sou · GWB327 · 2008-04-01 00:00:00 — Nationellt fastställda utbildningar finns som barnskötare, elinstallatör med allmän behörighet, yrkesförare persontransporter, yrkesförare godstransporter, trafik- lärare och elevassistent. Dessutom finns lokalt inrättade PU. För utbildningen till exempelvis barnskötare gäller som förkun- skapskrav att den studerande ska ha slutfört utbildningen på ett nationellt program i gymnasieskolan eller ha likvärdig utbildning, eller ha erfarenhet av arbete inom förskola, fritidshem eller annan likvärdig erfarenhet. Förkunskapskraven signalerar att utbildningen till barnskötare ligger på eftergymnasial nivå, när den egentligen, enligt min bedömning, bör ligga på gymnasial nivå. KY är en eftergymnasial utbildningsform som ska bygga på de kunskaper eleverna får på nationella eller specialutformade program i gymnasieskolan eller motsvarande. Utbildningen ska svara mot ett verkligt behov på arbetsmarknaden och den bygger på ett nära samarbete mellan arbetsgivare och olika utbildningsanordnare (gymnasieskola, vuxenutbildning, lärosäte och utbild- ningsföretag). Behörighetskraven för KY är desamma som för högskolestudier. Inom KY finns många utbildningar som ligger på eftergymnasial nivå och verkligen bygger på en genomgången gymnasieutbildning. Det finns dock också utbildningar som mer kan anses ligga på Gymnasieskolan presentation, problem och analys gymnasial nivå och därmed överlappar gymnasieskolans nationella program. Som exempel kan nämnas utbildning till bagare och konditor. Enligt behörighetskraven krävs genomgånget Livs- medelsprogram eller motsvarande, vilket anger att utbildningen är eftergymnasial. Dock tycks, enligt min bedömning, KY-utbild- ningen ge motsvarande utbildning som Livsmedelsprogrammet, dvs. en utbildning som bör ligga på gymnasial och inte på efter- gymnasial nivå. Den problematik som lyfts ovan för såväl PU som KY kan sägas vara en systemfråga. Ett system med vuxenutbildning behövs på både gymnasial och eftergymnasial nivå. Det behöver tydliggöras vilken nivå utbildningen ligger på och det behöver bli tydligare att yrkesutbildningar i form av färdiga paket kan erbjudas inom den gymnasiala vuxenutbildningen. Till exempel bör det för en stude- rande tydligt framgå vilka kurser på gymnasial nivå som leder till en barnskötarkompetens eller bagar/konditorkompetens. Därigenom behöver inte PU eller KY inrättas för att svara mot utbildning på gymnasial nivå. Dessa utbildningsformer kan då i stället fokusera på utbildning på eftergymnasial nivå. Enligt mina direktiv ska jag lämna förslag i vissa specifika frågor även för den gymnasiala vuxenutbildningen. Dessa specifika frågor är examen, projektarbete, betygsutformningen och lokala kurser. Mina förslag i dessa frågor hanteras för såväl gymnasieskolan som den gymnasiala vuxenutbildningen i kapitel 5. Precis som för gymnasieskolan saknas en examen inom den gymnasiala vuxenutbildningen. Det finns ett antal skillnader mellan gymnasieskolan och den gymnasiala vuxenutbildningen som särskilt behöver beaktas när en examen formas. Som tidigare nämnts erbjuder gymnasial vuxenutbildning inte program som gymnasieskolan gör. Därför går det inte på samma sätt att definiera helheten i utbildningen inom den gymnasiala vuxenutbildningen. Detta förstärks ytterligare av att det inte finns programmål eller motsvarande för den gymnasiala vuxenutbildningen och inte heller Gymnasieskolan presentation, problem och analys ställs krav på att den studerande ska genomföra ett projektarbete. En annan skillnad som behöver beaktas är den totala poängomfatt- ningen för en fullständig utbildning; inom gymnasieskolan 2 500 poäng och inom gymnasial vuxenutbildning 2 350 poäng. Som tidigare nämnts behöver ett projektarbete inte ingå i ett slutbetyg från gymnasial vuxenutbildning. Att genomföra ett projektarbete kan skapa problem inom gymnasial vuxenutbildning. Definitionsmässigt innebär projektarbetet ett större arbete som eleverna genomför inom ramen för