sou · GWB339 · 2008-04-17 00:00:00 — I det sammanhanget bör även studeras grunderna i kriminalpolitiken samt brottsligheten ur såväl ett genus- som ett etnicitetsperspektiv. Kurserna ska därtill behandla mänskliga relationer samt exempelvis de särskilda beho- ven hos människor med sociala eller psykiska problem. De moment i utbildningen vi avser är exem- pelvis skjutning, bilkörning och självskydd. Högskolorna kan välja att förlägga dessa utbildningsmoment antingen till de teoretiska blocken vid högskolorna eller som en del av den verksamhetsför- lagda utbildningen vid en polismyndighet. Att skapa en mer jämställd poliskår och en polis som präglas av en större etnisk mångfald är inte enbart en fråga om rekrytering av personer från grupper som är underrepresenterade inom polisen. Det är i lika hög grad en fråga om ökad kunskap. De frågeställningar som omfattas av de olika kurserna ska därför även belysas från ett jämställdhetsperspektiv och ett mångkulturellt perspektiv. Vi menar att utbildningen bör präglas av progression, dvs. att det som huvudregel ska vara en förutsättning att studenterna med godkänt resultat ska ha genomgått en föregående kurs, inklusive verk- samhetsförlagd utbildning, för att få påbörja sina studier på nästa. Kurserna ska således som huvudregel inte gå att läsa i omvänd ord- ning. Kurserna inom de olika ämnesområden som beskrivs ovan kan därmed utformas på ett sådant sätt att studenterna under polis- programmets gång ges en fortlöpande fördjupning av kunskaperna. De två perioderna av verksamhetsförlagd utbildning bör ha olika inriktning. Den första perioden bör ge studenterna tillfälle att få en bred inblick i polisyrket. Perioden kommer tidigt i utbildningen och kan fungera både som ett tillfälle för studenterna att få en bekräf- telse att polisyrket motsvarar förväntningarna och som ett tidigt tillfälle för högskolan och den framtida arbetsgivaren att bedöma den enskilde studentens lämplighet för utbildningen och det framtida yrket. Vid den andra perioden har studenterna fullföljt ytterligare teoretiska studier och den perioden bör präglas av fördjupning inom framför allt den brottsförebyggande och den brottsutredande verksamheten, allt inom ramen för den s.k. akutverksamheten (se närmare om begreppet i avsnitt 7.4). 8.4.5Vid vilka högskolor kommer utbildningen att bedrivas? Det är som beslutar vid vilka högskolor som den föreslagna polisexamen skulle komma att få avläggas. Ett tillstånd att utfärda en viss examen får lämnas bara om utbildningen upp- fyller de krav som ställs på utbildning på grundnivå. Dessutom ska det för tillstånd i ett rikstäckande perspektiv finnas ett allmänt intresse av att examina får utfärdas (1 kap 11 § högskolelagen jäm- förd med 6 kap. 25 § högskoleförordningen). Det ankommer inte på oss att närmare gå in på frågan om vilka högskolor som vore bäst lämpade att bedriva den föreslagna polis- utbildningen. Vi har emellertid ovan redogjort för vår syn vad gäller en geografisk spridning avseende utbildningsorter med hänsyn till behovet av att kunna rekrytera poliser till hela landet. Vårt förslag: För polisprogrammet ska gälla andra tillträdeskrav än de som följer av de allmänna bestämmelserna om tillträde till universitets- och högskoleutbildningar. Vi har i avsnitt 6 redogjort för bl.a. de tillträdesregler som gäller för utbildningar vid universitet och högskolor enligt högskoleförord- ningen. Genom att förlägga polisutbildningen till dessa högskolor kommer utbildningen att omfattas av samma tillträdesregler som andra utbildningar inom högskolan, för det fall inte särskilda be- stämmelser införs för polisutbildningen. Det är de enskilda universiteten och högskolorna som antar studenter till sina utbildningar. Vanligtvis anlitas Verket för hög- skoleservice (VHS) för den uppgiften. Vi har haft som en allmän utgångspunkt att den föreslagna ut- bildningsreformen ska genomföras med så få särregler för utbild- ningen som möjligt i förhållande till andra utbildningar. Tanken