sou · GVB334 · 2008-01-01 00:00:00 — Artikel 31 behandlar barns rätt till vila och fritid, rätt till lek och rekreation anpassad till barnets ålder samt rätt att fritt delta i det kulturella och konstnärliga livet. I artikeln betonas att konventions- staterna skall respektera och främja barnets rätt att till fullo delta i det kulturella och konstnärliga livet samt att de skall uppmuntra tillhandahållandet av lämpliga och lika möjligheter för kulturell och konstnärlig verksamhet samt för rekreations- och fritidsverksamhet. 4TP PT Implementation Handbook for the Convention on the Rights of the Child, utgiven av 2002, s. 412 och 415. 1.2.3FN:s kommitté för barnets rättigheter efterlevnad övervakas av för bar- nets rättigheter. Kommittén består av arton experter, som väljs av konventionsstaterna. Experterna skall tillsättas i kraft av sin person- liga kapacitet och inte som representanter för de stater de kommer ifrån. Enligt artikel 44 i skall konventionsstaterna rapportera till kommittén för barnets rättigheter om de åtgärder som de har vidtagit för att uppfylla åtagandena enligt konventionen. En första rapport skall avges från det att konventionen har trätt i kraft i förhållande till den berörda staten och därefter skall rapporter lämnas var femte år. Kommittén kan också begära kom- pletterande information från staterna om hur konventionens bestäm- melser genomförs. har lämnat tre rapporter till kommittén för barnets rättigheter (1992, 1997 och 2002, se närmare avsnitt 2.3 nedan). fjärde rapport skall lämnas . För att främja ett effektivt genomförande av bestämmelser och internationellt samarbete på området har () och andra FN-organ enligt artikel 45 rätt att vara representerade vid kommitténs granskning av de rapporter som konventionsstaterna har lämnat in. Kommittén har också möjlighet att bjuda in kompetenta organ och organisationer (som t.ex. frivillig- organisationer och nationella barnombudsmän) att komma med råd om hur konventionen kan genomföras samt att låta FN-organen lämna egna rapporter om konventionens tillämpning. Mot bakgrund av den information som erhållits kan kommittén avge förslag eller allmänna rekommendationer till berörda konventionsstater. 1.3Rådets direktiv om miniminormer för mottagande av asylsökande i medlemsstaterna Inom Europeiska unionen gäller rådets direktiv /9/EG av om miniminormer för mottagande av asylsökande i medlemsstaternaTPF5FPT. Direktivet är enligt artikel 3 enbart tillämpligt på asylsökande. Asyl- sökande definieras i direktivets andra artikel som en tredjelandsmed- borgare (dvs. en person som är medborgare i en stat utanför Euro- 5TP PT EUT L 31, , s. 18–25. peiska unionen) eller statslös person som har lämnat in en asyl- ansökan som inte slutligt har avgjorts. Genom denna definition un- dantas inte bara de utlänningar som har fått ett slutligt avslag på sin ansökan om asyl, utan också de som har beviljats uppehållstillstånd med tillfälligt skydd eller uppehållstillstånd efter tillfälligt skydd med stöd av bestämmelserna i 21 kap. 2, 3, 4 eller 6 § UtlL. För den sistnämnda gruppen finns emellertid ett särskilt EG-direktiv, rådets direktiv /55/EG av om miniminormer för att ge tillfälligt skydd vid massiv tillströmning av fördrivna personer och om åtgärder för att främja en balans mellan medlemsstaternas insatser för att ta emot dessa personer och bära följderna av dettaTPF6FPT. Direktiv /55/EG innehåller bestämmelser om rätt till utbildning som i stort sett motsvarar regleringen i direktiv /9/EG. Enligt artikel 10 i direktiv /9/EG skall medlemsstaterna be- vilja underåriga asylsökande tillträde till utbildningsväsendet på lik- nande villkor som de egna medborgarna, så länge som en utvisnings- åtgärd inte har verkställts mot dem eller deras föräldrar. Rätten till utbildning gäller för den som inte har uppnått laglig myndighets- ålder i den stat där asylansökan har lämnats in eller prövas. Medlems- staterna får emellertid inte vägra någon att fortsätta påbörjad skol- gång endast på