sou · GVB3112 · 2008-01-01 00:00:00 — De har även till- fälle att göra marknadsanalyser och kundundersökningar och låta en professionell bedömare värdera deras chanser att kunna försörja sig som företagare. Validering kan ses som en process i olika steg. En enskild indi- vid behöver inte nödvändigtvis genomgå alla steg. Den inledande, liksom den fördjupade, kartläggningen bör handläggarna på arbetsförmedlingen kunna utföra på egen hand eller med hjälp av externt specialutbildade vägledare. Den efterföljande kompetens- bedömningen syftar till att bekräfta kompetenser mot relevanta yrkes- eller utbildningskrav. Här bör behöriga bedömare inom arbetsmarknadssektorn anlitas, exempelvis yrkesnämnder eller branschföreträdare. Validering kan påvisa att individen har tillräck- liga kunskaper för att göra sig gällande inom ett yrke, men den kan också leda till att individen behöver fortbilda sig inom ett specifikt yrke. Effektiv validering bör inte ta mer tid än en månad i anspråk. Utredningens bedömning är att validering bör utnyttjas som ett arbetsmarknadspolitiskt verktyg i högre grad än vad som görs i Inledande steg i en valideringsprocess bör kunna utföras av arbetsförmedlingens egen personal utan att anvisning till ett pro- gram ska behöva ske. Yrkesprövning av arbetssökandes kompetens bör kunna upphandlas av arbetsförmedlingen och utföras av exem- pelvis yrkesnämnder eller utbildningsföretag och ingå i den arbetsmarknadspolitiska insatsen yrkesbedömning. Med allmänförberedande insatser avses här det som brukar rubrice- ras som motivationshöjning, allmänteori och anvisning till sfi (svenskundervisning för invandrare). Utredningen föreslår att insatser som i allmän bemärkelse för- bereder individen för arbetsmarknaden såsom motivationshöjning ska tillhandahållas av arbetsförmedlingen inom ramen för pro- grammet förberedande insatser. Arbetssökande som är i behov av omfattande studier i kärnämnen ska hänvisas till det reguljära utbildningsväsendet och finansiera dessa studier med statligt studiestöd. Utbildning i kärnämnen ska i huvudsak bedrivas inom den kommunala vuxenutbildningen eller folkbildningen utan arbets- förmedlingens inblandning. Utredningen anser att det inte är arbetsmarknadspolitikens uppgift att, som skett inom allmänteori, se till att arbetssökande får betyg i kärnämnen. Arbetssökande som har invandrat till har av naturliga skäl ofta språkhinder. Möjligheterna att inom för- beredande utbildning anvisas till sfi utnyttjades endast för 500 personer , varav endast en fjärdedel hade arbete eller fortsatte till utbildning efter kursen. Det kan knappast betraktas som en effektiv hantering att denna målgrupp skrivs in på arbetsförmedlingen utan att ha uppnått godtagbara språkkunska- per, för att sedan skickas tillbaka till sfi. Utredningen har uppfatt- ningen att sfi inte fungerar tillfredsställande, men har förhoppningar om att någon av de pågående utredningarna inom politikområdena integration och utbildning, lägger förslag som effektiviserar sfi. Arbetsförmedlingen ska inte behöva ansvara för att nyanlända får grundläggande svenskundervisning. Detta bör vara kommunernas ansvar. Däremot har arbetsförmedlingen ett viktigt integrationsuppdrag inom ramen för arbetsmarknadspoliti- ken, inte minst genom insatser som arbetsplatsförlagd praktik och instegsjobb. Utredningen föreslår att alla former av yrkesbedömning och arbetsmarknadspolitiska allmänförberedande insatser ska upp- handlas av arbetsförmedlingenTPF4FPT. måste all arbetsmarknadsutbildning upphandlas. De insatser som rubriceras som förberedande utbild- ningar är oftast upphandlade . Utredningen anser att såväl yrkesbedömning som allmänförberedande insatser skulle vara betjänta av att alltid upphandlas. Genom upphandling kan arbets- förmedlingarna själva styra innehållet till mera arbetsrelaterade moment som gynnar individens möjligheter att närma sig en syssel- sättning. Insatserna kan skräddarsys efter de behov som indivi- derna har och anpassas till de