sou · GWB381 · 2008-10-08 00:00:00 — Ett annat exempel är att en person i trakasseringssyfte följer efter en annan person, t.ex. på vägen mellan bostaden och arbetsplatsen. Ett tredje exempel är när någon skickar en försän- delse, ett vykort eller brev, med ett meddelande som t.ex. visar för personen som har mottagit försändelsen att denne har varit över- vakad av någon vid ett särskilt tillfälle på en angiven plats och tid. Uppräkningen kan göras lång över ej straffbara beteenden som av den förföljda upplevs som synnerligen påfrestande. För att kunna döma för grov fridskränkning eller grov kvinno- fridskränkning krävs att var och en av de skilda gärningarna i sig utgör ett brott. Andra inte straffbara handlingar kan således inte ligga till grund för en bedömning av att det varit fråga om ett led i en upprepad kränkning. En svårighet när det gäller stalkning är att flera av de handlingar som en förföljare utsätter en person för kan ligga utanför det straffbara området. Det kan t.ex. röra sig om brev vars innehåll inte är hotfullt men ändå är obehagligt att få. Det kan vara fråga om övervakning av en persons bostad, arbetsplats etc. Om lagstiftningen utformas, i likhet med fridskränkningsbrotten, så att varje enskild handling måste vara straffbar för att ansvar ska kunna utkrävas, kan detta medföra att det blir praktiska svårigheter att straffrättsligt beivra den typen av handlingar. En lagstiftning mot förföljelse skulle, såsom Säkerhetspolisen föreslagit i sitt remissyttrande till , istället kunna utformas så att ett upprepat beteende av kränkande handlingar ses som en enda gärning, och inte som i straffbestämmelserna om fridskränkning, där var för sig straffbara gärningar beivras under en gemensam brottsrubricering (2004/05:JuU20, s. 14). En straffbestämmelse om stalkning utformad på detta sätt medför dock enligt vår mening alltför svåra gränsdragningsproblem. När ska t.ex. ett antal var för sig straffria handlingar övergå till att utgöra ett led i en upprepad kränkning? har det lagts förslag som har avsett att kriminali- sera likartade klandervärdiga beteenden som inte är straffbara. föreslog i sitt betänkande (SOU 1995:60) att det nya fridskränkningsbrottet skulle omfatta även sådan psykisk misshandel som inte är straffbar om beteendena utgjorde en del av en systematisk kränkning. I propositionen avstyrktes förslaget av regeringen med följande motivering: Något klargörande resonemang om vilka handlingar, utöver våld eller hot, som innefattas i bestämmelsen finns inte i förslaget. I den s.k. legalitetsprincipen ingår att det straffbara området ska vara tydligt avgränsat. Straffbuden ska alltså vara så klart formulerade att det i förväg går att avgöra vilka handlingar som är straffbara och vilka som inte är det. Enligt regeringens uppfattning finns det en uppenbar risk att en straffbestämmelse som tar sikte på lindrigare psykisk misshandel skulle bli alltför oprecis och omfatta en alltför oöverskådlig krets av gärningar för att kunna godtas. Legalitets- principen talar alltså emot en sådan reglering. --- (prop. 1997/98:55, s. 78). delade regeringens bedömning. På samma sätt redovisade Kommittén om hot och våld mot förtroendevalda i sitt betänkande Jakten på makten (SOU 2006:46) att det inte fanns tillräckliga skäl att utvidga det kriminaliserade området i syfte att stärka skyddet för det representativa inslaget i demokratin. Kommittén konstaterade att den typen av förföljelse som de förtroendevalda beskriver i många fall inte kan bedömas som brottsliga, men de kan uppfattas som mycket obehagliga och skrämmande. Många av de handlingar som beskrivs av de förtro- endevalda utgör exempel på stalkning. I många fall skulle en krimi- nalisering av denna typ av förföljelse dock kunna komma i konflikt med yttrandefriheten. Kommitténs slutsats om risken för en eventuell konflikt med de grundläggande fri- och rättigheterna talar med eftertryck emot att straffria gärningar ska omfattas av en ny straffbestämmelse om förbud mot