sou · GWB3120 · 2008-12-15 00:00:00 — Motsvarande synpunkter har även framförts till utredningen från andra håll. Utredningen, som anser att de framförda synpunkterna har fog för sig, föreslår därför en ändring av 1 § dopningslagen i enlighet med det ovan anförda. Beaktar gällande lagstiftning i tillräcklig grad farligheten hos dopningsmedel, m.m.? Utöver ovan angiven ändring bör lagtexten i 1 § dopningslagen även bli föremål för vissa redaktionella ändringar, för att innehållet i lagrummet ska bli mer lättillgängligt. Dessa ändringar är inte avsedda att förändra lagrummets innebörd i sakligt hänseende. Avslutningsvis vill utredningen peka på att en genomgående uppfattning bland de personer som utredningen varit i kontakt med är att kunskapen om dopningsproblemen och preparaten hos myn- digheter, bland dem polis, åklagare och domstolar, är bristfällig. Som tidigare anförts är det mycket viktigt att man från centralt håll aktivt arbetar för att höja kunskapsnivån för att kunna bedöma dopningsproblematiken med samma professionalism som gäller för narkotika. De stora kunskaper och erfarenheter som finns inom t.ex. Dopingjouren borde härvidlag ligga nära till hands att använda. Enligt utredningens bestämda uppfattning kommer de problem som dopningsmissbruk leder till att vara ett bestående samhällsproblem. Det är då självfallet av stor vikt att resurserna för forskning så långt möjligt är sådana att de motsvarar behovet. Så anses från många håll inte vara fallet . Det har exempelvis påpe- kats att det är relativt lite känt om de skador som missbruket leder till . Från flera håll har det uppgetts att det föreligger svårigheter att få anslag till forskning angående dop- ningsfrågor. Det har också påpekats att vård och behandling av dopningsmissbrukare är mycket bristfällig och att t.ex. framställ- ningar från bl.a. Dopingjouren om ekonomiskt stöd för sådan verksamhet ännu inte föranlett några åtgärder. Utredningen återkommer nedan bl.a. till frågan om ett infor- mationsansvar för dopningsfrågor (avsnitt 27.4). 26 Vissa frågor om flyktiga ämnen I anges att det fortfarande finns åtskilliga kemiska substanser som används i berusningssyfte, som inte omfattas av lagen (1999:42) om förbud mot vissa hälsofarliga varor. Det gäller t.ex. flera inandningsbara kemikalier. Flera av dessa kemikalier är mycket vanligt förekommande i hushållet t.ex. lim, thinner, färg och bensin. En vara som regleras av lagen om för- bud mot vissa hälsofarliga varor får inte hanteras utan tillstånd. Tillstånd får meddelas för ett vetenskapligt eller industriellt ända- mål. Enligt direktiven är det med nuvarande lagstiftning inte lämp- ligt att införa tillståndssystem för innehav av vanliga hushållskemi- kalier. Det är enligt direktiven inte heller alltid möjligt att införa restriktioner eller föreskrifter om bl.a. förvaring. Enligt uppdraget i direktiven ska utredaren undersöka möjlig- heten att begränsa åtkomsten av hälsofarliga varor som används i missbrukssyfte när de hälsofarliga varorna har stora legala användningsområden i t.ex. hushållen. En bedömning ska göras av om det är lämpligt att ge någon myndighet rätten att meddela detaljföreskrifter för handeln med sådana ämnen och om så är fallet ska förslag lämnas på lämplig myndighet. 26.2Tillståndssystem för innehav av vanliga hushållskemikalier? Bedömning: I likhet med vad regeringen anfört i direktiven anser utredningen att det inte är lämpligt att införa tillståndssystem för innehav av vanliga hushållskemikalier. Vissa frågor om flyktiga ämnen Som nämnts i avsnitt 2.1.3 blev sniffning som fenomen vanligare , främst bland yngre tonåringar, då man oftast inhalerade förtunningsmedel eller andra lättflyktiga kolväten, t.ex. toluen och xylen som finns i thinner, trikloretylen, bensen som finns i bensin, terpentin och aceton. Där framgår också att butangas, som används i cigarettändare, samt propangas, som ingår i gasol, har fått ökad användning som sniffningsmedel , liksom aerosoler, som tjänstgör