kompetenskrav som gäller inom respektive bransch. Insatserna koncentreras till sådant innehåll som individen har direkt och praktisk användning av i ett yrke och de kan därmed hållas relativt korta och med fördel kombineras med arbetsplatsförlagd praktik. Möjligheterna att inom ramen för förberedande utbildning anvisa en deltagare till utbildning på grundskole- eller gymnasienivå inom det reguljära utbildningsväsendet avgränsas enligt den arbetsmarknadspolitiska förordningen till långtidsinskrivna invand- rare eller personer som har ett funktionshinder. Utredningens förslag att all yrkesbedömning ska upphandlas, innebär att arbetssökande långtidsinskrivna invandrare och funk- tionshindrade inte längre ska kunna läsa kärnämnen med aktivitets- stöd i den kommunala vuxenutbildningen eller folkhögskolan. I praktiken innebär inte detta förslag någon större inskränkning eftersom en övervägande majoritet av lågutbildade utrikes födda och funktionshindrade går upphandlade utbildningar. Utredningens enkätundersökning visar heller inga resultat som talar för att reguljära utbildningar skulle leda till bättre resultat än upphandlade utbildningar. 4TP PT Alternativt av annan intressent där arbetsförmedlingen medfinansierar utbildningen. Samverkan (Kapitel 8) Det finns många aktörer som erbjuder yrkesutbildningar med skiftande innehåll mot olika målgrupper och yrkesområden. Trots skilda uppdrag och regelsystem förekommer viss överlappning vilket leder till att två typer av problem kan uppstå: Ineffektivitet när det gäller planering av arbetsmarknadsutbild- ning och förberedande utbildning/yrkesbedömning. Svårigheter för individen att överblicka olika utbildningsalter- nativ och valmöjligheter som står till buds. Utredningens föreslår att Arbetsförmedlingen ges i uppdrag att redovisa till regeringen hur samverkan med andra aktörer – inom både reguljär utbildning och branscher – ska utformas framöver när det gäller planering av arbetsmarknadsutbildning och den före- slagna yrkesbedömningen. Utredningen gör vidare bedömningen att om reformeringen av yrkesutbildningen inom reguljär utbildning leder till ett formali- serat samarbete med arbetsmarknadens parter och branschföre- trädare beträffande utbildningens inriktning, uppläggning och innehåll bör regeringen pröva att anknyta motsvarande samarbete för arbetsmarknadsutbildningen och den föreslagna yrkesbedöm- ningen till denna struktur. En fortsatt utveckling av branschråd ser utredningen som en möjlig väg att få tills stånd en fungerande samverkan på både regio- nal och lokal nivå. Utredningen gör också bedömningen att samverkan mellan lokala arbetsförmedlingskontor, kommun, försäkringskassa och socialtjänst bör uppmuntras både ur ett individ- och ett samhälls- perspektiv. En strategi bör tas fram av Arbetsförmedlingen för samverkan kring planering av utbildningsutbud inom arbetsmarknadsutbild- ning och yrkesutbildning i reguljär utbildning. Hur denna sam- verkan ska genomföras måste självklart anpassas till den nya myn- digheten Arbetsförmedlingens organisation och till de förutsätt- ningar som gäller i respektive region eller län. Arbetsförmedlingen måste samverka i mer utvecklade och sys- tematiserade former med andra aktörer när det gäller planering och organisering av arbetsmarknadsutbildning. Syftet med en sådan samverkansmodell är att få en effektivare informationshantering och ansvarsfördelning mellan arbetsmarknadsutbildning och yrkes- utbildning i reguljär utbildning. saknas en sådan samordning. För att samarbete ska fungera är det viktigt att olika myndig- heter och aktörer känner till varandras uppdrag och att ansvarsför- delningen mellan dessa är klar. Annars får man överlappningar i utbildningsutbudet mellan gymnasieskolan och komvux, å ena sidan, och arbetsmarknadsutbildning å andra sidan. För ett effekti- vare utnyttjande av samhällets resurser måste utbudet av arbets- marknadsutbildning anpassas till vad som erbjuds i andra utbild- ningsformer. Den bristande systematiken riskerar