sou · GVB34 · 2008-01-01 00:00:00 — nationell trafik, dvs. mellan svenska hamnar, gäller delvis olika regler. För internationell sjöfart gäller regler beslutade inter- nationellt och för fartyg i nationell trafik gäller svenska och av EU beslutade regler. har i de nämnda lagarna och i till dem anslutande förordningar givits bemyndigande att utfärda föreskrifter om fartygs tekniska och operativa säkerhet, arbetsmiljö, miljösäkerhet, säkerhetsorganisation och sjöfarts- skydd. skall även utföra tillsyn och analysera olyckor och tillvarata erfarenheter inom inspektionsarbetet. har enligt förordningen (2003:440) om säkerheten på örlogsfartyg ett ansvar för säkerheten på örlogsfartyg. För dessa gäller vissa föreskrifter i fartygssäkerhets- lagen. En viktig aktör i arbete är därför Försvarsmaktens sjösäkerhetsinspektion. är också tillsynsmyndighet för de större fartyg, som förvaltas av och . Detta beror inte på någon föreskrift utan på att respektive myndighet begärt det. har en stor del av föreskriftsansvaret inom sjöfarten.TPF1FPT Chefen för beslutar om föreskrifter om sjösäkerhet, förorening från fartyg, behörigheter för sjöfolk, bemanning av fartyg, arbetsmiljö och sjöfartsskydd, hamnskydd, föreskrifter om lotsning och sjötrafik, krav för utbildning av sjöfolk etc. samt föreskrifter om tillsyn över efterlevnaden av sådana föreskrifter. I fartygssäkerhetslagen (2003:364), lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg, arbetsmiljölagen (1977:1160) och lagen (2004:487) om sjöfartsskydd samt lagen (2006:1209) om hamnskydd med anslutande förordningar har givits bemyndigande att utfärda föreskrifter om fartygs tekniska och operativa säkerhet, arbetsmiljö, miljösäkerhet, säkerhets- organisation och sjöfartsskydd samt hamnskydd. Som exempel på föreskrifter som utfärdar kan nämnas bestämmelser om skrov, maskineri, brandskydd, livräddnings- utrustning och annan utrustning. 1TP PT Se 13 § förordningen (1995:589) med instruktion för . har till uppgift att se till att kraven för de olika certifikaten är uppfyllda och att föreskrifterna efterlevs. Det sker genom besiktningar och inspektioner avseende svenska fartyg och hamnstatskontroller avseende utländska fartyg. En besiktning är en i förväg planerad tillsyn. Det gäller även ägare av fiskefartyg och fritidsfartyg med en viss bruttodräktighet. Besiktningar kan avse kontroller av fartygens och rederiernas säkerhets- organisationer samt kontroller av rederiers och fartygs sjöfarts- skydd. För utförandet av viss del av besiktningsarbetet har avtal tecknats med klassificeringsanstalter som i stället utför besiktningar och utfärdar certifikat. I tillsynsarbetet används också oanmäld tillsyn, s.k. inspektion, på både svenska och utländska fartyg. Besiktningarna och inspektionerna kan leda till olika sanktioner såsom förbud att använda ett fartyg eller dess utrustning, nyttjandeförbud och förelägganden att avhjälpa brister.TPF2FPT Det finns ansvarsbestämmelser avseende brott mot t.ex. ett nyttjandeförbud både i fartygssäkerhetslagen (2003:364) och i lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening av fartyg. Tillsyn över förhållanden enligt arbetsmiljölagen (1977:1160) sker i samverkan med . fokuserar på tillsyn av det systematiska arbetsmiljöarbetet ombord och systemtillsyn utvecklas alltmer på detta område. Flaggstaten har jurisdiktion över de fartyg som för statens flagg oavsett var fartyget befinner sig. Svenska fartyg kan därför träffas av sanktioner oavsett var det befinner sig. För utländska fartyg är den svenska jurisdiktionen begränsad. Kontroll av svenska och utländska färjor i trafik på svenska hamnar sker genom s.k. värd- statsbesiktningar, vars genomförande och innehåll regleras av ett EG-direktiv (1999/35/EG). Kontroll av utländska