sou · GVB341 · 2008-01-01 00:00:00 — En av slutsatserna av det dåliga val- resultatet för socialdemokratin var enligt att det medfört ökade förutsättningar för ett nytt samarbete i , gärna över blockgränserna. De båda samarbetspartierna avsåg att rösta nej till förslaget. Enligt vänsterledaren visade den kommuniké som kommit från de tre partierna att partierna gått in i ett långsiktigt samarbete som skulle sträcka sig över hela mandatperioden på vissa viktiga politikområden. I och med detta var det parlamentariska läget klargjort. Också språkrör hänvisade till den överenskommelse som träffats mellan de tre partierna med in- riktning på ett samarbete som skulle räcka över mandatperioden. Övriga partier förklarade sig ha för avsikt att avstå vid omröst- ningen. Enligt partiets gruppledare hade Kristdemo- kraterna i likhet med Moderata samlingspartiet och känt en stor besvikelse över att den socialdemokratiska regeringen inte dragit några konstitutionella slutsatser av den omfattande val- förlusten. Det rimliga hade varit att regeringspartiet låtit talmannen pröva förutsättningarna för ett regeringsunderlag med största möj- liga bredd. Respekten för parlamentarismens principer borde därför ha lett till en avskedsansökan från statsministern, även om konstitutionen inte uttryckligen kräver det. avsåg Socialde- mokraterna, och att presentera en gemensam budgetproposition. Dessutom hade de uppvisat ett gemensamt dokument varav framgick att det fanns goda förut- sättningar för ett långsiktigt samarbete mellan de tre partierna. konstaterade att det förelåg ett majoritetsstöd för den sittande socialde- mokratiska regeringen. gruppledare framhöll att den misstroendeförklaring som begärt motiverades med den parlamentariska situationen efter valet, inte med någon sak- fråga. Därmed liknade förhållandet en omröstning om ett förslag från talmannen om regeringsbildare. Liksom konstaterade att en överenskommelse mellan Socialdemokraterna, om samverkan hade träffats. förhållningssätt var nu liksom i tidigare liknande situationer att avstå i voteringen, om regerings- bildningen bedöms vara i överensstämmelse med den parlamenta- riska situationen. Enligt folkpartiledaren hade det varit mest kor- rekt av statsminister att lämna in regeringens avskedsansökan och låta en ny regeringsbildning ske under talman- nens ledning. hade gjort klart att om inte statsministern kunde visa att han hade en majoritet bakom sig skulle partiet stödja en misstroendeförklaring. kom ett papper som partiledarna i Socialdemokraterna, stod bakom. Om de tre partierna själva ansåg sig utgöra en regeringsduglig majoritet fick det tills vidare godtas. Den omröstning som skulle genomföras fick enligt folkpartiledaren ses som ett slags omvänd statsministeromröstning. I enlighet med den praxis som konsekvent följt skulle ledamöter lägga ned sina röster. Vid omröstningen avslogs yrkandet om misstroendeförklaring mot statsministern då endast 82 ledamöter röstade för bifall. 186 röstade för avslag och 74 ledamöter avstod. 7 ledamöter var från- varande. Alla ledamöter följde sina respektive partilinjer. Samarbetet mellan Socialdemokraterna, pågick under resten av valperioden. De organisatoriska formerna reglerades i ett avtal mellan partierna i december 1998.31 Av avtalet framgick bl.a. att partiledarna och de ekonomiska tales- männen skulle träffas en gång för att dra upp ramarna för förhandlingarna. Huvudansvaret för förhandlingarna från regeringens sida skulle finansministern ha. 31 Avtalet infört i bet. 1999/2000:KU20, Bilaga A 8.3. gruppledare, utskottsledamöter och kanslichefer träffas regel- bundet. Valet 2002 blev en framgång för Socialdemokraterna som ökade sin representation i med 13 mandat. minskade det större av samarbetspartierna, med lika många mandat. ökade med ett mandat. På den borgerliga sidan gjorde och ett dåligt val och minskade med 27 respektive 9 mandat. Valets stora segrare var som ökade med 31 mandat. ökade med 4 mandat. Sammantaget innebar detta att