på en högre utbildning som är öppen och tillgänglig för alla med en grundläggande behörighet till högskolan bör därmed också i den utsträckning det är möjligt omfatta även polisutbildningen. De krav som uppställer för att anta en sökande till den nuvarande polisutbildningen bör därmed i största möjliga ut- sträckning slopas. Det går emellertid inte att komma ifrån att såväl polisutbildningen som polisyrket inte i alla delar kan behandlas som vilken utbildning eller vilket yrke som helst. Det måste beaktas att polisyrket, såvitt avser stora delar av akutverksamheten, ställer vissa krav på de an- ställda när det gäller personlig mognad, hälsa och allmän laglydnad. Det finns enligt vår mening inte skäl att låta en person genomgå en yrkesutbildning som p.g.a. en kronisk sjukdom (t.ex. schizofreni) eller ett funktionshinder aldrig skulle kunna komma i fråga för anställning inom yrket. Vi ser dessutom att det med vissa sjukdomar eller funktions- hinder inte är möjligt att genomföra utbildningen, särskilt i de delar som avser färdighetsmoment såsom skjutning och bilkörning. Därtill finns redan under utbildningen en säkerhetsaspekt. Grund- utbildningen till polis kommer självfallet att tillföra studenterna en avsevärd insikt i hur polisen arbetar. Det gäller särskilt den verksam- hetsförlagda utbildningen där studenterna med vårt förslag kommer att tillbringa två terminer vid någon av landets polismyndigheter och nära följa verksamheten där. Det är därmed inte ur säkerhets- synpunkt rimligt att en person som är kriminellt belastad eller som genom nära kopplingar till kriminell verksamhet kan anses utgöra en säkerhetsrisk bereds tillträde till polisutbildningen. Den säker- hetsaspekten gör sig inte bara gällande när det gäller risken att den person som söker sig till utbildningen själv vill dra fördelar av de kunskaper han eller hon får om polisens arbetsmetoder eller den in- syn han eller hon kan få i polisens register. Det finns också en risk att personer med koppling till kriminell verksamhet genom påtryck- ningar eller rena utpressningssituationer tvingas avslöja för kriminella individer eller organisationer hur polisen arbetar. Det är mot denna bakgrund vår slutsats att för den polisiära grundutbildningen måste gälla särskilda tillträdeskrav utöver de all- männa krav som följer av högskoleförordningen. För att införa den typ av tillträdesregler som beskrivs nedan krävs, som ett komplement till bestämmelserna i högskoleförordningen, en särskild reglering genom bestämmelser i förordning. Ett förslag till sådana bestämmelser framgår av Författningsförslag 1. 8.5.2Tillträdeskrav som bör gälla även fortsättningsvis Vi föreslår att som behörighet till polisprogrammet ska, utöver vad som framgår av 7 kap. 5–6 §§ högskoleförordningen, gälla att den sökande har lägst betyget godkänt i kärnämnet svenska kurs B och samhällskunskap kurs A. Dessa krav är s.k. särskilda behörigheter enligt 7 kap. 8 § hög- skoleförordningen. Sådana krav fastställs av i en s.k. standardbehörighet. Som grundläggande behörighet ska gälla att den sökande har genom- gått säkerhetsprövning och uppfyller kraven enligt säkerhetsskydds- lagen och säkerhetsskyddsförordningen (1996:633). Behörigheten i den delen förutsätts kontrolleras även under pågående utbildning, i syfte att förhindra att den som kan kopplas till kriminell verksamhet tillåts fullfölja utbildningen. Den prövning vi föreslår är densamma som gäller för studerande vid polis- utbildningen. Som påpekats ovan är det de enskilda högskolorna, med hjälp av Verket för högskoleservice (VHS), som kontrollerar att studenter- na uppfyller tillträdeskraven. Högskolorna måste därmed ges behö- righet att påkalla en kontroll enligt säkerhetsskyddslagstiftningen. Eftersom vi inte har att ta ställning till vilka högskolor som ska tillhandahålla polisutbildningen saknar vi möjlighet att föreslå de konkreta författningsändringar som kan komma att behövas i den delen. Vi anser att de krav som uppställs