sou · GVB360d7 · 2008-01-01 00:00:00 — När dessa jordrörelser hotar den bebyggda miljön uppstår konsekvenser som kan medföra stora skador och kostnader. I många situationer kan förebyggande och skadebegränsande åtgärder vidtas för att skydda den befintliga bebyggelsen. Viktigt är också att inte ny bebyggelse kommer till stånd inom områden som är hotade eller med tiden kan komma bli hotade. Valet av förebyggande åtgärd är beroende av problemets art. Åtgärder måste väljas med hänsyn till de geologiska förhållandena, eventuella anläggningar samt tillgängligt utrymme. Dessutom måste hänsyn tas till kultur-, miljö- och naturintressen. Man bör även se över vilka konsekvenser en jordrörelse kan få samt väga detta mot kostnaderna för åtgärder. är det mest samhällsekonomiskt och säkrast att flytta eller utrymma och riva hotade Bilaga B 14 SOU 2007:60 98 hus. Det är viktigt att valet av förstärkningsåtgärd syftar till att motverka den egentliga orsaken till den otillfredsställande stabiliteten – att åtgärda problemet snarare än symtomen (). En tidigare studie av konsekvenserna av skred har utförts där tre exempelområden har studerats (, 1996). För vart och ett av områdena har tre olika omfattningar av ett skred bedömts: liten omfattning, mest trolig omfattning respektive stor omfattning. För varje område och varje omfattning av skred har konsekvenskostnaden beräknats. För jämförelse redovisas kostnaderna för genomförda förstärkningsåtgärder. De möjliga skredens omfattning har bedömts utifrån geotekniska utredningar. Resultaten i Tabell 6.10 visar att kostnaderna för att förstärka områdena är låga i relation till de skadekostnader som realistiskt kan uppstå. Beräkning av skadekostnaden för ett eventuellt skred omfattar direkta personskador, räddningsarbeten, säkerhetsåtgärder, förändring av anläggningar och deras drift, tids och funktionsförluster, återställning, bestående miljökonsekvenser och diverse mjuka kostnader. Studien antar att risken för skred efter åtgärd är försumbar och har inte tagit hänsyn till eventuella framtida underhållskostnader. Tabell 6.10 Kostnader för skred och förstärkningsåtgärder för att förhindra skred (MSEK). (, 1996) Omfattning av skred och dess beräknade kostnad Område Liten omfattning Förväntad/mest sannolika omfattning Stor omfattning Kostnad för förstärkningsåtgärd 34 209 1 401 9 66 616 489 4 5* 13* 80* 6 * Skredet är beräknat för kortare sträcka än sträckan för åtgärder. Kostnader för förstärkande och förebyggande åtgärder är beroende av typ av åtgärd, naturliga förutsättningar, miljöhänsyn, mätnings och kontrollprogram etc. Processen påverkas också t.ex. av om åtgärden ska prövas i Miljödomstol. För några av metoderna som beskrivs nedan nämns kostnader utifrån erfarenheter av kommuners ansökningar om statsbidrag till förebyggande åtgärder. SOU 2007:60 Bilaga B 14 99 Åtgärder för att förebygga och förhindra erosion redovisas i kapi tel 7.5. 6.4.1 Försiktighet i översikts- och detaljplanering Vid översikts- och detaljplanering är det enligt kommunen som har ansvaret för att ta erforderlig riskhänsyn för naturolyckor (ras, skred, översvämning och erosion) så att exploatering endast tillåts inom lämpliga områden. På motsvarande sätt är det byggherren som ansvarar för att alla samhällskrav som gäller byggandet blir uppfyllda. Det kan exempelvis gälla olika typer av stabiliserande åtgärder. Försiktighet i samband med översiktsplanering innebär bl.a. att man helt avstår från att exploatera om det finns andra lokaliseringsalternativ i områden utan skredrisk. Försiktighet i redan detaljplanelagda exploateringsområden med risk för skred innebär bl.a. att man ändrar planen, utsläcker byggrätter inom riskområden eller att man stabiliserar området så att tillfredsställande säkerhet erhålls. Det är kommunen som är ansvarig för den fysiska planeringen och för att bedöma vad som är lämplig respektive olämplig markanvändning och bebyggelse i det enskilda fallet. För att undvika att ny bebyggelse placeras på mark som är hotad eller med tiden kan komma att bli hotad av naturolyckor är det viktigaste instrumentet den kommunala fysiska planeringen. Ett förändrat klimat skapar förändrade geotekniska förutsättningar och osäkerheter finns kring klimatets utveckling och konsekvenserna för markens byggbarhet. Man måste därför noga beakta effekterna av förändrat klimat vid planläggning och vid osäkerheter kan man tvingas ta till ökade säkerhetsmarginaler. 