grund av att denne har uppnått myndighetsåldern. Tillgång till undervisningssystemet skall som huvudregel ges från det att asylansökan har lämnats in av den under- årige eller dennes föräldrar. Medlemsstaterna får föreskriva att rätten till utbildning skall begränsas till att gälla det offentliga utbildnings- väsendet. Dessutom får medlemsstaterna erbjuda dem som omfattas av direktivet undervisning i annan form än vad de egna medborgarna har rätt till, om det på grund av den underåriges särskilda situation inte är möjligt att ge tillträde till det vanliga utbildningsväsendet i landet. Enligt artikel 10 skall undervisning ges så länge som en utvisnings- åtgärd inte har verkställts. När direktivet genomfördes i tolkades artikel 10 så att rätten till undervisning, trots att direktivet enligt artiklarna 2 och 3 endast gäller för den vars asylansökan ännu inte slutligt avgjorts, även avser tiden från det att ett slutligt avvis- nings- eller utvisningsbeslut har fattats till dess att beslutet har verk- ställts. Den utredning som föregick genomförandet av direktivet i ansåg emellertid att det inte är sannolikt att artikel 10 innebär en rätt till utbildning även för personer som undanhåller sig verk- 6TP PT EUT L 212, , s. 12. ställighet av ett beslut om avvisning eller utvisning. Utredningen hänvisade härvid särskilt till artikel 16 i direktivet, som föreskriver en möjlighet till inskränkning och indragning av mottagningsvillkoren när en asylsökande underlåter att uppfylla vissa krav som kan ställas för att asylförfarandet skall kunna fortgå på ett korrekt sätt. Den svenska lagstiftningen ansågs därmed uppfylla direktivets krav. (SOU 2003:89 s. 81, se även avsnitt 2.6). Den nu gällande utlänningslagen (2005:716) trädde i kraft , varvid den tidigare utlänningslagen (1989:529) upphörde att gälla. före den nya lagens ikraftträdande tillämpades en tillfällig lagstiftning, som innebar större möjligheter för vissa grupper av utlänningar som fått ett lagakraftvunnet avvis- nings- eller utvisningsbeslut att erhålla uppehållstillstånd efter för- nyad prövning (den tillfälliga lagstiftningen behandlas närmare i av- snitt 1.4.1.6). Utlänningslagen reglerar bl.a. villkor för inresa, vistelse och arbete i , uppehållsrätt, flyktingar och skyddsbehövande i övrigt, uppehållstillstånd, avvisning och utvisning samt verkställighet av be- slut om avvisning och utvisning. Lagen kompletteras av utlännings- förordningen (2006:97). 1.4.1.1Barnets ställning enligt utlänningslagen Med barn avses enligt 1 kap. 2 § utlänningslagen (UtlL) en person som är . I 1 kap. 10 § UtlL finns en portalbestämmelse om barnets bästa. Enligt denna bestämmelse skall, i fall som rör ett barn, särskilt be- aktas vad hänsynen till barnets hälsa och utveckling samt barnets bästa i övrigt kräver. Portalbestämmelsen skall alltid beaktas vid pröv- ning av ärenden som berör barn. Bestämmelsen infördes i utlän- ningslagen 1997 i syfte att uppfylla bestämmelserna i artikel 3 i barn- konventionen. Vid bestämmelsens tillkomst anförde regeringen att det finns starka skäl att ta hänsyn till barn i asylprocessen, dels då de oftast inte själva har valt att lämna sitt land och i mindre grad än vuxna kan överblicka konsekvenserna av ett sådant beslut, dels då deras tidsperspektiv skiljer sig från vuxnas (prop. 1996/97:25 s. 246). Regeringen påpekade dock att skyldigheten att ta hänsyn till bar- nets bästa inte får ges en så långtgående innebörd att det nästan blir ett eget kriterium för uppehållstillstånd att vara barn, då en sådan tolkning skulle kunna medföra en risk för att barn utnyttjas i fall där önskan att bosätta sig i ett visst land är stark men skyddsskälen otillräckliga. I samband härmed anfördes följande: Ett element av detta kan finnas med när barn göms, när upprepade nya ansökningar lämnas in så att asylprocessen förlängs eller när identiteten undanhålls. En börda av förhoppningar och ansvar läggs här på barnen som svårligen kan vara förenlig med omtanke om barnens bästa. Mest