sou · GWB3116 · 2008-12-16 00:00:00 — Reklaminslagens längd under en given entimmesperiod fick inte överstiga (artikel 18.2). Sändningstiden för reklam fick emellertid ökas till av den dagliga sändningstiden för att innefatta exempelvis reklam med direkta erbjudanden till allmänheten om försäljning, köp eller hyra av produkter eller tillhandahållande av tjänster. En förutsättning för detta var dock att andelen reklaminslag inte översteg (artikel 18.1 andra meningen). Reklam med direkta erbjudanden till allmänheten om försäljning, köp eller hyra av produkter eller tillhandahållande av tjänster fick inte överstiga (artikel 18.3). Genom ändringsdirektiv omformulerades TV-direktivets regler om den tillåtna omfattningen av TV-reklamen. Vidare infördes särskilda bestämmelser om köp-TV, dvs. sändningar av direkta erbjudanden till allmänheten om att mot betalning 288 SOU 2008:116 Genomförande av AV-direktivet tillhandahålla varor eller tjänster, inklusive fast egendom, eller rättigheter och förpliktelser. I artikel 18.1 i TV-direktivet enligt dess lydelse ändringar föreskrevs att sändningstiden för köp-TV-inslag, reklaminslag och vissa andra former av reklam i TV inte fick överstiga av den dagliga sändningstiden och att sändningstiden för reklaminslag inte fick överstiga . I artikel 18.2 föreskrevs vidare att reklaminslag och köp-TV-inslag inte fick överstiga av sändningstiden inom en given timme mellan hela klockslag. Enligt artikel 18.3 skulle vissa slags annonser inte räknas som reklam. Detta gällde dels programföretagens annonseringar i samband med företagets egna program och produkter med programanknytning som har direkt koppling till programmen (egenreklam), dels meddelanden till allmänheten och välgörenhetsuppmaningar som sändes gratis. 6.14.2 Radio- och TV-lagen bestämmelser om högsta tillåtna annonstid i TVsändningar är genomförda i svensk rätt genom bestämmelser i 7 kap. 5 § radio- och TV-lagen. I samma paragraf finns även motsvarande regler för ljudradiosändningar. gällande bestämmelser om högsta tillåtna annonstid i TVsändningar och ljudradioprogram trädde i kraft (prop. 2007/08:4, bet. 2007/08:KU3, rskr. 2007/08:39). Sålunda föreskrivs i 7 kap. 5 § första stycket radio- och TV-lagen att annonser i en TV-sändning får sändas högst mellan hela klockslag, dvs. Den sammanlagda sändningstiden för annonser får dock inte överstiga femton procent av sändningstiden. En tidigare begränsning av mängden annonser som får sändas mellan och avskaffades genom lagändringar, liksom bestämmelserna om under vilka förutsättningar de i 7 kap. 5 § första stycket angivna sändningstiderna fick överskridas i vissa undantagsfall utom programföretagens kontroll. I 7 kap. 5 § andra stycket finns ett undantag som innebär att reglerna om längsta tillåtna annonstid i paragrafens första stycke inte hindrar sändningen av. programtjänster som uteslutande är 289 Genomförande av AV-direktivet SOU 2008:116 avsedda för program där publiken erbjuds att beställa varor eller tjänster (försäljningsprogram eller teleshoppingblock enligt AVdirektivet). I paragrafen finns vidare bestämmelser om att programtjänstens beteckning ska anges i början och slutet av sändningen. gällande regler om högsta tillåtna annonstid i ljudradiosändningar finns i 7 kap. 5 § tredje stycket radio- och TV-lagen. Också dessa bestämmelser trädde i kraft genom ovan nämnda riksdagsbeslut. Reglerna innebär att även annonser i ljudradio får sändas högst mellan hela klockslag. Om sändningstiden inte omfattar mellan hela klockslag, får annonser i en ljudradiosändning sändas under högst av tiden. Bestämmelserna om ljudradiosändningar motsvarar alltså i huvudsak vad som gäller för TV-sändningar. Till skillnad från vad som är fallet för TV-sändningar finns det dock inte någon begränsning av sändningstiden för annonser i ljudradio , däremot en begränsning på av sändningstiden för det fall sändningstiden inte omfattar mellan hela klockslag. 6.14.3 AV-direktivet AV-direktivet innebär en förenkling och liberalisering av bestämmelserna om högsta tillåtna annonstid i TV-program. Bestämmelserna återfinns i artikel 18. I artikel 18.1 föreskrivs att inslag med TV-reklam och teleshopping inte får överstiga av sändningstiden inom en given klocktimme, dvs. Med teleshopping avses sändning av direkta erbjudanden till allmänheten om att mot betalning tillhandahålla varor eller tjänster (i TV-direktivet benämnt köpTV). Bestämmelserna i artikel 18.1 om högsta dagliga sändningstid har tagits bort i AV-direktivet. Enligt artikel 18.2 är reglerna i artikel 18.1 inte tillämpliga på de av programföretagets meddelanden som rör dess egna program och biprodukter med direkt koppling till dessa program (egenreklam), sponsringsmeddelanden och produktplaceringar. Däremot undantas inte längre meddelanden till allmänheten eller välgörenhetsuppmaningar som sänds gratis (jfr andra strecksatsen i artikel 18.2 TVdirektivet i dess lydelse ändringar). Eftersom sådana meddelanden inte omfattas av begreppet TV-reklam, innebär detta dock inte någon ändring i sak. SOU 2008:116 Genomförande av AV-direktivet 6.14.4 Överväganden Vårt förslag: I radio- och TV-lagen tas in bestämmelser om högsta tillåtna annonstid i TV-sändningar som motsvarar vad som krävs som miniminivå enligt AV-direktivet. Radio- och TV-lagens bestämmelser om högsta tillåtna annonstid har ändrats så sent som . Regeringen uttalade i den då aktuella propositionen att det är angeläget att konkurrensförutsättningarna för programföretagen utjämnas och att risken för att programföretag etablerar sig utomlands minskar. Vidare anfördes att det inte är försvarligt att behålla en ordning som missgynnar de TV-företag som väljer att etablera sig i . De svenska reglerna om sändningstid för annonser i TV-sändningar borde därför enligt regeringen närmas till den längsta tillåtna annonstiden enligt TV-direktivet. Ett lagförslag med den inriktningen lades också fram i propositionen. gjorde i det av godkända betänkandet 2007/08:KU3 samma bedömning och tillstyrkte regeringens lagförslag. Vi anser att ett motsvarande synsätt kan anläggas också vid genomförandet av AV-direktivets regler om högsta tillåtna annonstid. Det saknas därför skäl att behålla eller införa strängare regler än vad som följer av direktivet. Bestämmelserna om högsta tillåtna annonstid i TV-sändningar bör således utformas på så sätt att de motsvarar vad som krävs som miniminivå enligt direktivet. Detta innebär sammantaget att den nuvarande 12-minutersregeln behålls och dygnsregeln i 7 kap. 5 § första stycket radio- och TV-lagen avskaffas. När det gäller högsta tillåten annonstid i ljudradiosändningar har i samband med lagändringar uttalat att reglerna för högsta tillåtna annonstid i TV-program utgör en rimlig utgångspunkt för bestämmandet av sändningstiden för annonser i ljudradio. Mot den bakgrunden bör den nuvarande 12-minutersregeln i 7 kap. 5 § tredje stycket första ledet radio- och TV-lagen behållas och föras över till den nya lagen. I 7 kap. 5 § tredje stycket andra ledet finns en särskild begränsningsregel för det fall sändningstiden inte omfattar mellan hela klockslag. Regeln innebär att annonser får sändas under högst av sändningstiden. lagstiftningsärende övervägdes om inte denna begränsningsregel borde avskaffas. Genomförande av AV-direktivet SOU 2008:116 sådant förslag lades också fram i den promemoria som låg till grund för den aktuella propositionen. Regeringen fann dock att förslaget inte borde genomföras och att begränsningsregeln skulle behållas. I stället höjdes procentandelen från till . Vi ser inte skäl att nu göra en annan bedömning. Begränsningsregeln bör därför vara kvar. När det gäller beräkningen av annonstiden har under utredningsarbetet särskilt uppmärksammats frågan om s.k. svartrutor ska räknas in i annonstiden. Med begreppet svartruta avses de svarta bildrutor som mycket hög hastighet visas mellan annonsinslagen (normalt per reklamfilm) för att ge ögat en paus. Programföretagen har i olika sammanhang hävdat att dessa svartrutor inte ska räknas in i annonstiden vid bedömningen av om högsta tillåtna annonstid överskridits. har i sin praxis funnit att allt som sänds under markerad annonstid ska räknas in i den högsta tillåtna annonsmängden inklusive svartrutorna (se exempelvis beslut SB 92/08 med hänvisningar). Enligt vår uppfattning är svartrutorna att anse som en integrerad del av reklamsändningarna och de kan därmed inte undantas vid bedömningen av frågan om den tillåtna annonstiden överskridits. praxis har således enligt vår uppfattning fog för sig. Vi anser därför att någon lagändring inte bör göras med anledning av praxis i detta avseende. 6.15 Korta utdrag från evenemang av stort allmänintresse 6.15.1 AV-direktivet (artikel 3k) En nyhet i AV-direktivet är artikel 3k som rör programföretagens rätt till korta utdrag från TV-sändningar av evenemang av stort allmänintresse som ett annat programföretag har den exklusiva rätten att sända. Programföretagen har enligt artikeln rätt att använda sådana utdrag i sina allmänna nyhetsprogram. Syftet med artikeln är enligt skälen 38 och 39 i ingressen bland annat att främja mångfald genom diversifierad nyhetsproduktion och ett diversifierat programutbud och att skydda den grundläggande informationsfriheten och tittarnas intressen. SOU 2008:116 Genomförande av AV-direktivet Rätten att få tillgång till korta utdrag Enligt artikel 3k.1 ska medlemsstaterna när det gäller korta nyhetsinslag se till att varje programföretag som är etablerat i gemenskapen på rättvisa, rimliga och icke-diskriminerande villkor har tillgång till evenemang av stort allmänintresse som sänds med utnyttjande av exklusiva rättigheter av ett programföretag under deras jurisdiktion. Om ett annat programföretag som är etablerat i samma medlemsstat som det programföretag som ansöker om tillgång har fått ensamrätten till det berörda evenemanget av stort allmänintresse, måste ansökan om tillgång göras hos det programföretaget. Det framgår av artikel 3k.2. Medlemsstaterna ska enligt artikel 3k.3 se till att sådan tillgång säkerställs genom att tillåta programföretag att fritt välja korta utdrag från det sändande programföretagets signal med åtminstone angivande av källan, om detta inte är omöjligt av praktiska skäl. Vad de korta utdragen får användas till I TV-sändningar får korta utdrag enligt artikel 3k.5 bara användas i allmänna nyhetsprogram. Programföretaget får också använda det korta utdraget i beställ-TV, om programföretaget erbjuder samma program med tidsförskjutning i sådan TV. I skäl 39 i ingressen sägs att utdragen inte bör vara . Där framgår också att alla kanaler, däribland kanaler med uteslutande inriktning på sport, får använda sådana korta utdrag för sändningar inom hela EU. Enligt vad som sägs i samma skäl omfattar begreppet allmänna nyhetsprogram inte en sammansättning av korta utdrag till ett underhållningsprogram. Villkor för tillhandahållandet av korta utdrag I artikel 3k.6 anges att, utan att det påverkar tillämpningen av punkterna 1–5 ska medlemsstaterna se till att i enlighet med sina rättsliga system och praxis fastställa närmare bestämmelser och villkor för tillhandahållandet av sådana korta utdrag, särskilt eventuella ersättningsbestämmelser, maximal längd för utdragen och tidsgränser för sändning av dem. Om ersättning betalas ut, får den 293 Genomförande av AV-direktivet SOU 2008:116 inte överstiga de extrakostnader som är resultatet av att tillgången tillhandahålls. Ursprungslandsprincipen I sista stycket av skäl 39 i ingressen sägs också att ursprungslandsprincipen bör gälla både för tillgången till och för sändningen av de korta utdragen. I gränsöverskridande fall betyder det att respektive lagstiftning bör tillämpas i tur och ordning: För det första, när det gäller frågan om tillgång till korta utdrag, är det lagstiftningen i den medlemsstat där det programföretag som levererar den ursprungliga signalen (dvs. ger tillgång) är etablerat, som bör tillämpas. Det är normalt den medlemsstat där det evenemanget äger rum. Om en medlemsstat har inrättat ett likvärdigt system för tillgången till evenemanget, bör den medlemsstatens lagstiftning alltid gälla. För det andra, när det gäller sändning av korta utdrag, är det lagstiftningen i den medlemsstat där det programföretag som sänder korta utdrag är etablerat som bör tillämpas. Förhållandet till upphovsrätten När det gäller förhållandet till upphovsrätten sägs i skäl 40 i ingressen att kraven på tillgång till evenemang av stort allmänintresse för korta nyhetsinslag inte bör påverka och rådets direktiv /29/EG av om harmonisering av vissa aspekter av upphovsrätt och närstående rättigheter i informationssamhället och de tillämpliga internationella konventionerna på området för upphovsrätt och närstående rättigheter. I punkt 40 anges också att medlemsstaterna bör underlätta tillgången till evenemang av stort allmänintresse genom att bevilja tillgång till programföretagets signal i den mening som avses i direktivet. De får dock välja andra liknande sätt i den mening som avses i direktivet. Sådana sätt inbegriper bland annat att bevilja tillgång till platsen för dessa evenemang innan de beviljar tillgång till signalen. Programföretag ska också kunna ingå mer detaljerade avtal med det företag som har de exklusiva rättigheterna. SOU 2008:116 Genomförande av AV-direktivet 6.15.2 Upphovsrättslagen Upphovsrätten I lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk (upphovsrättslagen) ges bestämmelser om upphovsrätten och andra närstående rättigheter. Upphovsrätten är den rätt som författare, kompositörer, konstnärer och andra upphovsmän har till sina litterära eller konstnärliga verk. Upphovsrätten består av två delar, den ekonomiska rätten och den ideella rätten. Den ekonomiska rätten innebär att upphovsmannen har en exklusiv rätt att framställa exemplar av verket och att göra detta tillgängligt för allmänheten (2 § upphovsrättslagen). Verket görs tillgängligt för allmänheten när det överförs till allmänheten, framförs offentligt, visas offentligt och när exemplar av verket bjuds ut till försäljning, uthyrning, utlåning eller på något annat sätt sprids till allmänheten. Signalrätten I 48 § upphovsrättslagen ges radio och TV-företag en till upphovsrätten närstående rättighet, den s.k. signalrätten. Signalrätten innefattar en rätt till de programbärande signalerna som sänds ut, men inte någon rätt till det innehåll som de förmedlar. Signalrätten innebär bland annat att det krävs samtycke för att ta upp utsändningen på en anordning genom vilken den kan återges och att återutsända denna eller överföra den till allmänheten på ett sådant sätt att enskilda kan få tillgång till upptagningen från en plats och som de själva väljer. Citaträtten och reportagerätten Det finns en rad inskränkningar i upphovsrätten, däribland den s.k. citaträtten i 22 § upphovsrättslagen och den s.k. reportagerätten i 25 § upphovsrättslagen. Citaträtten och reportagerätten utgör även inskränkningar i signalrätten genom en hänvisning i 48 § tredje stycket upphovsrättslagen. Syftet bakom dessa båda inskränkningar sammanfaller delvis med motiven till rätten till korta utdrag enligt direktivet. Genomförande av AV-direktivet SOU 2008:116 Citaträtten innebär en rätt för var och en att citera ur offentliggjorda verk i överensstämmelse med god sed och i den omfattning som motiveras av ändamålet. Reportagerätten innebär att verk som syns eller hörs under en dagshändelse får återges vid information om dagshändelsen genom ljudradio, television, direkt överföring eller film. Verken får dock återges bara i den omfattning som motiveras av informationssyftet. Krav på källangivelse Av bestämmelserna i 11 § andra stycket upphovsrättslagen följer att källan ska anges i den omfattning och på det sätt som god sed kräver när ett verk återges offentligt med stöd av bland annat citaträtten och reportagerätten. Enligt 48 § tredje stycket ska bestämmelserna i 11 § andra stycket tillämpas i fråga om sådana radio- och televisionssändningar som avses i paragrafen. 6.15.3 Överväganden Vårt förslag: Programföretag ska ha rätt att i allmänna nyhetsprogram sända korta utdrag från ett evenemang av stort allmänintresse som ett annat programföretag har den exklusiva rätten att sända. Programföretaget ska också få sända utdraget när nyhetssändningen senare tillhandahålls som beställ-TV. Det korta utdraget får inte vara längre än vad som är motiverat av informationssyftet. Det får inte heller sändas efter evenemanget än som är motiverat med hänsyn till nyhetsintresset. Förslaget genomförs genom att nya inskränkningsbestämmelser införs i upphovsrättslagen. Syfte Syftet med artikel 3k i AV-direktivet är att programföretag som har ensamrätt till evenemang av stort allmänintresse inte ska kunna utestänga andra programföretag från att i sina nyhetsprogram rapportera om evenemangen. Detta ska enligt artikel 3k i första hand ske genom att övriga programföretag får tillgång till det sändande programföretagets signal, även om det i ingressen också 296 SOU 2008:116 Genomförande av AV-direktivet anges att så kan ske genom att andra programföretag får tillgång till platsen för evenemanget. De korta utdragen får bara användas i allmänna nyhetsprogram. Som anges i ingressen får användningen av de korta utdragen bara ske med vederbörlig hänsyn till ensamrätter och utdragen bör inte vara . Situationen Vid den frågestund som vi hållit har branschen gett uttryck för att situationen stort sett är tillfredsställande på detta område och att det inte i någon nämnvärd omfattning förekommer att programföretag under svensk jurisdiktion utestänger varandra från möjligheten att rapportera från evenemang av stort allmänintresse. I TV-branschen har funnits så kallade 90-sekundersavtal, ibland bara muntliga överenskommelser, om rätt att ta korta sekvenser från varandras nyhets- och sportinslag. Citaträtten och reportagerätten Frågan är om bestämmelserna i upphovsrättslagen, främst de inskränkningar i signalrätten som citaträtten och reportagerätten innebär, är tillräckliga för att anse att på ett korrekt sätt har genomfört artikel 3k i AV-direktivet. Citaträtten innebär en rätt för var och en att låna en mindre del ur ett skyddat verk eller annan prestation. Användningen av citatet måste ske i överensstämmelse med god sed. Med detta avses bland annat att citatet får användas som hjälpmedel inom ramen för ett eget arbete i syfte att t.ex. kritisera eller belysa det andra verket. Däremot är det inte tillåtet att använda delar ur ett annat verk bara för att vidarebefordra dessa och på det sättet göra den egna produkten mer attraktiv. Citaträtten är således begränsad på ett sätt som gör att den inte tillgodoser de krav som artikel 3k i AVdirektivet ställer. Reportagerätten i 25 § upphovsrättslagen har tillkommit i informationsfrihetens intresse med hänsyn till att det vid nyhetsförmedling ofta är svårt och tidskrävande att undersöka vilka upphovsrättsliga intressen som kan beröras av ett nyhetsinslag (SOU 1956:25 s. 235). Bestämmelserna i 25 § upphovsrättslagen är tillämpliga både på rena nyhetsprogram och på exempelvis 297 Genomförande av AV-direktivet SOU 2008:116 kommenterande aktualitetsprogram, så länge verkets framförande ingår som ett led i den dagshändelse som rapporteras (prop. 2004/05:110 s. 230). Även om det bakomliggande syftet till reportagerätten delvis sammanfaller med motivet till rätten till korta utdrag enligt AV-direktivet avser reportagerätten således i första hand en annan situation än rätten till korta utdrag. Slutsats Av det sagda framgår att de inskränkningar i signalrätten som finns i upphovsrättslagen i form av citaträtten och reportagerätten inte gör det möjligt att sända korta nyhetsutdrag på det sätt som artikel 3k föreskriver. Artikel 3k innebär dels att programföretagen ska ges