som drivgas i sprayburkar, samt att det även har blivit vanligt att sniffa lustgas, som finns i gräddsifoner. Gemensamt för de produkter som kan använ- das för sniffning är att de lätt förgasas, kan och kan ge berusning. Nedan följer en uppräkning av några av de produkter som kan användas för sniffning1: aerosoler – deodoranter, hårspray, färgspray, produkter för möbler, färgborttagningsspray, luftrenare, flugspray, rengörings- medel för mattor m.m. nagellack och remover för nagellack förtunningsmedel och borttagningsmedel för färg rengöringsprodukter – avfettningsmedel, borttagningsmedel för plåster osv. Vilka är det då som sniffar? Kunskapen om omfattningen av missbruk av sniffningsmedel bland vuxna är tämligen begränsad.2 Däremot finns statistik i fråga om ungdomars sniffningserfarenhet. 1Broschyren Sniffning, framtagen av () och (). 2Det har under utredningens arbete inte framkommit några uppgifter om att sniffning bland vuxna skulle vara ett utbrett problem, här anmärkt. Vissa frågor om flyktiga ämnen () utför enkätundersökningar för skolungdom, där man bl.a. ställer frågor om sniffningserfarenhet. har andelen elever i årskurs 9 med sniffningserfarenhet stabiliserats på en för- hållandevis låg nivå ()3. uppgav av flickorna och av pojkarna att de sniffat någon gång4. CAN har tidigare gjort enkätundersökningar av mönstrande 18- åriga män. gör CAN gymnasieundersök- ningar i årskurs 2. Vid undersökning svarade av flickorna och av pojkarna i gymnasieundersök- ningen att de sniffat5. Ytterligare statistik i fråga om sniffning framgår av avsnitt 2.5. Enligt vad utredningen förstått efter kontakter med myndighe- ter och organisationer är sniffning en form av fattigmansberus- ning som huvudsakligen förekommer hos vissa ungdomar . Sniffning av olika flyktiga lösningsmedel m.m. har av myndigheter och organisationer beskrivits som ett lokalt fenomen som blossar upp på en ort , men som sedan ofta dör ut igen för att sedan på nytt kunna blossa upp. Det har vidare till utredningen uppgetts att det finns misstankar om att sniffning för- anlett dödsfall bland ungdomar, utan att detta kunnat fastställas medicinskt. Efter det att dessa uppgifter lämnats har det förekom- mit tidningsuppgifter om att ett en tonåring i dött till följd av sniffning. Att sniffa är mycket farligt, även om det endast sker en gång. är det så att de flesta som sniffat enstaka gånger inte tagit någon synbar skada. Riskerna är dock långt ifrån försumbara. De ökar om man använder t.ex. alkohol.6 Vilka skador kan då ett enskilt rus ge? Stora doser vid ett enskilt rustillfälle kan leda till medvetslöshet och i värsta fall syrebrist7. (CAN), CAN Rapport 108, Skol- elevers drogvanor 2007, s. 63. (CAN), CAN Rapport 108, Skol- elevers drogvanor 2007, s. 228. (CAN), CAN Rapport 107, Drog- utvecklingen i , s. 147. 6Broschyren Sniffning, framtagen av () och (). 7Syrebrist kan i sin tur förorsaka dödsfall, utredningens anmärkning. Vissa frågor om flyktiga ämnen Plötslig sniffningsdöd kan inträffa under eller strax efter ett sniffningsrus, ofta i samband med kroppslig ansträngning eller stark psykisk stress. Vissa sniffningspreparat gör dessutom att hjärtat reagerar onormalt på de hormoner som utsöndras under stress. Den del av hjärnan som reglerar hjärtverksamheten kan störas, så att hjärtat slår okontrollerat och i värsta fall stannar. Vid sniffning blir personen i fråga omtöcknad, med dålig balans och muskelkontroll och dämpade reflexer, vilket leder till att olyckor lätt händer. Sniffningsmedlen är brandfarliga, vilket även det kan leda till olyckor. Det finns också exempel på att de hallucinationer som följer på ett tungt sniffningsrus gett panik- och ångestattacker eller stark nedstämdhet.8 Olika typer av skador till följd av sniffning kan uppkomma på : Om en person sniffat upprepade gånger märks det tydligt. Rinnande näsa, hosta och irriterad hals är vanligt, liksom trötthet och ofta återkommande huvudvärk. Retlighet, ångest och nedstämdhet kan uppkomma. Omgivningen ser att perso- nen i fråga inte mår bra och märker ofta att personligheten och beteendet förändras. Det är klarlagt att personer som i sitt yrke utsatts för lösningsmedel får permanenta hjärnskador. Även sniffning kan ge hjärnskador, med psykisk avtrubbning, lättretlighet och motoriska störningar som följd. Långvarigt sniffande har visat sig ge skador på lever och njurar. Några lösningsmedel, t.ex. bensen, ger skador på de blodbil- dande organen i benmärgen, med sänkt immunförsvar som följd.9 Om sniffning upphör går de flesta skadeverkningar tillbaka10. 