sou · GWB362 · 2008-06-03 00:00:00 — Transporterna av avfall mellan EU:s medlemsländer och över gemenskapens gränser regleras i EG-förordningen 1013/2006TPF93FPT om transport om avfall (WSR). Förordningen implementerar också och det s.k. OECD-beslutet som EU och har tillträtt. Regleringen kompletteras av den svenska för- ordningen (2007:383) om gränsöverskridande transporter som innehåller hänvisningar till tillsyns- och straffbestämmelserna i . EU:s avfallsreglering är omfattande och komplicerad. I botten ligger ramdirektivet för avfall (2006/12/EG). Där framgår bl.a. den grundläggande definitionen av avfall, vilken återges i 15 kap. 1 § MB. Avfallet ingår i olika kategorier och är klassificerat genom koder i den s.k. EWC-listan (European ). Vidare skiljer man på avfall som ska behandlas genom bortskaffande (D) eller återvinning (R). I princip allt avfall som transporteras över gränser omfattas av EG-förordningen. Beroende på vilket slags avfall det är fråga om, kan transporten omfattas av exportförbud, anmälan eller informa- tionsplikt. I är det som är behörig myndighet enligt EG-förordningen och som därför har ansvaret för den omfattande ärendehanteringen.TPF94FPT Exportförbudet omfattar allt D-avfall till länder utanför gemen- skapen, och Efta, s.k. tredjeländer (art. 36 WSR och bilaga V). Exempel på sådant rött avfall är metallskrot som innehåller kvicksilver och förbrukade blybatterier. Export av vissa R-avfall kan också vara förbjuden enligt den särskilda EG-förordningen (1418/2007) om export för återvinning till länder som inte tillhör . När det gäller import från tredjeländer gäller förbud eller krav på skriftlig förhandsanmälan beroende på avfallsslag, om exportlandet tillhör eller har tillträtt m.m. Det är anmälningsförfarandet som utan jämförelse genererar mest arbete för de behöriga myndigheterna. hanterar ungefär 500 ärenden om införsel/import och utförsel/export. Hanteringen är detaljreglerad i EG-förordningen (art. 3–33 WSR). Förfarandet omfattar avfallstransporter såväl 93TP PT Förordningen ersätter en tidigare i samma ämne (259/1993) som har kompletterats och ändrats. 94TP PT 4 § F (2007:383). inom gemenskapen som till tredjeländer. Anmälningsplikten är beroende av avfallsslag, mottagarlandet och hur avfallet ska behandlas där. När det gäller transporter inom gemenskapen, gäller anmälningsplikten för allt D-avfall och sådant R-avfall som framgår av bilaga IV till WSR (gula avfallsförteckningen) och Baselkon- ventionen.TPF95FPT Exempel på sådant avfall är flygaska från värmeverk. Vid utförsel/export av avfall, ska den som vill utföra transporten göra en anmälan till den behöriga myndigheten i avsändarlandet. Anmälan ska innehålla transportblanketter, avtal med mottagaren, en ekonomisk säkerhet och en beskrivning av hur avfallet ska omhändertas. Ärendet granskas av den behöriga myndigheten i avsändarlandet, eventuella transitländerTPF96FPT och i mottagarlandet. I de senare kontrolleras mottagningsanläggningarnas tillstånd. Tids- fristerna i förfarandet är korta. kan myndigheterna göra invändningar mot transporten eller behandlingen enligt vissa grunder, t.ex. att transporten strider mot närhetsprincipen eller att behandlingen inte är förenlig med nationell lagstiftning om miljö- skydd. Beslutet kan antingen bli ett godkännande, med eller utan villkor, eller att transporten nekas pga. en invändning från något av de inblandade länderna. Ett godkännande omfattar oftast flera transporter och gäller . Det kan emellertid återkallas på vissa grunder. Varje gång ett avfall transporteras ska anmälan, god- kännandet och transportdokumentet följa med. Det senare ska därefter skickas till samtliga myndigheter när avfallet tagits emot av behandlingsanläggningen och sedan ytterligare en gång när avfallet slutligt är omhändertaget. får in uppskattningsvis cirka 46 000 transportdokument . Informationsplikten (art. 18 WSR) omfattar transporter inom gemenskapen av sådant avfall som ingår i bilaga III WSR, den gröna avfallsförteckningen. Exempel på sådant avfall är krossglas och plastavfall i fast form som inte innehåller några farliga ämnen. Informationsplikten innebär att vissa uppgifter måste medfölja avfallet på resan i en bilaga, och att ett avtal ska ha upprättats mellan avsändaren och mottagaren om ansvaret för behandling. Dokumenten ska sparas och uppvisas vid inspektion. Om det skulle uppstå problem med transporten eller behand- lingen av avfallet, är anmälaren skyldig att återta det eller annars ombesörja ett godtagbart omhändertagande. 