också att leda till att vissa branschintressen får oproportionerligt stort inflytande, medan andra branscher inte alls är involverade i planeringsprocessen. Nuvarande system medför risk för godtycke och snedfördelning av resurser. Det är i den nya organisationen där inte länsarbetsnämnderna finns kvar, och mot bakgrund av konstaterade problem, som den nya myndigheten ska klargöra hur samverkan kring planering av arbetsmarknadsutbildning och den av utred- ningen föreslagna yrkesbedömningen ska gå till på olika nivåer. Förutom samverkan kring planering av utbildning behöver sam- arbetet mellan olika aktörer utvecklas för att kunna möta individers skilda behov och förutsättningar. Genom kontakter med arbetsförmedlingen vid arbetslöshet, på socialförvaltningen, på inför rehabilitering och inte minst vid kontakter med olika utbildningsanordnare möter den enskilde olika former av vägledning. Flera olika aktörer med skilda roller bidrar i och med det på olika sätt till en individs livsplanering. Det handlar bland annat om information, rådgivning, stöttning, handledning, karriäranalys och underlag för validering, som ofta leder till någon form av individuell handlings- eller studieplan. Genom att samordna verksamheter inom olika myndigheter undviker man att individer hänvisas runt till olika instanser, sam- tidigt som det innebär ett bättre utnyttjande av samhällets resurser. Samlokalisering och samverkan mellan olika myndighetspersoner är särskilt betydelsefullt för att kunna möta personer som på grund av långtidsarbetslöshet, funktionshinder, långtidssjukskrivning eller någon annan orsak har betydande svårigheter att komma in på arbetsmarknaden. skedde en ökad samverkan mellan olika aktörer i syfte att erbjuda en plattform för tillgång till information och vägledning. De lärcentrum som finns i flertalet kommuner är också exempel på en samlad ingång till studier eller arbete. I många fall erbjuder dessa centrum, förutom studier på olika nivåer, även validering. Det finns även exempel på kom- muner med samverkan och i vissa fall samlokalisering av arbetsför- medling, socialtjänst och försäkringskassa. Det förekommer också att företrädare för kommunens vuxenutbildning (ofta vägledare) finns med i bilden. Utredningen ser dessa exempel på samverkan som mycket positiva och menar att de borde spridas till samtliga kommuner. Effektivitet och kvalitet i processer för aktivering och planering Utredningen ser effektiviteten i arbetsmarknadsutbildningen som avgörande för fortsatta satsningar. Effektiviteten i arbetsmarknads- utbildningen och yrkesbedömningen är dock avhängig kvaliteten i dels den process individen går igenom som arbetssökande på arbetsförmedlingen, dels den konkreta process som avser planering, upphandling och anordnande av utbildningar. Effektivitet i arbetsmarknadsutbildningen (Kapitel 9) Utredningen konstaterar att eftersom arbetsmarknadsutbildningen är effektiv ska den fortsättningsvis bedrivas. Men det finns en för- bättringspotential. Utredningen föreslår att medel ska anslås så att arbetsmark- nadsutbildning kan anvisas vid behov redan innan den arbets- sökande omfattas av jobb- och utvecklingsgarantin (efter 300/450 dagars arbetslöshet). Arbetsmarknadsutbildningen kan med fördel inriktas på dem som riskerar att bli långtidsarbetslösa i stället för på dem som redan blivit långtidsarbetslösa. Arbetsmarknadsutbildningen ger vidare större positiva effekter för kvinnorna än för männen, framför allt på lite , men kvinnorna uppvisar på kort sikt en relativt stor och delvis långvarig inlåsningseffekt. Utredningens förslag är därför att Arbetsförmedlingen ska arbeta för att göra arbetsmarknadsutbildningen mer effektiv, särskilt inom vård/omsorg, t.ex. genom ökad användning av validering och effektivare kursupplägg, verka för att arbetsmarknadsutbildningen breddas, särskilt för kvinnor, eftersom den för deras del domineras så kraftigt av utbildningar inom vård/omsorg, följa upp varför kvinnor är underrepresenterade inom