programmålenTPF108FPT. Eftersom det saknas programmål inom den gymnasiala vuxenutbildningen är det otydligt vad som ska utgöra utgångspunkten för en studerandes projektarbete. Dagens betygsutformning är densamma inom gymnasieskolan och den gymnasiala vuxenutbildningen, dvs. kursbetyg tillämpas i båda skolformerna. I flera sammanhang har kursbetyg förordats för gymnasial vuxenutbildning i stället för ämnesbetyg. Denna diskus- sion återkommer i mina förslag till betygsutformning för den nya gymnasieskolan och den gymnasiala vuxenutbildningen i avsnitt 5.16. Lokala kurser får förekomma inom gymnasial vuxenutbildning på samma sätt som i gymnasieskolan. 108TP PT 1 kap. 2 § gymnasieförordningen. Gymnasieskolan presentation, problem och analys Fristående skolor har en plats i svenskt skolväsende och de bidrar till mångfalden inom utbildningsväsendet. Det finns många fristående skolor som är föregångare när det gäller peda- gogisk utveckling och kreativitet. När den utökade möjligheten infördes för fristående skolor att få bidrag för sin verksamhet framskrevs bland annat att mångfalden sågs som positiv och att den inte stod i motsats till likvärdighet eller god kvalitet.TPF109FPT Utvecklingen har gått snabbt sedan systemet med kommunala bidrag till fristående skolor infördes . Antalet fristående gymnasieskolor har ökat från 77 /97 till 300 /2007. Enligt statistik har antalet fristående gymnasieskolor nu ökat till 359. Med tanke på det stora antalet ansökningar om att få starta fristående gymnasieskolor finns det skäl att anta att antalet kommer att öka ytterligare.TPF110FPT finns fristående skolor i allt fler kommuner även om de flesta återfinns i storstadsområdena. /2007 gick av landets gymnasieelever i en fristående gymnasieskola. /2008 hade andelen ökat till . De utbildningar som hänförs till nationella program och som har flest elever vid de fristående skolorna är i storleksordning Samhällsvetenskapsprogrammet, Elprogrammet, Medieprogrammet och Naturvetenskapsprogrammet.TPF111FPT 4.14.2Skillnader i regelverken för kommunala och fristående skolor Fristående skolor regleras främst genom bestämmelserna i 9 kap. skollagen och 2 kap. förordningen om fristående skolorTPF112FPT. Förord- ningen om fristående skolor innehåller betydligt färre bestäm- melser om utbildningens innehåll m.m. än vad gymnasieförord- ningen gör. Fristående skolor ska vara öppna för alla dvs. ha möjlighet att ta in elever från hela landet som förstahandssökande. 109TP PT Prop. 1995/96:200. 110TP PT (2007), lägesbedömning 2007. 111TP PT officiella statistik, finns som tabell 1 i utredningens tabellbilaga (bilaga 3). 112TP PT SFS 1996:1206. Gymnasieskolan presentation, problem och analys profil eller inriktning den fristående skolan har, följs i allmänhet läroplanen för de frivilliga skolformerna, Lpf 94. Det finns dock inget formellt krav på att skolorna ska följa Lpf 94. Fristående skolor kan även ha en konfessionell inriktning. För att en enskild huvudman ska kunna få rätt till bidrag för en gymnasieutbildning krävs att finner att skolan och utbildningen uppfyller givna krav samt att godkännandet av utbild- ningen inte innebär påtagliga negativa följder för skolverksamheten i kommunen. Om skolan inte längre uppfyller kraven kan skolans rätt till bidrag dras in. Det är dock ovanligt att en fristående skola blir av med sin rätt till bidrag. Av förklaring om rätt till bidrag ska framgå till vilket nationellt program i gymnasieskolan som utbildningen i bidragshänseende ska hänföras. En fristående skola ska ge utbildning som ger kunskaper som till art och nivå väsentligen svarar mot de kunskaper som gymnasie- skolan (inom det offentliga skolväsendet) ska förmedla på natio- nella eller specialutformade program. Kärnämnen ska ingå i utbild- ningen i den utsträckning som gäller för den offentliga gymnasie- skolan. I vissa fall har skolorna egna ämnen/kurser med egna kursplaner, vilka kan utgöra skolans profil. Om en kurs inte har någon motsvarighet inom det offentliga skolväsendet ska