stalkning. Det rimliga är enligt vår mening att förföljelse som inte bedöms ha nått upp till ett brott bör kunna medföra ett beslut om besöks- förbud. Det straffbara området för en överträdelse av ett meddelat besöksförbud bör också utökas, se närmare hur i kapitel 6. En för- ändring av det straffbara området för sådana överträdelser borde vara tillräcklig för att komma åt icke önskvärda beteenden som inte är straffbara enligt . Vi anser således inte att det kriminaliserade området som sådant bör utvidgas. Däremot finns det starka skäl för att kriminella gärningar betraktas från en annan utgångspunkt om de begås inom ramen för systematisk förföljelse. 5.4Alternativa sätt att utforma ett straffrättsligt skydd Med utgångspunkt i den tidigare diskussionen om att systematisk förföljelse bör ges en självständig betydelse vid bedömningen av en brottslig gärning, finns det flera alternativa lösningar att utforma en sådan bestämmelse. 5.4.2Ett systematiskt förföljelsebrott införs med fridskränkningsbrotten som modell Det första alternativet att utforma ett straffrättsligt skydd vid för- följelser är genom att i en särskild bestämmelse i kriminalisera gärningen. Detta alternativ, dvs. ett nytt brott, är vårt huvudförslag. Av betänkande framgår att flera instanser (, Säkerhetspolisen och Polis- myndigheten i ) ansåg att inriktningen av kriminali- seringen med fördel torde kunna följa den för grov fridskränkning, dvs. så att upprepade kränkande eller hotande beteenden som medför psykiska påfrestningar för målsäganden omfattas av en ny straffbestämmelse (2004/05:JuU20, s. 34). En ny straffbestämmelse som tar hänsyn till systematiskt för- följelsebeteende kan fylla ett utrymme mellan fridskränknings- brotten och enskilda brott. Den kan ta hänsyn till många olika brottstyper som kan vara ett led i den systematiska förföljelsen av någon. Stalkning innefattar ofta en mycket komplex problematik som det kan vara svårt att ta hänsyn till på andra sätt än med ett eget brott. De befintliga möjligheterna till straffskärpning och sammanläggning av påföljder har inte visat sig tillräckliga för att komma till rätta med problemen med stalkningsbeteenden. Sam- tidigt innebär en reglering med ett nytt brott en tydlig avgränsning mot andra brott, vilket innebär förutsebarhet och ett stöd i till- lämpningen. Vi presenterar förslaget mer ingående i avsnitt 5.5. 5.4.3Införande av en särskild straffskärpningsgrund i 29 kap. 2 § för upprepade kränkningar Ett alternativ för att åstadkomma en straffskärpning är att föreslå ett tillägg i 29 kap. 2 § BrB, där det föreskrivs att vissa omständig- heter ska beaktas som försvårande vid en bedömning av straff- värdet. I bestämmelsen nämns genomgående omständigheter som är hänförliga till den konkreta gärningen. Avsikten är att uppräk- ningen i bestämmelsen ska innehålla de vanligaste och mest bety- delsefulla omständigheterna som brukar åberopas som särskilt för- svårande. Efter det att den ursprungliga bestämmelsen, som inne- höll sex punkter, infördes har bestämmelsen kompletterats med ytterligare två punkter. Kommittén om hot och våld mot förtro- endevalda har föreslagit att bestämmelsen ska utökas med ytter- ligare en punkt om brottet har begåtts mot en förtroendevald p.g.a. dennes politiska uppdrag. Det skulle vara möjligt att komplettera bestämmelsen i 29 kap. 2 § BrB med ytterligare ett tillägg, som tar sikte på att en försvå- rande omständighet vid bestämmande av straffvärdet ska vara att brottet varit ett led i en systematisk förföljelse som varit ägnad att upprepat kränka och allvarligt skada den förföljda personens själv- känsla. Denna lösning kan tyckas både smidigare och lagtekniskt enklare än införande av ett nytt brott. Det som talar för denna lös- ning är att de problem som är hänförliga till en ny straffbestämmel- ses utformning undviks. Likaså skulle problemen bestå avseende att brottet omfattar gärningar med straffskalor som varierar stort och i någon mån också lagtekniskt skiljer sig från den