arbets- marknadsutbildningen och vid behov vidta åtgärder för att för- hindra detta. Utredningen gör vidare bedömningen att för att effektiviteten i arbetsmarknadsutbildningen ska upprätthållas bör den kontinuer- ligt effekt- och processutvärderas. Detta inkluderar även effekter av ramvillkor och förutsättningar. Effektiviteten i den nuvarande förberedande utbildningens olika delar går inte att bedöma. I ett första steg bör utredningens förslag till omstrukturering av den förberedande utbildningen genomföras. Därefter bör den av utredningen föreslagna yrkesbedömningen följas upp och utvärderas avseende effekter på övergång till arbets- marknadsutbildning respektive anställning eller sysselsättning som egen företagare. Effektiviteten bör på så sätt successivt kunna utvecklas. Kvalitet i individprocesserna (Kapitel 10) Utredningen föreslår att för att säkerställa kvalitet i alla steg i pro- cessen från individens registrering på arbetsförmedlingen till jobb måste ett kontinuerligt utvecklingsarbete bedrivas inom Arbetsför- medlingen. Ett system för kvalitetssäkring ska utvecklas av . Förbättringspotentialer finns inom följande områden: Praktik och förberedande jobbsökaraktiviteter bör som regel ingå i arbetsmarknadsutbildningen. För att rekrytering, kursinnehåll och praktik ska bli relevanta krävs vidareutvecklade arbetsgivarkontakter. Arbetsförmedlingen ska säkerställa att samtliga inskrivna har en handlingsplan av god kvalitet så att den blir ett bra verktyg för den arbetssökande och arbetsförmedlaren. Yrkesbedömningen och arbetsmarknadsutbildningen ska vara en integrerad del i handlingsplanen. Målen med de olika aktivi- teterna ska vara tydliga så att uppföljning kan ske och hand- lingsplanen kan revideras och utvecklas. Arbetsförmedlingen ska säkerställa att förmedlingspersonalen har tillräcklig information och väl utvecklade verktyg som stöd i sitt arbete. Det verkar finnas potential att förbättra kart- läggningen av de arbetssökandes kompetens exempelvis genom användning av instrument som profiling och targetingTPF5FPT. Kompe- hos arbetsförmedlarna är avgörande för kvaliteten i verksamheten. Kontinuiteten i individprocessen är mycket betydelsefull. Detta gäller särskilt vid användandet av externa tjänsteleverantörer i de olika stegen mot sysselsättning. Kvalitet i upphandlingsprocesserna (Kapitel 10) Den modell för prognoser, upphandling och genomförande av utbildning som gäller för arbetsmarknadsutbildning anser utred- ningen vara adekvatTPF6FPT. Utredningen föreslår att processen vid upphandling och genomförande av yrkesbedömning ska stramas upp och följa en bestämd strategi enligt den modell som gäller för arbetsmarknads- utbildning. Utredningen gör dessutom bedömningen att vid urval till arbetsmarknadsutbildning är det viktigt att det sker en noggrann kartläggning av den presumtive deltagarens intressen, behov och förutsättningar, och att arbetsförmedlingen tar hänsyn till och strä- TP PT ProfilingT liksom targeting är ett statistikbaserat hjälpmedel som för olika individer uppskattar riskerna att å ena sidan bli långtidsarbetslös respektive å andra sidan det förväntade utfallet av att delta i olika slags arbetsmarknadspolitiska insatser. 6TP PT Jfr. utredningens delbetänkande SOU 2007:18. var efter att personer som anvisas till utbildningsinsatser ska vara motiverade. Enskilda arbetsgivare får inte ges ett obefogat stort inflytande på urval av deltagare och innehåll i utbildningen. Detta kan leda till att kostnader för vad som kan karakteriseras som personalutbild- ning vältras över på staten. Kvalitet genom intyg och certifiering av utbildningsanordnare (Kapitel 10) Utredningen föreslår att Arbetsförmedlingen ges i uppdrag att utfärda riktlinjer för att intyg, som tas fram under medverkan av berörda branscher, ska utfärdas efter slutförd arbetsmarknads- utbildning. I uppdraget ska ingå att utforma en nationell mall för intygen. I samband med anbudsförfrågan till en utbildningsanordnare ska Arbetsförmedlingen