8Broschyren Sniffning, framtagen av () och (). 9Broschyren Sniffning, framtagen av () och (). 10Broschyren Sniffning, framtagen av () och (). Vissa frågor om flyktiga ämnen Upprepad sniffning ger toleransutveckling, dvs. den vanemäs- sige sniffaren behöver allt större doser för att uppnå samma effekt som . Abstinensbesvär kommer när man plötsligt slutar efter en tids mer intensivt sniffande. Symtomen kan vara sömnlös- het, frysningar, huvudvärk, retlighet och t.o.m. kramper. Besvären är i allmänhet inte så starka att man behöver söka vård för dem. Liksom för andra droger kan sniffningsruset skapa ett psykologiskt beroende som gör att sniffningen får en central roll i tankar och handlingar och det blir svårt att sluta. Fysiskt beroende (när perso- nen utvecklar abstinenssymptom) av lösningsmedel är sällsynt men kan uppträda.11 Det är givetvis olyckligt när produkter, som används för legala och ofta även angelägna ändamål, också börjar missbrukas. Som framgått ovan är de produkter som kan bli föremål för sniffning av vitt skilda slag. De säljs dessutom på ett stort antal ställen; i tusen- tals detaljhandelsföretag, på byggvaruhus, i färgaffärer och på ben- sinstationer m.m. I likhet med vad regeringen anfört i direktiven anser utredningen att det inte är lämpligt att införa tillståndssystem för innehav av vanliga hushållskemikalier. Frågan blir då om det är möjligt att på annat sätt begränsa åtkomsten av sniffningsmedel. Utredningen återkommer till detta i avsnitt 26.5 och 26.6. 26.3Förordningen (1977:994) om försäljning och förvaring av vissa flyktiga lösningsmedel m.m. gäller förordningen om försäljning och förvaring av vissa flyktiga lösningsmedel m.m. Förordningen gäller i fråga om 1.flyktiga lösningsmedel som vid inandning medför eller kan befaras medföra berusning, och 2.annan vara som innehåller ett flyktigt lösningsmedel, om varan vid inandning medför eller kan befaras medföra berusning (1 § första stycket förordningen). En vara som avses i 1 § ska förvaras på sådant sätt att dess använd- ning i berusningssyfte hindras eller motverkas. 11 Broschyren Sniffning, framtagen av () och (). Vissa frågor om flyktiga ämnen försäljas, när det kan antas att den förvärvas för att användas som berusningsmedel (2 § första stycket förordningen). I syfte att hindra eller motverka att varor som avses i 1 § används i berusningssyfte, får meddela särskilda föreskrifter om märkning, förvaring och försäljning efter samråd med Kemikalieinspektionen. Verket får också förbjuda försäljning av visst varuslag till den som inte har fyllt . (2 § andra stycket förordningen.) utövar tillsynen över att denna förordning och föreskrifter som har meddelats med stöd av förordningen följs. Verket ska, efter samråd med Kemikalieinspektionen, offentliggöra vägledande förteckningar över ämnen och varor som avses i 1 §. (3 § förordningen.) Beslut om föreskrifter som meddelat enligt 2 § andra stycket får överklagas hos regeringen. Andra beslut över- klagas med stöd av 22 a § förvaltningslagen (1986:223) hos allmän förvaltningsdomstol. (4 § förordningen.) Bestämmelser om ansvar och förverkande på grund av överträ- delser av förordningen om försäljning och förvaring av vissa flyk- tiga lösningsmedel m.m. och föreskrifter som har meddelats med stöd av denna förordning finns i 29 kap. (6 § förord- ningen). Ytterligare bestämmelser finns i förordningen (2008:245) om kemiska produkter och biotekniska organismer (1 § andra stycket förordningen). 