systematik som tidigare använts vid utformningen av brottsbalksbrott. Även till- lämpningssvårigheter p.g.a. av konkurrensreglerna mellan brotten skulle undvikas helt. Därutöver skulle problemen med att en del av brotten, t.ex. ärekränkningsbrotten, inte faller under allmänt åtal utan kräver åtalsangivelse av målsäganden lösas. Det som med eftertryck talar för den lösning som vi istället för- ordar är att införandet av ett särskilt brott ger en betydligt större tyngd och markering av allvaret i de gärningar som avses. Till- skapandet av en ny straffbestämmelse ger en klart tydligare marke- ring från samhällets sida än införandet av ytterligare en straffskärp- ningsgrund. Dessutom torde det finnas vissa möjligheter att vid straffmätningen beakta omständigheten att målsäganden har utsatts för en kränkning. Enligt straffmätningsregeln i 29 kap. 1 § andra stycket BrB ska nämligen vid bedömningen av straffvärdet beaktas den skada, kränkning eller fara som gärningen inneburit, vad den tilltalade insett eller borde ha insett om detta samt de avsikter eller motiv som han eller hon har haft. Inom bestämmelsens ordalydelse torde den kränkning som upprepat förföljande innebär kunna inrymmas. Bestämmelsen är emellertid allmänt hållen och omfattar mycket varierande förhållanden. Sammantaget anser vi att en utvidgning av straffmätnings- bestämmelsen i 29 kap. 2 § BrB inte, i jämförelse med vårt förslag, skulle vara tillräcklig för att komma tillrätta med de problem som avses. 5.4.4Utvidga tillämpningsområdet för grova fridskränkningsbrott genom att ta bort närståendekravet Ett annat alternativ till en ny straffbestämmelse skulle kunna vara att rekvisiten för grov fridskränkning ändras på så sätt att kravet på att gärningen har utförts mot en närstående eller tidigare närstå- ende person tas bort. Vid införandet av de nu angivna brotten anförde regeringen i propositionen att starka skäl talade för att brottet endast skulle omfatta gärningar som riktas mot närstående. Regeringen menade att det som utmärker kränkningar av nära anhöriga, till skillnad mot t.ex. grannar eller andra mer ytligt bekanta, är att kränkning- arna kan pågå utan att de upptäcks av andra och att de sällan anmäls av den kränkta personen på grund av de känslomäs- siga bindningar som finns mellan denna och gärningsmannen (prop. 1997/98:55, s. 79). Brå:s rapport visar att det är mycket vanligt att brottsoffret är bekant med gärningsmannen. Två tredjedelar av offren är enligt deras studie på ett eller annat sätt bekant med gärningsmannen. I en fjärdedel rör det sig om en dåvarande eller tidigare partner. Studien visar också att ju närmare relationen är, desto allvarligare är trakasserierna (Brå Rapport 2006:3, s. 7). Det innebär att frids- kränkningsbrottet i dess nuvarande lydelse endast skulle kunna vara tillämpligt i av dessa fall. Fridskränknings- brottet innefattar dessutom endast en liten andel av de brottstyper som en stalkare begår för att komma i kontakt med eller på annat sätt förfölja sitt offer. Det finns således ett antal begränsningar som gör att systematisk förföljelse ofta faller utanför det för frids- kränkningsbrott straffbara området. I avsnitt 1.6.1 har vi redogjort för vikten för samhället att markera mot det oönskade beteende som systematisk förföljelse innebär. Att utvidga det nuvarande fridskränkningsbrottet genom att ta bort närståendekravet innebär inte en erforderlig signalverkan i samhället. Tvärtom riskeras enligt vår uppfattning att fridskränk- ningsbrottet urholkas och görs svårare att tillämpa. Det är av vikt att det nuvarande fridskränkningsbrottet behålls oförändrat, vilket har ett värde med tanke på den bakomliggande problematik som dessa bestämmelser har tillskapats för att motverka. 