fartyg i övrigt sker genom s.k. hamnstatskontroll, vars innehåll och utförande styrs dels av Memorandum on dels ett EG-direktiv som i praktiken gör till europeisk rätt. En grundläggande princip inom sjöfarten är att ett fartygs redare och befälhavare har ansvaret för ett fartygs sjösäkerhet. Tillsynen av fartyg från sjösäkerhetssynpunkt kan aldrig garantera att fartyg uppfyller gällande föreskrifter utan skall ses som en periodiskt återkommande eller tidsmässigt slumpmässig 2TP PT Se 6 kap. fartygssäkerhetslagen (2003:364) och 7 kap. lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg. kontroll av att redare och befälhavare fullgör sina skyldigheter. har också ett ansvar för föreskrifter för och kontroll av hamnanläggningars sjöfartsskydd. Totalt genomför ca 4 000 besiktningar, inspektioner och kontroller. Tillsyn enligt lagen (2006:263) om transport av farligt gods och förordningen (2006:311) om transport av farligt gods sker av avseende sjötransporter och av avseende gods i hamnars landområden avsett för vidare transport. är också föreskrivande myndighet på området. ansvarar för att utfärda och övervaka tillstånd i form av certifikat. För att få ett tillstånd krävs ofta först att en tillsyn sker över vissa förhållanden. Det finns ett flertal olika certifikat som visar att ett fartyg och dess bemanning uppfyller olika krav. Ett fartyg skall vara sjövärdigt, vilket innebär att vissa krav på konstruktion, utrustning m.m. skall vara uppfyllda. Som bevis för sjövärdighet utfärdas, efter en tillsyn av fartyget, certifikat för fartyget.TPF3FPT Vilka regler som gäller för ett enskilt fartyg och vilka certifikat som fartyget skall ha beror bl.a. på fartygstypen och vilket fartområde fartyget skall trafikera. Som exempel på certifikat kan nämnas fartcertifikat och passagerarfartygscertifikat. För fartyg av viss storlek skall ett visst minsta antal besättningsmän vara bestämt, s.k. säkerhetsbesättning.TPF4FPT I vissa fall skall i stället bemanningsföreskrifter beslutas för fartyg. beslutar fartygs säkerhetsbesättning och bemanningsföreskrifter. Att fartyget uppfyller bemanningskraven är en förutsättning för att det skall få framföras.TPF5FPT Även i lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg och i tillhörande förordning finns krav på certifikat för fartyg som visar att de uppfyller krav som ställs avseende konstruktion, utrustning och drift för att förebygga eller begränsa förorening. 3TP PT Se 2 kap. 1 och 3 §§ fartygssäkerhetslagen (2003:364). 4TP PT Se 2 kap. 4 § fartygssäkerhetslagen (2003:364). 5TP PT Se 3 kap. 17 § fartygssäkerhetslagen (2003:364). Det finns särskilda bestämmelser om sjöfartsskydd och hamnskydd inom sjöfarten, s.k. security. Lagen (2004:487) om sjöfartsskydd innehåller kompletterande bestämmelser till och rådets förordning (EG) nr 725/2004 om förbättrat sjöfartsskydd på fartyg och hamn- anläggningar. fattar beslut om skyddsnivåer som skall råda för fartyg och hamnanläggningar. Syftet med bestämmelserna om sjöfartsskydd är att förebygga brottsliga handlingar. utövar tillsynen över bestäm- melserna samt utfärdar föreskrifter på området. En ny lag gäller avseende hur hamnskydd skall organiseras och bedrivas, lagen (2006:1209) om hamnskydd. Med hamnskydd avses åtgärder som skall vidtas i hamnar i syfte att skydda människor, infrastruktur och utrustning i hamnarna mot allvarliga olagliga handlingar. Åtgärder som vidtas enligt den nya lagen skall samordnas med sådana som vidtas med stöd av och rådets förordning (EG) nr 725/2004 och lagen (2004:487) om sjöfartsskydd. Sjöfarts- inspektionen skall godkänna s.k. hamnskyddsutredningar och hamnskyddsplaner samt utöva tillsyn på området. Sjöfarts- inspektionen får meddela föreskrifter om att tillsyn skall utövas av polismyndighet och i den utsträckning de berörda myndigheterna kommer överens om och får också meddela föreskrifter i övrigt på området. 