sou · GWB341 · 2008-04-23 00:00:00 — Att enskilda faller offer för människohandel har sin förklaring i bl.a. ekonomiska, sociala, politiska och rättsliga faktorer. De som blir offer för handeln befinner sig oftast i, eller riskerar att hamna i, en utsatt eller pressad situation som utnyttjas av enskilda eller organisationer för ekonomiska syften. Ett utnyttjande som sker oberoende av de konsekvenser som det får för offret. De offer som tvingas eller förmås att åka till kommer i de flesta fall från ursprungsländer där det råder en utbredd fattig- dom, stor arbetslöshet och där det dessutom saknas sociala skydds- nät. befinner sig offret i en så utsatt situation att ett erbju- dande om arbete i ett annat land inte är möjligt att neka till, trots att det kan stå klart att erbjudandet kan innebära en risk för att han eller hon utnyttjats på något sätt. Många offer kommer från mino- ritetsgrupper och har redan p.g.a. sin etniska tillhörighet inte möj- ligheter att få arbete eller på annat sätt ändra sina sociala eller eko- nomiska villkor till det bättre. Flera av offren lever i fattigdom och under sociala förhållanden som är svåra att föreställa sig. Många av de barn som faller offer för människohandel kommer från hem där föräldrarna har missbruksproblem eller någon annan 1TP PT Framställningen baseras på uppgifter från 2000:1, 2001:3, 2002:1, 2003:1, 2005:04, 2006:04, 2007:06 Människohandel för sexuella ändamål, Lägesrapporter, RKP, Ett heltäckande straffansvar för människohandel, m.m. (Ds 2003:45), Sexualbrotten, Ett ökat skydd för den sexuella integriteten och angränsade frågor (SOU 2001:14) och . Till följd av hemförhållandena har många tillbringat hela eller delar av sin uppväxt på institutioner av olika slag och har varken haft bostad eller försörjning när institutions- vistelsen upphört. I de fall där barn som fallit offer för människo- handel vuxit upp med sina föräldrar har i flera fall familjens eko- nomiska situation lett till att föräldrarna sålt eller hyrt ut sina barn. De beskrivna förhållanden ska ses tillsammans med att det i de s.k. destinationsländerna råder ekonomiska förutsättningar för att utnyttja offret. De ekonomiska förhållandena i sig utgör dock bara en av förutsättningarna för att offret utnyttjas. I diskussioner kring förutsättningarna för människohandel är det mycket viktigt att framhålla att en avgörande omständighet för att handeln ska före- komma är att det finns enskilda i destinationsländerna som är beredda att utnyttja offret. Utan efterfrågan finns inga ekonomiska förutsättningar för handel med människor. Enligt en uppskattning från den mellanstatliga organisationen kommer cirka 500 000 kvinnor till någon av EU:s medlemsstater som offer för människohandel. har RKP uppskattat att unge- färligen 200–500 kvinnor varit föremål för människohandel i . Vid beskrivningarna av människo- handeln –2006 avstod RKP från att göra någon sådan uppskattning, eftersom antalet uppdagade människohandels- förfaranden ansågs vara avhängigt av de polisiära resurserna. I stäl- let konstaterade RKP att problematiken finns i ett flertal län och på både stora och små orter. Vad gäller samtliga de uppskattningar av antalet offer för människohandel som redovisas internationellt och nationellt påpekas att det förutsätts att mörkertalet är stort. Hur människohandeln organiseras och vilka uttryck brottslig- heten tar sig påverkas oftast av förväntad lönsamhet och förväntade risker. Vad gäller de människohandelsförfaranden som uppdagats i har den inledande rekryteringen i de flesta fall skett genom att offret lovats någon slags sysselsättning. Det har exempelvis vara fråga om arbete som barnflicka, servitris, dansare eller medverkan i posering. Många erbjudanden om sysselsättning är utformade på ett sätt som gör att det finnas en antydan om att offret ska utnytt- jas på något sätt. I en del fall är offret införstått med att han eller hon ska utnyttjas och inte sällan har offret