tragiskt är det när ensamma barn utan asylskäl sänds iväg för att själva finna sig en bättre framtid i ett främmande land utan föräldrarna, med eller utan avsikt att dessa senare skall kunna återförena sig med barnet i det nya landet. Regeringen erinrade också om att det i det enskilda ärendet måste göras en avvägning för varje barn som berörs av beslutet (a. prop. s. 247 f.). I utlänningslagens andra kapitel regleras villkoren för att en utlänning skall få resa in i samt vistas och arbeta i . Ett uppehållstillstånd är ett tillstånd att vistas i . (2 kap. 4 § UtlL). Enligt 2 kap. 5 § UtlL skall en utlänning som vistas i ha uppehållstillstånd. Uppehållstillståndet kan vara tidsbegränsat eller permanent. Medborgare i , , och är enligt 2 kap. 8 § UtlL undantagna från kravet på uppehållstillstånd. Uppehållstillstånd behövs inte heller för EU- medborgare eller familjemedlemmar till EU-medborgare som har uppehållsrätt. Av 5 kap. UtlL framgår att uppehållstillstånd kan beviljas på fem huvudsakliga grunder; uppehållstillstånd som skyddsbehövande, på grund av anknytning, på grund av internationella åtaganden, på grund av arbete eller försörjning på annat sätt eller på grund av synnerligen ömmande omständigheter. I 4 kap. 1 § UtlL definieras begreppet flykting. Enligt denna bestäm- melse är en flykting en utlänning som befinner sig utanför det land som utlänningen är medborgare i, därför att han eller hon känner välgrundad fruktan för förföljelse på grund av ras, nationalitet, religiös eller politisk uppfattning eller på grund av kön, sexuell läggning eller annan tillhörighet i en viss samhällsgrupp, och inte kan, eller på grund av sin fruktan inte vill, begagna sig av med- borgarlandets skydd. Flyktingstatusen gäller oberoende av om det är landets myndigheter som är ansvariga för förföljelsen eller om dessa inte kan erbjuda trygg- het mot förföljelse från enskilda. Även en utlänning som är statslös och som på grund av fruktan för förföljelse befinner utanför det land där han eller hon har haft sin vanliga vistelseort och som inte kan, eller på grund av fruktan inte vill, återvända dit betraktas som flykting. Med skyddsbehövande i övrigt avses enligt 4 kap. 2 § UtlL en utlänning som i annat fall än de ovan beskrivna befinner sig utanför det land som utlänningen är medborgare, för att han eller hon känner välgrundad fruktan för att straffas med döden eller ut- sättas för kroppsstraff, tortyr eller annan omänsklig eller förned- rande behandling eller bestraffning, behöver skydd på grund av yttre eller inre väpnad konflikt eller på grund av andra svåra motsättningar i hemlandet känner en välgrundad fruktan att utsättas för allvarliga övergrepp, eller inte kan återvända till sitt hemland på grund av en miljökata- strof. Motsvarande gäller för en statslös utlänning som befinner sig utan- för det land där han eller hon har haft sin vanliga vistelseort. Enligt 5 kap. 1 § UtlL har flyktingar och andra skyddsbehövande rätt till uppehållstillstånd. Uppehållstillstånd får dock vägras under vissa i paragrafen närmare angivna omständigheter, exempelvis om det finns synnerliga skäl med hänsyn till rikets säkerhet eller om ut- länningen före ankomsten till har uppehållit sig i ett annat land där han eller hon är skyddad mot förföljelse och mot att sändas vidare till ett land som inte erbjuder motsvarande skydd. Den som ansöker om uppehållstillstånd som flykting eller som skyddsbehövande i övrigt betraktas som asylsökande. Uppehållstillstånd på grund av anknytning I 5 kap. 3 och 3 a §§ UtlL finns bestämmelser om när uppehållstill- stånd skall respektive får ges till en utlänning som är nära anhörig till någon som är bosatt eller har beviljats uppehållstillstånd för bo- sättning i . Uppehållstillstånd på grund av internationella åtaganden I 5 kap. 4 § UtlL regleras rätten till uppehållstillstånd på grund av internationella åtaganden. Enligt paragrafen skall uppehålls- tillstånd ges till den som omfattas av ett beslut från ett internationellt organ om