5.3.5Vilka berörs av verksamhet? De som direkt är berörda av normerings- och tillsynsverksamhet är fartygsbyggare, redare, anställda ombord på fartyg, de som driver hamnanläggningar, de som utbildar sjöfolk och sjöbefäl samt fartygen som objekt. Sjötrafikreglerna som utfärdar berör alla som färdas till sjöss. berörs såsom innehavare av fartyg samt i sin roll som förvaltare av farleder och ansvarig för bl.a. lotsning. Alla svenska fartyg är objekt för tillsynsverksamheten samt sådana utländska fartyg som befinner sig i svenska farvatten. Utländska redare och befälhavare på utländska fartyg berörs av verksamhet eftersom inspektionen är den myndighet i som genomför s.k. hamnstatskontroller av utländska fartyg, som anlöper svenska hamnar. Eftersom är ett affärsverk finansieras verksamheten till övervägande del av avgifter från fartyg, som går i de svenska farlederna. Avgifterna baseras på fartygens bruttodräktighet och last. Kostnaderna för verksamhet var 2005 . Av dessa finansierades av avgifter för tillsynsverksamheten, dvs. av de samlade kostnaderna. Resten av kostnaderna finansierades av , vilket således innebär att sjöfarten på svenska hamnar svarade för av kostnader. De avgifter som tas ut av de svenska redarna är avgifter för de nybyggnads-, ombyggnads- och inköpsbesiktningar och periodiska besiktningarna av deras fartyg, av hamnanläggningar för tillsyn av sjöfartsskyddet i dem och av utländska redare, då deras fartyg belagts med nyttjandeförbud vid hamnstatskontroll och en förnyad kontroll måste ske av fartyget. huvudkontors verksamhet, som ger upphov till något mer än hälften av inspektionens kostnader, täcks inte av tillsynsavgifterna. För anges i regleringsbrevet följande avseende målet en säker sjöfart. Antalet dödade och svårt skadade i handelssjöfarten till följd av olyckor –2007 bör halveras. Samma mål gäller för trafiken med fiske- och fritidsbåtar. Målet för färjetrafiken och övrig passagerarsjöfart är att inga allvarliga olyckor skall inträffa. Åtgärder som särskilt syftar till att förbättra barns säkerhet i sjöfarten skall prioriteras. En ökad avvändning av teknik som främjar ett säkert sjötransportsystem skall eftersträvas. Efterforskning och räddning av människor i sjönöd samt sjuktransporter från fartyg skall kunna utföras dygnet runt inom de områden som lagen (2003:778) om skydd mot olyckor och internationella överenskommelser anger. Sjö- räddningen skall med en flyg- eller ytenhet i av fallen kunna undsätta en nödställd från det att larm inkommit till sjöräddningscentralen. innehåller också bl.a. ett återrapporteringskrav för . Sjöfartssektorn brukar delas upp i kommersiell sjöfart eller handelssjöfart och fritidsbåttrafik när det gäller olycksstatistik. Olycksfrekvensen är låg inom den svenska handelssjöfarten, dvs. för sjöfart med svenska handels-, färje- och övriga passagerarfartyg samt fiskefartyg. mål för perioden –2007 rörande antalet omkomna och svårt skadade i handelssjöfarten, passagerar- sjöfarten och sjöfarten med fiskefartyg kommer, om trenden håller i sig, att kunna uppnås när det gäller svenska fartyg. Erfarenhetsgrundade beräkningar visar att uppemot hälften av olyckorna inom handelssjöfarten beror på trötthet och bristande utkik, vilket leder till antagandet att det ofta bryts mot vilotidslagstiftningen. omkom en person ombord på svenskt handelsfartyg och två skadades svårt. I färje- och passagerarsjöfarten omkom ingen men en skadades svårt och på fiskefartyg omkom en person. Statistiken visar att antalet omkomna –2005 har legat på mellan en och sex personer i kategorin handelsfartyg och fiskefartyg. I färjetrafiken har antalet varit en