skolan utforma egna betygskriterier. En elev vid en fristående gymnasieskola ska anses ha slutfört ett fullständigt program när han eller hon fått betyg på kurser i samma omfattning som krävs för ett slutbetyg i gymnasieskolan. Eleverna ska erbjudas en undervisningstid som motsvarar den garanterade undervisningstiden enligt skollagen. En fristående skola kan erbjuda fler poäng i sin utbildning men eleven har rätt att få betyg efter genomgånget fullständigt program motsvarande det nationella programmet, dvs. 2 500 poäng. Avseende urval, betyg och prövning ska reglerna i gymnasie- förordningen tillämpas. Däremot regleras inte arbetsplatsförlagd utbildning, projektarbete och utvecklingssamtal direkt i förord- ningen för de fristående skolorna. Vid tillståndsprövning ingår dock dessa förutsättningar i den samlade bedömningen av utbild- ningen. Fristående skolor är till exempel inte heller skyldiga att erbjuda kurser motsvarande individuellt val, sträva efter att anställa forskarutbildade lärare, upprätta individuella studieplaner eller anställa studie- och yrkesvägledare med därför avsedd utbildning. Sammanfattningsvis finns ett betydande utrymme för de fristående skolorna att finna egna lösningar inom gymnasial Gymnasieskolan presentation, problem och analys Det har blivit för stora skillnader mellan olika huvudmäns utbildningar vilket har gjort det osäkert för elever och avnämare att förstå vilken utbildning eleverna egentligen får. Lagstiftningen har dock gått mot att de fristående skolorna alltmer ska omfattas av samma regler som de offentliga. De nya författningarna om omhändertagande av föremålTPF113FPT och lagen om förbud mot diskriminering och annan kränkande behandling av barn och eleverTPF114FPT gäller även fristående skolor. Utbildningssystemen i på den nivå som internationellt brukar beskrivas som övre sekundär, motsvarande svensk gymnasieskola, uppvisar vissa gemensamma drag. Utbildningen är till exempel treårig och den inleds vanligen när eleverna är . Det finns dock också stora olikheter mellan länderna, till exempel i hur stora skillnaderna är mellan yrkes- utbildning och högskoleförberedande utbildning, i hur stor utsträckning representanter för arbetslivet är involverade i yrkes- utbildningen och i fråga om examen. Jag anser att det är väsentligt att strukturerna för svensk gymnasieutbildning betraktas ur ett internationellt perspektiv och då främst ur ett nordiskt, eftersom de nordiska länderna i hög utsträckning har likartade förutsättningar och samhällsförhål- landen. Därför presenterar jag här en kortare redogörelse för utbildningen på gymnasial nivå i , och . En mer utförlig beskrivning finns i bilaga 6. I är den gymnasiala yrkesutbildningen uppdelad i två etapper. är den skolförlagd. Därefter genomgår eleverna arbetsplatsförlagd utbildning i lärlings- form. Den skolförlagda utbildningen består av både allmänna teoretiska ämnen och av yrkesanknutna ämnen. är i hög grad av allmän natur och det andra mer specialiserat. Den arbetsplatsförlagda utbildningen under det tredje och fjärde året 113TP PT 1 kap. 20–22 §§ skollagen. 114TP PT SFS 2006:67. Gymnasieskolan presentation, problem och analys består till hälften av yrkesteori, som genomförs på det företag där eleven är lärling och anställd. Arbetsmarknadens parter är i hög grad involverade i yrkesutbildningen. Yrkesutbildningen ger inte högskolebehörighet, men de elever som vill ha en sådan behörighet kan få det genom att studera ytterligare efter genomförd yrkesutbildning. Det finns möjlighet att avvika från det normala förloppet av en yrkesutbild- ning genom att påbörja den arbetsplatsförlagda delen av utbild- ningen direkt eller genom att genomföra en kortare utbildning. av ungdomarna påbörjar en yrkesutbildning. Drygt häften av dem fullföljer utbildningen. I är de grundläggande yrkesutbildningarna till största delen förlagda till arbetsplatser i lärlingsform. De är tre- eller fyraåriga och är öppna även för vuxna. Yrkesutbildningarna är ofta kopplade till