5.4.5En ny straffbestämmelse för grovt ofredande Ett tredje alternativ till en ny straffbestämmelse om förföljelse skulle vara att införa en ny straffbestämmelse om grovt ofredande. En sådan bestämmelse kan ha följande lydelse: Är brott som avses i första stycket grovt, dömes till fängelse, lägst och högst . Vid bedömande huruvida brottet är grovt ska särskilt beaktas, om gärningen varit ett led i ett systematiskt förföljande av personen och varit ägnad att skada per- sonens integritet. En sådan bestämmelse skulle knappast vara en heltäckande lös- ning, eftersom flera gärningar som är vanligt förekommande vid stalkning inte skulle omfattas av den nya regeln. Inte heller skulle en sådan bestämmelse innebära någon tydlig markering för de inblandade parterna. Förslag: Ett nytt brott, olaga förföljelse, införs. Brå:s studie tyder på att problemet med systematiserad förföljelse och trakasserier är omfattande i . av befolk- ningen säger sig ha varit förföljda, varav . Det betyder att ca 200 000 personer i har utsatts för upprepade trakasserier. av personerna i undersökningen har under de senaste tolv måna- derna blivit utsatta för upprepade trakasserier som de upplevde som ganska eller mycket skrämmande. Det motsvarar drygt 134 000 personer i landet. Motsvarande 52 000 personer uppger att förföljelserna har varit så allvarliga att man har polisanmält händel- serna. Så många som av alla som hade utsatts för syste- matisk förföljelse hade utsatts för våld, dvs. ca 50 000 personer i landet. hade utsatts för hot om våld. De vanligaste skyddsåtgärderna som personerna i Brå:s studie hade vidtagit var att byta till hemligt telefonnummer och förändra rutinerna i vardagen. De som upplevde hoten som så allvarliga att de tvingades flytta till en annan del av landet uppgick till åtta pro- cent, dvs. ca 15 000 personer. saknas det en särskild bestämmelse om straff för systema- tiserad förföljelse. Förföljaren kan dömas för varje gärning som utgör ett brott, men det saknas förutsättningar att betrakta hel- heten. Detta får till konsekvens att förföljelse som sker sällan betraktas i sitt sammanhang. För det första finns det i avsaknad av en uttrycklig straffbestämmelse om systematisk för- följelse inte tillräckliga incitament för de rättsvårdande myndig- heterna att betrakta frågan ur ett helhetsperspektiv. Inte sällan finns det t.ex. problem med att samordna pågående utredningar om brott, som skett på olika platser och vid olika tillfällen. För det andra saknas det möjlighet beakta brott som gärningsmannen redan har dömts för vid bedömningen om det är frågan om en upprepad kränkning. Vid de s.k. fridskränkningsbrotten kan man t.ex. beakta brott som har riktats mot samma brottsoffer och utgör ett led i samma förföljelse. Som en följd av dessa brister vad gäller förföljel- sebrotten är det svårt att uppmärksamma gärningsmannens eventu- ella behov av vård och ge brotten dess, enligt vår mening, rätta straffvärde. Vår bedömning är att en kriminalisering av systematiserad för- följelse är nödvändig för att komma till rätta med de ovanstående problemen. Det är även den lösning man har valt i ett antal länder inom Europeiska unionen. Vi har i avsnitt 5.4 diskuterat kring alternativa sätt att utforma det straffrättsliga skyddet. Vi fann dock ett antal avgörande nackdelar för var och en av de andra lösning- arna. Vi föreslår därför att ett nytt brott, införs i . Det nya brottet bör heta olaga förföljelse, Ordet förföljelse ska leda tankarna till ett beteende som innebär att någon systema- tiskt smyger sig på, övervakar och förföljer en annan person. En parallell kan göras till ord som t.ex. rasförföljelse eller politisk för- följelse. I jämförelse anser vi att ordet förföljande i större uträck- ning relaterar till en enstaka händelse. T.ex. talar RPS om förföljande när polisfordon kör efter ett undflyende fordon i syfte att stoppa dess fortsatta färd. Kriminalisering av stalkning är ett viktigt instrument i arbetet att förbättra för brottsoffren. Förutom de positiva effekter som redan har nämnts bör ett uttryckligt förbud mot stalkning ge Polisen ett nytt incitament att prioritera arbetet mot förföljelse- beteende. En helhetslösning ger möjlighet till ett sammanhållet förhållningssätt hos alla