förbundit sig att ersätta gärningsmannen för kostnader i anledning av offrets resa och vis- telse här, vilket leder till att offret får en betydande skuld till gär- Det förekommer emellertid också att offer köps upp i fattiga områden för att tvingas till olika former av utnyttjanden. Av vad som framkommit i förundersökningar om människo- handel framgår att det inte är ovanligt att huvudmännen tar offrets pass och resedokument när han eller hon anlänt till destinations- landet. Offret utsätts också i de flesta fall för upprepade och grova fysiska och psykiska övergrepp, ofta av sexuella karaktär, för att hans eller hennes självkänsla ska brytas ned. På så sätt försätts off- ret i ett underläge som används av såväl den som genomför männi- skohandeln som den som slutligen utnyttjar offret. Det har också framkommit uppgifter om att offer försetts med narkotika av gär- ningsmännen för att skapa ett beroende som gör att offren lättare kan utnyttjas. De barn som fallit offer för människohandelsförfaranden i har varit i åldrarna 12–. notera- des en ökning av antalet barn som tvingats till tiggeri, slavarbete och prostitution. Många barn från och ham- nar i tiggargäng i och , där barnen tvingas arbeta under slavliknande förhållanden. De hålls exempelvis instängda och köps och säljs mellan olika ägare. Det finns också misstankar om att kriminella organisationer köper flickor i för att fostra dem till ficktjuvar. Enligt RKP har det också fram- kommit information om att handel med barn förekommer i . Det kan enligt RKP hållas för troligt att barn som utsätts för sådan handel blir föremål för samma slags nedbrytningsproces- ser som vuxna offer, dvs. allvarliga fysiska och psykiska övergrepp, för att göra dem lätthanterliga. I samband med ett tillslag kunde polisen konstatera att barn utnyttjats för tiggeri inom samma organisation som tvingade äldre offer till prostitution. har personal vid noterat att unga flickor kommit hit från de forna . Det finns misstankar om att flickorna utnyttjas för att begå brott och att de utnyttjas sexuellt. Flera av flickorna har kommit tillbaka till under andra identiteter. Efter att polismyndigheten i gripit en ung flicka kunde det konstateras att flickan hade 15 olika iden- titeter i och att hon sökt asyl i under tre olika iden- titeter. En ung man som greps i förekom under 27 olika identiteter i . Den handel med människor som RKP fått information om har i första hand rört offer från , , , , och . Det har också förekommit offer från , , och . har det visat sig att de som tidigare rekryterat offer från andra länder för utnyttjande i också börjat rekrytera kvinnor här för samma ändamål. Det rör sig om kvinnor som befinner sig i en utsatt situa- tion i , bl.a. asylsökande kvinnor som bor på Migrations- verkets anläggningsboenden. De som legat bakom handeln har varit män och kvinnor från bl.a. , , , , , , , och . I har polisen noterat en ökning av andelen kvinnliga människohandlare och hallickar. Kvinnorna har i de flesta fall själva tidigare utnyttjats i prostitution eller fallit offer för människohandel. Kvinnor tilldelas ofta roller som s.k. platschefer som ska ta emot offer och skapa förtroende. Människohandel är, som nämnts ovan, en del av den organise- rade brottsligheten. I samband med tillslag mot exempelvis bor- deller har polisen vid ett flertal tillfällen beslagtagit narkotika och vapen. Den människohandel som förekommit i har bedrivits av brottsliga nätverk som varit ganska små. Vid de tillslag som gjorts har polisen påträffat tre eller fyra kvinnor. Detta ska jämföras med tillslag i exempelvis där polisen vid ett till- fälle påträffade 50 kvinnor från . Liknande tillslag har också skett i där den norska polisen påträffade 50 kvinnor från på en och samma bordell. Oavsett hur handeln med människor utformas eller under vilka förutsättningar offret tvingas eller rekryteras innebär handeln att offret luras och utnyttjas på ett sätt som i flera avseenden