samma skolor som erbjuder de studieförberedande gymnasieutbildningarna inom handel och teknik och ungefär en tredjedel av utbildningstiden är vanligen skolförlagd. Utbildningen är uppdelad i en kortare skolförlagd grundutbildning (grundforløb) och en huvudinriktning (hovedforløb), som är i lärlingsform. Under lärlingsutbildningen utgår lön, som motsvarar av lönen för en utbildad arbetare. Arbetsmarknadsorga- nisationerna har i ett mycket stort inflytande över och ett mycket stort ansvar för yrkesutbildningen. Inslaget av teoretiska ämnen är vanligen ganska litet i den danska yrkesutbildningen, vilket innebär att den nästan aldrig leder till högskolebehörighet. För de elever som inte fullföljt folkeskolen eller av andra skäl önskar eller behöver en kortare utbildning finns tvååriga yrkesutbildningar, som till stor del är kopplade till arbetsplatser och vanligen också inkluderar arbetsmarknadspoli- tiska insatser. Knappt hälften av de danska ungdomarna i gymnasieålder påbörjar en yrkesutbildning. Ungefär hälften av dem som påbörjar en sådan utbildning fullföljer den. I är den grundläggande yrkesutbildningen treårig och vanligen huvudsakligen skolförlagd. Minst av utbild- ningen ska dock vara arbetsplatsförlagd. Det finns även en lärlings- utbildning, som av yrkeseleverna genomgår. Den grundläggande yrkesutbildningen är öppen för vuxna lika väl som för ungdomar. En genomförd reformering av yrkesutbild- ningen har bland annat syftat till att stärka kontakterna mellan skolorna och arbetsplatserna. Utbildningen ger grundläggande behörighet för högskolestudier. Gymnasieskolan presentation, problem och analys För elever med stora studiesvårigheter finns kortare och mindre teoretiskt krävande yrkesutbildningar. av de finska ungdomarna i gymnasieålder påbörjar en yrkesutbildning. av dem fullföljer utbildningen. Ungdomsarbetslösheten befinner sig på olika nivåer i de tre ovan redovisade nordiska länderna. Lägst är den i , näst lägst i och högst i . ligger på en något lägre nivå än men högre än . Det är alltså de två länder där yrkesutbildningen domineras av lärlingsutbildning och som har en stark koppling mellan skola och arbetsmarknadens parter, och , som har lägst ungdomsarbetslöshet. De två länderna med huvudsakligen skolförlagd yrkesutbildning och en svagare anknytning mellan arbetsliv och skola har högst ungdoms- arbetslöshet. Det är ett mönster som känns igen vid jämförelse med andra länder med lärlingsutbildning och stark koppling mellan arbetsmarknad och skola, som och . I är den studieförberedande gymnasieutbildningen (videre- gående skole) treårig. Eleverna kan välja mellan tre program: stu- diespecialisering, idrott och musik/dans/drama. Inom programmet för studiespecialisering kan eleverna välja mellan fyra program- områden: realfag (naturvetenskap), språkfag, samfunnsfag og ökonomi (samhällsvetenskap och ekonomi) och formgivnings- fag. Knappt hälften av eleverna börjar en studieförberedande gymnasieutbildning. I finns det tre olika vägar att genomföra en treårig studieförberedande gymnasieutbildning. Eleven kan gå antingen gymnasium, handelskola eller teknisk skola. De skolor som kallas gymnasier ska erbjuda utbildning på humanistisk-språklig, sam- hällsvetenskaplig och naturvetenskaplig inriktning. Gymnasie- utbildningen leder fram till studentexamen, utbildningen på handelsskolor till högre handelsexamen och utbildningen på tekniska skolor till högre teknisk examen. Alla dessa examina ger högskolebehörighet, men handels- och teknikutbildningarna är yrkesförberedande. Utöver dessa utbildningsvägar finns möjlighet för elever som har gått det tionde året i folkeskolen (se nedan) att läsa en tvåårig utbildning till högre förberedande examen. Denna utbildning kan läggas upp på olika sätt. Gymnasieskolan presentation, problem och analys häften av ungdomarna påbörjar någon av de i detta avsnitt beskrivna utbildningarna. I kallas den treåriga högskoleförberedande utbildningen gymnasium. Gymnasiet är ett utpräglat kursgymnasium, varför