sou · GWB3116 · 2008-12-16 00:00:00 — i ansåg att utredningens förslag var missvisande och förespråkade i stället den mer flexibla benämningen lokal kabel-TV-organisation eftersom det kan uppstå situationer där stiftelser, ideella föreningar, ekonomiska föreningar och företag söker förordnande. Radio- och : Radio- och föreslog benämningen när-TV-sammanslutning. Skälen för vårt förslag I likhet med det som anfördes av Radio- och får ordet företag i lokalt kabelsändarföretag anses mindre rättvisande eftersom det framförallt är ideella föreningar som i praktiken bedriver verksamheten. torde för allmänheten leda tankarna till något som styrs av en eller flera ägare, t.ex. ett aktiebolag eller en enskild firma. Dessa organisationsformer förekommer inte alls bland de lokala kabelsändarföretagen. Vi anser i likhet med den tidigare utredningen och Radio- och att en namnändring bör göras. Radio- och TV-lagen kräver inte någon särskild organisationsform för lokala kabelsändarföretag, annat än att det ska vara fråga om en juridisk person. Det stora flertalet av de lokala kabelsändarföretag som finns utgörs av ideella föreningar. Uttrycket lokal kabel-TV-förening som den tidigare utredningen föreslog är inte neutralt till organisationsform och utesluter t.ex. stiftelser. En sådan benämning bör därför inte väljas. Radio- och har föreslagit benämningen när-TVsammanslutning. är emellertid ett nytt begrepp i 439 Lokal icke-kommersiell TV och närradio SOU 2008:116 sammanhanget och vars innebörd kan föranleda tvekan. Enligt vår mening bör minsta möjliga ändring göras av uttrycket lokal kabelsändarorganisation. För att tillgodose önskemålet om en benämning som inte leder tanken till någon särskild organisationsform föreslår vi att man i den nya lagen använder uttrycket lokal kabelsändarorganisation, vilket är i linje med vad i har föreslagit. 17 Författningsteknisk lösning 17.1 En ny lag Vårt förslag: Den nuvarande radio- och TV-lagen ersätts med en helt ny lag med samma namn. Den nu gällande radio- och TV-lagen innehåller tretton kapitel, varav tio kapitel gäller både radio och TV, två kapitel bara radio (4 och 5 kap.) och ett kapitel (8 kap.) bara TV. Lagen har tillkomst ändrats fler än 20 gånger. Lagen har kommit att bli ganska svåröverskådlig och uppfyller inte fullt ut de krav som man kan ställa på en modern lagstiftning. Genom våra förslag kommer ytterligare ändringar att krävas. Den kanske största ändringen i sak gäller regleringen av beställ-TV till följd av de krav som AV-direktivet ställer. Det är en medietjänst som i huvudsak har varit oreglerad. Våra förslag innebär vidare att nya former av annonsering kommer att tillåtas och att produktplacering får en uttrycklig reglering. Nya och mer utvecklade regler för sponsring införs också. De angivna förhållandena, både var för sig och sammantagna, motiverar att den nu gällande radio- och TV-lagen ersätts med en helt ny lag. Den nya lagen kan få en annan struktur och en enhetlig terminologi. På så sätt bör den nya lagen också kunna bli mer överskådlig. Vi har övervägt om det finns anledning att ersätta den nu gällande radio- och TV-lagen med två lagar, en för radio och en för TV. Även om regleringen av de olika medietjänsterna i flera avseenden skiljer sig åt, är det ändå åtskilligt som regleras gemensamt. Det gäller särskilt tillsyn och granskning, straff och särskilda avgifter, återkallelse av tillstånd och regler om handläggningen m.m. Vi har därför stannat för att behålla en gemensam reglering i en lag. Författningsteknisk lösning SOU 2008:116 Av de skäl som framgår av avsnitt 6.2.3 har vi valt att kalla beställtjänster i AV-direktivets mening för beställ-TV. Vi inför också en ny betydelse av begreppet sökbar text-TV, som är en medietjänst som inte omfattas av AV-direktivets bestämmelser. Förutom radio kommer den nya lagen alltså att omfatta bestämmelser om olika former av TV. Vi anser att den nya lagen därför både kan och bör ha samma namn som den nuvarande. 