Socialdemokraterna hade stärkt sin ställning på så sätt att majoritet efter valet kunde nås genom samarbete med ett annat parti på den borgerliga sidan förutom , nämligen eller . Den samarbetskonstellation som hade gällt under den föregående mandatperioden hade behållit sin ställning och t.o.m. ökat med ett mandat. En majoritet kunde liksom val bildas om gick ihop med alla de borgerliga partierna, men liksom under den föregående mandatperioden skulle denna majoritet endast samla ett mandat mer än Socialdemokraterna och Vänster- partiet tillsammans. Under de som förflöt mellan valet och öppnande pågick förhandlingar om två olika regeringsalternativ. I det ena skulle Socialdemokraterna fortsätta som enpartiregering och förhandlade med och om ett fort- satt samarbete. Ett problem i dessa förhandlingar var att Miljö- partiet krävde ministerposter i regeringen, något som bestämt av- visades av Socialdemokraterna. Detta var ett viktigt skäl till att också deltog i förhandlingar om ett annat regeringsal- ternativ som folkpartiledaren tagit initiativ till. I denna mittenregering skulle förutom och också ingå och . före öppnande meddelade att man hoppade av förhandlingarna om mittenalternativet. Därmed hade detta regeringsalternativ fallit. Förhandlingarna om fortsatt samarbete mellan Socialdemokraterna, fort- satte. Dagen före öppnande avvisade och ett förhandlingsbud från Socialdemokraterna. Miljö- partiet hotade med att medverka i eventuell misstroendeförklaring om inget avgörande hände under de följande dagarna.32 När den nya samlades väckte moderatledaren med stöd av 34 andra moderater förslag om misstroendeförklaring mot statsministern. Han moti- verade förslaget med att den socialdemokratiska regeringen borde ha avgått i den oklara situation som uppstått efter valet. För att nu skapa förutsättningar för en ordnad process hade den moderata riksdagsgruppen väckt detta förslag.33 träffades en uppgörelse mellan Socialdemokraterna och . blev utan ministerposter men fick igenom flera av sina krav. Uppgörelsen godkändes av som dock var oenig. För- handlingarna mellan Socialdemokraterna och fort- satte.34 Förslaget till misstroendeförklaring behandlades av den 2 oktober.35 Röstförklaringar avgavs av samtliga partier. För förslaget talade företrädarna för de fyra borgerliga partierna, för avslag företrädarna för Socialdemokraterna och . Företrädaren för förespråkade en röstnedläggning. Moderatledaren ansåg det rimligt att grundlagen inte innehåller något krav på att en regering alltid skall avgå efter ett val. En majoritetsregering som får förnyat förtroende av väljarna skall självfallet inte behöva avgå. På samma sätt är det självklart att en majoritetsregering som förlorar sin majoritetsställ- ning i ett val skall avgå. För den som vill undvika att minoritetsre- geringar enväldigt och själva tolkar valresultat borde det vara själv- klart att en minoritetsregering skall avgå om ett val resulterar i att det parlamentariska underlaget skiftar eller är oklart. De uttalanden som gjordes efter valet av företrädare för och Miljö- partiet visade enligt att dessa partier inte var beredda att ovillkorligt stödja Socialdemokraterna. Tvärtom ställdes nya krav för ett fortsatt samarbete. I denna oklara situation borde Socialdemokraterna avgått och låtit grundlagens bestämmelser tillämpas. 32Från riksdag och departement 2002 nr 29:6–9. 33Riksdagens protokoll 2002/03:1 s. 36–37. 34DN (). 