utbildningen inte är uppdelad i program. Större delen av utbild- ningsinnehållet består dock av obligatoriska kurser. Utöver de obligatoriska kurserna kan eleverna fördjupa sig mot språk och humaniora, naturvetenskap eller samhällskunskap. Ungefär 40 pro- cent av ungdomarna påbörjar en gymnasieutbildning. De flesta länder har examen för vad som i motsvarar gymnasieskola. Detta gäller också våra nordiska grannländer. I får eleverna dels betyg av de undervisande lärarna i varje ämne, dels examensbetyg, också dessa i ämnen. Examensbetyg sätts efter varje årskurs av utomstående censorer. För de elever som genomgår en studieförberedande utbildning gäller vid slutexamen efter årskurs 3 att alla elever deltar i examensprov i vissa ämnen och i andra ämnen deltar endast ett urval elever. Eleverna bedöms utifrån en sexgradig betygsskala både för examensbetygen och för de vanliga ämnesbetygen. När det gäller den lärlingsutbildning, som i ligger som avslutande del av den gymnasiala yrkesutbildningen, examineras eleverna bland annat med hjälp av yrkesprov. I framtagandet av sådana prov liksom i bedömningen av dem medverkar censorer, som oftast är knutna till arbetslivet. I finns som framgår av ovanstående redogörelse tre typer av treåriga högskoleförberedande utbildningar. Från dem examineras eleverna i tio ämnen och i ett projektarbete efter en sjugradig betygsskala. Ämnesexaminationerna består vanligen av skriftliga och muntliga prov, men kan på främst teknisk utbildning också bestå av praktiska prov, och genomförs i samverkan mellan lärare från elevens skola och externa censorer. I examensbeviset ingår årsbetyg (ämnesbetyg satta av de undervisande lärarna), examensprovbetyg och betyg i projektarbetet. En yrkesutbildning på gymnasial nivå avslutas i med en prövning. Denna kan ingå som en avslutande del i den sista delen av den skolförlagda utbildningen eller som ett lärlingsprov. Prövningen är utarbetad i samverkan med aktuell yrkesbransch. Gymnasieskolan presentation, problem och analys Bedömningen genomförs av elevens ordinarie lärare tillsammans med en utomstående censor. Även i finns en uppdelning mellan gymnasium, som är en högskoleförberedande utbildningsform, och yrkesutbildning. I gymnasiet betygssätts eleverna i de kurser de läser av de undervisande lärarna enligt en sjugradig betygsskala. Utöver detta genomgår de studentexamen. I studentexamen ingår obligatoriska prov i modersmålet (finska eller svenska) och litteratur plus tre prov i ämnen som väljs av eleven utifrån ett regelverk. Utöver detta kan eleven frivilligt genomgå prov i fler ämnen. Examensproven bedöms först av de undervisande lärarna och därefter av den nationella (som har utarbetat proven). Bedömningen görs även här enligt en sjugradig betygsskala. I yrkesutbildningen, som oftast är huvudsakligen skolförlagd men som också kan vara lärlingsutbildning, genomförs så kallade yrkesprov, som bedöms enligt en femgradig betygsskala. Bedömningen utförs av ansvarig lärare tillsammans med en medbedömare. Yrkesproven administreras och övervakas av ett nationellt yrkesråd med företrädare för utbildningen, närings- livet och arbetslivet inom branschen. Förutom på yrkesproven bedöms och betygssätts eleverna av sina undervisande lärare i de olika kurserna enligt samma femgradiga skala. En yrkesutbildning som leder till yrkesexamen av denna typ (yrkesinriktad grund- examen) kan genomgås av vuxna lika väl som av ungdomar. 