26.4Ytterligare bestämmelser som rör kemiska produkter Bl.a. sådana produkter som avses förordning om försälj- ning och förvaring av vissa flyktiga lösningsmedel m.m. omfattas av bestämmelser i egenskap av kemiska produkter. Föl- jande bestämmelser i , som är tillämpliga på nämnda produkter, är av särskilt intresse. 14 kap. innehåller bestämmelser om kemiska pro- dukter och biotekniska organismer och om varor som på grund av sitt innehåll eller behandling har sådana egenskaper att de behöver regleras som kemiska produkter eller biotekniska organismer. I kapitlet avses med kemisk produkt ett kemiskt ämne eller en beredning av kemiska ämnen som inte är en vara. Vissa frågor om flyktiga ämnen ett föremål som under produktionen får en särskild form, yta eller design, vilken i större utsträckning än dess kemiska sammansätt- ning bestämmer dess funktion. Med hantering avses en verksamhet eller åtgärd som innebär att en kemisk produkt eller bioteknisk organism tillverkas, bearbetas, behandlas, förpackas, förvaras, transporteras, används, omhändertas, destrueras, konverteras, saluförs, överlåts eller är föremål för något annat jämförbart förfa- rande. (14 kap. 1 §.) Enligt 14 kap. 8 § första stycket 1 får reger- ingen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om hantering, införsel och utförsel av bl.a. kemiska produkter och varor i frågor som avses i 2 kap. 2–4 §§. Enligt 2 kap. 3 § ska alla som bedriver eller avser att bedriva en verksamhet eller vidta en åtgärd utföra de skyddsåtgärder, iaktta de begränsningar och vidta de försiktighetsmått i övrigt som behövs för att före- bygga, hindra eller motverka att verksamheten eller åtgärden med- för skada eller olägenhet för människors hälsa eller miljön. De angivna försiktighetsmåtten ska enligt lagrummet vidtas så snart det finns skäl att anta att en verksamhet eller åtgärd kan medföra skada eller olägenhet för människors hälsa eller miljön. Regeringen har meddelat närmare bestämmelser om kemiska produkter bl.a. i förordningen (2008:245) om kemiska produkter och biotekniska organismer och i förordningen (1998:944) om förbud m.m. i vissa fall i samband med hantering, införsel och utförsel av kemiska pro- dukter. Parallellt med nämnda regleringar finns även bestäm- melser för vissa typer av kemiska produkter i den återgivna förordningen (1977:994) om försäljning och förvaring av vissa flyktiga lösningsmedel m.m. I 26 kap. finns bestämmelser om tillsyn. Enligt 26 kap. 1 § ska tillsynen säkerställa syftet med och föreskrifter som har meddelats med stöd av balken. Enligt samma lagrum ska tillsynsmyndigheten för detta ändamål på eget initiativ eller efter anmälan i nödvändig utsträckning kontrollera efterlevna- den av samt föreskrifter, domar och andra beslut som har meddelats med stöd av balken samt vidta de åtgärder som behövs för att åstadkomma rättelse. ska dess- utom, genom rådgivning, information och liknande verksamhet, skapa förutsättningar för att balkens ändamål ska kunna tillgodo- ses. Det åligger enligt 26 kap. 2 § tillsynsmyndigheten att anmäla överträdelser av bestämmelser i balken eller i föreskrifter som har meddelats med stöd av balken till polis- eller åklagarmyn- digheten, om det finns misstanke om brott. Vissa frågor om flyktiga ämnen 26 kap. 3 § av , generalläkaren, läns- styrelsen, andra statliga myndigheter och kommunerna (tillsyns- myndigheter), i enlighet med vad regeringen bestämmer, och varje kommun utövar enligt lagrummet genom den eller de nämnder som fullmäktige bestämmer tillsyn inom kommunen över bl.a. hanteringen av kemiska produkter enligt 14 kapitlet. Den kommu- nala nämnd som utövar tillsyn inom en kommun över bl.a. hanter- ingen av kemiska produkter enligt 14 kap. har enligt 26 kap. 9 § nämnda balk möjlighet att inom ramen för sin tillsyns- verksamhet meddela de förelägganden och förbud som behövs i ett enskilt fall för att bl.a. och föreskrifter som meddelats med stöd