sou · GVB365 · 2008-01-01 00:00:00 — Om för- äldern går med på namnbytet kan detta ske genom en anmälan till utan inblandning av domstol. De namnärenden som domstolarna handlägger är således i flertalet fall tvistiga från början. Utredningens utgångspunkt är att ärenden där det från början finns starka intressemotsättningar mellan parterna bör handläggas av domstol. De flesta namnärenden som domstolarna handlägger är av den karaktären och bör därmed även i fortsättningen handläggas där. I dessa ärenden har dessutom domstolen till uppgift att pröva om ett ifrågasatt namnbyte är förenligt med barnets bästa. En liknan- de prövning ankommer på domstol i andra typer av mål och ärenden, t.ex. i frågor om vårdnad, boende och umgänge. En prövning av vad som är bäst för ett barn i de fall föräldrarna inte är överens får anses vara en typisk domstolsuppgift. Det finns i och för sig ärenden om byte av barns efternamn och ärenden om tillstånd för barn att behålla sitt efternamn som inte är tvistiga. Ett möjligt alternativ skulle därför kunna vara att låta alla dessa ärenden börja hos en förvaltningsmyndighet, som sedan fick överlämna de ärenden som blev tvistiga till domstol. Det förutsätter att det finns en lämplig förvaltningsmyndighet som kan hantera ären- dena. Utredningen har dock svårt att se att det finns någon lämplig förvaltningsmyndighet som skulle kunna ta över handläggningen. Sammanfattningsvis anser utredningen att allmän domstol även i fortsättningen bör handlägga ärenden om byte av barns efternamn och ärenden om tillstånd för barn att behålla sitt efternamn. innebär att den nuvarande uppdelningen av namnärenden mellan all- män domstol, och bör bestå. 12.4.2Ansökan om medgivande att använda fingerade personuppgifter Utredningens förslag: Handläggningen av ärenden om medgivan- de att använda fingerade personuppgifter flyttas från till . beslut ska kunna överklagas till allmän domstol. Behörig domstol ska vara . Den som vill använda sig av fingerade personuppgifter ska vända sig till med en framställning härom. Rikspolis- styrelsen gör då en utredning för att klargöra de bakomliggande omständigheterna. Om finner att förutsättning- arna för att använda fingerade personuppgifter är uppfyllda ska myndigheten lämna in en ansökan härom till tingrätt. Enligt den nuvarande ordningen är det således två myndigheter som är inblandade i hanteringen av ärenden som rör fingerade per- sonuppgifter. Det kan enligt utredningens mening ifrågasättas om detta är nödvändigt. Anledningen till utformningen av förfarandet med fingerade personuppgifter är att det vid lagens tillkomst ansågs krävas en och annan mer kvalificerad bedömning i dessa ärenden och att en sådan prövning inte vara främmande för domstol.2 Dess- utom fann man det nödvändigt med polisär medverkan för att utröna hotsituationen. Ärenden om fingerade personuppgifter saknar inslag av tvistlös- ning. Syftet med förfarandet är att personer som löper risk att bli utsatta för allvarlig brottslighet ska få skydd. Det är ett typiskt fall av rättsvård som bör hanteras på myndighetsnivå. Rikspolisstyrel- sen har många års erfarenhet av frågor om fingerade personuppgifter. Inom styrelsen finns således sådan specialkunskap att det ur rätts- säkerhetssynpunkt inte är någon nackdel att flytta handläggningen av ärendet till myndigheten. Utredningen har dessutom erfarit att i princip aldrig avslår en ansökan om fingerade personuppgifter som görs av . 