innebär mycket allvarliga kränkningar av deras grundläggande mänskliga rättigheter. innebär själva utnyttjandet att offret inte heller har möjlighet att återvända hem, vilket fråntar dem möjlig- heterna att få upprättelse och leva ett fortsatt värdigt liv. Människohandel omfattar en rad olika frågor som regleras i ett antal olika internationella instrument. Särskilt omständigheterna kring de utnyttjanden som människohandeln kan syfta till, såsom tvångsarbete och slaveri, behandlas i olika internationella instru- ment.TPF2FPT Det är i detta sammanhang inte möjligt att redogöra för innehållet i samtliga de instrument som berör människohandel eller därmed sammanhängande frågor. Vi har därför valt att närmare redovisa Palermoprotokollet, EU:s rambeslut av om bekämpande av människohandel (2002/629/RIF) och FN:s konvention om barnets rättigheter med dess fakultativa protokoll om försäljning av barn, barnprostitution och barnpornografi, efter- som de instrumenten är av direkt betydelse för en diskussion kring utformningen av människohandelsbrottet i 4 kap. 1 a § brottsbal- ken. Beträffande internationella konventioner som särskilt rör män- niskohandel som syftar till tvångsarbete och de pågående interna- arbeten som deltar i hänvisas till framställningen i förslaget till handlingsplan mot människohandel för arbetskrafts- exploatering m.m.TPF3FPT öppnades FN:s konvention mot gränsöver- skridande organiserad brottslighet och Palermoprotokollet, som utgör ett tilläggsprotokoll till konventionen, för undertecknande. Till dem som har undertecknat konventionen och Palermoproto- kollet hör samtliga EU:s medlemsstater och, för gemenskapens räkning, Europeiska kommissionen liksom även och . En proposition med förslag att skulle godkänna FN:s kon- vention mot gränsöverskridande organiserad brottslighet lämnades till i juni 2003.TPF4FPT antog regeringens förslag och konventionen trädde i kraft den 29 september 2003.TPF5FPT 2TP PT Se t.ex. 1926 Slavery Convention, 1920 vol. 212, No 2861, Convention concerning Forced or Compulsory Labour International Labour Organization Convention No. 29, 1953 Protocol amending the Slavery Convention UN, Treaty Series, vol. 182, No. 2422, 1956 Supplementary Convention on the Abolition of Slavery, the , and Institutions and Practices Similar to Slavery, Unites nations Treatys Series, vol. 266, No. 3822, 1957 Convention concerning the Abolition of Forced Labour International Labour Organization Convention No. 105, 1973 Convention concerning Minimum for Admission to Emloyment, Internation Labour Organization Convention, No. 14862 och 1999 Convention concerning the Prohibition and Immediate Action for the Elimination of the Worst Forms of Child Labour International Labour Organization Convention, No. 3TP PT Människohandel för arbetskraftsexploatering m.m. – kartläggning, analys och förslag till handlingsplan (Ds 2008:7). 4TP PT Prop. 2002/03:146. 2003/04:JuU6 och rskr. 2003/04:23. Palermoprotokollet började gälla . Efter- som protokollet är ett tilläggsprotokoll till den här nämnda FN- konventionen ska konventionens bestämmelser i stor utsträckning tillämpas även i fråga om människohandel. Protokollet ska också tolkas med hänsyn till innehållet i konventionen. Detta kommer bl.a. till uttryck i art. 1 i Palermoprotokollet där det sägs att brott enligt art. 5 i protokollet också utgör brott mot konventionen. Syftet med Palermoprotokollet är enligt art. 2 att förebygga och bekämpa handel med människor, särskilt vad avser kvinnor och barn, att skydda och bistå offren för sådan handel med full respekt för deras mänskliga rättigheter och att främja samarbetet mellan staterna för att uppnå dessa syften. Genom utformningen av Palermoprotokollet har man på global nivå kommit överens om en rättsligt bindande definition av människohandel. I art. 3a definieras sådan handel genom en uppräkning av olika åtgärder (rekrytering, transport, överföring, hysande eller mottagande) som