av balken ska efterlevas. Beslut om förelägganden eller förbud får dessutom enligt 26 kap. 14 § förenas med vite. Det finns även andra bestämmelser än som är av särskilt intresse för de produkter som omfattas av förord- ning. Genom förordningen (1998:900) om tillsyn enligt miljöbal- ken har regeringen meddelat bestämmelser om tillsyn över efter- levnaden av föreskrifter enligt samt om tillsynsmyn- digheternas skyldigheter. I förordningen förstås enligt 3 § med operativ tillsyn sådan tillsyn som utövas direkt gentemot den som bedriver en verksamhet eller vidtar en åtgärd, med tillsynsvägled- ning sådan tillsyn som består i utvärdering, uppföljning och sam- ordning av den operativa tillsynen samt stöd och råd till de opera- tiva tillsynsmyndigheterna, samt med nämnd den eller de nämnder som kommunfullmäktige utser att svara för tillsynen enligt . Av § förordningen framgår att Läkeme- delsverket har det centrala ansvaret för tillsynsvägledningen bl.a. när det gäller tillämpning i frågor enligt för- ordning om försäljning och förvaring av vissa flyktiga lösningsme- del m.m. I fråga om den operativa tillsynen hänvisar 4 § förord- ningen om tillsyn enligt till att det av 26 kap. 3 § mil- jöbalken framgår att den kommunala nämnden utövar tillsyn inom kommunen över bl.a. hanteringen av kemiska produkter enligt 14 kap. . I 29 kap. finns bestämmelser om ansvar och förver- kande. Som nämnts i avsnitt 26.3 hänvisar 6 § förordning om försäljning och förvaring av vissa flyktiga lösningsmedel m.m. till att det i nämnda kapitel finns bestämmelser om ansvar och förverkande på grund av överträdelser av den förordningen och föreskrifter som har meddelats med stöd av förordningen. Vissa frågor om flyktiga ämnen 29 kap. 3 § första stycket döms för miljöfarlig kemika- liehantering till böter eller fängelse i högst den som med uppsåt eller av grov oaktsamhet tar befattning med bl.a. en kemisk produkt eller vara som innehåller eller har behandlats med en kemisk produkt utan att vidta de skyddsåtgärder, produktval eller försiktighetsmått i övrigt som behövs på grund av produktens eller varans inneboende egenskaper och genom denna underlåtenhet orsakar eller riskerar att orsaka skada på människor eller i miljön. Detsamma gäller enligt lagrummet (andra stycket 2) den som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot ett förbud eller en föreskrift om en skyddsåtgärd, ett produktval eller ett annat försiktighets- mått som regeringen har meddelat med stöd av 14 kap. Enligt 29 kap. 3 a § första stycket döms för olovlig kemika- liehantering till böter den som med uppsåt eller av oaktsamhet tar befattning med bl.a. en kemisk produkt eller vara som innehåller eller har behandlats med en kemisk produkt, i strid med ett förbud enligt en föreskrift som en myndighet har meddelat med stöd av regeringens bemyndigande enligt 14 kap. Det bör här observeras att ansvar enbart kan ådömas för den som på närmare angivet sätt bryter mot ett förbud. Den som bryter mot en föreskrift som en myndighet har meddelat med stöd av regeringens bemyndigande enligt 14 kapitlet, som inte innebär ett förbud, kan således inte ådömas ansvar. Enligt andra stycket i lagrummet ska ansvar enligt paragrafen inte dömas ut, om ansvar för gärningen kan dömas ut enligt bl.a. 3 §. Om en gärning som avses i bl.a. 29 kap. 3 eller 3 a §§ miljöbal- ken är att anse som ringa, döms inte till ansvar. En gärning är att anse som ringa om den framstår som obetydlig med hänsyn till det intresse som är avsett att skyddas genom straffbestämmelsen. (29 kap. 11 § första stycket .) Om ett vitesföreläggande har överträtts, döms inte till ansvar enligt 29 kap. för en gärning som omfattas av föreläg- gandet (29 kap. 11 § tredje stycket). 