1990/91:153 Om ny folkbokföringslag m.m., s. 121 styrelsen inkom till myndigheten totalt 30 ärenden om fingerade personuppgifter. Motsvarande antal ärenden var 42 respektive 36. Vid prövningen av ansök- ningarna i dessa ärenden fann att förutsättningar för bifall till ansökan förelåg i fyra ärenden , i tio ärenden och i fyra ärenden år 2006.3 avslog inte någon av ansökningar i nämnda ärenden. Riks- polisstyrelsen kan således med fördel ta över tingsrätts roll som beslutsmyndighet. Därmed kommer att ha samma ställning som andra förvaltningsmyndigheter som prövar ärenden efter ansökan från enskilda och vars beslut kan överklagas. Ur effektivitetssynpunkt vore det vidare en klar fördel om han- teringen koncentrerades till en myndighet, dvs. Det skulle bl.a. kunna leda till snabbare beslut, vilket är till fördel för den enskilde som kan vara i akut behov av skydd. Ärenden om fingerade personuppgifter innehåller regelmässigt straffrättsliga inslag. Det handlar vidare till stor del om att från den utgångspunkten göra en bedömning av den hotbild mot sökanden som framträder genom Rikskriminalpolisens4 utredning. Rikspolis- styrelsens beslut bör därför kunna överklagas till allmän domstol. Vid valet av forum beaktar utredningen att har kompetens och erfarenhet av att handlägga dessa ärenden, vilka till antalet inte är allt för många. Dessutom finns i , vilket innebär att förutsättningarna för praktisk sam- verkan mellan myndigheterna kvarstår. Ett beslut av Rikspolisstyrel- sen bör därför kunna överprövas av . 3Varje ärende kan innehålla flera ansökningar, eftersom det förekommer att familjer ansöker om fingerade personuppgifter. 4Rikskriminalpolisen hör till (se avsnitt 4.14). 13Ärenden med anknytning till regelsystem förutsätter en rad olika beslut av domstol. Ärendena i fråga handläggs av tingsrätterna enligt ärendelagen. 13.1Ärenden som rör preskription av rätten till arv och testamente I 16 kap. (ÄB) finns bestämmelser som reglerar frågan om preskription av rätten till arv och testamente. Den allmänna pre- skriptionsfristen för kända arvingar eller testamentstagare är (16 kap. 4 § ÄB). I vissa fall finns andra preskriptionsfrister. I 16 kap. 1–3 §§ ÄB behandlas frågan om det vid tiden för boutred- ningen finns kända arvingar eller testamentstagare på okänd ort re- spektive okända arvingar eller testamentstagare. Genom att det på- kallas kungörelse förkortas preskriptionsfristen till . Den som inte inom tillträtt kvarlåtenskapen eller sin lott däri eller över huvud taget anmält sitt anspråk förlorar sin rätt att ta arv eller testamente (16 kap. 7 § ÄB). Ansvaret för att få till stånd en arvskungörelse vilar i första hand på den som har boet i sin vård, dvs. dödsbodelägare eller den som förvaltar boet enligt 18 kap. 2 § ÄB innan dödsbodelägarna om- händertagit egendomen. Härutöver finns en skyldighet för rätten att ex officio bevaka saken. Anmälan om arvskungörelse görs hos tingsrätten. Någon bestäm- melse om vilken domstol som är behörig att ta emot anmälan finns inte. Den allmänna uppfattningen är emellertid att anmälan bör göras Ärenden med anknytning till hos den domstol där den döde skulle ha svarat i tvistemål i allmän- het eller, om någon sådan behörig domstol inte finns, hos tingsrätt.1 Eftersom rätten har en skyldighet att ex officio bevaka saken har ålagts en skyldighet att underrätta tingsrätten om det framgår av bouppteckningen att det finns en arvinge eller testamentstagare som är okänd eller vistas på okänd ort.2 Till denna underrättelse ska en kopia av bouppteckningen vara bifogad. Kungörelse ska ske i Post- och . Avsikten med kungörelsen är främst att söka kontakt med okänd arvinge eller testamentstagare eller känd sådan som vistas på okänd ort. Kun- görelsens innehåll framgår av kungörelsen (1959:321) med närmare bestämmelser om kungörande enligt 16 kap. , m.m. I vissa fall ska tingsrätten underrätta Kammarkollegiet om att kun- görelse har utfärdats.3 Det ska ske om den avlidne inte efterlämnar någon annan arvinge som är arvsberättigad framför Allmänna arvs- fonden. Om anspråk på arv eller rätt enligt testamente anmäls hos tings- rätten ska rätten skriftligen underrätta övriga dödsbodelägare som är upptagna i bouppteckningen eller annars kända för rätten (16 kap. 6 § andra stycket ÄB). Tingsrätten ska också underrätta Skatte- verket (5 § kungörelsen [1959:321] med närmare bestämmelser om kungörande enligt 16 kap. , m.m.). Förlängning av tid för anmälan om anspråk Rätten har, under vissa förutsättningar, möjlighet att förlänga den tid inom