för sökande till polisutbild- ningen när det gäller medicinska krav är relevanta även för den föreslagna högskoleutbildningen. Därmed bör som grundläggande behörighet till polisprogrammet uppställas kravet att den sökande inte får lida av några kroniska sjukdomar (t.ex. schizofreni) eller ha sådana belastnings- eller förslitningsskador som kan komma att försvåra möjligheterna att fullgöra polisyrket. Sökanden ska vidare, på samma sätt som , ha en synskärpa som uppgår till minst 0,1 på vardera ögat okorrigerat och med kor- rektion ha en synskärpa som uppgår till minst 0,8 på vardera ögat. Sökanden ska vidare ha ett normalt färgseende och en fullgod hörsel. Även fortsättningsvis bör gälla att den som antas till utbildningen ska inneha körkort för personbil (B-behörighet). Redan under ut- bildningen kommer studenterna att träna bilkörning och körkortet kommer därtill med all säkerhet att vara ett krav från anställnings- myndighetens sida i samband med rekryteringen av poliser. 8.5.3Tillträdeskrav som bör slopas Vi ser inte något skäl att ställa upp ett krav på svenskt medborgar- skap för tillträde till polisprogrammet. Vi kan tvärtom se ett värde i att personer från andra länder bereds tillfälle att delta i den svenska polisutbildningen, inte minst mot bakgrund av det ökade internatio- nella samarbete med andra länders polis som vi beskrivit i vårt del- betänkande. För utländska medborgare gäller emellertid självklart de tillträdes- krav i övrigt som gäller för sökande med svenskt medborgarskap. Att det är möjligt att delta i utbildning som omfattas av säker- hetsskyddslagstiftningen utan att vara svensk medborgare följer av 13 § första stycket jämförd med 29 § andra stycket säkerhetsskydds- lagen. Beträffande medborgare inom EU finns enligt vad vi har er- farit samma möjligheter för svenska myndigheter att genomföra kontroller som beträffande svenska medborgare. För medborgare i andra länder kan det däremot i vissa fall vara svårare att få fram nöd- vändiga uppgifter och möjligheterna skiftar från land till land. Detta måste givetvis beaktas vid bedömningen av om en student kan anses uppfylla tillträdeskravet i den delen. Slutligen bör framhållas att en person som inte är svensk med- borgare inte kan anställas som polis, se 5 § lagen (1994:260) om offentlig anställning. Med vårt förslag ges de studerande möjlighet att förvärva svenskt medborgarskap, för att därefter i samband med examen söka anställning som polis. om kravet på svenskt medborgarskap kvarstår vid anställningen som polis skulle med vårt förslag fler personer med utländsk bakgrund komma att få tillträde till utbildningen och rekryteringen av per- soner med utländsk bakgrund till polisyrket skulle därmed under- lättas. En viss kondition och styrka är tveklöst en förutsättning för att kunna arbeta inom polisens akutverksamhet. genomförs före antagningen till polisutbildningen ett antal fysiska prov avseende exempelvis koordination, styrka, kondition och simning. En svaghet med de fysiska krav som ställs upp är att de enbart gäller som krav för antagning till polisutbildningen. Varken senare under utbildningen eller i den framtida anställningen sker någon egentlig kontroll av polisernas fysiska förmåga. De fysiska proven säger därför mycket litet om den allmänna fysiska standar- den hos dagens poliser. Vi menar därför att man på goda grunder kan ifrågasätta de fysiska proven i dess nuvarande form som ett till- trädeskrav för polisutbildningen. Vår utgångspunkt är i stället att studenternas kondition och styrka kommer att visa sig under utbildningens gång. För det fall en student har sådana brister när det gäller kondition eller styrka att han eller hon inte klarar de fysiska momenten i utbildningen kom- mer studenten att underkännas. Det finns därmed en chans för studenterna att under pågående utbildning förbättra sina presta- tioner på ett sådant att de kan godkännas. Den fysiska förmågan på det här området skiljer sig på det sättet från de medicinska