begås med vissa medel (hot om eller bruk av våld eller andra former av tvång, bortförande, bedrägeri, vilseledande, maktmissbruk eller missbruk av en persons utsatta belägenhet eller givande eller mottagande av betalning eller förmåner för att erhålla samtycke från en person som har kontroll över en annan person) för ett utnyttjandesyfte (åtminstone utnyttjande av andras prostitution eller andra former av sexuellt utnyttjande, tvångsarbete eller tvångstjänst, slaveri eller med slaveri jämförbara bruk och sedvänjor, träldom eller avlägsnande av organ). Gärningen består alltså av tre moment, en åtgärd som vid- tas genom användandet av något av de nämnda medlen för ett visst utnyttjandesyfte. I art. 3b uttalas vidare att samtycke som ges av någon som är offer för handel med människor till sådant åsyftat utnyttjande som anges i art. 3a, ska sakna betydelse. Detta under förutsättning att något av de medel som anges i den artikeln använts. Vad gäller människohandel med barn anges särskilt i art. 3c att rekrytering, transport, överföring, hysande och mottagande av barn för utnyttjandeändamål betraktas som handel med människor även om inget av de medel som anges i art. 3a har använts. Med barn avses, enligt art. 3d, en person som är . I art. 4 anges protokollets tillämpningsområde. Där sägs att protokollet, om inte annat anges, är tillämpligt på förebyggande, utredning och lagföring av brott enligt art. 5, när brottet är gräns- överskridande till sin natur och en organiserad brottslig sam- manslutning är delaktig, liksom för skydd av offren för sådana brott. Av art. 5 i protokollet framgår att staterna har ett åtagande att kriminalisera sådana gärningar som anges i art. 3 när de begås upp- såtligen. Av art. 34.3 i om gränsöverskridande organiserad brottslighet framgår vidare att varje stat får tillämpa striktare eller strängare åtgärder än de som anges i konventionen för att förebygga och bekämpa gränsöverskridande brottslighet. Med hänsyn till att Palermoprotokollet ska ses tillsammans med konventionen bör detta innebära att varje stat som undertecknat det protokollet får tillämpa striktare och strängare åtgärder än de som anges där. I art. 6 behandlas frågor om bistånd till och skydd av offer för handel med människor. Enligt art. 6.1 ska staterna, i lämpliga fall, och i den utsträckning det är möjligt enligt nationell lag, skydda offrens privatliv och identitet genom att t.ex. göra rättsliga för- faranden om människohandel konfidentiella. Av innehållet i art. 6.2 framgår att staterna ska tillse att respektive rättsordning och för- valtningssystem innehåller bestämmelser som, i lämpliga fall, till- försäkrar offren för handel med människor information om till- lämpliga domstolsförfaranden och administrativa förfaranden samt biträde med att få sina synpunkter och intressen framförda och beaktade i lämpliga skeden av straffrättsliga förfaranden mot för- övarna. Det sistnämnda ska ske på ett sätt som inte inkräktar på försvarets rättigheter. Vidare ska varje stat, enligt art. 6.3, överväga att vidta åtgärder för offrens fysiska, psykiska och sociala rehabilitering. I lämpliga fall ska detta ske i samarbete med enskilda organisationer, andra berörda organisationer samt andra delar av det civila samhället. Detta ska särskilt ske genom tillhandahållande av ett lämpligt boende, rådgivning och information, särskilt vad avser offrens lag- liga rättigheter, på ett språk som de kan förstå, medicinskt, psyko- logiskt och materiellt bistånd samt möjligheter till sysselsättning, utbildning och fortbildning. Enligt art. 6.4 ska staterna vid tillämpningen av art. 6 beakta brottsoffrens ålder, kön och särskilda behov innefattande lämpligt boende, utbildning och omvårdnad. Barns behov ska särskilt beak- tas. Varje stat ska enligt art. 6.5 sträva efter att skydda offrens fysiska säkerhet när de befinner sig inom statens territorium. art. 6.6 ska varje stat tillse att dess nationella rättssystem