2 i tullsamarbetskonventionen, om eller annan svensk behörig myndighet samtycker till det. De brott som avses är bl.a. olaglig handel med narkotika och psy- kotropa ämnen, vapen, ammunition, sprängämnen, kulturföremål, farligt och giftigt avfall, kärnmaterial och material eller utrustning avsedd för framställning av kärnvapen samt gränsöverskridande han- del med skattepliktiga varor för att undgå skatt (3 kap. 1 §). Om föregående samtycke inte hinner inhämtas får övervakningen ändå fortsätta, men då måste den utländska tjänstemannen i samband med gränsöverskridandet anmäla detta till eller annan behörig myndighet så snart det är möjligt samt begära svenskt bistånd i utredningen. Till skillnad mot gränsöverskridande övervakning får gränsöver- skridande förföljande bara ske om en person tas på bar gärning i färd med att begå ett brott på vilket fängelse finns i den svenska straffskalan, vilket exempelvis gäller smugglingsbrott som inte är ringa (3 kap. 2 §). En svensk behörig tjänsteman har rätt att i brådskande fall på motsvarande sätt övervaka eller förfölja en misstänkt in på en angrän- sande stats territorium. Som framgått ovan är behörig myndighet enligt lagen. 11.50Lagen om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder Om en europeisk stat har meddelat ett rättsligt avgörande och begär att en annan stat ska gripa och överlämna en eftersökt person för lagföring eller verkställighet tillämpas lagen (2003:1156) om över- lämnande från enligt en europeisk arresteringsorder. Lagen tillämpas också för överlämnade av svenska medborgare. Enligt 2 kap. 2 § ska överlämnande ske antingen om överläm- nandet avser lagföring (om gärningen utgör brott enligt svensk lag- stiftning samt det för brottet är föreskrivet en frihetsberövande på- följd ) eller om överlämnandet avser verkställighet (och den utdömda påföljden innebär ett frihetsberövande ). I lagen anges också när överlämnande inte får ske (2 kap. 3–6 §§). Det gäller bl.a. om arresteringsordern är bristfällig, om den eftersökte ska överlämnas till tredje stat eller Internationella Befogenheter enligt gällande rätt brottmålsdomstolen, om den dömde var när gärningen begicks eller om överlämnandet skulle strida mot Europakonven- tionen. En arresteringsorder kan översändas genom Schengens informa- tionssystem eller annat system för eftersökning av personer som är misstänkta för brott. En arresteringsorder kan också skickas direkt till behörig åklagare i den region där man antar att den eftersökte befinner sig (4 kap. 1 §). Allmän åklagare är ansvarig för handläggningen av ärenden om överlämnande. Åklagaren utreder om det finns grund för överläm- nande och fattar beslut om anhållande av eller reseförbud eller anmäl- ningsplikt för den efterlyste (4 kap. 3 §). Allmän domstol beslutar om överlämnande, men åklagaren får avslå en begäran. I brådskande fall får en tjänsteman vid , även utan ett anhållningsbeslut, gripa den som är efterlyst i en arresteringsorder som har översänts genom Schengens informationssystem (4 kap. 5 § lagen). har direktåtkomst till detta enligt 10 § förordningen (2000:836) om Schengens informationssystem. Om arresteringsordern innehåller en begäran om beslag får, i samband med att den eftersökte frihetsberövas, husrannsakan göras för att söka efter föremål som får tas i beslag. Enligt huvudregeln beslutar åklagaren om sådan husrannsakan, men i brådskande fall får en kustbevakningstjänsteman göra husrannsakan utan föregående beslut (4 kap. 7 § lagen). När någon har gripits ska åklagaren genast inleda en utredning om det finns förutsättningar för överlämnande från . Utred- ningen ska göras enligt bestämmelserna om förundersökning i brott- mål (4 kap. 3 §). 11.51Lagen om vissa former av internationellt samarbete i brottsutredningar Lagen (2003:1174) om vissa former av internationellt samarbete i brottsutredningar genomför ett rambeslut, vars syfte är att förbättra det polisiära och straffrättsliga samarbetet mellan EU:s medlemsstater Befogenheter enligt gällande rätt i kampen mot den gränsöverskridande brottsligheten.TPF108FPT Behöriga myndigheter i två eller flera medlemsstater får genom en överens- kommelse inrätta en gemensam utredningsgrupp för brottsutredning i en eller flera av de medlemsstater som inrättar gruppen. När så skett mellan myndigheter i och i en eller flera andra EU- stater, tillämpas lagen om gemensamma utredningsgrupper för brotts- utredningar. De utredningsgrupper som inrättas med stöd av någon annan internationell överenskommelse omfattas inte av lagen. En gemensam utredningsgrupp får endast inrättas för ett särskilt syfte och för begränsad tid (2 §). Om förundersökning har inletts i , får beslut om inrättande av en utredningsgrupp fattas av den åklagare eller den myndighet som leder förundersökningen. Om svensk förundersökning varken pågår eller inleds kan Riksåklagaren, , eller besluta om att inrätta en gemensam utredningsgrupp (3 §). kan komma att ingå en överenskommelse om att inrätta en gemensam utredningsgrupp som ska vara verksam antingen i eller i en annan medlemsstat inom unionen i två situationer. Den ena är om leder en förundersök- ning.TPF109FPT Den andra är om det inte pågår någon svensk förundersök- ning och det inte heller finns några skäl att inleda en dylik för brotten i fråga, men det ändå finns ett behov för och en utländsk myndighet att tillsätta en gemensam utrednings- grupp. Om en åklagare beslutar att inrätta en utredningsgrupp med svenskt deltagande kan även tjänstemän från , polis- män eller tulltjänstemän delta i denna. Det ska framgå av överenskommelsen vilka tjänstemän som ingår i den gemensamma utredningsgruppen och gruppen ska vara verksam. Lagen ger inte några särskilda befogenheter att vidta åtgärder. Om det för den gemensamma utredningsgruppens arbete krävs att en utredningsåtgärd vidtas i , och åtgärden i fråga inte kan utföras inom ramen för en pågående svensk förundersökning, kan en svensk 108TP PT Rådets rambeslut av om gemensamma utredningsgrupper, 2002/465/RIF, prop. 2001/02:71 och 2003/04:4. 109TP PT Gäller bara vissa brott mot vattenföroreningslagen, se avsnitt 11.3.3. Befogenheter enligt gällande rätt tjänsteman, t.ex. vid , som deltar i utredningsgrup- pen ansöka om den utredningsåtgärd som behövs för den gemen- samma gruppens arbete i . I fråga om en sådan ansökan tillämpas lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål på mot- svarande sätt som om ansökan hade gjorts av en utländsk myndighet (4 §), se nästa avsnitt. Lagen innehåller också vissa bestämmelser om s.k. kontrollerade leveranser (10–14 §§). Med detta avses att en viss förbjuden vara, oftast narkotika, tillåts passera gränsen utan att myndigheterna ingri- per, i syfte att man ska kunna spåra upp de personer som ligger bakom brottet. Sedan åklagare har lämnat sitt tillstånd till en kontrollerad leverans, kan begära att en sådan ska företas utom- lands. Har en utländsk myndighet begärt att få genomföra en kon- trollerad leverans i kan delta i övervak- ningen av leveransen om detta är nödvändigt för genomförandet. 11.52Lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål