sou · GVB380 · 2008-01-01 00:00:00 — 2.2.3 Skydd mot olyckor och brandfarliga och explosiva varor Lagen (2003:778) om skydd mot olyckor syftar till att bereda människors liv och hälsa samt egendom och miljö ett med hänsyn till de lokala förhållandena tillfredsställande och likvärdigt skydd mot olyckor. Lagen innehåller bl.a. skyldigheter för fastighetsägare att vidta åtgärder för att förebygga brand och för att hindra eller begränsa skador till följd av brand. Ägare till anläggningar och verksamhetsutövare måste vidta nödvändiga åtgärder för att hindra olyckor och begränsa skador till följd av olyckor. Riskerna för olyckor ska analyseras. Reglerna tillhör kategori 2 (se avsnitt 4.2.1). Allvarliga kemikalieolyckor Lagen (1999:381) respektive förordningen (1999:382) om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga kemikalieolyckor, den s.k. Sevesolagstiftningen, tillämpas på verksamheter där farliga ämnen förekommer i viss mängd. Verksamhetsutövarna som omfattas av lagen är skyldiga att förebygga riskerna för och begränsa följderna av allvarliga kemikalieolyckor. Det finns bl.a. bestämmelser om anmälan av verksamheten och handlingsprogram för att förebygga olyckor. För vissa verksamheter finns det krav på att verksamhetsutövaren ska upprätta en säkerhetsrapport som ska granskas av tillsynsmyndigheten. SOU 2007:80 Utgångspunkter har meddelat föreskrifter om allvarliga kemikalieolyckorTPF 4 F. PT Reglerna tillhör kategori 2 (se avsnitt 4.2.2). Brandfarliga och explosiva varor Syftet med lagen (1988:868) om brandfarliga och explosiva varor är att hindra att sådana varor orsakar brand eller explosion som inte är avsedd samt att förebygga och begränsa skador på liv, hälsa, miljö eller egendom genom brand eller explosion vid hantering av sådana varor. Lagen innehåller bl.a. allmänna bestämmelser om skyldigheter vid hantering och krav på tillstånd. finns i förordningen (1988:1145) om brandfarliga och explosiva varor och föreskrifter meddelade av . Enligt förordningen krävs bl.a. godkännande av explosiva varor eller att varorna har gått igenom någon annan form av bedömning av överensstämmelse som skall godtas enligt . Det finns också bl.a. föreskrifter med krav på godkännande av fyrverkeripjäserTPF 5 FPT. Reglerna tillhör kategori 1 och 2 (se avsnitt 4.3). 2.2.4 Produktsäkerhet Produktsäkerhetslagstiftningen syftar till att produkter som släpps ut på marknaden inte ska innebära risker för hälsa och säkerhet. I några fall regleras även miljöaspekter. Den allmänna produktsäkerhetslagstiftningen syftar till att säkerställa att varor och tjänster som tillhandahålls konsumenter inte orsakar skada på person. Reglerna finns i produktsäkerhetslagen (2004:451) och produktsäkerhetsförordningen (2004:469). Bestämmelserna omfattar konsumentprodukter som inte regleras specifikt i något annat regelverk. De gäller också som huvudregel där det i och för sig finns speciallagstiftning för en produktgrupp, men där en viss fråga inte är reglerad i den lagstiftningen. I lagstiftningen ingår bl.a. bestämmelser om säkerhetsinformation, återkallelse av varor, varningsinformation och sanktionsavgifter. TP 4 PT Statens räddningsverks föreskrifter (SRVFS 2005:2) om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga kemikalieolyckor och föreskrifter (AFS 2005:19) om förebyggande av allvarliga kemikalieolyckor. TP 5 PT föreskrifter (SÄIFS 1992:2) om godkännande av fyrverkeripjäser och pyrotekniska sceneffekter. Utgångspunkter SOU 2007:80 Särskild produktsäkerhetslagstiftning finns t.ex. för leksakerTPF 6 FPT och kosmetiska produkter (se ovan). Exempel på produktsäkerhetslagstiftning som inte rör konsumentprodukter är reglerna om medicintekniska produkter. Den svenska lagstiftningen om produktsäkerhet genomför huvudsakligen EG-direktiv på området. Reglerna tillhör kategori 1 (se avsnitt 4.5 angående den allmänna produktsäkerhetslagstiftningen). 2.3 EU-regler på kemikalieområdet Det här avsnittet innehåller en översiktlig genomgång av EGlagstiftningen på kemikalieområdet, bl.a. av de rättsakter som Reach ersätter. Kemikalieområdet är ett av de områden som omfattas av gemenskapens äldsta lagstiftning. Området regleras i ett stort antal rättsakter. Enligt en uppskattning gjord av Europeiska kemikalieindustrins organisation finns det mer än 500 EG-rättsakter som rör kemikalierTPF 7 F. PT 2.3.1 Regler om kunskap om och bedömning av ämnen Reglerna tillhör kategori 1 enligt vår indelning i avsnitt 2.2. Nya och existerande ämnen I har man ställt olika krav på kunskap för existerande respektive nya ämnen. Existerande ämnen är de ämnen som finns upptagna på EINECSTPF 8 FPT. Det är en förteckning över de ämnen som anmäldes att de fanns på den gemensamma marknaden mellan och . EINECS innehåller drygt 100 000 ämnen, vilket är betydligt fler ämnen än de som faktiskt förekommer på marknaden. har uppskattat antalet existerande ämnen som saluförs i större mängder än till 30 000TPF 9 F. PT De ämnen som inte finns upptagna på EINECS betraktas som nya. Det finns omkring 3 800 nya ämnen. Reglerna TP 6 PT Se lagen (1992:1327) respektive förordningen (1993:971) om leksakers säkerhet. TP 7 PT Se . TP 8 PT Inventory of Substances. TP 9 PT Avsnitt 2.1 i om kemikaliepolitiken och bakgrundsavsnittet i förslaget till Reachförordning .T 114 SOU 2007:80 Utgångspunkter om nya och existerande ämnen ersätts av registreringen enligt Reach. Nya ämnen har det inom EU funnits krav på att nya ämnen måste anmälas, testas och genomgå en hälso- och miljöriskbedömning enligt kommissionens direktiv /32/EEGTPF 10 FPT innan de får saluföras i mängder som överstiger . För större mängder krävs mer omfattande tester av ämnenas långsiktiga och kroniska effekter. Om det inte finns några invändningar från medlemsstaterna eller kommissionen vad gäller dokumentationens fullständighet får tillverkaren släppa ut ämnet på marknaden. De anmälda nya ämnena sätts upp på en lista som kallas ELINCSTPF 11 F. PT Existerande ämnen De existerande ämnena, som enligt utgör av den totala mängden ämnen på marknadenTPF 12 FPT, omfattas inte av några generella testkrav. Kunskaperna om de existerande ämnenas farliga egenskaper och om hur de används är bristfälliga. En undersökning inom EU avslöjade att av de ca 2 500 existerande ämnen som produceras eller importeras i större mängder än (s.k. högvolymämnen) uppfyller ämnesdirektivets minimikrav på data om hälso- och miljöegenskaper .TPF 13 FPT EU har ett program för riskbedömning av existerande ämnen. Inom ramen för det programmet har information om existerande ämnen samlats in från tillverkare och importörer enligt EG-förordning 793/93 om bedömning och kontroll av riskerna med existerande ämnen. Med den informationen som grund har 140 av högvolymämnena fastställts som prioriterade ämnen. Uppgifter om dessa högvolymämnen finns listade i databasen 14 FPT. De TP 10 PT Sjunde ändringen av direktiv /548/EEG, se även kommissionens direktiv /67/EEG, 93/105/EG och 2000/21/EG. TP 11 PT European List of Substances. TP 12 PT Avsnitt 2.1 i vitbT oken om kemikaliepolitiken och bakgrundsavsnittet i förslaget till Reachförordning .T TP 13 PT Allanou, R., , , , Y. (1999) Public Availability of Data on . TP 14 PT International Uniform Chemical Information Database. Utgångspunkter SOU 2007:80 prioriterade ämnena genomgår en omfattande riskbedömning av medlemsstaternas myndigheter. För färdigbedömda ämnen ska medlemsstaterna komma överens om riskreducerande åtgärder. 2.3.2 Regler om klassificering och märkning m.m. Reglerna tillhör huvudsakligen kategori 1 enligt vår indelning ovan. Klassificering och märkning av ämnen Bestämmelser om klassificering, märkning och förpackning av kemiska ämnen finns i direktiv /548/EEG, det s.k. ämnesdirektivet, som antogs . Syftet var att förhindra handelshinder till följd av olika nationella bestämmelser. Direktivet har uppdaterats ett flertal gånger. I bilaga 1 till ämnesdirektivet finns en lista över klassificeringen och märkningen av ca 3 300 ämnen med avseende på explosiva, oxiderande, brand-, hälso- och miljöfarliga egenskaper, den s.k. klassificeringslistan. Klassificeringslistans klassificering och märkning är bindande och lika i alla länder inom EES. För ämnen som inte ingår i klassificeringslistan finns det en skyldighet för tillverkare och importörer att själva klassificera ämnen (s.k. egenklassificering) enligt vissa kriterier som anges i direktivet. Bedömning av ett ämnes eventuella hälso- och miljöfarliga egenskaper görs på befintligt underlag. För ämnen med bristande underlag finns det inga möjligheter att ställa krav på ytterligare testning. Klassificeringen styr hur ett ämne eller preparat skall märkas. Märkningen består av en eller flera farosymboler, farobeteckningar, riskfraser och skyddsfraser. Klassificeringen av ett kemiskt ämne medför oftast inte enbart en förändring i märkning utan även t.ex. krav på säkerhetsdatablad, förbud mot användning i vissa konsumentvaror, begränsningar i exponering för vissa riskgrupper av arbetstagare, krav på register över exponerade arbetstagare och stränga krav vid transporter. Särskilt för ämnen som klassificeras som cancerframkallande, mutagena eller reproduktionstoxiska (kategori 1 och 2) är konsekvenserna i andra direktiv omfattande. Klassificeringens inverkan på andra direktiv benämns inom EU downstream-consequences. SOU 2007:80 Utgångspunkter Europeiska kemikaliebyrån har listat ett 20-tal rättsakter som påverkas av klassificeringen enligt direktiv /548/EEGTPF 15 F. PT Bestämmelserna om klassificering och märkning i direktiv /548/EEG gäller fortfarande, men kommer att ersättas av en ny rättsakt som anpassats till det globalt harmoniserade systemet för klassificering och märkning (GHS)TPF 16 F. PT Den kunskap som ska tas fram genom registreringen av ämnen enligt Reach kommer att vara viktig för klassificeringen av ämnen och beredningar. Klassificering och märkning av preparat Direktiv /45/EG, det s.k. preparatdirektivet, innehåller bestämmelser om klassificering, märkning samt förpackning av kemiska preparat (beredningar), dvs. blandningar eller lösningar som består av två eller flera kemiska ämnen.TPF 17 FPT Direktiv /45/EG är kopplat till direktiv /548/EEG. I direktiv /45/EG regleras bl.a. vilka halter av ingående farliga ämnen som måste finnas i preparatet för att det ska klassificeras som farligt och omfattas av kravet på märkning med farosymboler och riskfraser. Direktiv /45/EG gäller fortfarande, men kommer liksom direktiv /548/EEG att ersättas av en ny rättsakt. Säkerhetsdatablad Bestämmelser om säkerhetsdatablad finns i kommissionens direktiv /155/EEG. Den som är ansvarig för att ett kemiskt ämne eller preparat släpps ut på marknaden ska enligt direktivet förse yrkesmässiga användare med ett säkerhetsdatablad i fråga om ämnen och preparat som klassificeras som farliga enligt ämnes eller preparatdirektivet, preparat som inte klassificeras som farliga enligt preparatdirektivet, men som innehåller (0,för gaser) av ett hälso- eller miljöfarligt ämne, och TP 15 PT TP 16 PT Förslag till och Rådets förordning om klassificering, märkning och förpackning av ämnen och blandningar och om ändring av direktiv /548/EEG och förordning (EG) nr 1907/2006. TP 17 PT Direktivet ersatte direktiv /379/EEG. Utgångspunkter SOU 2007:80 ämnen för vilka det finns gemenskapsgränsvärden för exponering på arbetsplatsen (hygieniska gränsvärden). ska innehålla information under 16 olika rubriker, bl.a. om farliga egenskaper, åtgärder vid oavsiktliga utsläpp, hantering och lagring, begränsning av exponeringen/personligt skydd, toxikologisk information och ekologisk information. Direktiv /155/EEG har upphävts och ersatts av Reach-förordningens bestämmelser om säkerhetsdatablad som började gälla . 2.3.3 Regler om begränsning och godkännanden av användning och utsläppande på marknaden Reglerna tillhör huvudsakligen kategori 1 enligt indelningen ovan. Begränsningar allmänkemikalier Direktiv /769/EEG, det s.k. begränsningsdirektivet, innehåller bestämmelser om begränsning av användning och utsläppande på marknaden av vissa farliga ämnen och preparat. Vi återkommer till direktivet i slutbetänkandet. Tvätt- och rengöringsmedel I EG-förordning 648/2004 finns regler om tensider i tvätt- och rengöringsmedel. Tensider som inte uppfyller förordningens krav på biologisk nedbrytbarhet omfattas av restriktioner och förbud. EG-förordning 648/2004 innehåller också bestämmelser om särskild märkning av tvätt- och rengöringsmedel. Bekämpningsmedel (växtskyddsmedel och biocider) Inom EU görs en uppdelning av bekämpningsmedel mellan växtskyddsmedel och biocider. Växtskyddsmedel behandlas i direktiv /414/EEG om utsläppande av växtskyddsmedel på marknaden, och biocider behandlas i direktiv /8/EG om utsläppande av biocidprodukter på marknaden. Biocider är exempelvis slembekämp118 SOU 2007:80 Utgångspunkter ningsmedel, råttgift, desinfektionsmedel, träskyddsmedel och antifoulingprodukter (båtbottenfärger). Direktiv /414/EEG är utformat så att medlemsstaterna skall godkänna produkter som motsvarar direktivets kravregler förutsatt att produktens verksamma ämne är uppsatt på bilaga 1, den s.k. positivlistan. För det nationella godkännandet av själva produkten/bekämpningsmedlet finns gemensamma principer i direktivet. Direktiv /8/EG är uppbyggt på ett liknande sätt. Kosmetika Direktiv /768/EEG, det s.k. kosmetikadirektivet, syftar till att säkerställa att kosmetiska och hygieniska produkter inte ska medföra hälsorisker. Frågor som rör miljörisker med produkterna regleras inte. Det sker ingen förhandsgranskning av produkterna. Inte heller krävs tillstånd för att saluföra produkterna. Ansvaret för att en kosmetisk och hygienisk produkt inte skadar användaren ligger på tillverkare och importör. Det finns bl.a. krav på att dessa ska utreda och bedöma risker med produkterna, vidta åtgärder för att förhindra eller motverka skada och lämna produktinformation. Vissa ämnen som kan innebära hälsorisker omfattas av begränsningar och i några fall förbud. Export och import av farliga kemikalier I EG-förordning 204/2003 finns bestämmelser om export och import av farliga kemikalier. Förordningen, som genomför den s.k. Rotterdamkonventionen, ställer krav på information med efterföljande förhandsgodkännande vid export av vissa farliga kemikalier och bekämpningsmedel. Vissa kemikalier får inte exporteras eller omfattas av stränga restriktioner. Det ställs också krav på klassificering, förpackning och märkning. Ämnen som bryter ned ozonskiktet EG-förordning 2037/2000 reglerar produktion, import, export, och utsläppande på marknaden av vissa ämnen som bryter ned ozonskiktet samt produkter och utrustning som innehåller sådana 119 Utgångspunkter SOU 2007:80 ämnen. Den innehåller också krav som gäller användning och avfallshantering. Fluorerade växthusgaser EG-förordning 842/2006 reglerar utsläpp av fluorerade växthusgaser i syfte att minska deras klimatpåverkan. Den innehåller bestämmelser om användning, avfallshantering och märkning. Vissa produkter och viss utrustning som innehåller fluorerade växthusgaser får inte släppas ut på marknaden. 2.3.4 Regler om anläggningar och utsläpp Dessa regler rör huvudsakligen kategori 2 enligt vår indelning. Prövning av industrianläggningar Direktiv /61/EG, det s.k. IPPC-direktivet, ställer krav på tillståndsprövning av industrianläggningar i syfte att minska utsläppen till luft, vatten och mark. Vid tillståndsprövning ska det ställas krav på att verksamhetsutövaren vidtar alla lämpliga förebyggande åtgärder för att undvika föroreningar, särskilt genom att använda bästa tillgängliga teknik. I begreppet bästa tillgängliga teknik ingår bl.a. användning av ämnen som är mindre farliga. I övriga krav ingår att verksamheten inte förorsakar någon betydande förorening och att nödvändiga åtgärder vidtas för att förebygga olyckor och begränsa dessas följder. Tillståndet ska omfatta villkor om utsläppsgränsvärden för förorenande ämnen. Gränsvärdena ska bygga på bästa möjliga teknik. Tillståndet skall vid behov också innehålla villkor som säkerställer skydd av mark och grundvatten samt åtgärder för hanteringen av avfall. Hänsyn ska tas till den aktuella anläggningens tekniska egenskaper, geografiska belägenhet och de lokala miljöförhållandena. Kraven får under vissa förutsättningar ställas i generella, bindande föreskrifter istället för i tillståndsvillkor. Om en miljökvalitetsnorm ställer högre krav än vad som kan uppnås genom användning av bästa tillgängliga teknik ska ytterligare åtgärder föreskrivas i tillståndet. SOU 2007:80 Utgångspunkter Allvarliga kemikalieolyckor – Seveso Enligt direktiv /86/EG, det s.k. Sevesodirektivet är verksamhetsutövare skyldiga att vidta de åtgärder som krävs för att förebygga allvarliga kemikalieolyckor och för att begränsa följderna av sådana olyckor. Direktivet ska tillämpas på verksamheter där vissa angivna ämnen förekommer i eller överstiger vissa mängder. För varje ämne finns en högre och en lägre kravnivå. För verksamheter på den lägre nivån ska det tas fram en säkerhetspolicy för att förebygga allvarliga olyckshändelser, medan det för verksamheter på den högre nivån i stället gäller krav på att ta fram en mer omfattande säkerhetsrapport och en plan för räddningsinsatser. Under vissa förutsättningar kan en verksamhet förbjudas. Organiska lösningsmedel Direktiv /13/EG, det s.k. VOC-direktivet, reglerar utsläpp av flyktiga organiska ämnen vid användning av lösningsmedel i vissa verksamheter. Verksamheter vid anläggningar som omfattas av direktivet ska antingen uppfylla kraven enligt fastställda gränsvärden eller ha en minskningsplan som uppfyller de krav som anges i direktivet. Organiska lösningsmedel som är klassificerade som cancerframkallande, mutagena eller reproduktionstoxiska (kategori 1 och 2) ska i möjligaste mån möjligt ersättas med mindre skadliga ämnen eller beredningar. I syfte att ytterligare minska utsläppen av luftföroreningar har användningen av organiska lösningsmedel i en rad produktgrupper reglerats genom direktiv /42/EG. Dessa regler hör till kategori 1 enligt vår indelning. 2.3.5 Regler om arbetsmiljö Dessa bestämmelser faller huvudsakligen in under kategori 2 enligt vår indelning. Den grundläggande rättsakten på arbetsmiljöområdet är direktiv /391/EEG med syftet att främja förbättringar av arbetstagarnas säkerhet och hälsa i arbetet. Arbetsgivaren är skyldig att vidta åtgärder med utgångspunkt från vissa allmänna principer för förebyggande arbete och bl.a. undvika risker, utvärdera risker som inte 121 Utgångspunkter SOU 2007:80 kan undvikas och bekämpa risker vid källan. Farliga ämnen ska ersättas med ämnen som inte är farliga eller mindre farliga. Det finns särdirektiv på vissa områden. Viktiga särdirektiv som rör kemikalier är direktiv /24/EG om kemiska agenserTPF 18 FPT och direktiv /37/EG, det s.k. carcinogendirektivet. I direktiv /24/EG fastställs minimikrav för skydd av arbetstagare mot risker som kan uppstå genom påverkan av kemiska agenser. Direktivet innehåller bl.a. bestämmelser om identifiering, bedömning och förebyggande av sådana risker. Arbetsgivaren ska säkerställa att riskerna elimineras eller minskas till ett minimum. I första hand ska utbytesprincipen tillämpas. Om det inte är möjligt ska arbetsgivaren vidta vissa angivna slag av skyddsåtgärder. För vissa ämnen gäller i princip förbud mot framställning, tillverkning eller användning på arbetsplatsen. Direktiv /37/EG innehåller regler om skydd för arbetstagare mot risker vid exponering för ämnen som har klassificerats som cancerframkallande eller mutagena. Arbetsgivaren ska inskränka användningen av varje carcinogent eller mutagent ämne, i första hand genom att ersätta det med ett ämne, preparat eller process som inte innebär någon risk eller innebär en mindre risk. I andra hand ska ämnet användas i ett slutet system och är inte det tekniskt möjligt ska exponeringsnivån hållas så låg som möjligt. Båda de nämnda särdirektiven innehåller gränsvärden för vissa ämnen i arbetsmiljön. Det finns två typer av gränsvärden, bindande (tvingande) och vägledande (indikativa). Det finns bindande gränsvärden för bly, bensen, vinylklorid, trädamm och asbest. Övriga EG-gränsvärden är vägledande. Medlemsstaterna är skyldiga att fastställa sådana gränsvärden, men de bestämmer själva på vilken nivå värdet ska vara och om det ska vara bindande eller vägledande. Direktiv /85/EG? innehåller begränsningar för hur arbetstagare som är gravida, har fött barn eller ammar får utföra arbetsuppgifter som kan medföra exponering för ämnen som är klassificerade som cancerframkallande, mutagena eller reproduktionstoxiska. Arbetsmiljödirektiven innehåller också bestämmelser om skyldighet för arbetsgivaren att säkerställa att arbetstagarna får information i vissa avseenden.TPF 19 FPT Arbetstagare har t.ex. rätt till informaTP 18 PT Se definition av kemiskt agens i ordlistan. TP 19 PT Se artikel 10 i direktiv /391/EEG, artikel 89/391/EEG, artikel 8 i direktiv /24/EEG och artikel 11 och 12 i direktiv /37/EG. SOU 2007:80 Utgångspunkter tion om farliga kemiska agenser som förekommer på arbetsplatsen och rätt att få tillgång till säkerhetsdatablad. 2.3.6 Miljökvalitet Dessa bestämmelser hör huvudsakligen till kategori 3, men även till kategori 2. Vattenkvalitet Direktiv /60/EG, det s.k. ramdirektivet för vatten, ställer upp mål för att allt vatten ska uppnå god status. Vattenkvaliteten bedöms utifrån såväl ekologisk som kemisk status. Åtgärder ska vidtas för en gradvis minskning av utsläpp och spill av prioriterade ämnen. Utsläpp och spill av prioriterade farliga ämnen ska upphöra. Åtgärder ska också vidtas för att förhindra ytterligare förorening av grundvattnet. En lista över prioriterade ämnen och prioriterade farliga ämnen finns i bilaga X till direktivet. Ämnena har prioriterats för att de innebär en betydande risk för eller via vattenmiljön. Prioriteringen har skett på grundval av bl.a. EU:s riskbedömningar av existerande och nya ämnen samt biocider. har föreslagit kontrollåtgärder och kvalitetsnormer för koncentrationer av de prioriterade ämnena, men något slutligt beslut har ännu inte fattats.TPF 20 FPT Medlemsstaterna är skyldiga att reglera utsläpp till ytvatten genom utsläppsregleringar grundade på bästa möjliga teknik, gränsvärden för utsläpp eller bästa miljöpraxis enligt relevant gemenskapslagstiftning. Strängare utsläppsregleringar ska fastställas om ett kvalitetsmål eller en kvalitetsnorm enligt gemenskapslagstiftningen uppställer strängare villkor. Medlemsstaterna ska också utarbeta en förvaltningsplan och ett åtgärdsprogram inom varje avrinningsdistrikt. Vad gäller utsläpp från punktkällor som kan ge upphov till föroreningar finns krav på förhandsreglering, t.ex. förbud mot att förorenande ämnen släpps ut i vattnet, eller krav på förhandsprövning eller registrering. Även för utsläpp från diffusa källor finns krav på åtgärder för att hindra eller reglera utsläpp av förorenande ämnen. TP 20 PT KOM(2006) 397 och 398 slutlig; det finns en politisk överenskommelse om rådets gemensamma ståndpunkt. Utgångspunkter SOU 2007:80 Luftkvalitet Direktiv /62/EG om utvärdering och säkerställande av luftkvaliteten är ett ramdirektiv. I bilaga 1 till direktivet listas föroreningar som ska regleras genom gränsvärden och tröskelvärden. Följande direktiv innehåller sådana gränsvärden och tröskelvärden: direktiv /30/EG om gränsvärden för svaveldioxid, kvävedioxid och kväveoxider, partiklar och bly i luften, direktiv /69/EG om gränsvärden för bensen och koloxid i luften, och direktiv /3/EG om ozon i luften. Medlemsstaterna är skyldiga att utvärdera luftkvaliteten och vidta åtgärder som är nödvändiga för att säkerställa att gränsvärdena respekteras. Samordnade åtgärder ska vidtas för att skydda luft, vatten och mark. 2.3.7 Avfall och producentansvar Dessa regler faller huvudsakligen under kategori 2, men i vissa delar även under kategori 1 enligt vår indelning. Avfall definieras i direktiv /12/EG om avfall.