ställa som krav att anordnaren ska utfärda intyg enligt den nationella . En utredning tillsätts för att utreda hur kvalitetssäkring av utbildningsanordnare kan ske och hur ett certifieringssystem av utbildningsanordnare ska utformas. Utredningen gör bedömningen att det ska vara möjligt att genom validering under deltagande i och efter genomgången arbetsmarknadsutbildning få ett certifikat eller yrkesbevis som är godkänt av berörd bransch/yrkesnämnd. Ett viktigt skäl till utredningens förslag att införa nationellt giltiga intyg efter avslutad arbetsmarknadsutbildning är att det inte finns några enhetliga krav som säger att utbild- ningen ska dokumenteras i ett intyg. Enskilda utbildningsanord- nare utfärdar intyg som inte följer någon särskild mall, utan utfor- mas helt efter utbildningsanordnarens egen uppfattning. Det inne- bär att det saknas likvärdighet i den dokumentation som utfärdas, även för i princip likartade utbildningar, om de genomförts hos olika utbildningsanordnare. Utredningen anser att detta är otill- fredsställande och till nackdel för både individen och den presum- tive arbetsgivaren. Ett intyg som tagits fram under medverkan av berörda branscher – och bygger på en nationell standard – ökar rimligtvis individens anställbarhet som det ger arbets- givare viktig information. Nationellt giltiga intyg ska vara obligatoriska efter slutförd arbetsmarknadsutbildning. När intygen utformas är det viktigt att detta sker i samråd med branschföreträdare och att tydliga kun- skapsmål anges för utbildningen. Under förutsättning att deltaga- ren har uppnått av branschen godkända yrkeskunskaper ska det också vara möjligt att genom validering under deltagande i och efter genomgången arbetsmarknadsutbildning få ett certifikat eller yrkesbevis som är godkänt av berörd bransch/yrkesnämnd. Vidare anser utredningen att det är önskvärt att ett certifierings- system för utbildningsanordnare tas fram. Frågan om att kvalitets- säkra utbildningsanordnare är emellertid av sådan omfattning att vi förordar att en utredning tillsätts som får i uppdrag att föreslå hur kvalitetssäkring av utbildningsanordnare kan ske och hur ett certi- fieringssystem för utbildningsanordnare ska utformas. Ett sådant system skulle kunna omfatta utbildningsanordnare i det offentliga utbildningsväsendet och övriga anordnare av yrkesutbildning. Branschföreträdare från olika yrkesområden bör medverka i utred- ningsarbetet. Styrning av arbetsmarknadsutbildning och förberedande utbildning (kapitel 11) Utredningen föreslår att resurserna till köp av arbetsmarknads- utbildning ska disponeras så att utbildningsinsatserna ökar i begynnande konjunkturuppgångar då yrken med konstaterad efterfrågan på arbetskraft kan identifieras, för att sedan stabiliseras inför konjunkturtoppen och därefter minska. Dimensioneringen av antalet deltagare i yrkesbedömning och arbetsmarknadsutbildning ska föregå konjunkturen och detta med ett tidsintervall på ungefär . Neddragning av volymer ska inträffa innan konjunkturen nått sin kulmen och förstärkas före nästa konjunkturuppgång. Ett krav på arbetsmarknadsutbildningen har varit att efter avslutad arbetsmarknadsutbildning skulle av del- tagarna ha arbete. Det så kallade 70-procentsmålet upprätthölls av regeringen –2004. AMS fortsatte sedan att använda 70-procentsmålet som ett internt verksamhetsmål, men har inför aviserat att målet kommer att överges i den nya myndigheten . I stället avser man att följa arbetsmarknadsutbildningen med indikatorer. Utredningens uppfattning är att det är ett riktigt beslut att överge målet. Den åsyftade uppstramningen av arbetsmarknads- utbildningen är uppnådd och en vidare tillämpning av målet skulle sannolikt medföra negativa effekter i form av kort- siktig volymanpassning och selektiv rekrytering av deltagare med relativt goda förutsättningar på arbetsmarknaden. Det är dock viktigt att omsorgen kring arbetsmarknadsutbildningen bibehålls så att den inte återigen börjar användas godtyckligt som under 