och två omkomna personer . Svårt skadade har legat på mellan en och sju personer.TPF6FPT Många olyckor med fritidsbåtar inträffar och antalet omkomna och saknade följer en, om än långsamt, fallande kurva. Det är svårt att dra långtgående slutsatser av statistik av båtolyckor. Det ligger i sakens natur att det är näst intill omöjligt att skaffa sig en säker bild av händelseförloppet vid dödsolyckor om inga vittnen finns. Det är också svårt att sammanställa uppgifter om de olyckor som sker på kommunala vattenområden eftersom statistiken är av skiftande kvalitet. Allvarliga incidenter dokumenteras sällan om ingen inblandad skadas. De faktorer som påverkar sjösäkerheten är förarens kunskap, erfarenhet och omdöme. 6TP PT Uppgifter från . halvering av antalet omkomna och svårt skadade i fritidsbåttrafiken kommer sannolikt inte att uppnås, trots insatser av olika slag av bl.a. , båtorganisationer och båtklubbar.TPF7FPT tillsyn utförs främst i form av objektstillsyn, dvs. genom inspektioner på plats av fartyg, hamnar etc. Det är internationell rätt som styr säkerhetsutvecklingen och normerna. har tagit fram en strategi för sitt internationella arbete för att kunna kraftsamla på de områden som är av särskilt svenskt intresse. Strategin kommer att vidare- utvecklas. Inspektionen avser att införa ett system för tillsyn av svenska fartyg varigenom redare och besättningar själva kan sköta tillsynen av sina fartyg. Inspektionen kommer sedan att kontrollera att man följer och lever upp till sina system. Detta kommer att öka rederiernas och besättningarnas engagemang i säkerhetsarbetet. Inspektionen kommer vidare att fortsätta det arbete med reglering av sjötrafiken i , som pågått under . Förutsättningarna för ett sådant arbete har förbättrats sedan och inspektionen nu har tillgång till ett IT-verktyg som möjliggör analyser av data, som erhållits från handelsfartygens AIS-transpondrar. Genom dessa data kan en samlad bild av sjötrafiken med handelsfartyg i tas fram. Regler rörande fartygs säkerhet är traditionellt deterministiska i den meningen att en regel innehåller ett detaljerat utrustningskrav, ett detaljerat krav på att ett fartyg skall uppfylla bestämda stabilitetskriterier, att ett fartyg skall ha viss indelning för att hindra spridning av en brand och liknande. Det historiska skälet till detta sätt att reglera säkerheten är att man började ta fram internationella regler för fartygs säkerhet och att det var det sätt som man då reglerade säkerhetsfrågor. Detta har i grunden inte ändrats. Dessutom är de fartyg, som finns i världs- handelsflottan i princip fartygsindivider och inte serier av fartyg som bygger på en viss typ som t.ex. inom flyget. 7TP PT Uppgifter från . Regelverket för den internationella sjöfarten är mycket omfattande. Internationell sjöfart kan definieras som sjöfart, i vilken ett fartyg går mellan två länders hamnar. Fartyg, som används i internationell sjöfart, kan i princip tänkas segla till vilken hamn i världen som helst. Om då inte samma regler gäller överallt kan de praktiska problemen när det gäller fartygs konstruktion och bemanning bli oöverstigliga. Därför föreskrivs i havsrättskonventionen, United Nations Convention on the of the Sea, UNCLOS, att en stat när det gäller rätten till utländska fartygs oskadliga genomfart av ett lands territorialhav inte får anta lagar och andra författningar som gäller utländska fartygs utformning, konstruktion, bemanning eller utrustning, om de inte ger uttryck för allmänt accepterade internationella regler eller standarder. När det gäller rätten att anlöpa en hamn finns dock inget folkrättsligt hinder mot att ställa upp villkor, t.ex. avseende ett fartygs konstruktion, för ett sådant anlöp. Det sker bara undantagsvis. Internationella regler som