6.4.2 Förstärkningsåtgärder för skred, ras och erosion i finkorniga jordar Nedan beskrivs de metoder som är vanligast för att motverka skred och ras i finkorniga jordar. Den förstärkande åtgärden kan bestå av en av nedanstående metoder eller kombinationer av dessa (). Bilaga B 14 SOU 2007:60 100 Erosionsskydd Om släntens nedre del har urholkats genom erosion kan man återställa slänten och hindra framtida erosion genom att lägga ut ett erosionsskydd längs vattendragets kant. Kostnaderna varierar /m3. Figur 6.5 Återställning av slänt och utläggning av erosionsskydd. (Rapport 5:95) Stödfyllning, schaktning och utflackning Om slänten är brant kan man lägga massor som stöder och jämnar ut branten, så kallad stödfyllning, eller schakta av den övre delen av slänten och på det sättet ta bort en del av belastningen. Man kan även flacka ut släntens geometri genom att flytta jordmassor. Kostnaden för avschaktning eller stödfyllning/tryckbank varierar avsevärt beroende på om arbetena görs på land eller i vatten, storleksordningen /m3. SOU 2007:60 Bilaga B 14 101 Figur 6.6 Stödfyllning, avchaktning av släntkrön och utflackning av slänt. (5:95) Förstärkning med kalk-cementpelare Man kan förstärka slänten genom att installera kalk-ementpelare som installeras i jordlagren till en nivå väl under det befarade skredets eller rasets glidyta. Kalk-cementblandningen kan liknas vid en svag cement. Kostnaderna varierar beroende på de platsspecifika förhållandena. Exempelvis uppgick kostnaden för skivor av kalkcement med , med en bredd och till /m. Bilaga B 14 SOU 2007:60 102 Figur 6.7 Förstärkning av jord med kalk/cementpelare. (Rapport 5:95) Sänkning eller begränsning av grundvattentryck Att sänka eller begränsa grundvattentrycket kan också vara ett sätt att öka släntens stabilitet. Storleksordningen på kostnad för grundvattensänkande brunnar är /st. Figur 6.8 Sänkning eller begränsning av grundvattentryck. (Rapport 5:95) SOU 2007:60 Bilaga B 14 103 Jordspikning Jordspikning är en metod att förstärka slänter. Det är viktigt att jordspikarna når bakom den glidyta, som det möjliga skredet eller raset i de oförstärkta jordlagren skulle ha fått. Ett kostnadsexempel för jordspikning i slänt för ett område på 1 300m2 med jordspikar på avstånd ca 2 m och med 9 m längd uppgick till . Figur 6.9 Jordspikning. (5:95) 6.4.3 Förstärkningsmetoder för slänter i morän och andra grovkorniga jordar Nedan beskrivna förstärkningsmetoder är lämpliga för att skydda bebyggelse och anläggningar i och nedanför långa och branta slänter i morän och andra grovkorniga jordar. Metoderna väljs och åtgärderna dimensioneras med hänsyn till terrängen och de lokala nederbördsförhållandena (). Dräneringssystem syftar till att långsiktigt dränera fuktiga släntavsnitt från det vatten som alstras av snösmältning och långvarig nederbörd, så att grundvattenytan sänks och markfuktigheten minskas. Marken får då en ökad förmåga att kunna ta emot vattenmassorna från kortvariga och intensiva regn. Bilaga B 14 SOU 2007:60 104 Figur 6.10 Dräneringssystem. Etablering av vegetation (s.k. ingenjörsbiologi) i slänten samt fortsatt skötsel av denna minskar också risken för att skred, ras och slamströmmar ska uppkomma. Dammar kan anläggas för att minska konsekvenserna av slamströmmar. Dammarna styr slamströmmarna från bebyggelse. Figur 6.11 Förstärkning med vegetation och dammar. SOU 2007:60 Bilaga B 14 105 6.4.4 Förstärkningsmetoder för raviner i morän och andra grovkorniga jordar De vanligast förekommande metoderna för att skydda bebyggelse och anläggningar utmed och