1990- talet. Utredningen gör därför bedömningen att arbetsmarknads- utbildning och yrkesbedömning kontinuerligt bör följas upp med indikatorer. Arbetsförmedlingen bör vara vaksam på att sysselsätt- ningsgraden efter arbetsmarknadsutbildning inte försämras då 70- procentsmålet är borttaget. Indikatorn för yrkesbedömning bör förutom arbete även mäta övergång till arbetsmarknadsutbildning som ett framgångsrikt utfall. Dessa indikatorer bör mäta arbete (eller arbetsmarknadsutbildning) med 30 dagars varaktighet i stället för en deltagares status en förutbestämd dag. Indikatorerna bör även visa hur kostnadseffektiva insatserna är. Den förberedande utbildningen har inte tidigare varit föremål för något kvantitativt mål. Utredningens förslag med yrkesbe- dömning där insatserna på ett tydligare sätt riktas mot arbetsmark- nadsutbildning eller arbete ska underlätta utvärdering och styrning. Yrkesbedömningen bör i indikatorform följas lika noggrant som arbetsmarknadsutbildningen. Utfall i form av sysselsättningsgrad, kostnadseffektivitet och olika kvalitativa aspekter bör uppmärksammas för att ge en nyanse- rad bild av hur väl arbetsmarknadsutbildningen fungerar. Indikatorer bör mäta arbete (eller arbetsmarknadsutbildning) med 30 dagars varaktighet i stället för en förutbestämd dag. En indikator som mäter utfall en fastställd dag inte ger en rättvisande bild av hur framgångsrik utbildningen har varit eftersom den inte tar hänsyn till anställningens varaktighet. Dessutom är den mycket känslig för när anställningen inträffar. Utbildningsinsatserna inom arbetsmarknadspolitiken tillhör de mest kostnadskrävande insatserna. Den genomsnittliga kurskost- naden för en arbetsmarknadsutbildning uppgick till per deltagare och månad, och drygt 10 000 för förberedande utbildning. Det är svårt att separera en individs utbildningskostnad från hela kostnaden för en upphandling, i synnerhet när anvisningarna av deltagare är helt individuella och varierar . Arbetsförmed- lingen har emellertid sammanställt en databas som rymmer såväl utbildningskostnader som detaljerade uppgifter om deltagare och utbildningsinnehåll, vilket ger stora möjligheter till kostnads- analyser. Arbetsförmedlingen bör prioritera fortsatt utvecklings- arbete av kostnadsanalyser. Detta är viktigt inte minst för uppfölj- ning med tanke på att Arbetsförmedlingens nya organisation har förändrat strukturen på upphandlingsverksamheten både när det gäller uppdelningen på ansvarsområden och geografiska regioner. De detaljerade kostnadsuppgifterna är också ovärderliga vid cost- benefit analyser, som är ett outvecklat analysområde inom arbetsmarknadspolitiken. Utredningen om en flexiblare arbetsmarknadsutbildning tillsattes efter ett regeringsbeslut . Det uppdrag som formulerades i kommittédirektivet (Dir. 2006:70) var mycket brett. Den särskilda utredaren ska föreslå: insatser för bättre samverkan och tydligare avgräns- ning mellan arbetsmarknadsutbildning och andra former för yrkesutbildning i det offentliga utbildningsväsendet, insatser för att förbättra kvaliteten och effektiviteten i arbets- marknadsutbildning och förberedande utbildning, insatser för att prognoser över bristyrken och planeringen av arbetsmarknadsutbildningen bättre ska stämma överens, samt ta ställning till behov av en tydligare styrning av arbets- marknadsutbildning och förberedande utbildning, och bedöma det framtida behovet av arbetsmarknadsutbildning utifrån möjliga förändringar på arbetsmarknaden. Regeringen beslutade också i ett tilläggsdirektiv från den 7 decem- ber 2006 (Dir. 2006:125) att utredningen skulle presentera ett delbetänkande innehållande två delar. För det första en analys av hur väl utbudet på arbetsmarknadsutbildning motsvarar lokala, regionala och nationella prognoser över brist- yrken och föreslag till åtgärder för en bättre anpassning. För det andra en kunskapsöversikt över vilka utbildningsinsatser som leder till att ungdomar med särskilda behov snabbare ska kunna etablera sig på arbetsmarknaden.