17.2 Den nya lagens struktur Vårt förslag: Den nya lagen inleds med en avdelning med övergripande bestämmelser som gäller för såväl radio som TV. Därefter följer en avdelning med bestämmelser som bara rör TV, dvs. TV-sändningar, beställ-TV och sökbar text-TV. Nästa avdelning innehåller bestämmelser som bara reglerar ljudradiosändningar. Lagen avslutas med en avdelning med gemensamma bestämmelser. Den nu gällande radio- och TV-lagen innehåller bestämmelser som gäller både ljudradio- och TV-sändningar. De flesta kapitlen i lagen rör också både ljudradio och TV. Det gäller bland annat kapitlen om lagens tillämpningsområde, tillstånd och registrering, sändningar av TV-program och andra ljudradioprogram än närradio och lokalradio, sändningarnas innehåll, reklam och annan annonsering. Inom respektive kapitel gäller vissa paragrafer både radio och TV, vissa paragrafer bara radio eller bara TV. Det är inte alldeles lätt att orientera sig i lagen och därmed inte heller lätt att hitta vad som i olika avseenden gäller för de skilda medieslagen. En ny lag på området bör struktureras så att det lättare går att orientera sig i lagen. Det bör ske genom att man delar in bestämmelserna i olika avdelningar under vilka bestämmelserna i princip tas in efter ämne och slag av medietjänst. Den första avdelningen bör innehålla övergripande bestämmelser som gäller både radio och TV och som avser lagens innehåll och dess tillämpningsområde. Lagen kommer att bestå av 20 kapitel. Till ledning för läsaren bör därför i den första avdelningen tas in en paragraf som i praktiken är en innehållsförteckning. Denna avdelning bör också innehålla en paragraf med definitioner på alla de begrepp som är av betydelse för tillämpningen av lagen. SOU 2008:116 Författningsteknisk lösning Lagens andra avdelning bör innehålla alla de regler som är specifika för TV, dvs. TV-sändningar, beställ-TV och sökbar textTV. Det gäller bestämmelser om tillstånd och registrering, programinnehåll, vidaresändning, produktplacering, sponsring och reklam och andra annonser. Den tredje avdelningen bör innehålla motsvarande regler som är specifika för olika slags ljudradiosändningar. Den fjärde avdelningen, som också blir den sista, bör slutligen innehålla gemensamma bestämmelser om granskning och tillsyn, påföljder, handläggningen av olika ärenden och överklagande. Den kommer därmed att i huvudsak motsvara vad som gäller enligt 9–13 kapitlen i den nu gällande radio- och TV-lagen. 18 Självreglering I utredningens uppdrag att göra en allmän översyn av radio- och TV-lagen ingår att överväga möjligheten att komplettera lagstiftningen med former för självreglering. AV-direktivet innehåller också regler enligt vilka medlemsstaterna åläggs att främja system för sam- och/eller självreglering på nationell nivå inom de områden som samordnas i direktivet. 18.1 AV-direktivet En nyhet i AV-direktivet är således att medlemsstaterna enligt artikel 3.7 ska främja system för sam- och/eller självreglering inom de områden som samordnas genom direktivet i den utsträckning det är möjligt enligt respektive medlemsstats rättsordning. Artikeln gäller både TV-sändningar och beställtjänster. Direktivet innebär dock inte att medlemsstaterna åläggs att upprätta system för sam och/eller självreglering. I skäl 36 i ingressen anges att det i kommissionens meddelande till och rådet Lagstifta bättre för tillväxt och arbetstillfällen i Europeiska Unionen betonades att det är nödvändigt med en noggrann analys av vilken lagstiftningsmetod som är lämplig särskilt för att fastställa om konventionell lagstiftning är att föredra för den aktuella sektorn och det aktuella problemet, eller om självreglering eller samreglering kan övervägas. Vidare anges att erfarenheten har visat att både samreglering och självreglering som genomförs i enlighet med medlemsstaternas rättsliga traditioner i hög grad kan bidra till en god nivå på konsumentskyddet. Åtgärder som syftar till att uppnå mål i allmänhetens intresse inom den framväxande audiovisuella medietjänstsektorn