nedanför bäckraviner beskrivs nedan. Det är också viktigt att säkerställa ravinernas sidoslänter från erosion och att med jämna mellanrum rensa undan ackumulerat material längs bäckbottnar som kan orsaka dämning. Figur 6.12 Metoder för förstärkning av raviner. Erosionstrappor anläggs för att minska erosionen längs en bäckravins botten samt minska slamströmmarnas rörelseenergi. Erosionstrappornas antal, lägen och storlek avpassas så att de kan bromsa eventuella slamströmmar i tillräckligt hög grad, så att dessa inte når ned till den hotade bebyggelsen. Exempel på kostnad: Sex erosionstrappor uppbyggda av stockar och med 45 m längd inklusive erosionsskydd av mellanliggande utfördes till kostnaden . Sedimentationsdammar byggs i syfte att fånga upp slamströmmar och på så sätt begränsa dem från att nå bebyggelse i nedanförliggande dalgång. Dammarna anläggs nedanför bäckravinen i den övre delen av den s.k. alluvialkonen, som består av avlagringar från upprepade äldre slamströmmar. De flesta dammar byggs med en gallerförsedd öppning. Gallret fångar upp det grövre materialet (stockar, grus, sten och block) medan det finare materialet och vattnet kan passera. Sedimentationsdammar är således inte kon Bilaga B 14 SOU 2007:60 106 struerade för att kunna lagra hela den beräknade slamströmsvolymen. Kostnaden för en sedimentationsdamm med volymen uppgår till . Kanalisering av en strömfåra utförs i syfte att förhindra erosion, förhindra utflöde av vatten och jordmassor utanför den ordinarie strömfåran och styra strömfåran längs en eventuell ny riktning. Det är vanligt att kanalisering utförs nedströms sedimentationsdammar och genom alluvialkoner. Referenser Elhammer, A., , C. (2002). Översikt av områden med risk för erosion längs kusterna, större insjöar och vattendrag. Sammanställt på uppdrag av SGI, Rapport --25, SGU 081389/2002. Fallsvik, J., Angerud, P., m. fl., (2003). Översiktlig kartering av stabilitetsförhållandena i moränslänter, GIS-baserad inventering av karteringsbehovet i olika kommuner. beteckning KD-14968-1-0, SGI Dnr. Fallsvik, J., , H., Edsgård, S., Hågeryd, A-C., , B., Löfling, P., , H., Thunholm, B. (2007). Klimatförändringens inverkan i . Översiktlig bedömning av jordrörelser vid förändrat klimat. Rummukainen, M., , , , G., Ressner, E. (2005). Anpassning till klimatförändringar. Kartläggning av arbetet med sårbarhetsanalyser, anpassningsbehov och anpassningsåtgärder i till framtida klimatförändringar. Reports Meterology and Climatoology, No 106. Gemensam hemsida för skred och ras. SOU 2007:60 Bilaga B 14 107 Bearbetning av den kommunala räddningstjänstens insatsrapportering av insatser som berör jordskred eller jordras, . Statsbidrag, statistik från ärendehantering av ansökningar om statsbidrag till förebyggande åtgärder mot naturolyckor (1996). Lönar det sig att förebygga skred?, Rapport , R53-151/96. SCB, Statistikdatabas. Boende, byggande och bebyggelse. Tabeller: - Försålda industrier efter region (län, riket) och fastighetstyp. År 19942005 - Försålda hyreshus efter region (län, riket) och fastighetstyp. År 19942005 - Försålda småhus efter region (kommun, län, riket) och fastighetstyp. År 19812005 - Taxeringsenheter (typkod 220, 221), genomsnittliga värden och arealer efter region, typkod och strandzonsklass. - Köpeskilling för hyreshus (typkod 320, 321, 325), medelvärde i tkr efter region, fastighetstyp och tid SCB, Statistikdatabas 2005. Typkod 110, 113 och 120. Antal taxeringsenheter samt genomsnittligt skogsbruksvärde per hektar skogsmark fördelade efter storleksklasser. Län (1996). Anvisningar för släntstabilitetsutredningar. Risker och åtgärder för , och . Delbetänkande av Klimat- och sårbarhetsutredningen, , SOU 2006:94. Bilaga B 14 SOU 2007:60 108 7 Analys Kusterosion I detta kapitel redovisas konsekvenserna för bebyggd miljö av klimatförändringar när det gäller erosion längs havskusterna. De genomförda bedömningarna är översiktliga och baseras på befintlig kunskap och det rikstäckande underlagsmaterial som funnits tillgängligt. Bedömningen av var kusterosion kan förekomma utgår från SGI:s översiktliga nationella kartläggning av kusterosion. Berörd bebyggd miljö har beräknats utifrån Lantmäteriets GSD-terrängkarta. De scenarier för klimatförändringar som använts i analysen har utarbetats av vid . 