aktörer i rättskedjan och inom den psyki- atriska vården. Förslag: Enligt den nya bestämmelsen ska den som begår brottsliga gärningar enligt 3 kap. 5 §, 4 kap. 4–7 §§, 5 kap. 1 § och 3 §, 6 kap. 10 §, 12 kap. 1 §, 17 kap. 1–2 §§ och 10 § brotts- balken eller enligt 35 § första stycket lagen (200x:xx) om kon- taktförbud dömas för olaga förföljelse om var och en av gär- ningarna har utgjort led i en upprepad förföljelse som medfört en kränkning av brottsoffrets integritet. Även försök och förberedelse av de i brottet angivna gär- ningarna ska ingå, enligt vad som föreskrivs för vart och ett av dessa brott. Som framgått tar nuvarande bestämmelser sikte på olika konkreta händelser som avgränsas och preciseras tidsmässigt och som ofta, var och en för sig, inte framstår som allvarlig brottslighet. En ny bestämmelse bör således utformas för att omfatta det systematiska beteendet. Samma argument som har använts vid införan- det av grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning kan användas här. Bestämmelsen bör för det första innehålla ett krav på att hand- lingarna har en återkommande eller upprepad karaktär och för det andra en uppräkning av de gärningar som kan falla inom ramen för den nya bestämmelsen. Den systematiserade förföljelsen innebär en upprepad kränk- ning av brottsoffrets integritet och gärningarna är ofta ägnade att allvarligt skada hans eller hennes självkänsla. Vid införandet av fridskränkningsbrotten anfördes att kvinnor som utsätts för våld och andra övergrepp av sin partner inte sällan ger uttryck för att de har blivit förnedrade och att de känner skuld och skam. Kvinno- våldskommissionen argumenterade för att vissa beteenden som inte var kriminaliserade då borde utgöra straffbara handlingar om för- farandet var ägnat att varaktigt kränka kvinnans/offrets integritet och hennes självkänsla (SOU 1995:60, s. 308). Regeringen ansåg dock att det straffbara området då inte var tydligt avgränsat. Lega- litetsprincipen ansågs lägga hinder för att utöka det straffbara området till att omfatta beteenden som inte tidigare var kriminali- serade och inte heller kunde klargöras i detalj. Förutsättningen att gärningarna skulle vara ägnade att allvarligt skada personens själv- känsla behölls dock i fridskränkningsbrotten (prop. 1997/98:55, s. 78). I många av stalkningsfallen finns samma problematik som vid våld i nära relationer, dvs. ett behov från den ena parten att kon- trollera och kränka den andre. Många fall av systematisk förföljelse har också sitt ursprung i att parterna har haft en relation. I dessa fall är det troligt att gärningsmannens beteende har varit ägnat åt att allvarligt skada brottsoffrets självkänsla. Det finns dock andra fall, t.ex. stalkare som förföljer en annan person för att de är förälskade och fixerade vid personen lever med vanföreställ- ningen att förälskelsen är eller kommer att bli besvarad. gärningsmän finns det inte en tanke på att brottsoffrets självkänsla kan skadas. Ofta blir det inte heller effekten. Däremot kränks brottsoffrets integritet, vilket vi anser bör vara en nödvändig förut- sättning för det nya brottet. Att ställa som krav att gärningarna ska vara ägnade att kränka brottsoffrets självkänsla skulle dock inne- bära att många stalkare inte skulle kunna ställas till ansvar för sina gärningar enligt den nya bestämmelsen. Vid införandet av ett nytt brott är utgångspunkten att bestäm- melsen ska avse alla straffvärda förfaranden inom det område den är avsedd att skydda. Målet när bestämmelsen utformas är ju att en händelsekedja, som kanske består av många olika gärningar och har utspelats , ska omfattas och kunna straffbeläggas som en helhet. Utgångspunkten är att en kränkning har skett Bilden av problemet, som tydligt framgår av forskning på området, visar att beteendet att systematiskt förfölja någon innebär ett omfattande psykiskt lidande för den som blir utsatt och att de oönskade beteendena spänner över ett mycket brett spektrum av aktiviteter. Systematiska