att ett beslut om avvisning eller utvisning i ett enskilt ärende strider mot ett svenskt konventionsåtagande, såvida inte syn- nerliga skäl talar mot att uppehållstillstånd ges. Uppehållstillstånd på grund av arbete eller försörjning på annat sätt Enligt 5 kap. 5 § UtlL får permanent uppehållstillstånd beviljas en utlänning som har erbjudits en tillsvidareanställning i landet, om ut- länningen har särskilda kvalifikationer och behovet av arbetskraft inte kan fyllas av arbetssökande inom landet eller genom rekryte- ring från en annan EES-stat eller från . Uppehållstillstånd får enligt samma paragraf även beviljas en utlänning som har sin för- sörjning ordnad på annat sätt än genom anställning. Uppehållstillstånd på grund av synnerligen ömmande omständigheter Om inte uppehållstillstånd beviljas av något av de ovan beskrivna skälen, får enligt 5 kap. 6 § första stycket UtlL uppehållstillstånd beviljas om det vid en samlad bedömning av utlänningens situation föreligger sådana synnerligen ömmande omständigheter att han eller hon bör tillåtas stanna i . Vid bedömning härav skall särskilt beaktas utlänningens hälsotillstånd, anpassning till och situa- tion i hemlandet. Barn får enligt paragrafens andra stycke beviljas uppehållstillstånd även om de omständigheter som kommer fram inte har samma allvar och tyngd som krävs för att tillstånd skall beviljas vuxna personer. Uppehållstillstånd på grund av synnerligen ömmande omstän- digheter har ersatt bestämmelserna utlänningslag om rätt till uppehållstillstånd av humanitära skäl. Begreppet humanitära skäl ansågs vid den nuvarande lagens tillkomst vara för oprecist och otydligt samt överlämna alltför mycket åt den beslutsfattande myndighetens bedömning. Dessutom ansågs begreppet synnerligen ömmande omständigheter bättre beskriva att det är fråga om en undantagsbestämmelse som skall användas endast i de situationer som inte omfattas av någon av de övriga grunderna för uppehålls- tillstånd (prop. 2004/05:170 s. 185). Enligt förarbetena till utlänningslagen skall uppehållstillstånd med stöd av 5 kap. 6 § UtlL beviljas efter en sammantagen bedömning av utlänningens personliga förhållanden. Vid denna bedömning skall utlänningens hälsotillstånd, anpassning till och situation i hemlandet särskilt beaktas. Vid bedömningen av utlänningens anpass- ning till skall framför allt beaktas vilken anknytning han eller hon har fått hit. Den tid som utlänningen har vistats i skall inte ensamt vara avgörande, utan hänsyn skall också tas till utlänning- ens anknytning till hemlandet – t.ex. om denne har några familje- medlemmar kvar där och hur länge han eller hon har levt där innan ankomsten till . I förarbetena påpekas också att den vistelse- tid i som avses är laglig vistelse, dvs. tid som utlänningen har haft rätt att vistas här i landet. anför regeringen att det i vissa fall kan bli nödvändigt att ta hänsyn till tid då sökanden har undanhållit sig myndigheterna och att detta i synnerhet gäller när det gäller barn som har gömts av andra (a. prop. s. 191 och 280 ff.). I kommentaren till bestämmelsens andra stycke anförs bl.a. följande Det är naturligt att ett barn i många avseenden snabbare anpassar sig till nya förhållanden, men ett barns anpassning till svenska förhållanden kan inte ensamt tillmätas avgörande betydelse. En samlad bedömning måste alltid göras. Vid denna bedömning kan dock styrkan i de samman- tagna skälen vara något lägre för att uppehållstillstånd skall beviljas ett barn än för vuxna. förklarar regeringen att man därmed inte har för avsikt att frångå sitt tidigare uttalande att det inte kan sägas att det generellt skulle allvarligt skada ett barn att följa med sina föräldrar tillbaka till hemlandet (se prop. 1996/97:25). I 5 kap. 7–15 §§ UtlL finns bestämmelser om tidsbegränsade uppe- hållstillstånd. Enligt 5 kap. 7 § skall ett uppehållstillstånd tidsbegränsas om det med hänsyn till utlänningens förväntade levnadssätt råder tveksam- het om uppehållstillstånd bör beviljas. Dessutom skall