krav som beskrivits ovan genom att studenten inte kan påverka de medi- cinska faktorerna genom träning. En slutsats av detta resonemang är att den student som genomgår polisprogrammet och erhåller examen också måste bedömas ha de fysiska förutsättningar som polisyrket kräver. Det bör framhållas att det givetvis inte finns något som hindrar att anställningsmyndigheterna i samband med anställning av nya poliser ställer upp krav på en viss fysisk förmåga, generellt eller i särskilda fall. genomförs såväl tester som intervjuer som har till syfte att bedöma den sökandes lämplighet för polisyrket, t.ex. begåvnings- test och psykologsamtal. Vi menar att denna typ av bedömning inte bör genomföras fort- sättningsvis. De studerande kommer att bedömas fortlöpande under utbildningen och i den mån de studerande visar prov på attityder, moral och etiska värderingar som inte är förenliga med polisyrket kommer de att underkännas på de kurser som innehåller sådana in- slag. Vidare ges genom de två perioderna med verksamhetsförlagd utbildning en möjlighet för handledarna vid polismyndigheterna att nära följa studenterna och bedöma deras lämplighet. Därtill har myndigheterna, med det förslag vi redovisar nedan kring en prov- anställning (avsnitt 8.7.3) ytterligare möjlighet att pröva den anställdes lämplighet. Precis som när det gäller fysiska krav kan självfallet anställnings- myndigheterna i samband med anställningen av poliser låta genom- föra tester av olika slag, generellt eller i särskilda fall. Testerna kan användas antingen för att kunna välja ut den mest lämpliga av flera sökande eller för att utesluta den som är direkt olämplig. Inför antagningen till dagens polisutbildning ska de blivande studen- terna genomföra ett svenskprov. Ett godkänt resultat på provet är en förutsättning för att bli antagen. Provet har varit mycket om- diskuterat dels på grund av sin svårighetsgrad, dels för att det anses försvåra rekryteringen av personer med utländsk bakgrund. Med vårt förslag till ny högskoleutbildning kan det särskilda svenskprovet slopas. Det finns i 7 kap. 6 § högskoleförordningen och föreskrifter (HSVFS 1996:22) krav för hög- skolestudier avseende kunskaper i svenska språket. Därtill föreslår vi, som framgår ovan, att godkänt resultat på gymnasieskolans svenska kurs B skall utgöra en särskild behörighet vid antagningen till polis- utbildningen. Den student som genomgått en svensk högskoleutbildning med godkänt resultat måste därtill enligt vår mening anses ha sådana kun- skaper i svenska språket att han eller hon kan arbeta som polis. Det är vår uppfattning att våra förslag om att ta bort kravet på svenskt medborgarskap under utbildningen och att slopa de fysiska proven och svenskprovet kommer att ge förutsättningar för en bre- dare antagning till polisutbildningen och därmed i förlängningen en bredare rekrytering till polisyrket. Vi ger med dessa förslag för- utsättningar för en ökad jämställdhet och en ökad etnisk mångfald inom polisen som kvaliteten på utbildningen och därmed på framtidens poliser ökar. Polisyrket är enligt vår mening ett yrke som kräver personlig mognad. gäller som ett krav att sökande till polisutbildningen ska fylla lägst under antagningsåret. Det kan nämnas att det av den enkät som genomförts för vår räk- ning (avsnitt 4.5) framgår att av de tillfrågade poliserna hade någon form av arbetslivserfarenhet innan de påbörjade polis- utbildningen och att medianvärdet uppgick till tidigare er- farenhet. Genom att utbildningstiden med vårt förslag förlängs uppnås med automatik att de som anställs som poliser är något äldre. Vi vill emellertid uppmuntra att de som tänker sig en framtid som polis före studierna skaffar sig erfarenhet utöver genomförd gymnasie- utbildning. Som ett urvalskriterium vid antagning till polisutbildningen menar vi därför att det bör vara en särskild merit att ha en viss arbetslivs- erfarenhet. Av högskoleförordningens bestämmelser framgår att en högskola som urvalskriterium får beakta bl.a. arbetslivserfarenhet eller annan erfarenhet (se 7 kap. 23 § jämförd med 7 kap. 13 § hög- skoleförordningen). Vi vill framhålla att en så bred tidigare erfarenhet som möjligt från olika delar av samhället och yrkeslivet är värdefull för den som ska bli polis, alltså inte företrädesvis erfarenheter från verksamheter som ligger polisen nära. 8.6Disciplinära åtgärder och avskiljande Vårt förslag: De bestämmelser om disciplinära åtgärder och av- skiljande som gäller vid universitet och högskolor ska gälla också för polisutbildningen. 