7.1 Den svenska havskusten Längs fastlandskust från vid till vid , finns olika kustformationer representerade. Kustformationerna kan indelas i sandkust , klintkust, deltakust och landhöjningskust, se Figur 7.1. Sandkusten karakteriseras av breda sandstränder med dyner av vindtransporterad sand på olika avstånd från strandlinjen. Sandkust förekommer framförallt i , och på och . förkommer den mellan utskjutande uddar och bildar där bukter, exempelvis i och i . Klintkusten karakteriseras av en mycket brant slänt i vilken vågor har förorsakat skred och ras. Den största delen av de utrasade massorna har transporterats ut i havet av vågorna. Slänten kan vara uppbyggd av både berg (såväl urberg som kalk- och sandsten) och jord. Klintkust i urbergsförkastning förekommer bland annat vid Hovs hallar och i . och har klintkuster i kalksten med raukar skulpterade av vågerosion. Deltakust karakteriseras av det material som älvar och åar avsatt där de mynnar i hav eller sjö. Närmast mynningen avsätts det grövre materialet och längre ut, där strömhastigheten är liten, avsätts det finare materialet. Då tillräckligt mycket material avsatts kommer vattenströmmen att förgrenas och efterhand uppkommer ett SOU 2007:60 Bilaga B 14 109 trädliknande deltamönster. enda väl utbildade större deltakust ligger vid i . Landhöjningskusten karakteriseras av områden med spår från tider då den relativa havsnivån var mycket högre än dagens nivå. Då havsytan låg högt har exempelvis bergshöjder blivit kalspolade och klappervallar bildats i vågutsatta sluttningar. Exempel på landhöjningskuster är , till exempel och . Figur 7.1 Kustformationer i (Nationalatlas, 1992) 7.2 Erosion av kuster 7.2.1 Hur och varför sker erosion? Med erosion menas nötning och skulptering av berggrund och jordtäcke genom inverkan av vågor, strömmande vatten, vind eller is. Eftersom erosion av berggrunden i på de flesta platser är en mycket långsam process omfattar denna utredning om kusterosion enbart erosion i jordtäcket och framförallt erosion vid sandkuster. Erosion och sedimentation är en ständigt pågående naturlig förändringsprocess i landskapet. Erosion från vågor orsakas främst av vindvågor men kan även uppkomma av jordbävning (), vid tappning av dammar eller av fartygstrafik. Strömmande vatten Bilaga B 14 SOU 2007:60 110 kan medföra erosion i vattendrag och på angränsande stränder och slänter. Vinderosion är begränsad i och förekommer framförallt i områden som saknar vegetationstäcke, exempelvis längs sandstränder och dyner samt på åkerjord under vår och försommar. Erosion kan också uppkomma av nötande is från istäcken och isdämmor som utbildats i samband med vårflöden i vattendrag. Flera av dessa faktorer kan komma att påverkas av klimatförändringarna. Inre erosion kan förekomma i finkornig friktionsjord genom att grundvattenströmmar för med sig partiklar och på så sätt orsakar materialvandring. Med stranderosion avses den process, som leder till förlust av material, som sand och grus, från stranden och bottnen i strandområdet. Det är framförallt vattenstånd, vågor och strömmar som ger upphov till denna erosion. Om det inom ett visst avgränsat område råder jämvikt mellan eroderat och avsatt mängd material sägs området vara stabilt från erosionssynpunkt. Vid en nettoförlust av material är området utsatt för erosion och i motsatt fall sker en ackumulation av material. En förutsättning för erosionsprocesser är dels tillgång på erosionskänsligt jordmaterial, dels en flödes/vindhastighet som är tillräckligt hög för att lossgöra och transportera materialet. När flödes/vindhastigheten minskar avsätts materialet igen. De mest erosionsbenägna jordarna är ensgraderade, jordarter med en kornstorleksfördelning motsvarande finsand och mellansand, se Figur 7.2. Månggraderad, måttligt eller dåligt sorterad, jord, som till exempel morän är mindre erosionsbenägen. I sådana jordar kan sandfraktioner i de ytligaste skikten spolas bort av vågor och vattenströmmar. Grövre fraktioner lämnas kvar i ytan och bildar en så kallad stenpäls, som har högre motståndskraft mot fortsatt erosion. Ett naturligt erosionsskydd bildas på så sätt. SOU 2007:60 Bilaga B 14 111 Figur 7.2 Samband mellan strömhastighet, kornstorlek och sedimentets transporttillstånd. (Efter 177, 1972). 