95TP PT Bilaga IV i WSR med hänvisning till bilagorna II och VIII i . 96TP PT hanterar ca 40 ärenden som transitmyndighet. uppfyller sina skyldigheter, är den behöriga myndigheten i avsändarlandet subsidiärt ansvarig (art. 22–24 WSR). Händelser som dessa inträffar regelbundet och genererar då mycket arbete i form av brandkårsutryckningar och åtalsanmälningar för Natur- vårdsverket. har även i rollen som behörig myndighet ett ansvar för samverkan med andra nationella och internationella myndigheter för att motverka illegala transporter av avfall. I detta arbete ingår att genomföra de kontroller och stickprover som krävs enligt EG-förordningen (art. 50 WSR). Handeln med hotade arter (CITES) Som nämnts ovan, regleras skyddet av hotade arter i främst genom artskyddsförordningen (2007:845), varigenom de viktigaste EG-kraven är implementerade. Handeln med dessa arter är emellertid väsentligen kontrollerad genom en rad internationella konventioner, bl.a. CITES,TPF97FPT BernkonventionenTPF98FPT och Bonnkonventionen.TPF99FPT Dessa är i sin tur implementerade i svensk rätt genom flera EG-förordningar, främst CITES-förordningen 338/97.TPF100FPT CITES-regleringen bygger på krav på förhandskontroll av handel med och hantering av hotade djur och växter (levande, döda, delar, preparat m.m.). Alla som handlar med, preparerar, förevisar eller annars hanterar döda eller levande exemplar av arterna eller delar av dem måste ha tillstånd eller intyg enligt CITES-förordningen. På så vis omfattar regleringen såväl grossist- verksamheter och zoo-affärer som enskilda turisters köp av souvenirer eller förvärv av jakttroféer. Över 30 000 hotade arter omfattas av regleringen, indelade i bilagor A-D efter hotbild (se EGF 1332/2005TPF101FPT). För bilaga A och B gäller krav på import- och exporttillstånd. Tillstånden och intygen enligt CITES-regleringen sköts av som är administrativ myndighet enligt både konventionerna och CITES-förordningen. 97TP PT Konventionen om internationell handel med utrotningshotade arter av vilda djur och växter (SÖ 1974:41). Akronymen CITES står för Convention on International Trade in Endangered Species of Wild Fauna and . 98TP PT Konventionen om skydd av europeiska vilda djur och växter samt deras naturliga miljö (SÖ 1983:30). 99TP PT Konventionen om skydd av flyttande vilda djur (1983:37). 100TP PT Rådets förordning (EG) nr 338/97 om skyddet av arter av vilda djur och växter genom kontroll av handeln med dem, den s.k. CITES-förordningen. 101TP PT Kommissionens förordning (EG) nr 1332/2005 om ändring av förordning 338/97. roll är att vara vetenskaplig myndighet under dessa regelverk.TPF102FPT Den viktigaste uppgiften är att övervaka utfärdandet av exporttill- stånd från EU av bilaga B-arter och att ta nödvändiga initiativ om det framstår som nödvändigt att begränsa exporten.TPF103FPT Fluorerade växthusgaser och ozonnedbrytande ämnen På kemikalieområdet hör de flesta EG-förordningar till KEMIs ansvarsområde. Det finns emellertid två förordningar som ligger på ; EG-förordningen om f-gaserTPF104FPT och EG-förord- ningen om ozonnedbrytande ämnen.TPF105FPT EG-reglerna är en del av gemenskapens arbete att i enlighet med ett antal internationella konventionen – bl.a. och Montrealprotokollet om skydd för ozonnedbrytande ämnen – minska klimatföränd- ringarna och motverka nedbrytningen av ozonskiktet. Förord- ningarna syftar till att förbjuda eller minska användningen av en rad kontroversiella