4.15.4Behörighet till gymnasial nivå I har alla elever som har genomgått årskurs 9 behörighet till videregående skole, motsvarigheten till gymnasie- skola. För att gå vidare från årskurs 1 till årskurs 2 och från årskurs 2 till årskurs 3 krävs att eleven klarar de examina som avslutar respektive årskurs. I krävs för behörighet till de studieförberedande utbildningarna att eleverna har klarat folkeskolens examensprov och att de har läst franska eller tyska. För behörighet till yrkes- utbildningarna krävs att man har genomfört folkeskolen. För att inom yrkesutbildningarna gå vidare från grundforløbet till hovedforløbet krävs att man har fullgjort det förstnämnda på ett godkänt sätt och att man har fått ett lärlingskontrakt. Gymnasieskolan presentation, problem och analys I är behörighetskravet till såväl studieförberedande gymnasium som till yrkesutbildning att eleverna har genomgått grundskola. De enskilda kommunerna kan dessutom för studieför- beredande gymnasieutbildning sätta upp en antagningsgräns i form av ett visst meritvärde från . I och finns utöver de nio obligatoriska åren i även ett frivilligt tionde år. I kallas det påbyggnadsundervisning och syftar till att förbättra elevernas kunskaper inför fortsatta studier. av eleverna går det tionde året. I har det tionde året en helt annan omfattning. Mer än hälften av eleverna går det. Det innebär att även elever med goda resultat från folkeskolen ofta väljer att gå det tionde året. Syftet med årskurs 10 blir därigenom betydligt bredare i än i . Utbildningen i årskurs 10 genomförs ofta på särskilda skolor. 4.15.5Norden i ett större perspektivTPF115FPT Det kan vara av intresse att vidga perspektivet och sätta de nordiska länderna i relief mot två stora länders utbildningssystem, nämligen och . och kan sägas vara motpoler när det gäller ungdomsutbildning. har ett utpräglat uppdelat system, där eleverna tidigt, redan vid ungefär ålder, delas i ett spår som förbereder för högskoleutbildning och ett som leder till yrkesutbildning. har i motsats till detta ett system, där nästan all ungdomsutbildning främst förbereder för högskoleutbildning. Det tyska systemet innebär huvudsakligen att de elever som tidigt väljer en studieförberedande utbildning går i en skolform som kallas gymnasium, medan de som väljer att gå en yrkesinriktad utbildning när de kommit upp i vad som i motsvarar gymnasieålder genomgår lärlingsutbildning. Det tyska systemet är således specialiserat från tidig ålder. I börjar nästan alla ungdomar i , en utbildningsform som främst avser att kvalificera för vidare studier vid college eller universitet. Det finns mycket få inslag av yrkesförberedelse i . Det amerikanska systemet är utpräglat generellt. 115TP PT Detta avsnitt bygger huvudsakligen på , (2008), Yrkesutbildning och övergången från skola till arbetsliv – forskning och internationella erfarenheter, bilaga 5. Gymnasieskolan presentation, problem och analys I ligger relativt nära det tyska systemet, med sin uppdelning mellan studieförberedande gymnasieutbildning och lärlingsutformad yrkesutbildning. Det finns därmed starka inslag av specialisering i . Det finns dock tydliga skillnader, bland annat i det att den danska yrkesutbildningen har större inslag av generell utbildning än den tyska och att eleverna i väljer väg först vid ungefär , än i . ligger nära det amerikanska systemet, i och med att nästan alla ungdomar i åldern 16–går i gymnasieskolan, som bland annat har till syfte att förbereda alla elever för högskole- studier. har liksom betonat de generella inslagen i ungdomsutbildningen. har dock starkare inslag av specialisering genom sina 17 nationella program, varav de flesta utöver att förbereda för högskola/universitet också ska förbereda för olika yrken. I väljer eleverna alltså program. I väljer de främst kurser. I och med att utvecklingen i genom en stor mängd specialutformade program och fristående skolor har gått emot att de 17 nationella programmen har tappat i betydelse som definition av den nationella gymnasieutbildningen, kan man säga att ytterligare har närmat sig den amerikanska modellen. På en axel mellan en specialiserad ungdomsutbildning represen- terad av och en generell ungdomsutbildning represen- terad av ligger alltså tämligen nära och nära . och ligger däremellan, med närmast och närmast . Den nuvarande internationella utvecklingen tycks vara att det pågår en allmän rörelse in mot mitten av axeln. Det tyska systemet har som en fördel att de flesta som går in i systemet kommer ut med uppnådd målsättning. Genomströmningen är alltså god.