35Riksdagens protokoll 2002/03:3 s. 1–9. gruppledare framhöll att partiet efter valet lagt ned ett omfattande arbete för att åstadkomma en regering utan socialdemokrater och vänsterpartister. Det var fortfarande partiets uppfattning att en sådan regering vore bäst för landet. Men det fanns nu uppgifter i medierna om att en uppgörelse träffats mellan Socialdemokraterna och om fortsatt socialde- mokratisk minoritetsregering. Enligt var det således möj- ligt att denna regering hade en majoritet i som stödde den. Denna fråga fick nu prövas i omröst- ningen. tillade att det alltmer befästa systemet med stödpartier utgör ett konstitutionellt problem. När partier som i formellt behandlas som oppositionspartier, formellt helt saknar ansvar och heller inte är underkastade kontroll- makt i praktiken ges ett stort inflytande på det löpande regerings- arbetet är detta inte problemfritt. Enligt gruppledare bör en regering som inte har stöd av en majoritet av ledamöter avgå efter ett val, även om konstitutionen inte kräver det. I ett sådant läge är det naturligt att talmannen får möjlighet att pröva förutsättningarna för ett bredare regeringsunderlag. Det fanns enligt ingen uppgörelse mellan Socialdemokra- terna, och som presenterats för allmän- heten eller för av den art som fanns 1998 vare sig när det gäller formerna för samarbetet eller dess tänkta innehåll. Det underlag som fanns uppfyllde inte de krav som borde ställas för att skulle rösta för nuvarande statsminister eller lägga ned rösterna. gruppledare framhöll att partiet ansåg att regeringsformen borde vara så utformad att regeringen automatiskt avgår efter ett val för att klarlägga den parlamentariska situationen. Något formellt hinder för att en regering sitter kvar oavsett valresultatet fanns inte . Valresultatet innebar inte att den nuvarande socialdemokratiska regeringen hade en majoritet bakom sig i . De tidigare samverkande partiernas agerande efter valet hade enligt gjort den parlamentariska situationen än otydligare. Ett av de samverkande partierna hade deklarerat att de eventuellt skulle avstå i omröst- ningen om misstroendeförklaringen. I denna situation hade enligt den riktiga handlingsvägen varit att regeringen av- gått för att ge utrymme för fortsatta sonderingar kring möjligheten att forma en regering med ett tydligt stöd i . Socialdemokraternas gruppledare framhöll att Socialdemokraterna i valrörelsen bett om mandat för en socialde- mokratisk regering och gärna såg en fortsättning på det framgångs- rika samarbetet med och . Någon koali- tionsregering var dock inte aktuell med dessa bägge partier. Därtill var skillnaderna för stora i utrikes- och säkerhetspolitiken, för- svarspolitiken och EU-politiken. hade utlöst dagens misstroendeomröstning men inför denna omröstning var det ingen som visste vilken regering som förordade, bara vilken de var emot. Den som röstade ja i misstroendeomröstningen röstade därför blott och bart ja till en regeringskris. gruppledare fann det konstigt att omröstningen behövdes. Väljarna gick till val efter en klar- görande valdebatt där alternativen var tydliga och valresultatet lika tydligt. avsåg att rösta nej av respekt för valresulta- tet och för att förverkliga de vallöften partiet har ställt ut och för att utveckla det samarbete partiet har med andra partier. Enligt språkrör fanns särskilt i väst- världens demokratiska länder ett system där olika partier bildade en koalitionsregering efter ett val om inte något parti fått egen majoritet i parlamentet. I hade vi varit vana vid minoritetsregeringar, och då i synnerhet socialdemokra- tiska minoritetsregeringar. ansåg att det fanns ett demokratiskt problem i detta. En majoritet borde forma regeringen. På så sätt skulle det bli lättare för väljarna att utkräva ansvar efter val. framhöll att efter bästa förmåga hade arbetat för att det skulle kunna bildas en majoritetsregering efter valet. Det naturliga hade varit att , och Socialdemokraterna formade denna regering. Men den möjligheten hade blockerats väldigt starkt. I det läget hade också varit berett att medverka till ett andrahandsalternativ. Detta hade emellertid fallit. Förhandlingar hade då inletts med den sittande socialdemokratiska regeringen för att utröna om det fanns en möj- lighet att få till stånd ett politiskt program som kunde stå bakom. Partiet hade nu en överenskommelse med Socialdemo- kraterna som innebar en grund för hela den ekonomiska politiken, budgeten och ett stort antal sakfrågor. Överens- kommelsen innebar enligt att kunde bedriva oppositionspolitik inom en rad områden. kunde