är mer effektiva om de vidtas med aktivt stöd av tjänsteleverantörerna själva. Självreglering SOU 2008:116 Självreglering är enligt ingressen således ett slags frivilligt initiativ som ger ekonomiska aktörer, arbetsmarknadens parter, icke-statliga organisationer eller föreningar möjlighet att själva och för eget vidkommande anta gemensamma riktlinjer. I ingressen framhålls dock att – även om självreglering skulle kunna vara en kompletterande metod för att genomföra vissa bestämmelser i direktivet – detta inte ersätter den nationella lagstiftarens skyldigheter. Samreglering beskrivs i ingressen som en rättslig länk mellan självreglering och den nationella lagstiftaren, i enlighet med medlemsstaternas rättsliga traditioner. 18.2 Självreglering i Det finns i flera system för självreglering som berör olika AV-tjänster. Den självsaneringsverksamhet som bedrivs i kan i viss mån ses som en förutsättning för tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagens nuvarande utformning. Om verksamheterna inte hade funnits hade grundlagsreglerna kanske varit mera omfattande. Det gäller framförallt förhållandet mellan integritetsskydd och yttrandefrihet.TPF 1 FPT Det saknas dock system som skapats av eller uteslutande riktar sig till programföretagen eller övriga leverantörer av AV-tjänster. I det följande redogörs för några av dagens självregleringssystem som berör AV-tjänster. Marknadsföringsområdet () har till uppgift att uttala sig om vad som i samband med ett företags marknadsföring bör anses utgöra god affärssed. Huvudmän är bland annat , Näringslivets Delegation för Marknadsrätt, , Swedma och Annonsörer. Rådet förfogar inte över några ekonomiska sanktionsmedel. Uttalandena är offentliga och skickas för kännedom till bland annat massmedierna. Anmälan kan göras av såväl privatpersoner som företag och myndigheter. TP 1 PT SOU 2006:96 s. 78 446 SOU 2008:116 Självreglering Bedömningen sker huvudsakligen utifrån för reklam. för reklam är tillämpliga på alla slag av reklam för varor, tjänster och andra nyttigheter. Tanken är att reglerna i första hand ska användas inom ramen för näringslivets egenåtgärdssystem. Grundreglerna fungerar dock även som en världsomfattande kunskapskälla när det gäller näringslivets samlade regler på reklamområdet. De utgör också en grundläggande normkälla vid tolkningen av begreppet god marknadsföringssed enligt marknadsföringslagen och annan motsvarande lagstiftning i många andra länder. Regelverket har fått stor betydelse genom att slå fast en internationellt accepterad bedömningsstandard och därigenom bidra till en harmonisering av rättsläget länderna emellan. MER består av en ordförande, en vice ordförande och ytterligare ledamöter till ett antal högst motsvarande antalet huvudmän, dock minst åtta. Ledamöterna ska väljas bland personer med goda insikter i reklam och marknadsföring och ge en allsidig näringslivsrepresentation. Minst en ledamot ska enligt stadgarna vara särskilt insatt i frågor rörande marknadsföring mot barn och minst en bör utses bland företrädare för allmänintresset, särskilt konsumentintresset. Näringslivets etiska råd mot könsdiskriminerande reklam Näringslivets etiska råd mot könsdiskriminerande reklam () inrättades . Huvudmän för är bland annat annonsörer, , , tidskrifter, och Swedma. består av en ordförande, en vice ordförande samt 15 andra ledamöter, inklusive suppleanter. prövar skriftliga anmälningar från konsumenter, näringsidkare, organisationer, myndigheter eller kommunala organ. Rådet kan även pröva ärenden på eget initiativ. Vid sin bedömning av anmälda reklamåtgärder stödjer sig på för reklam. Rådets ställningstagande sker genom skriftliga beslut. Beslut som innebär att en viss reklamåtgärd av en näringsidkare befunnits könsdiskriminerande offentliggörs bland annat genom underrättelse till massmedierna. Självreglering SOU 2008:116 Reklamombudsmannen 2 FPT är tänkt att ersätta såväl och samt ytterligare ett 40-tal specialiserade nämnder. Bakom initiativet står