enligt 5 kap. 8 och 9 §§ vissa uppehållstillstånd på grund av familjeanknytning och uppehållstillstånd enligt 5 kap. 6 § som beviljas på grund av sjuk- dom eller behov av vård i som är av övergående natur alltid tidsbegränsas. Den som har haft ett tidsbegränsat uppehållstillstånd på grund av familjeanknytning får, om anknytningen kvarstår, beviljas permanent uppehållstillstånd. Uppehållstillstånd kan under vissa för- hållanden ges även om familjeanknytningen har upphört (5 kap. 16 §). Tidsbegränsat uppehållstillstånd får också beviljas i följande fall (5 kap. 10–15 §§): när en utlänning önskar vistas i för arbete, studier eller besök, om det finns ett hinder, som inte är bestående, mot att ett av- visnings- eller utvisningsbeslut verkställs, om en utlänning behöver vård enligt lagen (1990:52) med sär- skilda bestämmelser om vård av unga, om utlänningens närvaro i är nödvändig för att en fader- skapsutredning skall kunna genomföras, eller om utlänningens närvaro behövs för att förundersökning eller huvudförhandling i brottmål skall kunna genomföras. Uppehållstillstånd med tillfälligt skydd I 21 kap. UtlL finns bestämmelser om rätt till tillfälligt skydd enligt rådets direktiv /55/EG av om miniminormer för att ge tillfälligt skydd vid massiv tillströmning av fördrivna per- soner och om åtgärder för att främja en balans mellan medlemssta- ternas insatser för att ta emot dessa personer och bära följderna av detta. Enligt 21 kap. 2 § UtlL skall en utlänning som omfattas av ett beslut om tillfälligt skydd enligt direktivet, och som överförs till eller tas emot i , ges ett tidsbegränsat uppehållstillstånd – s.k. uppehållstillstånd med tillfälligt skydd. får enligt 21 kap. 4 § UtlL även ges till vissa nära anhöriga till den som har beviljats uppehållstillstånd med tillfälligt skydd. Ett uppehållstillstånd med tillfälligt skydd får enligt 21 kap. 6 § UtlL inte gälla än den tid som beslutas av Euro- peiska unionens råd. Av 5 kap. 18 § UtlL framgår att en utlänning som vill ha uppehålls- tillstånd i skall ha ansökt om och beviljats ett sådant till- stånd före inresan i landet. Undantag görs bl.a. om utlänningen har rätt till uppehållstillstånd som flykting eller skyddsbehövande i övrigt eller kan beviljas uppehållstillstånd med tillfälligt skydd eller om utlänningen bör beviljas uppehållstillstånd på grund av synnerligen ömmande omständigheter med stöd av 5 kap. 6 § UtlL. I 7 kap. UtlL finns bestämmelser om återkallelse av bl.a. uppe- hållstillstånd. Uppehållsrätt innebär en rätt för EES-medborgare och deras familje- medlemmar att vistas i utan uppehålls- tillstånd. Enligt 3 a kap. 3 § UtlL har en EES-medborgare uppehålls- rätt i om han eller hon 1.är arbetstagare eller egen företagare här, 2.har kommit till för att söka arbete och har en verklig möjlighet att få en anställning här, 3.under vissa förhållanden är inskriven som studerande vid en er- känd utbildningsanstalt i eller 4.har tillräckliga tillgångar för sin eller sina familjemedlemmars försörjning och har en heltäckande sjukförsäkring som gäller i för sig och familjemedlemmarna. Uppehållsrätten gäller som huvudregel även för en familjemedlem till en EES-medborgare som har uppehållsrätt. En EES-medborgare och dennes familjemedlemmar som har vistats lagligt i får enligt 3 a kap. 6 och 7 §§ perma- nent uppehållsrätt. Om en ansökan om uppehållstillstånd avslås eller ett uppehållstill- stånd återkallas medan utlänningen befinner sig i skall det enligt 8 kap. 16 § UtlL meddelas beslut om avvisning eller utvisning, om inte särskilda skäl talar emot det. En utlänning som saknar visering, uppehållstillstånd eller annat till- stånd som krävs för inresa, vistelse eller arbete i får enligt 8 kap. 1 § 2 UtlL avvisas. Avvisning får också ske om utlänningen saknar pass och inte på annat sätt kan styrka sin identitet som EES-medborgare (p. 1 i samma paragraf), det kommer fram att utlänningen tänker besöka något annat nordiskt land men saknar det tillstånd som krävs för inresa där (p. utlänningen undviker att lämna begärda uppgifter eller medvetet lämnar felaktiga uppgifter eller förtiger någon omständighet som är av betydelse för rätten att resa in i (p. utlänningen inte uppfyller krav för in- resa (p. 5), eller utlänningen har avvisats eller utvisats från en stat inom EU eller från eller och det beslutet har grundats på att det finns ett allvarligt hot mot den allmänna ordningen eller den inre säkerheten och på att utlänningen har dömts för, är misstänkt för eller förväntas begå ett grovt brott eller att han eller hon inte har följt gällande bestämmelser om en utlännings inresa eller vistelse i den staten (p. Avvisning kan också ske med stöd av 8 kap. 2 § UtlL, som före- skriver att en utlänning får avvisas om det kan antas att han eller hon kommer att sakna tillräckliga medel för vistelsen i eller i något annat land som han eller hon tänker besöka eller inför hemresan (p. det kan antas att han eller hon under vistelsen i eller i något annat nordiskt land inte kommer att försörja sig på ett ärligt sätt eller kommer att bedriva verksamhet som kräver arbets- tillstånd utan att ha ett sådant tillstånd (p. han eller hon på grund av tidigare frihetsstraff eller någon annan särskild omständighet kan antas komma att begå brott i eller i något annat nordiskt land (p. han eller hon kan antas komma bedriva sabotage, spioneri eller olovlig underrättelseverksamhet i eller i något annat nor- diskt land (p. det med stöd av lagen (1996:95) om vissa internationella sank- tioner har föreskrivits att han eller hon får avvisas (p. det har begärts av den centrala utlänningsmyndigheten i ett annat nordiskt land och det kan antas att han eller hon annars beger sig till det landet (andra stycket). Ett beslut om avvisning i första instans får inte fattas senare än efter det att den första ansökan om uppehållstillstånd gjorts efter ankomsten till (8 kap. 5 § UtlL). Redan när en fråga om avvisning prövas skall hänsyn tas till om det finns särskilda hinder mot verkställighet (8 kap. 17 § UtlL). Vilka dessa hinder är framgår av 12 kap. UtlL (se avsnitt 1.4.1.4). Beslut om avvisning fattas av eller av polismyn- digheten. Enligt 8 kap. 4 § UtlL prövas alltid avvisningsfrågan av , om utlänningen söker asyl här, har en nära familje- medlem som söker asyl här eller kan komma att avvisas på grund av att han eller hon har avvisats från en EU-stat eller från eller eller för att det har begärts av den centrala utlänningsmyndig- heten i ett annat nordiskt land. I andra fall får såväl som polismyndigheten pröva frågan om avvisning. Om polismyn- digheten vid sin prövning finner det tveksamt om en utlänning skall avvisas, skall ärendet överlämnas till . I de fall då alltid skall pröva frågan om avvisning får verket enligt 8 kap. 6 § UtlL förordna att avvisningsbeslutet får verkställas utan hinder av att det ännu inte har vunnit laga kraft, s.k. avvisning med omedelbar verkställighet. Ett sådant förordnande förutsätter emellertid att det inte finns grund för asyl och att uppehållstillstånd inte heller skall beviljas på någon annan grund. beslut om avvisning får enligt 14 kap. 2 § UtlL överklagas till , medan avvisnings- beslut enligt 14 kap. 3 § UtlL överklagas till en migrationsdomstol. Enligt 13 kap. 13 § UtlL får ändra ett beslut som verket har meddelat i första instans, om man finner att beslutet är oriktigt. Ett beslut får dock inte ändras om ändringen innebär en nackdel för utlänningen eller om har lämnat över handlingarna i ärendet till en migrationsdomstol. Denna bestäm- melse, som fanns utlänningslag , innebär att har större möjligheter att ompröva ett beslut om avvisning än vad som annars följer av förvaltningslagen. Bestäm- melsen återinfördes i den nya utlänningslagen i syfte att förlägga tyngdpunkten i prövningen av utlänningsärenden i första instans och att minska antalet ärenden hos migrationsdomstolarna (prop. 2004/05:170 s. 159 f.). Migrationsdomstolens beslut får enligt 16 kap. 9 § UtlL överkla- gas till Migrationsöverdomstolen.