ämnen, bl.a. metylbromid, klorfluorkolväten, haloner m.fl. Importen och exporten till gemenskapen ska begränsas, vissa ämnen ska utfasas och det slutliga omhänder- tagandet ska säkerställas. Vidare ska åtgärder vidtas för att för- hindra utsläpp av f-gaser (HFC), bl.a. återkommande läckage- kontroll av stationär utrustning. Ett omfattande system för registerföring byggs upp. är behörig myndighet enligt EG-förord- ningarna.TPF106FPT Enligt f-gasförordningen medför detta främst uppgifter som rör informationshantering och registrering.TPF107FPT EG- förordningen om ozonnedbrytande är i stor utsträckning uppbyggd kring förbud, tillstånd, licenser och undantag. Det är främst som hanterar ärenden om tillstånd och dispenser från förbuden att tillverka, använda, släppa ut på marknaden, exportera eller importera.TPF108FPT I vissa situationer är emellertid en motsvarande kompetens tilldelad den behöriga 102TP PT 68 § artskyddsförordningen (2007:845). 103TP PT Art. 5.7.a i EGF 338/97 och art. 19.1.a i Kommissionens förordning (EG) nr 865/2006 om närmare föreskrifter om tillämpningen av EGF 338/97. 104TP PT och rådets förordning nr 842/2006 om vissa fluorerande växthusgaser. 105TP PT och rådets förordning nr 2037/2000 om ämnen som bryter ned ozonskiktet. 106TP PT 42 § F (2007:846). 107TP PT Art. 3.6 och 6.1 EGF 842/2006. 108TP PT Art. 3, 4 och 5 EGF 2037/2000. Så får meddela tillstånd för tillverkning av vissa ämnen inom ramen för EG-regleringen.TPF109FPT I flera fall är det istället så att sådana tillstånd bara får meddelas av kommissionen efter ansökan från den behöriga myndigheten.TPF110FPT Licenser för export och import från tredje land meddelas också av kommissionen.TPF111FPT Förordningen innehåller en mängd bestämmelser om samråd och ömsesidigt informationsutbyte mellan kommissionen och den behöriga myndigheten. Producenter och andra som hanterar de reglerade ämnena ska avge årliga rapporter till båda dessa organ. Kommissionen har slutligen omfattande tillsynsbefogenheter på området, bl.a. en möjlighet att inhämta uppgifter från medlemsstaternas regeringar, behöriga myndigheter och operatörer.TPF112FPT EG-förordningarna är kompletterad med en svensk förordning om fluorerade växthusgaser och ozonnedbrytande ämnen, som ger nationella särregler om förbud och undantag.TPF113FPT Dessa strängare bestämmelser gäller främst användningsförbud, försiktigsmått vid installation och skötsel, leverans och återtagande, kunskapskrav för personal samt rapportering till tillsynsmyndigheterna. Den svenska förordningen medför också att tillämpningsområdet för vissa regler i EG-förordningen utökas till att gälla för mobil utrustning. I för- ordningen har tilldelats en operativ roll; man meddelar tillstånd för utförsel från av vissa köldmedier och medger även dispenser från förordningens regler i övrigt.TPF114FPT Natur- vårdsverket ska även meddela föreskrifter om försiktighetsmått och kunskapskrav enligt förordningen samt samråda med de andra myndigheter som tilldelats sådan behörighet.TPF115FPT Den svenska miljölagstiftningen finns huvudsakligen samlad i . Men det finns även andra lagar som berör miljö- området och där tilldelats särskilda uppgifter. 109TP PT Art. 3.4 EGF 2037/2000. 110TP PT Art. 4.1, 5.7 EGF 2037/2000. 111TP PT Art. 6 och 12 EGF 2037/2000. 112TP PT Art. 20 EGF 2037/2000. 113TP PT 7 § förordningen (2007:846) om fluorerade växthusgaser och ozonnedbrytande ämnen. 114TP PT 14 och 19 §§ F (2007:846). 