innehåller möjligheter för offren att få ersättning för skada. I art. 7 i protokollet behandlas offrets status i mottagandelandet. Enligt denna artikel ska staterna, förutom att vidta åtgärder enligt art. 6, överväga att vidta lagstiftningsåtgärder eller andra lämpliga åtgärder som tillåter offer för människohandel att, tillfälligt eller stadigvarande, stanna inom statens territorium i lämpliga fall. I detta sammanhang ska staterna ta hänsyn till humanitära skäl och barmhärtighetsskäl. I art. 8.1 behandlas brottsoffrens återvändande. I artikeln sägs att den stat, i vilken ett offer för människohandel är medborgare eller där han eller hon hade rätt att permanent vistas vid tiden för inresan i den mottagande statens territorium, med vederbörlig hän- syn till personens säkerhet, ska underlätta och gå med på denna persons återvändande utan oberättigat eller oskäligt dröjsmål. Enligt art. 8.2 ska en mottagande stat, som återsänder ett offer för människohandel till en stat där personen är medborgare eller där han eller hon, vid tiden för inresan i den mottagande statens terri- torium, hade rätt att permanent vistas, ta vissa hänsyn. Härvid ska bl.a. beaktas att återsändandet sker med vederbörlig hänsyn till per- sonens säkerhet och till läget i eventuella rättsliga förfaranden som har att göra med den omständigheten att personen är offer för människohandel. Återsändandet ska därutöver också helst vara fri- villigt. Enligt art. 8.3 ska en anmodad stat på begäran av en mottagande stat, utan oberättigat eller oskäligt dröjsmål, bekräfta om ett offer för människohandel är dess medborgare eller innehade rätt att permanent vistas i dess territorium vid tiden för inresan i den mot- tagande statens territorium. För att underlätta återvändandet för ett offer för människohandel som saknar erforderliga handlingar, ska, enligt art. 8.4, den stat i vilken vederbörande är medborgare, eller där han eller hon hade rätt att permanent vistas vid tiden för inresan i den mottagande statens territorium, gå med på att, på begäran av den mottagande staten, utfärda sådana resehandlingar eller sådant tillstånd som kan behövas för att tillåta personen att resa in i och återvända till dess territorium. Av art. 8.5 följer att art. 8 inte ska inkräkta på någon rättighet som brottsoffren kan ha med stöd av den mottagande statens nationella lagstiftning. Av art. 8.6 följer vidare att artikeln inte ska inkräkta på något tillämpligt bilateralt eller multilateralt avtal eller arrangemang som helt eller delvis gäller offrens återvändande. Också i art. 31 i FN:s konvention mot gränsöverskridande organi- serad brottslighet finns bestämmelser om förebyggande åtgärder. Enligt denna bestämmelse ska konventionsstaterna på olika sätt bl.a. främja metoder som syftar till att förebygga gränsöver- skridande organiserad brottslighet. I art. 9 i Palermoprotokollet behandlas åtgärder som verkar förebyggande i frågor om människohandel. Enligt art. 9.1 ska sta- terna upprätta en heltäckande policy och program samt vidta andra åtgärder för att förebygga och bekämpa handel med människor samt skydda offer för handel med människor, särskilt kvinnor och barn från upprepad utsatthet. Enligt art. 9.2 ska staterna sträva efter att vidta åtgärder såsom forskning, informations- och massmediekampanjer samt sociala och ekonomiska initiativ för att förebygga och bekämpa handel med människor. Policy, program och andra åtgärder i enlighet med art. 9.3 ska, när det är lämpligt, omfatta samarbete med enskilda organisationer, andra berörda organisationer och andra delar av det civila samhället. Enligt art. 9.4 ska staterna också vidta eller för- stärka åtgärder, däribland genom bilateralt eller multilateralt sam- arbete, för att lindra de omständigheter som gör människor, sär- skilt kvinnor och barn, sårbara för människohandel, såsom fattig- dom, underutveckling och brist på lika möjligheter. Vidare ska staterna, enligt art. 9.5, vidta eller förstärka