26.5Behov av information om sniffning Bedömning: Det är viktigt med kunskap om sniffning och missbruksproblemen. Information krävs t.ex. till skolelever och föräldrar, liksom till butiker som säljer samt företag som Vissa frågor om flyktiga ämnen tillverkar varor som kan sniffas. ska vara ansvarigt för denna informationsverksamhet. Enligt de uppgifter som från olika håll lämnats till utredningen är medvetenheten om förekomsten av sniffning och dess skadeverk- ningar generellt sett låg i . Ett skäl till detta kan vara att missbruket i vart fall befinner sig på en jämförelsevis låg nivå. Ett annat skäl kan vara att missbruket kommer och går och inte är lätt att upptäcka. Utredningen instämmer i den uppfatt- ning som framförts av () och ()12, nämligen att det är viktigt med kunskap som grund innan och om sniffningsproblem uppstår. Genom sådan kunskap kan problemet snabbare identifieras. Dessutom kan adekvata åtgärder snabbare sättas in. Hur kan man då åstadkomma en ökad medvetenhet om sniff- ning och dess skadeverkningar? Utredningens utgångspunkt är här att tillräckligt många i adekvata målgrupper ska nås av information. Att nå alla är självfallet inte realistiskt. Utredningen föreslår i avsnitt 27.4 att () får ett uttalat informationsansvar såvitt avser sniffningspro- blematiken. I detta ansvar ligger att verka för att information når de grupper som berörs av frågorna, t.ex. föräldrar och butiksanställda. När det gäller uppgiften att lokalt föra ut information om sniff- ning har skolan en viktig roll. Enligt utredningens mening bör information om sniffning och de skador som sniffningen kan ge, föras ut till elever genom skolans försorg. I den drogförebyggande undervisningen i skolan bör, förutom information om alkohol, narkotika och tobak, även information om sniffning ingå. Som tidigare nämnts bör FHI kunna lämna underlag för en sådan information. Detta kan ske i samråd med andra berörda, t.ex. CAN. När det gäller dagligvaruhandelns möjligheter att nå ut med information om sniffning har Svensk Dagligvaruhandel (SDVH) förklarat sig villig att tillhandahålla adekvat information till sina medlemmar. Medlemmar i är ICA, Coop, , Bergen- dahlgruppen och . SDVH är enligt utredningens upp- fattning en mycket viktig informationskanal eftersom dagligvaru- 12 Broschyren Sniffning, framtagen av () och (). Vissa frågor om flyktiga ämnen handeln säljer många olika typer av produkter som även kan använ- das för sniffningsändamål och ett mycket stort antal butiker kan nås genom denna organisation. Hos SDVH finns dessutom redan kunskap och erfarenhet av att föra ut viktig information till detalj- handelsföretagen, vilket sker genom det samarbetsprogram rörande åldersgräns för inköp av folköl och tobaksprodukter som finns mellan handeln, bryggerinäringen och tobaksbranschen. Även enskilda företag som framställer flyktiga ämnen eller använder sådana i sina produkter har behov av information om sniffningsproblemet och sniffningens skadeverkningar. Detta informationsbehov kan numera tillgodoses genom KTF:s försorg. Enskilda företags informationsbehov kan illustreras av uppgifter som utredningen fått av ett företag som under en lång följd av år framställt och fortfarande framställer kemisk-tekniska produkter. började sniffning av aerosoler att uppmärk- sammas. Det aktuella företaget hade ingen kunskap om sniffning, men fick stöd i frågan av bl.a. KTF. Från myndig- hetshåll ville dock ingen ta tag i sniffningsfrågan. Efter tips av Soci- aldepartementet knöts kontakt med CAN. Samarbetet mellan KTF och CAN har bl.a. lett till att en infor- mationsbroschyr respektive en lathund om sniffning tagits fram. Broschyren är avsedd för personer som arbetar med ungdomar och vill veta mer om sniffning. Lathunden riktar sig till butikspersonal och innehåller kortfattad och viktig information om vad man ska göra när det gäller att förebygga och ingripa mot sniffning. KTF och CAN har dessutom arrangerat ett par seminarier om sniffning på olika platser i landet. Härutöver har KTF och CAN till svenska låtit texta en film som gjorts av organisationen i . arbetar mot sniffning. Filmen, som på svenska heter Ett laddat vapen, en film om sniffning, kan beställas via s.k. audio/video-centraler (AV-centraler).