vilken arvinge eller testamentstagare har att göra sin rätt gällande. Bestämmelser härom finns i lagen (1958:52) om förläng- ning av tid för preskription av rätt till arv eller testamente. Om skäl föreligger kan rätten förlänga preskriptionsfristen i sänder. Genom upprepade beslut kan preskriptionstiden förlängas . En ansökan om förlängning ska ges in till rätten innan preskrip- tion har inträtt. En ansökan kan göras av den som har att bevaka arvingens eller testamentstagarens rätt i boet, dvs. 1Wallin, Kommentar till Del 1, femte upplagan, 2000, s. 404 24 § förordningen (2001:423) om vissa frågor rörande handläggning enligt 312 § förordningen (2004:484) om Allmänna arvsfonden Ärenden med anknytning till har förordnats till god man för den bortavarande.4 Övriga dödsbo- delägare ska genom särskilt meddelande av rätten få tillfälle att yttra sig över ansökan. Skäl att förlänga preskriptionsfristen kan vara att arvingen vistats i ett land som varit krigsskådeplats och råkat i fångenskap eller förts bort och saknat möjlighet att få kännedom om utfärdad kungörelse eller att sätta sig i förbindelse med anhöriga eller myndigheter i hemlandet inom den stadgade tiden.5 Föreläggande att lämna besked om arvsanspråk Om en arvinge eller testamentstagare inte vill ange om han eller hon vill göra gällande ett anspråk på arv eller testamente finns möjlighet att tvinga fram ett ställningstagande. Det kan ske genom att arvingen eller testamentstagaren föreläggs att göra sin rätt gällande från det att föreläggandet delgavs honom eller henne (16 kap. 5 § ÄB). Ett sådant föreläggande ska meddelas av rätten efter ansökan. En ansökan kan göras av någon som är berättigad till arvingens eller testamentstagarens del i kvarlåtenskapen i fall den som ansökan avser försummar att bevaka sin rätt. Anmälan om att göra sin rätt gällande En arvinge eller testamentstagare kan hos tingsrätten anmäla om han eller hon vill göra sin rätt gällande utan att tillträda kvarlåtenskapen eller sin lott i denna (16 kap. 6 § ÄB). En sådan anmälan kan också göras hos god man som har förordnats att bevaka arvingens rätt. Den gode mannen ska underrätta tingsrätten om att anmälan gjorts. När tingsrätten har mottagit en anmälan eller underrättelse ska den skrift- ligen underrätta övriga dödsbodelägare om detta. 4För okänd arvinge eller testamentstagare och för känd arvinge eller testamentstagare som vistas på okänd ort ska god man förordnas enligt 11 kap. 3 § FB av överförmyndaren ex officio eller efter anmälan. Den som har boet i sin vård är skyldig att anmäla behov av god man. 5Wallin, Kommentar till Del 1, femte upplagan, 2000, s. 405 f. Ärenden med anknytning till 13.2Ärenden om boutredningsman och testamentsexekutor När någon har avlidit ska dödsbodelägarna gemensamt förvalta den dödes egendom (dödsboet) under boets utredning (18 kap. 1 § ÄB). Dödsbodelägare är efterlevande make, eller sambo, arvingar och uni- versella testamentstagare. I allmänhet upphör dödsboet genom ett arvskifte, eventuellt föregånget av en bodelning, där egendomen för- delas mellan dem som enligt lag eller testamente har rätt att få del av boet. Alla dödsbodelägare måste vara eniga om de åtgärder som vidtas med kvarlåtenskapen. Om dödsbodelägarna inte kan enas om för- valtningen av boet kan utredningen i stället anförtros en boutred- ningsman. Då dödsbodelägare begär det ska rätten förordna att egendomen ska avträdas till förvaltning av boutredningsman samt utse någon att i sådan egenskap handha förvaltningen (19 kap. 1 § ÄB). Ett sådant beslut innebär att delägarna inte längre har rätt att bestämma över förvaltningen. Boutredningsmannen tar istället över förvaltningen av boet. Förutom dödsbodelägarna finns det även andra som kan begära att dödsboet avträds till boutredningsman. Den som i ett testamente utsetts att förvalta kvarlåtenskapen (testamentsexekutor) har också rätt att framställa en sådan begäran. Samma rätt tillkommer även den som erhållit legat eller äger föra talan om fullgörande