8.6.1Dagens bestämmelser för polisutbildningen För dagens polisutbildning finns i polisutbildningsförordningen (1999:740) särskilda bestämmelser om disciplinära åtgärder och avskiljande från utbildningen. får enligt 6 § vidta disciplinär åtgärd i form av varning mot en student som bl.a. använder otillåtna hjälpmedel vid prov, stör eller hindrar undervisningen eller utsätter annan student eller personal för trakasserier. får därtill enligt 7 § avskilja en student från utbildningen om studenten inte rättar sig efter en varning, lider av psykisk störning, missbrukar alkohol eller narkotika, har gjort sig skyldig till brottslighet som inte är att anse som ringa, är frånvarande från utbildningen i sådan omfattning att hon eller han inte kan tillgodogöra sig den, eller på annat sätt visar sig olämplig för fortsatt utbildning. får vid behov uppmana studenten att låta under- söka sig av den läkare som anvisas. får vidare, redan när ett förfarande om avskiljande inleds, med omedelbar verkan av- stänga en student från utbildningen i avvaktan på en slutlig pröv- ning. Beslut om disciplinär åtgärd och avskiljande fattas av Rikspolis- styrelsen och får överklagas hos personalansvarsnämnden vid Riks- polisstyrelsen. beslut får inte överklagas. har personalansvarsnämnden vid Rikspolisstyrel- sen prövat endast fyra ärenden om avskiljande från utbildningen (varav tre stycken och 2007, samtliga mot bakgrunden att studenten begått brott). Vidare har före- kommit ett ärende om avstängning från utbildningen () och endast ett ärende om disciplinpåföljd (). Av de samman- lagt fyra ärendena om avskiljande från utbildningen utmynnade endast ett i att studenten avskildes. Ärendet om avstängning resul- terade i att studenten stängdes av och ärendet om disciplinpåföljd resulterade i en varning. 8.6.2Motsvarande bestämmelser för universitet och högskolor Av 4 kap. 6 § högskolelagen jämförd med 2 § förordningen (2007:989) om avskiljande av studenter från högskoleutbildning framgår att en student får avskiljas från utbildningen i fall då studenten lider av en psykisk störning, missbrukar alkohol eller narkotika, eller har gjort sig skyldig till allvarlig brottslighet. Som en ytterligare förutsättning för avskiljande gäller att det till följd av något av de förhållanden som nämns ovan ska föreligga en påtaglig risk att studenten kan komma att skada annan person eller värdefull egendom under utbildningen. På samma sätt som beträffande polisutbildningen finns möjlig- het att begära att studenten genomgår läkarundersökning och att avstänga studenten i avvaktan på ett slutligt ställningstagande. Vidare finns även vid universiteten och högskolorna möjlighet att vidta disciplinära åtgärder i form av varning och avstängning . Grunderna för att vidta disciplinära åtgärder är i stort de- samma som för den nuvarande polisutbildningen. Frågor om avskiljande prövas av , en för alla universitet och högskolor gemensam nämnd. Beslut om disciplinära åtgärder prövas av den disciplinnämnd som ska finnas vid varje högskola eller, såvitt gäller varning, av rektor. Båda typerna av beslut får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Som vi anfört tidigare är det en grundläggande utgångspunkt för vår del att skapa så få särregler för polisutbildningen som möjligt i förhållande till andra utbildningar vid universitet och högskolor. Vad gäller avskiljande och disciplinära åtgärder finns , som framgår ovan, mer