lag- stiftnings- eller andra åtgärder, såsom utbildningsåtgärder eller sociala eller kulturella åtgärder, däribland genom bilateralt och multilateralt samarbete, för att motverka sådan efterfrågan som främjar alla former av utnyttjande av människor, särskilt kvinnor och barn, som leder till handel med människor. I art. 28 i FN:s konvention mot gränsöverskridande organiserad brottslighet finns bestämmelser om informationsinsamling. Här- utöver behandlar art. 10 i Palermoprotokollet informationsutbyte och utbildning. Enligt art. 10.1 ska staternas rättsvårdande myndig- heter, immigrationsmyndigheter och andra berörda myndigheter på lämpligt sätt samarbeta med varandra genom informationsutbyte i enlighet med vars och ens nationella lag. Informationen ska kunna tjäna som underlag för beslut om personer som passerar eller för- söker passera en nationsgräns med resehandlingar tillhörande andra personer, eller utan resehandlingar, är förövare av eller offer för handel med människor och vilka slags resehandlingar som personer har använt eller försökt använda för att passera en nationsgräns i syfte att bedriva handel med människor. Staterna ska enligt art. 10.2 tillhandahålla eller förbättra utbildning för personal vid rätts- väsendets myndigheter, migrationspersonal och andra berörda be- fattningshavare i förebyggande av handel med människor. Utbild- ningen bör koncentreras på metoder som används för att förebygga sådan handel, lagföra förövarna samt skydda offrens rättigheter, däribland skydd av offren mot förövarna. Utbildningen bör också ta hänsyn till behovet av att beakta mänskliga rättigheter och frågor som rör barn- och könsperspektiv samt främja samarbete med enskilda organisationer, andra berörda organisationer och andra delar av det civila samhället. Enligt art. 10.3 ska en stat som tar emot information tillmötesgå en begäran av den stat som lämnar denna om begränsning av dess användning. Art. 11 i protokollet behandlar åtgärder vid gränser. Enligt art. 11.1 ska staterna, utan att det ska inkräkta på internationella åta- ganden avseende fri rörlighet för personer, så långt det är möjligt, förstärka sådan gränskontroll som kan vara nödvändig för att före- bygga och upptäcka handel med människor. Enligt art. 11.2 ska varje stat vidta lagstiftningsåtgärder eller andra lämpliga åtgärder för att så långt som möjligt förebygga att transportmedel som används av affärsdrivande fraktförare används vid förövande av brott som anges i art. 5 i protokollet. Åtgärder enligt art. 11.2 ska, enligt art. 11.3, när det är lämpligt och utan att det ska inkräkta på tillämpliga internationella konventioner, innefatta åläggande av skyldighet för affärsidkande fraktförare, inbegripet varje trans- portföretag eller ägare eller yrkesmässig brukare av transportmedel, att se till att alla passagerare innehar nödvändiga resehandlingar för inresa i den mottagande staten. Enligt art. 11.4 ska varje stat vidta nödvändiga åtgärder i enlighet med sin nationella lag för att kunna föreskriva sanktioner vid bristande uppfyllelse av de skyldigheter som anges i art. 11.3. Varje stat ska också enligt art. 11.5 överväga att vidta åtgärder som, i enlighet med dess nationella lag, tillåter avvisning eller återkallelse av visering för personer som är delaktiga i förövande av brott som straffbeläggs i enlighet med Palermoprotokollet. Vidare ska sta- terna enligt art. 11.6, utan att det ska påverka art. 27 i FN:s kon- vention mot gränsöverskridande organiserad brottslighet, överväga att förstärka samarbetet mellan gränskontrollmyndigheter genom att bl.a. skapa och upprätthålla direkta kommunikationsvägar. Av konventionens art. 27, som reglerar samarbetet mellan konven- tionsstaternas rättsvårdande myndigheter, framgår att konven- tionsstaterna, på ett sätt som är förenligt med deras respektive rättsordning och förvaltningssystem, nära ska samarbeta i syfte att effektivisera bekämpningen av brott som täcks av konventionen.