ändå ta ett grundläggande ansvar för att styrs på ett Enligt ansåg det inte rimligt att delta i en misstroendeomröstning. Alternativen var redan uttömda och hade en överenskommelse med regeringen. Vid omröstningen, i vilken samtliga riksdagsledamöter deltog, röstade 158 för bifall till misstroendeförklaringen, 174 för avslag och 17 avstod. Ingen ledamot avvek från partilinjen. Förslaget till misstroendeförklaring hade alltså avslagits. efter omröstningen slöts en överenskommelse mellan Socialdemokraterna, hade rubriken punkter för ett tryggare, rättvisare och grönare . Samarbetet mellan partierna omfat- tade enligt överenskommelsen budgeten och den ekonomiska poli- tiken, vissa enskilda frågor samt uppföljning av tidigare överens- kommelser. Undantagna från överenskommelsen var utrikes-, för- svars- och säkerhetspolitiken samt EU-politiken i den mån det inte rörde budgetrelaterade frågor eller i övrigt omfattades av det sak- politiska samarbetet. För att säkerställa inflytande och insyn för de partier som inte ingick i regeringen skulle enligt överenskommelsen samarbetet för- djupas och utvecklas i förhållande till de föregående fyra åren. Båda partierna skulle få ett samordningskansli med placering i Finansde- partementet och därutöver ett antal politiskt sakkunniga med placering på olika departement. Enligt överenskommelsen var inriktningen att samarbetet skulle pågå under hela mandatperioden. En utvärdering skulle ske i en gemensam arbetsgrupp. Diskussionen om en misstroendeförklaring Efter publiceringen av katastrofkommissionens rapport (SOU 2005:104) uppkom en diskussion om förslag skulle väckas i om misstroendeförklaring mot statsministern eller mot utrikesminister . Den borgerliga alliansen var på en gemensam presskonferens mycket hård i sin kritik av regeringen och ansåg att de som var ansvariga för misstagen borde avgå. Alliansen tänkte dock inte väcka någon misstroendeförklaring, i varje fall inte omgående. 36 Överenskommelsen refereras i bet. 2002/03:KU30 s. 128–129. Skälen till att de borgerliga avstod från misstroendeförklaring var att KU höll på med en granskning av regeringens insatser efter , att valdagen närmade sig och att och signalerade att de skulle stödja regeringen.37 Men diskussionen gick vidare. I en artikel i framhöll riksdagsledamoten () att om inte agerade självmant så måste oppositionen begära misstroendeförklaring. Liksom det övriga samhället kräver upprät- telse när oförrätter begås, måste en demokratiskt vald församling också utkräva ansvar. En misstroendeomröstning skulle också tvinga Socialdemokraternas stödpartier, och Miljö- partiet, att bekänna färg. och ville hålla frågan öppen. I båda partierna fanns enskilda ledamöter som i intervjuer i medierna förordade en misstroendeförklaring.38 Enligt ett uttalande av Krist- demokraternas gruppordförande i skulle man väcka en misstroendeförklaring om det fanns en reell möjlighet till framgång genom att miljöpartister och vänster- partister skulle vara beredda att kritisera något av statsråden. Men det skulle också enligt Attefall vara ett värde i sig med att pröva frågan i riksdagen.39 var redan från början tveksamma till tanken på en misstroendeförklaring. I en intervju i Svenska Dagbladet40 förkla- rade partiets gruppledare att misstroendeför- klaringen var ett instrument för att pröva regeringsunderlaget, inte för att demonstrera en uppfattning. Och så länge och lägger sig och agerar dörrmatta åt regeringen lär det inte gå att fälla regeringen eller några ministrar. I samma artikel i uttalade sig språkrör bestämt mot förslaget om en misstroende- förklaring med hänvisning till den granskning som skulle göras i KU. Kom det då fram sådana slutsatser att borde prickas kunde han tänka sig en misstroendeförklaring. Även Vänsterparti- ledaren kunde tänka sig att pricka någon minister efter granskningen i KU. I fanns någon enstaka ledamot som redan nu skulle kunna tänka sig att stödja en misstroendeför- mot utrikesminister 37DN , SvD . 38Carl B. () i , () i . 