115TP PT 40 resp. 20 och 21 §§ F (2007:846). fråga om omfattning och arbetsbelastning, står jaktlagstiftningen i en klass för sig. Även regleringen av handeln med utsläppsrätter genererar mycket arbete. Förutom dessa finns en rad lagstiftnings- områden där har tilldelats en viss roll eller uppgift. Redogörelsen avslutas med en lista på sådana författningar. Som nämnts ovan, anges redan i NV-instruktionen att Naturvårds- verket ska svara för frågor om jakt och vilt enligt jaktlagstift- ningen.TPF116FPT Därtill har man ett övergripande ansvar för skyddet av hotade arter i landet och efterlevnaden av EU:s lagstiftning på området. Då implementeringen av dessa krav till stor del återfinns i jaktlagstiftningen, medför detta ett omfattande ansvar för Natur- vårdsverket. Det rör sig om en stor mängd arbetsuppgifter av olika slag. De mest uppmärksammade av dessa är besluten om skyddsjakt och licensjakt på de fyra stora rovdjuren. Därtill kommer en mängd andra ställningstaganden i enskilda fall, ansvar för föreskrifter och samordningsuppgifter. Alla stora rovdjur i – dvs. varg, järv, björn, lodjur och kungsörn – är fredade från jakt. De fyra däggdjuren är listade i art- och habitatdirektivet (92/43/EEG), varav de två förstnämnda anges som prioriterade.TPF117FPT Kungsörnen är klassad som skyddsvärd enligt fågeldirektivet (79/409/EEG). Därmed omfattas arterna av de strikta skyddssystemen under art. 12 i art- och habitatdirektivet resp. art. 5 i fågeldirektivet. Däggdjur och fåglar är vilt enligt 2 § jaktlagen (1987:259, JaktL). Enligt 3 § JaktL är viltet fredat och får jagas endast om det framgår direkt av lagen eller av de bilagor som finns under jaktför- ordningen (1987:905, JaktF). Det svenska skyddet av de stora rov- djuren framgår av att de inte är angivna som jaktbara i denna generella reglering. Möjligheten att ändå bedriva licensjakt på dem framgår av 6 § JaktF. Dessutom finns vissa möjligheter att tillåta jakt för forsknings- eller utbildningsändamål eller för att gynna återetableringen av en art (31 § JaktF). Till detta kommer beslut om jakt som är motiverad av hänsyn till allmän hälsa och säkerhet eller för att motverka allvarlig skada, s.k. skyddsjakt. 116TP PT 5 § 2 p. F (2007:1052). 117TP PT Förutom dessa två är endast prioriterad av våra däggdjur, se bilaga 1 till artskyddsförordningen (2007:845). sådan jakt återfinns i 7 och 8 §§ JaktL, 23 a – 29 §§ JaktF samt i den tillfälliga förordningen (2007:127) med särskilda bestämmelser om skyddsåtgärder vid rovdjursangrepp.TPF118FPT Reglerna om licensjakt och skyddsjakt är avsedda att återspegla de undantagsregler som finns i art. 16 art- och habitatdirektivet samt art. 9 fågeldirektivet. Allmänt beskrivet är förutsättningarna för dessa former av jakt att det saknas alternativ, att den inte försvårar gynnsamma bevarandestatus inom dess naturliga utbredningsområde och att den bedrivs under strängt kontrollerade former.TPF119FPT Befogenheten att fatta beslut om licensjakt och skyddsjakt är fördelad mellan länsstyrelserna och . Det är bara verket som kan fatta beslut om licensjakt på de fyra stora rov- djuren. I praktiken sker sådan jakt enbart på lodjur i ett antal mellansvenska län under vårvintern. kan även meddela föreskrifter om jakt enligt 31 § JaktF eller besluta om sådan i ett enskilt fall. Det senare har skett bl.a. för vetenskapliga studier av lodjur i renbetesmarker. Även när det gäller skyddsjakten på de stora fyra rovdjuren är befogenheten att fatta beslut främst reserverad för Naturvårds- verket.TPF120FPT Myndigheten har emellertid också en möjlighet att före- skriva att får fatta beslut om att sådan jakt på lo och björn i län med fasta stammar av arterna. Beslut om skyddsjakt uppträder i två former; dels som skyddsjakt på enskilda individer eller familjegrupper, dels som mer omfattande skyddsjakt genom fördelning av länsvisa kvoter. När det gäller skyddsjakten på enskilda individer är den på björn den vanligaste. För vargen, har i tio beslut tillåtit jakt på tretton individer i . Det förekommer även ansökningar om skydds- jakt på järv, men dessa medges sällan. Enstaka beslut förekommer om skyddsjakt på gråsäl och knubbsäl för att motverka skador på fisket. Detsamma gäller för vissa fågelarter (t.ex. vissa gäss och skarv) för att motverka överetablering och skador på gröda. Kungsörnen går dock alltid fri; någon skyddsjakt på den tillåts över huvud taget inte. Den mera omfattande formen av skyddsjakt får endast bedrivas i län med fasta stammar av de skyddsvärda arterna. I praktiken är det 118TP PT Förordningen gäller till utgången av . Resultatet av de utökade möjligheterna till skyddsjakt utanför hägn ska utvärderas av i samråd med och . Redovisning till regeringen ska ske . 