kränkningar har en tydligt nedbrytande karaktär. Vid införandet av ett nytt brott bör utgångspunkten vara att bestämmelsen ska omfatta de gärningar som en systematisk förföljelse som regel innefattar och i synnerhet sådan som är av kränkande karaktär. Sådana kränkningar kan i och för sig uppstå i en mängd situationer. Bästa sättet att avgränsa det straffbara områ- det är enligt vår uppfattning att räkna upp de enskilda brott som kan utgöra en del av den olaga förföljelsen. Misshandel förekommer inte sällan som ett led i den systematiska förföljelsen. Ofta kan den enskilda händelsen vara att bedöma endast som ringa misshandel. Dessa brott bör omfattas av den nya straffbestämmelsen. och olaga tvång, olaga hot, hemfridsbrott, olaga intrång, ofredande och sexuellt ofredande, De brott som ofta utgör en del av den systematiska förföljelsen är olika fridsbrott såsom olaga tvång, olaga hot, ofredande, sexuellt ofredande och hemfridsbrott. De brottsliga gärningarna omfattar både otillbörlig, fysisk förföljelse och hot. och förtal och förolämpning, Till skillnad från hur fridskränkningsbrotten i 4 a § BrB är konstru- erade anser vi att även ärekränkningsbrotten (förtal och förolämp- ning) i 5 kap. BrB bör omfattas av det nya brottet. När fridskränk- ningsbrotten infördes anförde regeringen i propositionen (prop. 1997/98:55, s. 79) att ärekränkningsbrotten i 5 kap. BrB kräver att målsäganden anger brottet till åtal och att åtal av särskilda skäl anses påkallat ur allmän synpunkt och att det därför kunde ifråga- sättas om det skulle vara någon praktisk nytta med att den nya straffbestämmelsen även skulle omfatta brott enligt 5 kap. brotts- balken. Vi anser att bedömningen i fall av olaga förföljelse kan vara annorlunda. Att ärekränkningsbrotten kräver att målsäganden anger brottet till åtal bör inte innebära något större hinder efter- som målsäganden i dessa fall i allmänhet har ett starkt intresse av att få saken prövad. Inte heller kravet att det ska vara påkallat ur allmän synpunkt för att åklagare ska få väcka åtal innebär, enligt vår mening något hinder. Detta eftersom det i allmänhet torde stå klart att ett sådant oönskat beteende som ett systematiskt förföljande innebär, bör vara påkallat ur allmän synpunkt för åklagare att åtala. Det förekommer dessutom att ärekränkningsbrotten används som ett medel för att ofreda brottsoffret. Det inträffar att gär- ningsmannen publicerar uppgifter på Internet i brottsoffrets namn och erbjuder t.ex. sexuella tjänster. Syftet i dessa fall är sannolikt både att brottsoffret ska framstå som klandervärd i sitt levnadssätt och bli besvärad av ett stort antal personer. Av bl.a. Brå:s rapport framgår även att brottet skadegörelse är van- ligt förekommande i samband med systematisk förföljelse. Upp- repad och systematisk skadegörelse av t.ex. dörrar och fönster till bostaden, skadegörelse på annan lös egendom som bilar och cyklar är i sig mycket besvärande för den som drabbas och innebär en mycket påfrestande kränkning för brottsoffret. Vi anser därför att även skadegörelse bör omfattas. Det är ofta svårt att kunna bevisa vem som har utfört ett skadegörelsebrott. Skadegörelse som sker som ett led av en olaga förföljelse är dock ett allvarligt brott, vilket t.ex. talar för att polisen bör genomföra spårsäkring i dessa fall i större utsträckning än vad som sker . och hot och våld mot tjänsteman samt övergrepp i rättssak, Även brott enligt 17 kap. BrB, framför allt övergrepp i rättssak (17 kap. 10 §), har påtalats vara av den typ att de borde omfattas av ett nytt brott mot systematisk förföljelse. Brott enligt 17 kap. är dock till sin konstruktion annorlunda eftersom de avser brott mot det allmänna och syftar till att tillgodose det allmänna intresset av att talans utförande eller utsagas avgivande vid domstol eller annan myndighet inte otillbörligen påverkas. Saken förhåller sig dock något annorlunda när den som utsätts för brotten är en enskild tjänsteman eller det är fråga om övergrepp i rättssak.