7.2.2 Kusterosion Havsstränderna utsätts ständigt för erosionsangrepp och erosionen innebär att material kontinuerligt försvinner från strandområdena. I princip transporteras sand från stränderna ut till havs och avsätts i revlar och bankar, som kontinuerligt kommer att växa i omfattning och utbredning. Under vissa betingelser sker mer omfattande erosionsangrepp, särskilt vid stormar som oftast inträffar och vinter. Våg- och vattenrörelser kan då vara så starka att stora, sammanhängande delar av stränderna kan försvinna vid ett och samma tillfälle. Under vissa förhållanden kan till och med anlagda erosionsskydd förstöras eller deras funktion bli otillräcklig. Anledningen till detta är att vid högt vattenstånd i kombination med kraftiga vindar kan vågorna slå in på ett under normala förhållanden opåverkat strandområde och dra med sig jordmaterial ut på djupare vatten, där strömmar för det vidare bort från stranden. Storleken på de krafter som leder till erosion och transport av sediment beror av strandens form, sedimentens egenskaper samt vågornas höjd, längd och riktning. Krafterna ökar med ökande våghöjd. Flacka stränder medför att energin från vågorna omvand Bilaga B 14 SOU 2007:60 112 las till andra energiformer på en lång sträcka och vågorna leder därmed till mindre påverkan än vid branta stränder. Det finns många platser längs Sveriges havskuster och insjöar där det finns erosionbenägen jord. Detta är särskilt framträdande för stora delar av kusterna i , , på och . SGI har gjort en översiktlig inventering som visar att för av Sveriges kuster finns förutsättningarna för stranderosion (et al., 2006). Sedimenttransporten är en del i en naturlig balans utmed en strand. Tvärs stranden kan det råda en balans mellan delar där bottnens profil sjunker, genom erosion, och andra delar där profilen stiger, genom ackumulation. Längs stranden kan det finnas en balans mellan förhållanden som medför erosion och förhållanden som medför ackumulation. Utmed andra stränder kan istället ett förhållande som medför erosion dominera, vilket leder till obalans vad gäller sedimentförhållandena. Den naturliga balansen kan störas av mänskliga aktiviteter, exempelvis konstruktioner i vatten eller av uppbyggda strandskydd. 7.2.3 Hur påverkas stränder av mänsklig aktivitet? Alla mänskliga aktiviteter i kustzonen påverkar stränderna på något sätt. som det finns en önskan om större tillgänglighet till strandområden måste risken för negativa effekter på stränderna noga övervägas. har stränderna intagit ett jämviktsläge som kan störas genom till synes små ingrepp. Exempelvis kan utläggning av strandskoning som erosionsskydd eller omläggning av utlopp för älvar och andra vattendrag orsaka en rubbad sedimentbalans med erosion som följd. Likaså hindrar dammanläggningar i vattendrag sedimenttillförseln till hav och sjöar eftersom dammarna utgör sedimentfickor. Dammarna utjämnar också variationer i vattenflödet vilket leder till att den mängd sediment som transporteras med vattenflödet nedströms dammen minskar. Stora och/eller snabba fartyg som går nära kusten eller i vattendrag kan orsaka kraftig erosion genom att de orsakar vågor, vattenståndsvariationer och strömmar. Sådan påverkan behandlas inte i denna utredning. Vegetation, både lågväxande gräs och örter samt större träd och buskar, utgör ett väsentligt skydd mot erosion orsakad av vind, vågor och nederbörd. Förändringar genom avverkning av strand SOU 2007:60 Bilaga B 14 113 nära skog kan exempelvis få stora effekter på stranden. utmed stränder, såsom pirar och strandskoningar, medför ofta att erosionen flyttas till ett annat område. Stränder som inte tidigare haft problem med erosion eller sedimentation kan då skadas av erosion. Det är därför viktigt att åtgärder mot erosion inte enbart analyseras i direkt anslutning till den tänkta platsen för åtgärden utan för ett större område. 