av ända- målsbestämmelse.6 Beslut om avträdande till förvaltning av boutred- ningsman ska i sådant fall endast meddelas om det är nödvändigt för att legatet eller ändamålsbestämmelsen ska kunna verkställas. Vidare ska beslut om boutredningsman fattas på begäran av borgenär eller den som har ansvar för betalning av skuld efter den döde där det måste antas att dödsboet är på obestånd eller att sökandens rätt på annat sätt äventyras. Dödsboet ska också avträdas till förvaltning av boutredningsman i fall då dödsbodelägare eller den som erhållit legat är omyndig eller har god man eller förvaltare enligt 11 kap. 3, 4 eller 7 § , om överförmyndaren begär det och rätten finner skäl därtill. 6 Med ändamålsbestämmelse avses förordnande i testamente om att egendom tillkommer viss arvinge eller testamentstagare under förutsättning att den används för visst ändamål. Enligt 22 kap. 7 § ÄB kan bl.a. testators arvingar föra talan om ändamålsbestämmelsens fullgörande. Ärenden med anknytning till Slutligen kan det förekomma att det i ett testamente finns en före- skrift om att egendom ska vara undantagen från delägarnas förvalt- ning som det inte finns någon testamentsexekutor utsedd. I så fall ska rätten efter ansökan av någon vars rätt kan vara beroen- de av utredningen eller självmant förordna att dödsboet ska avträdas till förvaltning av boutredningsman. Om det behövs, kan rätten förordna flera boutredningsmän. Rätten kan bestämma hur de ska dela upp förvaltningen mellan sig (19 kap. 4 § ÄB). Till en ansökan om boutredningsman ska fogas en kopia av bo- uppteckningen (19 kap. 2 § ÄB). Är bouppteckning inte förrättad lämnas istället trovärdig uppgift om delägarna i boet och deras hem- vist samt, där testamentsexekutor är förordnad, om dennes namn och hemvist. Val av boutredningsman ska träffas så att uppdraget kan förvän- tas bli utfört med den insikt som boets beskaffenhet kräver (19 kap. 3 § ÄB). Hänsyn ska tas till förslag från dem som är beroende av utredningen. En dödsbodelägare får förordnas till boutredningsman. Är en testamentsexekutor utsedd ska denne förordnas som bo- utredningsman om det inte finns skäl däremot. En boutredningsman har att företa alla för boets utredning erforder- liga åtgärder (19 kap. 11 § ÄB). Boutredningsmannen ska bereda boet för skifte. I detta ingår bl.a. att föranstalta om bouppteckning, omsätta tillgångar till kontanter för betalning av skulder, driva in fordringar, förhandla med borgenärer samt tala och svara i mål som rör boet. I viktigare frågor ska boutredningsmannen samråda med delägarna (19 kap. 11 § tredje stycket ÄB). I ett fall kräver boutred- ningsmannens förvaltning tillstånd från dödsbodelägarna. Om denne vill överlåta fast egendom eller tomträtt måste delägarna skriftligen lämnat sitt samtycke (19 kap. 13 § ÄB). För det fall samtycke inte ges kan rätten på ansökan tillåta åtgärden. Om dödsbodelägarna inte kan enas om skiftet kan boutred- ningsmannen också skifta boet. Delägarna kan emellertid ansöka hos rätten att annan person ska förordnas (angående skiftesman, se nedan). När skifte förrättats av delägarna eller när tvångsskifte vunnit laga kraft ska boutredningsmannen fördela egendomen i en- lighet med arvskiftet (19 kap. 15 § andra stycket ÄB). Ärenden med anknytning till Är flera boutredningsmän förordnade och är förvaltningen odelad mellan dem ska de i en viss situation hänskjuta frågan till rättens avgörande (19 kap. 16 § ÄB). Så är fallet om boutredningsmännen är oense i ett ärende som det ankommer på dem att besluta i och det inte föreligger någon majoritet bland dem för ett visst ställ- ningstagande. Mot rättens beslut får talan inte föras. När boutredningsmannen slutfört sitt uppdrag får han eller hon på begäran entledigas av rätten (19 kap. 15 § 4 stycket ÄB). Någon ut- trycklig skyldighet för boutredningsmannen att göra en sådan an- sökan finns emellertid inte. Boutredningsmannens uppdrag upphör automatiskt när han eller hon har slutfört sina uppgifter. Vill en