långtgående möjligheter att avskilja en student inom polisutbildningen än för utbildningar inom högskolesystemet. Det gäller framför allt möjligheten för att avskilja en student som i stor utsträckning är frånvarande från utbildningen eller som annars har visat sig olämplig för fortsatt utbildning. För att ska kunna avskilja en student p.g.a. missbruk, psykisk störning eller kriminalitet är det heller inte nödvändigt att det ska föreligga en påtaglig risk att studenten kan komma att skada annan person eller värdefull egendom under utbildningen. Frågan är om de skillnaderna motiverar en särreglering för polisutbildningen. Som framgår av redovisningen ovan har endast i begränsad omfattning använt möjligheterna att avskilja studenter- na från utbildningen eller att ålägga dem disciplinpåföljd. Vidare kan nämnas att motsvarande överväganden gjordes för officersutbildningen i samband med införandet av den nya högskole- utbildningen för officerare. Statsmakterna gjorde där bedömningen att någon särreglering inte var nödvändig för den utbildningen, utan att samma bestämmelser skulle gälla som för andra universitets- och högskoleutbildningar (prop. 2006/07:64 s. 23 f). För det fall en student har ett missbruk eller lider av en psykisk störning torde det vara just risken för att eleven skadar sig själv eller andra som utgör grunden för att han eller hon inte bör få fortsätta utbildningen. Detta gör sig särskilt gällande vid de färdighetsmoment som finns i polisutbildningen och vid den verksamhetsförlagda ut- bildningen. Att störningen eller missbruket kopplas till att studenten kan komma att skada andra personer eller egendom ser vi därmed inte som någon avgörande begränsning i förhållande till dagens be- stämmelser. Den allmänna lämpligheten för fortsatt utbildning kommer där- till att prövas fortlöpande inom ramen för de olika kurserna. Etik är exempelvis ett integrerat ämne under polisutbildningen. Brister i fråga om attityd eller etiska värderingar medför således att studenten inte kommer att godkännas på den aktuella kursen och därmed inte kommer att kunna fullfölja utbildningen. Sådana brister kommer med all säkerhet att visa sig särskilt tydligt under den verksamhetsförlagda utbildningen, med följden att en student som visar prov på attityder och värderingar som inte är godtagbara inte kommer att genomgå den delen av utbildningen med godkänt re- sultat. Den punkt där vi kan se en tvekan i om grunderna att avskilja en student från utbildningen är tillräckliga är att det enligt högskole- lagstiftningen inte är tillräckligt för ett avskiljande att studenten har gjort sig skyldig till brottslighet, utan att det därtill krävs att studen- ten till följd av brottsligheten kan komma att skada andra personer eller egendom. Brottslig verksamhet skulle därmed inte i sig själv komma att bli grund för ett avskiljande. Vi vill emellertid erinra om att vi föreslagit att en prövning enligt säkerhetsskyddslagstiftningen ska vara en förutsättning för tillträde till utbildningen. Prövningen är tänkt att genomföras fortlöpande under utbildningen. För det fall en student vid en sådan prövning inte kan godkännas för fortsatta studier saknar studenten behörighet till utbildningen och måste av den anledningen avbryta sin utbildning. Även om det inte är fråga om ett avskiljande i formell mening blir effekten därmed densamma, dvs. den som uppfattas som en säkerhetsrisk har inte möjlighet att studera vidare på utbildningen. Prövningen bör göras, utöver vid antagningen, i vart fall inför varje period av verksamhetsförlagd ut- bildning. Vi menar sammantaget att de skillnader som finns mellan möjligheter att avskilja en student från utbild- ningen och motsvarande möjligheter vid universitet och högskolor inte motiverar en särreglering för den föreslagna polisutbildningen. Vårt förslag: Polismyndigheterna anställer poliser med polis- examen. Anställningen inleds med sex månaders provanställning. 8.7.1En ny ordning för rekrytering och anställning