7.2.4 Klimatförändringar som påverkar kusterosion Det finns flera naturliga faktorer som påverkar erosionen längs kuster och där förändringar i klimatet kan komma att förstärka de nuvarande förhållandena. Vågrörelsernas inverkan på stränderna förändras och havets medelvattennivå kommer att öka på grund av att havsytan stiger globalt, vilket innebär att vattnet når tidigare opåverkade strandområden. Förändringar av kraftiga vindar och stormar till följd av klimatförändringarna är inte helt klarlagda. Vågorna kan komma att bli högre till följd av kraftigare vindar, vilket ger större eroderande krafter. Huvudsakligen beror kusterosion av följande förhållanden: vattennivåer i havet - nuvarande och förväntade framtida med hänsyn tagen till landhöjning vågförhållanden – höjd, frekvens och riktning samt extrema förhållanden vindförhållanden – exponering, riktning och intensitet geologi/jordarter – på land och havsbotten topografi – höjder på stränder, dyner och bakomliggande områden batymetri – nivåförhållanden och lutningar på havsbotten morfologi – strandlinjens utformning De tre första av dessa faktorer (vattennivåer, vågor och vindar) är direkt kopplade till förändringar i klimatet. Dessa faktorer påverkar också successivt de tre sistnämnda (topografi, batymetri och morfologi). Dessutom kan de naturliga förändringarna förstärkas av mänskliga aktiviteter enligt avsnitt 7.2.3. Bilaga B 14 SOU 2007:60 114 7.3 Konsekvensbeskrivning och analyser 7.3.1 System/sektorer som påverkas av erosion vid kuster samt konsekvenser Sveriges kustområden är av stor betydelse för samhället. Områdena utgör viktiga förbindelselänkar för transport och handel och utgör värdefulla naturmiljöer och fritidsområden. Kusterosion kan leda till skador med ekonomiska, estetiska, sociala och miljömässiga förluster, störning på växt- och djurlivet samt begränsningar i möjligheten att nyttja stränderna för rekreation och friskvård men också begränsningar för det rörliga friluftslivet. Utvecklingen inom strandområden och speciellt kustnära områden är en väsentlig fråga även på EU-nivå och kommissionen har arbetat aktivt med dessa frågor. Det finns flera intressen som kan komma att påverkas av erosion av kuster. försvinner i havet successivt eller i sammanhängande partier, vilket innebär att byggnader, infrastruktur, värdefulla markområden och ibland hela fastigheter förloras. När stränders bredd minskar kan vågor bearbeta dynbildningar och då försvinner ett naturligt skydd mot översvämning. En minskande strandbredd innebär också att förutsättningarna för turism och friluftsliv minskar. Exempel på vanliga problemställningar och behov av skydd mot erosion och översvämning i kustområden visas i Figur 7.3. SOU 2007:60 Bilaga B 14 115 Figur 7.3 Behov av kustskydd mot erosion och översvämning. (Foto: SGI och Ystads kommun) Det finns omfattande värden som kan vara i riskzonen i områden där erosion förekommer: Bebyggelse (permanent och fritidshus) samt tillhörande infrastruktur (gator, VA, el etc.). Konsekvenser kan vara skador på byggnader där grundläggning underminerats eller där vatten översvämmar kustskydden. Infrastruktur (vägar, järnvägar, hamnar etc.). Konsekvenser kan vara underminerade vägar och järnvägar, brott på ledningar. Ackumulation av material kan vara negativt i farleder och inseglingsrännor till hamnar. Konsekvenser kan vara att förutsättningarna för turismen försvinner då attraktiva badstränder minskar. I många fall innebär detta också att varumärket skadas då detta ofta är förknippat med tillgång till stränderna.