stora delar av näringsliv. Principerna för är framtagna av en arbetsgrupp bestående av representanter från Annonsörer, och Swedma. uppgifter ska bland annat vara att genom normbildande verksamhet verka för att all marknadsföring är förenlig med vad som är eller bör anses vara god affärssed. På eget initiativ eller efter anmälan från enskilda personer, näringsidkare, organisationer, myndigheter eller kommunala organ ska kunna undersöka avvikelser från god marknadsföringssed och eventuellt hänskjuta sådana ärenden till för avgörande. organisation beräknas kunna finnas på plats . Pressbranschen Allmänhetens pressombudsman och I har det funnits en av pressbranschen inrättad självsanerande verksamhet. Denna verksamhet bedrivs av Allmänhetens pressombudsman (PO) och (). Den självsanerande verksamheten syftar bland annat till att upprätthålla god publicistisk sed och att skydda enskilda mot oförskyllt lidande genom publicitet. Publicitetsreglerna utgör en del av de pressetiska regler som har beslutats av . Nämnden är ett gemensamt organ för , och . Publicitetsreglerna syftar till att upprätthålla god publicistisk sed genom sjutton förhållningsregler som sammanställts under följande rubriker: Ge korrekta nyheter Var generös med bemötanden Respektera den personliga integriteten TP 2 PT Informationsbrev från styrelsen i Annonsörer 448 SOU 2008:116 Självreglering Var varsam med bilder Hör båda sidor Var försiktig med namn Avsteg från publicitetsreglerna som sker i periodisk skrift och publicering som sker på Internet kan prövas av PO och , om den gjorts av ett företag som är representerat i och publiceringen omfattas av 1 kap. 7 § andra stycket tryckfrihetsförordningen eller 1 kap. 9 § yttrandefrihetsgrundlagen och tillhandahålls av redaktionen för en tryckt skrift. Även inslag i webb-TV som tillhandhålls av tidningar kan prövas av PO och PON.TPF 3 FPT I nämnden finns representanter för , , , Tidskrifter och allmänheten. Nämnden är sammansatt så att allmänhetens representanter tillsammans med ordföranden ska vara lika många som representanterna för pressen. Vid lika röstetal har ordföranden utslagsröst. Finner att det skett ett avsteg från de publicistiska reglerna och att tidningen därför ska klandras är tidningen skyldig att publicera nämndens uttalande och att betala en expeditionsavgift. och har beslutat att de pressetiska reglerna ska gälla för deras verksamhet i den utsträckning som de kan tillämpas med hänsyn till radio- och TVlagen och programföretagens sändningstillstånd. Eventuella avsteg från de pressetiska reglerna i TV-sändningar prövas emellertid inte av PO eller . Även TV4 följer i sin verksamhet de pressetiska reglerna men eventuella avsteg prövas inte av PO och , i likhet med vad som gäller för SVT och UR. Internet I fråga om publicering på Internet finns det ingen självregleringsverksamhet som motsvarar den som inrättats av pressbranschen. Det finns inte heller något sådant genom lag inrättat granskningsorgan som . Det förekommer dock vissa former av självsaneringsverksamhet på Internet. TP 3 PT Se Pressens Opinionsnämnds exp. nr 52/2007 TV 449 Självreglering SOU 2008:116 I promemorian Självsanering av Internet (Ds 2003:25) kartlades i vilken utsträckning det på den svenska delen av Internet som föll utanför pressens självsanering förekom självsanering eller annan frivillig tillämpning av regler eller metoder för att motverka integritetskränkningar. Med integritetskränkningar avsågs då dels de brottsbalksbrott som kan begås genom publicering på Internet och som innefattar en integritetskränkning, t.ex. förtal och förolämpning, dels spridning av personuppgifter i strid med personuppgiftslagen. I promemorian anfördes sammanfattningsvis följande angående självsanering på den svenska delen av Internet (a.a. s. 9): Man kan alltså konstatera att det pågår ett medvetet och på många håll ambitiöst arbete med frågor som rör innehåll och integritetsskydd på Internet. Trots detta är min bedömning att det finns behov av att