boutredningsman frånträda sitt uppdrag innan det är slut- fört ska han eller hon entledigas av rätten om han eller hon visar skälig orsak (19 kap. 5 § ÄB). Ett exempel på skälig orsak kan vara samarbetssvårigheter med delägarna. Är en boutredningsman inte lämplig eller bör han eller hon av annan särskild orsak skiljas från uppdraget, ska rätten entlediga honom eller henne då det begärs av någon vars rätt är beroende av utredningen eller förhållandet blir känt på annat sätt. Ansöker samtliga dödsbodelägare om att boet inte längre ska för- valtas av boutredningsman ska rätten förordna om boutrednings- mannens entledigande om det kan ske utan fara för någon vars rätt är beroende av utredningen (19 kap. 6 § ÄB). Om en boutredningsman avlider ska den som har dennes egen- dom i sin vård anmäla detta till rätten (19 kap. 8 § ÄB). I sådant fall ska rätten utse en ny boutredningsman. Innan rätten meddelar beslut om förordande eller entledigande av boutredningsman ska dödsbodelägarna få tillfälle att yttra sig om det kan ske utan tidsutdräkt. Ingen får förordnas till boutrednings- man utan att ha samtyckt därtill eller entledigas från sådant upp- drag utan att fått tillfälle att yttra sig (19 kap. 9 § ÄB). Ärenden med anknytning till Om det behövs får rätten meddela interimistiskt beslut i fråga om förordnande och entledigande av boutredningsman (19 kap. 10 § ÄB). Ett sådant beslut får meddelas om slutligt beslut inte kan meddelas . En boutredningsman har redovisningsskyldighet (19 kap. 14 a § ÄB). Före ska denne avge redovisning för medels- förvaltningen under föregående kalenderår. I redovisningen ska upp- tas saldo vid årets början och slut samt in- och utbetalningar . Årsredovisningen ska tillställas minst en delägare i boet. Övriga delägare samt rätten ska underrättas om vem som tillställts redovisningen. Om det finns någon delägare i boet som är under- årig eller som har förvaltare enligt 11 kap. 7 kap. ska boutredningsmannen också skicka ett exemplar av redovisningen till överförmyndaren. Fullgör inte boutredningsmannen sin redovisningsskyldighet kan rätten utfärda vitesföreläggande. Det finns även bestämmelser om redovisningsskyldighet i anslut- ning till att boutredningsmannen slutför sitt uppdrag (19 kap. 15 § ÄB). Tillsyn över boutredningsmannens förvaltning När dödsbodelägarna begär det eller rätten annars finner det lämp- ligt ska rätten förordna god man att öva tillsyn över boutrednings- mannens förvaltning, såvida inte boutredningsmannen ställer säker- het för ersättning som denne kan finnas skyldig att utge (19 kap. 17 § första stycket ÄB). Den gode mannen har rätt att gå igenom räken- skaper och andra handlingar. Denne har också rätt att verkställa inventering av egendomen. På föreläggande av rätten eller fram- ställning av delägare ska den gode mannen meddela upplysning om boet och dess förvaltning samt, där anledning finns till anmärkning, göra anmälan hos rätten (19 kap. 17 § ÄB). Rätten kan även förelägga boutredningsmannen att avge redogörel- se för sin förvaltning eller förordna någon att granska förvaltningen (19 kap. 17 § andra stycket ÄB). Ärenden med anknytning till Förordande att vara testamentsexekutor, ska såvitt inte annat fram- går av testamentet, anses innefatta bemyndigande att företa alla för boets utredning erforderliga åtgärder (19 kap. 20 § ÄB). De bestämmelser som gäller för boutredningsman i fråga om redo- visningsskyldighet, entledigade efter slutfört uppdrag och oenighet mellan boutredningsmän gäller också för testamentsexekutor. Vidare kan en testamentsexekutor entledigas i samma ordning som en bo- utredningsman. Skyldigheten att underrätta rätten om vem som till- ställts årsredovisning gäller dock endast den som är boutrednings- man. I lagen om (1937:81) internationella rättsförhållanden rörande dödsbo finns bestämmelser om bl.a. hur egendom i , som innehafts av en avliden som vid dödsfallet saknade hemvist här, ska förvaltas efter dödsfallet. Enligt den lagen tillämpas svensk