39Intervju i Kvart-i-fem . 41Ulf () i . Efter det att frågan om misstroendeförklaring hade behandlats vid allianspartiernas gruppmöten hölls en press- konferens. Enligt ett pressmeddelande som gavs ut av Kristdemo- kraterna var kraven på ansvarsutkrävande i högsta grad berättigade mot bakgrund av den skarpa kritik som riktats mot och den socialdemokratiska regeringen för hanteringen av flod- vågskatastrofen. En misstroendeförklaring skulle enligt pressmed- delandet tyvärr inte ge önskat resultat eftersom och fortfarande stod fast vid att agera regeringsunderlag. Alliansen ville i detta läge fästa stor vikt vid den fördjupade granskning som skulle följa i KU. Förhoppningen var att resultatet av granskningen skulle göra att och ändrade ståndpunkt. Därmed skulle man öppna för en misstroen- deförklaring mot . Vid sidan av detta hade grupp- ledarna i allianspartierna fått i uppdrag att vända sig till enskilda ledamöter i och . Detta för att under- söka om det redan nu skulle gå att vinna stöd för en misstroende- förklaring riktad mot utrikesminister . Den slutliga misstroendeförklaringen mot och den socialdemo- kratiska regeringen äger svenska folket alltjämt möjlighet att rikta. Detta i samband med riksdagsvalet , slutade pressmed- delandet.42 höll en presskonferens med parti- ledaren . Av ett pressmeddelande som gavs ut framgick att ville väcka en misstroendeförklaring mot utrikesministern. ansåg att en misstroende- förklaring skulle väckas trots att det fanns risk för att den inte skulle få majoritet. Det ger en viktig signal till samhället att politiker kan ställas till svars, sade hon. menade att linjen att granska statsministern fungerade bäst genom KU. Däremot hade så stora felaktigheter begåtts i Utrikesdeparte- mentets hantering att borde avgå genast.43 De övriga allianspartierna anslöt sig inte till linje och därmed uppnåddes inte det antal på 35 ledamöter som krävs för att väcka en misstroendeförklaring. Kritik riktades också från Vänster- partiet och mot frågans hantering. uttalade flera enskilda ledamöter av och (inklusive språkröret ) stark kritik mot utrikesmi- 42www.kristdemokraterna.se/PressOchMedia/Pressmeddelanden. 43www.centerpartiet.se/templates2/NewsPage. nistern.44 När allianspartiernas ledare träffades var man därför överens om att fortsätta försöken att få ledamöter från och att redan före KU:s granskning stödja en misstroendeförklaring mot utrikesministern. Om detta inte blev framgångsrikt skulle man avvakta KU:s granskning.45 Någon misstroendeförklaring väcktes som bekant aldrig mot utrikesminister . Hon avgick på eget initiativ , innan KU:s granskning hade avslutats. Vid riksdagsvalet hade en betydande framgång och ökade med 42 mandat. Av övriga parter vad det bara och som gick fram, med sju respektive två mandat. Störst förlust fick vidkännas. Partiet gick tillbaka med 20 mandat. Socialdemokraterna förlorade 14 platser. Valet innebar också en tillbakagång för Kristdemo- kraterna och med nio respektive åtta mandat. Genom valet fick den borgerliga alliansen, bestående Modera- terna, , och 178 mandat och hade följaktligen en majoritet av ledamöter bakom sig. Dagen efter valet lämnade statsminister in sin begäran om entledigande. Han och hans regering entledigades av talman . Vid samma tillfälle förde talmannen samtal i regeringsfrågan med i hans egenskap av partiordförande. samtalade talmannen också med de övriga partiledarna och båda språkrör. Talmannen informerade de vice talmännen om samtalen. Vid ett nytt samman- träffande med partiledare på efter- middagen bad talmannen denne att förbereda bildandet av en ny regering baserad på , , Folk- partiet och Kristdemokraterna.47 informerade talmannen den tillfälliga riksföre- ståndaren Kronprinsessan om utvecklingen beträffande regeringsbildningen. 46Händelseförloppet beskrivs i PM Regeringsskiftet efter valet se protokoll 2006/07:47 bilaga. 