119TP PT 6 och 23 a §§ JaktF. 120TP PT 24 och 25 §§ JaktF. fråga om höstjakt på kvoter av björn och jakt på lodjur i renskötsel- området. Skyddsjakten och jakten på de stora rovdjuren är allmänt kontroversiell och väcker stort massmedialt intresse. har drygt 100 ansökningar inkommit till verket. Det stora intresset för dessa ärenden gör att de genererar mycket arbete för personalen och drar stora resurser. Frågan om besluts- gången när det gäller skyddsjakt och jakt på de stora rovdjuren har utretts. Slutbetänkandet från Utredningen om de stora rovdjuren behandlas i Regeringskansliet.TPF121FPT Som nämnts ovan, har många andra uppgifter enligt jaktlagstiftningen. Dessa kan delas in i ärendehantering, före- skrifter och samordnande uppgifter. När det gäller den första kategorin är det till stor del fråga om överklagbara beslut i enskilda fall.TPF122FPT Exempel på sådana är godkännande av fångstredskap (bl.a. fällor), undantag från förbudet enligt 31 § JaktL att använda motor- fordon vid jakt, tillstånd till att fånga in djur på annans mark för märkning eller undersökning samt utbetalningar från älgvårds- fonden. Befogenheten för att meddela före- skrifter enligt JaktF är omfattande.TPF123FPT Den gäller allt från ansökningsavgifter, jaktformer och -metoder, fångstredskap, vilt- hägn, eftersök och omhändertagande av trafikskadat eller -dödat vilt till ersättning ur viltvårdsfonden och utsättning av vilt samt älgavgift. När det sedan gäller kategorin samordningsuppgifter rör dessa frågor som samråd, att ta emot rapporter, att ha ett över- gripande ansvar för att bevaka gynnsam bevarandestatus hos vissa arter och upprätta register.TPF124FPT Det s.k. jaktregistret sköts av Natur- vårdsverkets enhet i . Där registreras jägarexamensprover och inbetalning av viltvårdsavgifter samt utfärdas bevis om detta (jaktkort). ska även fastställa arbetsordningen för Viltvårdsnämnden.TPF125FPT Slutligen bör nämnas att i de fall som ett länsstyrelsebeslut är överklagbart enligt JaktF, sker detta till Natur- vårdsverket. Verkets beslut överklagas i sin tur till allmän förvalt- ningsdomstol, en ordning som alltså skiljer sig från den som gäller enligt miljöbalken.TPF126FPT 121TP PT SOU 2007:89 Rovdjuren och deras förvaltning. 122TP PT 9, 11, 15, 18, 21, 32, 41 och 52 d §§ JaktF. 123TP PT 3 b, 7, 8, 10, 11, 12, 15, 18, 31, 34, 38, 39, 41, 42 och 52 b §§ JaktF. I flera fall har en befogenhet dels att besluta i ett enskilt fall, dels meddela föreskrifter i ämnet (se t.ex. 15 och 18 §§ JaktF). 124TP PT 16 a, 28, 50, 52 f, 52 i och 56 §§ JaktF. 125TP PT 46 § JaktF. 126TP PT 58 § JaktF med hänvisning till 22 a § förvaltningslagen (1986:223). Handeln med utsläppsrätter är en del av EUs och klimatarbete och fullgörande av Kyotoprotokollet. De svenska reglerna återfinns i lagen (2004:1199, HandelsL) resp. förordningen (2004:1205, HandelsF) om handel med utsläppsrätter, vilka imple- menterar EG-rätten på området.TPF127FPT Systemet för utsläppsrätter omfattar bara koldioxid. Det startade och är nu inne i handelsperioden –2012, då Kyotos första åtgärds- period avslutas. Handelssystemet bygger på tilldelning av utsläpps- rätter, registrering och redovisning.TPF128FPT Det är främst energislukande verksamheter som omfattas; förbränningsanläggningar, raffinaderier, järnverk, cementugnar och pappersbruk.TPF129FPT Dessa verksamheter måste ha tillstånd enligt såväl som den särskilda lagen (2 kap. 5 § HandelsL). När dessa tillstånd har erhållits, kan verksamhetsutövaren ansöka om tilldelning av utsläppsrätter. Tilldelningen sker i enlighet med riktlinjer som riksdag och regering fastställt. Handelssystemet syftar till kostnadseffektivitet genom att styra åtgärderna till de företag som har de lägsta kostnaderna för att minska utsläppen av koldioxid. Företag med höga kostnader för att minska sina utsläpp kan köpa utsläppsrätter