lag, dvs. ärvda- balkens regler, i fråga om sådan egendoms avträdande till förvaltning av boutredningsman (2 kap. 2 §). För nordiska medborgare finns dock särskilda bestämmelser (se avsnitt 13.5.4 och 13.5.5). Som framgått av redogörelsen ovan har en boutredningsman till uppgift att utreda boet och bereda det för arvskifte. Det kan inträffa att dödsbodelägarna inte kan enas om hur egendomen ska skiftas. Precis som när det gäller bodelning mellan makar finns det en möj- lighet att lösa denna situation. En dödsbodelägare har alltid rätt att begära att rätten förordnar en skiftesman (23 kap. 5 § ÄB). Skiftes- mannens uppgift är att skifta dödsboet. Om det behövs får rätten förordna flera skiftesmän. Det som föreskrivs i om bodelningsförrättare gäller i allt väsentligt för skiftesman (jfr avsnitt 10.2). Skiftesmannen ska bestämma tid och plats för arvskifte samt kalla dödsbodelägarna till förrättningen. Kan delägarna inte komma överens ska skiftesmannen pröva sådana tvistiga frågor som är av betydelse för arvskiftet och inte är föremål för rättegång. I sådana fall ska han eller hon i en av honom eller henne underskriven hand- Ärenden med anknytning till ling själv bestämma om arvskiftet. Den arvskifteshandling som skiftesmannen har upprättat ska i original eller bestyrkt kopia delges delägarna. En delägare som är missnöjd med skiftet får klandra det genom att efter del- givningen väcka talan mot de andra delägarna vid den tingsrätt som har förordnat skiftesmannen. Klandras inte arvskiftet inom har delägarna förlorat sin rätt att föra talan. 13.3Ärenden om verkställighet av legat Ett legat är en viss sak eller ett bestämt belopp som en person ska erhålla enligt ett testamente. Legatet ska utges så snart det kan ske utan men för någon vars rätt är beroende av boets utredning (22 kap. 1 § ÄB). I regel ska legatarien erhålla sitt legat innan dödsboet skiftas (11 kap. 2 § ÄB). Om arvskiftet görs innan legatet har utgetts eller egendom, som därför erfordras, blivit ställd under särskild vård, är delägarna solidariskt ansvariga för förordnandets verkställande såsom skifte inte ägt rum. Ska legat fullgöras av viss arvinge eller testa- mentstagare är denne skyldig att verkställa förordnandet när han eller hon mottagit den egendom som är avsedd för legatets fullgörande (22 kap. 2 § ÄB). Beror det på hans eller hennes försummelse att egendomen inte utlämnats blir han eller hon skadeståndsskyldig gent- emot legatarien. I vissa fall kan en legatarie ansöka hos tingsrätten om att säker- het ska ställas för legatets fullgörande eller att den aktuella egen- domen ska ställas under särskild vård. Så är fallet om legatariens rätt äventyras på grund av vanvård eller annan orsak (22 kap. 3 § ÄB). En sådan ansökan handläggs enligt ärendelagen. Betänkandet Makes arvsrätt, dödsboförvaltare och dödförklaring (SOU 1998:110) lämnade sitt slutbetänkande . Utredningen hade tidigare behandlat frågor om bouppteckning och arvskattehandläggningen (jfr avsnitt 6.2.1.). I den avslutande delen av den utredningens arbete behandlades bl.a. frågan om att effek- tivisera dödsboförvaltningen. Utredningen föreslog att boutrednings- Ärenden med anknytning till mannainstitutet och skiftesmannainstitutet skulle slås ihop till ett institut, dödsboförvaltare. Huvudtanken bakom förslaget var att kon- centrera förfarandet och onödiggöra rättens ingripande i icke tvistiga fall. Utredningen föreslog också att ansvaret för att arvskungörelse sker skulle ankomma på den som förvaltar boet i stället för på dom- stol. Förslaget innebar att dödsbodelägarna eller dödsboförvaltaren själva skulle få ombesörja kungörelse och se till att preskriptions- fristen börjar löpa. De redovisade förslagen har inte lett till lagstiftning. 13.5.1Preskription av rätten till arv och testamente Utredningens förslag: Domstolarnas uppgifter som rör pre- skription av rätten till arv och testamente flyttas till den förvalt- ningsmyndighet som registrerar bouppteckningar (). Härmed avses beslut enligt om