47Riksdagens protokoll 2006/07:3 s. 1. När det slutliga valresultatet förelåg ägde en kontakt rum mellan talmannen och . De var överens om att det slutliga valresultatet inte hade ändrat förutsätt- ningarna för uppdraget till . Sedan Per valts till talman övertog han arbetet med regeringsbildningen. samtalade han med företrädare för riksdagspartierna och de nyvalda vice tal- männen. Därefter hade talmannen på nytt ett samtal med . informerade talmannen statschefen. Vid sammanträde föreslog talmannen att till ny statsminister utse och med- delade att denne avsåg att bilda en regering bestående av företrädare för Moderata samlingspartiet, , Folk- partiet och . Efter att ha bordlagts två gånger prövades förslaget i . Röstförklaringar lämnades av företrädare för Social- demokraterna, . företrädare förklarade att partiet avsåg att rösta ja till förslaget medan företrädarna för de andra partierna förklarade att deras partier skulle rösta nej.48 Någon röstförklaring lämnades inte av de övriga allianspartierna men det får uppfattas som själv- klart att de skulle rösta för ett förslag som innebar en regerings- medverkan för deras del. gruppledare framhöll att tal- mannens förslag hade sin utgångspunkt i den nya majoritet som fanns i och var i enlighet med parlamentarismens principer. Socialdemokraternas gruppledare inledde med att säga att Socialdemokraterna inte hade någon kritik att rikta mot vare sig talmannens handläggning eller slutsats i frågan om vem som ska bli statsminister och regeringsbildare. Men, fortsatte hon, regeringsformens obligatoriska omröstning om talmannens förslag till ny statsminister innebär i praktiken också en omröst- ning om regeringsunderlaget och indirekt dess politiska program. Socialdemokraterna skulle rösta nej för att visa att de i den nya skulle ta aktiv strid för ökad rättvisa mellan samhälls- grupper, för aktiv arbetsmarknadspolitik, för större trygghet för löntagarna, för en framåtsyftande och ansvarstagande miljö- och klimatpolitik samt för en stabil och växande ekonomi. 48 protokoll 2006/07:5 s. 1–2. gruppledare argumenterade på ett liknande sätt. visade respekt för valresultatet genom att på talmannens fråga om regeringsbildare svara att det var rimligt mot bakgrund av valutgången att allianspartierna skulle pröva om de kunde bilda regering. Men omröstningen gällde också innehållet för en politik som under valrörelsen aktivt tog avstånd från. Hon framhöll att vi anser att vi med vårt nej respek- terar våra väljares förtroende. gruppledare ansåg att med dagens svenska konstitution innebär ett avstående i omröstningen att man passivt släpper fram den föreslagna statsministern. Miljö- partiets riksdagsgrupp skulle därför rösta nej. Vid omröstningen röstade 175 ledamöter för bifall, 169 för avslag och ingen avstod. Fem ledamöter var frånvarande. Alla närvarande ledamöter följde sina respektive partilinjer. hade alltså godkänt talmannens förslag till ny statsminister. I den regeringsförklaring som föredrog i riks- framhöll han att valresultat lagt grunden för en stabil majoritetsregering. Alliansen avsåg att föra en politik för hela vårt land och i hela folkets intresse. När det var möjligt skulle regeringen söka bredast möjliga förank- ring i riksdagen.49 –2006: sammanfattande analys väcktes förslag om misstroende- förklaring . Vid ytterligare ett tillfälle som under- sökts diskuterades ingående om en misstroendeförklaring skulle väckas men utgången av diskussionen blev negativ. som institutet existerat väcktes misstroendeförklaringar endast (1980, 1985). Till dessa två tillfällen bör dock läggas ytterligare två då hot om miss- troendeförklaring fick till följd att regeringen (1981) respektive justitieministern (1988) avgick. Någon motsvarande händelse inträffade inte . Av de tre misstroendeförklaringarna väcktes endast en av mer än ett parti. Det var då , var ense om att rikta misstroendeförklaring 49 protokoll 2006/07:6 s. 1. mot statsministern för hans uttalande under en Kinaresa. Vid övriga två tillfällen (misstroendeförklaringarna efter valen 1998 och 2002) var det ensamma som väckte förslaget.