Internetbranschens aktörer gemensamt beslutar om etikregler rörande publicering på Internet och inrättar en självsanering liknande pressens för de nya öppna kommunikationsformerna. Skälen för min bedömning är i huvudsak följande. Integritetskränkningar förekommer i inte obetydlig omfattning på den svenska delen av Internet. Efter HD:s dom i Ramsbro-målet och utvidgningen av databasregeln finns det stora möjligheter för även andra än massmedieföretag och journalister, t.ex. privatpersoner, att publicera material på Internet utan att PuL eller andra regler i vanlig lag gäller. Detta kan leda till en ökning av antalet integritetskränkningar på Internet. Många Internetsiter drivs också av aktörer som inte har traditionellt publicistisk bakgrund. Vidare innebär Internetverksamhet ofta att en aktör möjliggör för någon annan att publicera material, t.ex. genom deltagande i diskussion på en chattsida eller genom skapande av en egen hemsida på ett webbhotell. På Internet kan publicerat material även snabbt och enkelt ändras, vidarespridas och användas av andra än den ursprunglige upphovsmannen. Materialet kan också nå en mycket stor publik. Med hänsyn till detta finns det ofta en risk för integritetskränkningar på nätet och följderna av en kränkning kan bli omfattande. Internetverksamhet är ofta även tekniskt och organisatoriskt komplex och rymmer juridiskt komplicerade frågor. Det torde därför hos Internetaktörerna finnas behov av en instans att diskutera rättsliga aspekter på Internetverksamhet med liksom frågan om vilket ansvar olika typer av aktörer ska ta för olika typer av material. Det står också klart att det finns en oro hos allmänheten i fråga om innehållet på Internet och nätets utveckling och användning. Man kan inte utesluta att de krav på skärpt lagstiftning som ibland framförs får ökat stöd. Självsanering är emellertid enligt min mening att föredra framför lagstiftning eftersom den lättare kan anpassas till ändrade förhållanden. Min bedömning är att ett självsaneringsorgan skulle mottas positivt av allmänheten och göra krav på skärpt lagstiftning mindre motiverade. En självsaneringsverksamhet skulle också öka 450 SOU 2008:116 Självreglering förtroendet för Internetverksamhet och särskilt för de deltagande aktörerna. --- Med hänsyn till bl.a. att det inom branschen pågår ett medvetet och på många håll ambitiöst arbete med frågor rörande innehåll och integritetsskydd på Internet och att det finns sammanslutningar som organiserar många viktiga Internet-aktörer borde det enligt min mening vara möjligt för aktörer inom branschen att inrätta en självsaneringsverksamhet liknande tidningarnas. Huruvida detta också kommer att ske är svårt att bedöma. Om lagstiftning om inskränkning i mediernas frihet aktualiseras eller frågor om innehåll på Internet får ökad uppmärksamhet i debatten är det möjligt att branschens aktörer på allvar börjar diskutera inrättandet av en sådan självsanering. för innehålls- och tjänsteleverantörer på onlinemarknaden i Några av de större Internetaktörerna startade en ideell förening (för innehålls- och tjänsteleverantörer på onlinemarknaden i ) för att bland annat driva arbetet med etiska frågor i syfte att stärka förtroendet för Internet. Majoriteten av de ledande Internetleverantörerna är medlemmar i , bland andra Lunarstorm, , Nya Medier, Viasat och TeliaSonera. BitoS har som ett led i detta arbete tagit fram etiska riktlinjer som syftar till att branschen ska hålla en hög kvalitet för besökare och annonsörer. Riktlinjerna tar bland annat upp frågor om efterlevnad av lag, immaterialrättsintrång, barnpornografi, trakasserier, integritet och kontaktuppgifter. Om ett medlemsföretag bryter mot BitoS regler uppmanas företaget att vidta rättelse. Om så inte sker eller det är fråga om upprepade förseelser utesluts företaget ur BitoS. Betalteletjänster Etiska Rådet för Betalteletjänster Etiska Rådet för Betalteletjänster (ERB) är en fristående och oberoende organisation. Rådets uppgift är att utarbeta och