av företag med lägre åtgärdskostnader. Det finns även en viss möjlighet att få tillgodogöra sig utsläppskrediter via s.k. projektbaserade mekanismer.TPF130FPT I början av ska före- tagen rapportera sina utsläpp av koldioxid under föregående år. senare ska de överlämna utsläppsrätter motsvarande årsut- släppet till (), som sköts av (). Det åligger att planera, utreda och pröva frågor om tilldelning av utsläppsrätter.TPF131FPT Beredningen av dessa ärenden görs i ett nära samarbete mellan verket och STEM. Rådet för tilldelning av utsläppsrätter () tar därefter ställning i ärendet. Rådet består av representanter från , STEM och Verket för näringslivsutveckling (). Efter för- slag från , tas beslut av Naturvårdsverket.TPF132FPT Om beslutet 127TP PT Främst EG-direktivet (2003/87/EG) om ett system för handel med utsläppsrätter för växthusgaser inom gemenskapen. 128TP PT 1 kap. 1 § HandelsL. 129TP PT 2 kap. 1 § HandelsL. 130TP PT 1 kap. 3 § HandelsL och 42-48 §§ HandelsF. 131TP PT 2 § HandelsF. 132TP PT 20 § HandelsF. skiljer sig från det förslag som lämnas av rådet, ska det motiveras och en anmälan ska göras till regeringen.TPF133FPT har även det operativa tillsynsansvaret över systemet med utsläppsrätter.TPF134FPT I de instrument som tillsynsmyndigheten har att tillgå finns ett som hämtats från Stor- men som är ovanligt i , nämligen naming and shaming; ska offentliggöra namnen på de verk- samhetsutövare som inte överlämnat tillräckligt många utsläpps- rätter till STEM.TPF135FPT En annan sanktion utgörs av förseningsavgifter som ska betalas av den som inte ger in en verifierad rapport om sina utsläppTPF136FPT Avgiften tas ut av Naturvårdsverket.TPF137FPT Övriga upp- gifter som ligger på i handelssystemet utgörs av information och samråd,TPF138FPT samt att meddela föreskrifter om bl.a. utformningen av ansökningar, övervakning och rapportering, ackreditering av kontrollörer och verkställighet.TPF139FPT Nedan följer en lista med övriga författningar där har en särskild utpekad uppgift.TPF140FPT Det rör sig om alla slags upp- gifter; möjligheten att överklaga vissa beslut, att samråda med andra myndigheter, att ta emot uppgifter och hantera olika register samt att hantera avgiftssystem. I flera av författningarna ska Natur- vårdsverket utöva nationell tillsyn eller meddela föreskrifter. Lag om avgifter för miljöfarliga batterier (1990:1332). Lag (2007:162) om bilskrotningsfonden. Bilskrotningsförordning (2007:186). Lag om åtgärder mot förorening från fartyg (1980:424). Förordning om åtgärder mot förorening från fartyg (1980:789). Lag med särskilda bestämmelser om gaturenhållning och skylt- ning (1998:814). 133TP PT Det är dock inte fråga om någon överprövning, eftersom dessa beslut – liksom övriga beslut med rättsverkan – överklagas inom miljödomstolslinjen (9 kap. 1 § HandelsL). 134TP PT 7 kap. HandelsL och 2 § HandelsF. 135TP PT 8 kap. 5 § HandelsL och 63 § HandelsF. 136TP PT 8 kap. 5 § HandelsL. 137TP PT 59 § HandelsF. 138TP PT 37 § HandelsF. 139TP PT 61 § HandelsF. 140TP PT Listan är hämtad från ; . Inte heller här har medtagits sådana författningar där främsta roll att dela ut statsbidrag eller andra medel. Förordning om gaturenhållning och skyltning (1998:929). Lag om kontinentalsockeln (1966:314). Kontintentalsockelförordning (1966:315). Lag om miljöavgift på utsläpp av kväveoxider vid energiproduk- tion (1990:613). Förordning om miljöavgift på utsläpp av kväveoxider vid energiproduktion (1991:339). Rennäringslag (1971:437). Rennäringsförordningen (1993:384). Skogsvårdslag (1979:429). Skogsvårdsförordning (1993:1096). Terrängkörningslag (1975:1313). Terrängkörningsförordning (1978:594). Lag om vissa torvfyndigheter (1985:620). Förordning om vissa torvfyndigheter (1985:626). Lag om vattenförbund (1976:997). Lag med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet (1998:812). Lag med bemyndigande att meddela föreskrifter om trafik, transporter och kommunikationer (1975:88). Förordning om användning av vattenskoter (1993:1053).