tillgång till ett evenemang av stort allmänintresse genom att fritt kunna välja korta utdrag från det sändande programföretagets signal, dels att programföretagen får sända de korta utdragen i sina allmänna nyhetsprogram. Inskränkning i signalrätten Som förut har sagts innebär artikel 3k i AV-direktivet att programföretag inom EU ska ha rätt att i sina allmänna nyhetsprogram sända korta utdrag från evenemang av stort allmänintresse som ett annat programföretag inom EU har den exklusiva rätten att sända. För att programföretagen ska kunna tillförsäkras en sådan rätt krävs att de får tillgång till de programbärande signalerna som sänds ut från det aktuella evenemanget. Signalrätten innebär som har redovisats tidigare en uteslutande rätt att förfoga över en televisionsutsändning bland annat genom att ta upp sändningen från en anordning genom vilken den kan återges eller att tillåta att en upptagning av utsändningen på trådlös eller trådbunden väg överförs till allmänheten på ett sådant sätt att enskilda kan få tillgång till upptagningen från en plats och som de själva väljer. Artikel 3k i direktivet bör enligt vår mening genomföras genom att signalrätten inskränks på så sätt att programföretag i sina allmänna nyhetsprogram ges rätt att sända korta utdrag från evenemang av stort allmänintresse som ett annat televisionsföretag har den exklusiva rätten att sända. Genom ett sådant undantag får 298 SOU 2008:116 Genomförande av AV-direktivet andra programföretag – för det aktuella ändamålet – möjlighet att använda den programbärande signalen från utsändningen och att sända det korta utdraget. Ansökan om tillgång och ersättning Artikel 3k.2 föreskriver att ansökan om tillgång i första hand ska göras hos ett programföretag som är etablerat i samma medlemsstat som det företag som ansöker om tillgång. Enligt vad vi har inhämtat har programföretagen alltid teknisk tillgång till andra programföretags signal. Det är vanligt att programföretagen efter överenskommelse hämtar utdrag från varandras programbärande signaler för att sända dem i sina egna program. Det krävs inte några särskilda tekniska eller andra åtgärder för att det sändande programföretaget ska kunna ge det andra programföretaget tillgång till signalen. Enligt vad vi har erfarit är detta inte heller i praktiken förenat med några särskilda kostnader för det sändande programföretaget. Enligt vår bedömning krävs det därför inte – utöver den inskränkning i signalrätten som vi redan har föreslagit – några särskilda regler om något ansökningsförfarande e.d. för att säkerställa att andra programföretag får tillgång till det sändande programföretagets signal för korta utdrag från evenemang av stort allmänintresse. Som sagts tidigare följer det av artikel 3k.2 att ett utdrag i första hand ska hämtas från ett programföretag i samma land. Man skulle därför kunna tänka sig att villkora möjligheten att utnyttja inskränkningen i signalrätten genom en föreskrift av motsvarande slag i radio- och TV-lagen. Vi har dock erfarit att vedertagen praxis är att utdragen i första hand hämtas från ett programföretag i samma land. Några regler om detta behövs därför enligt vår mening inte. Eftersom det inte är förenat med några kostnader att ge andra programföretag tillgång till korta utdrag behövs inte heller några särskilda regler om ersättning (jfr artikel 3k.6). Var de korta utdragen får användas Enligt artikel 3k.5 får de korta utdragen bara användas i allmänna nyhetsprogram och i beställ-TV, I beställ-TV får utdragen bara 299 Genomförande av AV-direktivet SOU 2008:116 användas om samma program erbjuds med tidsförskjutning från samma leverantör av medietjänster. I skäl 41 i ingressen anges som skäl för det sistnämnda att programföretagen bör kunna fortsätta med sin praxis att i efterhand tillhandahålla sina direktsända nyhetsprogram i TV som beställ-TV efter direktsändning utan krav på att skräddarsy det enskilda programmet genom att de korta utdragen utelämnas.