vidmakthålla etiska regler för innehållet i den information som lämnas genom betalteletjänster och marknadsföringen av dessa. Dessutom ska ERB pröva de ärenden som kommer in eller tas upp på eget initiativ. Dessa ärenden kan avse såväl marknadsföringen som inne451 Självreglering SOU 2008:116 hållet i tjänsterna. ERB har utarbetat och utgivit etiska regler som bland annat ger anvisningar för marknadsföringen av och för innehållet i betalteletjänster samt särskilda regler för användning av betalteletjänst när tjänster förmedlas över Internet eller andra visuella medier. Betalteletjänster är tjänster där den totala avgiften en konsument betalar till teleoperatören för tjänsten innefattar ersättning till tjänste- eller innehållsleverantören för tjänstens innehåll eller annan produkt eller tjänst som levereras under uppkopplingen, eller som är en direkt konsekvens av denna. har varit aktiv och är en sammanslutning av företag verksamma inom den svenska mobila tjänstesektorn. har som syfte att ta tillvara medlemmarnas intressen och fungerar som en samlad kommunikationskanal i kontakterna mellan branschen och övriga intressenter. har tagit fram två regeldokument, dels en code of conduct, dels affärsetiska regler. Dessa regler som tar upp frågor kring marknadsföring och köp av tjänster innebär även en skyldighet för medlemsföretagen att följa ERB:s etiska riktlinjer. Medlemmar i är bland annat Tele2, TV4, i och Slutligen bör i detta sammanhang nämnas (Rådet mot skadliga våldsskildringar (U 1990:03)). Rådet ska genom konstruktiva och kontinuerliga kontakter driva på mediebranschernas självreglerande arbete för att skydda barn och unga från skadlig mediepåverkan. Rådet ska ha kunskap att agera i bland annat frågor om utvecklingen av olika metoder för självreglering, bidra med fakta om barns och ungas medieanvändning och mediepåverkan, samt ta initiativ för att tydligt minska riskerna för skadlig påverkan. Enligt uppgift från rådet är emellertid någon fungerande självreglering på området inte att vänta inom någon snar framtid. SOU 2008:116 Självreglering 18.3 Överväganden Vår bedömning. TV-företagen har sinsemellan olika förutsättningar för att delta i självreglerande eller självsanerande verksamhet. Det finns inget som hindrar att programföretagen ansluter sig till befintliga system på pressens område eller skapar egna. Omfattas ett programföretag av en effektiv självreglering bör tillståndsmyndigheten främja självregleringen genom att avstå från att ställa upp sändningsvillkor inom områden som omfattas av självregleringen. Skälen för vår bedömning Som framhålls i ingressen till AV-direktivet (skäl 36) kan självreglering bidra till att man når en hög nivå när det gäller konsumentskyddet. En självreglering kan komplettera lagstiftningen genom att gå längre än vad lagstiftningen kräver och fylla ut oreglerade områden med egna regler. En förutsättning för att ersätta lagstiftning och myndighetskontroll med självreglering och egenkontroll är emellertid att inte med hänsyn till våra EGrättsliga eller andra internationellrättsliga förpliktelser är skyldigt att lagreglera de aktuella frågorna och se till att reglerna följs. I det föregående (avsnitt 13.5.3) har vi bedömt att både det växande antalet aktörer inom radio och TV och det förhållandet att gränserna mellan olika medieområden luckras upp talar för att det borde finnas förutsättningar för att utveckla självregleringen inom radio- och TV-området. En ordning för självreglering skulle kunna omfatta allt som de berörda företagen publicerar, oberoende av sändningsform. Den skulle också kunna omfatta företag som är verksamma på den svenska marknaden oberoende av om de står under svensk jurisdiktion eller inte. Vi har också i det föregående avstått från att föreslå att vissa av de frågor som regelmässigt tas in som villkor för sändningstillstånd inte ska lagregleras. Det har vi gjort med hänvisning till att områdena skulle kunna bli föremål för självreglering och därmed undgå myndighetskontroll.