rör fartyg och sjötrafik, beslutas av det som i UNCLOS kallas den behöriga internationella organisationen, nämligen fackorgan för sjöfartsfrågor, (). Inom ramen för samarbetet i IMO har beslutats flera konventioner som tar sikte på fartygs säkerhet och skyddet för den miljön. Bland dessa konventioner kan nämnas International Convention for the Safety of Life at Sea (SOLAS 74), som är den grundläggande konven- tionen för fartygs säkerhet, International Convention for the Prevention of Pollution from Ships (MARPOL 73/78), som är den grundläggande miljöskyddskonventionen för sjöfarten, Inter- national Regulations for Preventing Collisions at Sea (COLREG), som innehåller de internationella sjövägsreglerna, International Convention on , lastlinjekonventionen, och Inter- national Convention on Standards of Training, Certification and Watchkeeping for Seafarers (), som innehåller bestämmelser om utbildning och certifiering av sjöbefäl och vakthållningsregler för fartyg. Vissa konventioner har protokoll, som förändrat deras innehåll. Flera av dessa konventioner hänvisar till koder, som innehåller detaljerade regler för olika områden. Antalet koder är betydande. Den övervägande delen av de regler som beslutas inom ramen för IMO:s verksamhet är folkrättsligt bindande. När det gäller t.ex. finns dessutom numera ett system, som kallas tacit amendment procedure. Det innebär att när en ändring av beslutats (utom såvitt gäller konven- tionens kapitel I) blir ett land folkrättsligt bundet av beslutet om man inte inom förklarar att man inte avser att bli bunden. Om ett tillräckligt stort antal länder förklarar sig inte vilja bli bundna, träder ändringen inte i kraft. Detta senare har aldrig inträffat. En svårighet med är att många stater är folkrättsligt bundna av det men inte alla tillämpar det. EU har beslutat ett stort antal rättsakter rörande den internationella sjöfarten. Det har till övervägande del varit fråga om att göra IMO-regler till EG-rätt. Bland de viktigaste förordningarna kan nämnas följande. Den s.k. överlåtelseförordningen, (EG) nr 789/2004, som föreskriver att varje medlemsland i princip är skyldigt att som flaggstat godta ett fartyg som överförs från annat medlemsland om det har behörigen utfärdade certifikat enligt SOLAS, MARPOL och andra konventioner. Denna förordning har bl.a. lett till ett principiellt ställningstagande inom Sjöfarts- inspektionen att slopa alla svenska säkerhetsmässiga särkrav på fartyg. Den s.k. ISM-förordningen, (EG) nr 3051/95, som innebär att den av IMO beslutade ISM-koden görs till europeisk rätt. ISM- koden är ett regelverk som innebär att fartyg skall ha en organisation ombord som säkerställer att fartyget tillämpar de regler som i säkerhetshänseende gäller för det och att rederiet har en motsvarande organisation. Den s.k. dubbelskrovskonventionen, (EG) nr 417/2002, som innebär att bestämmelser om utfasning av enkelskrov på oljefartyg blir gällande för medlemsländerna. Den s.k. EMSA-förordningen, (EG) nr 1406/2002, som innebär inrättandet av EMSA, , den europeiska sjösäkerhetsorganisationen. Det finns ett flertal direktiv på sjöfartsområdet. Några av de viktigaste är: Hamnstatskontrolldirektivet, 95/21/EG, som innebär att överenskommelsen om kontroll av utländska fartyg, Memorandum of Understanding om gjorts till europeisk rätt. Klassdirektivet, 94/57/EG, som föreskriver vilka krav som skall ställas på organisationer/klassificeringssällskap för att flaggstater skall få delegera tillsynsuppgifter på dem. Fiskefartygsdirektivet, 97/70/EG, varigenom IMO-regler om fiskefartyg gjorts till europeisk lagstiftning. Övervakningsdirektivet, 2002/59/EG, varigenom föreskrivs en långtgående skyldighet för fartyg, på väg till eller från EU- hamnar att anmäla förekomsten av farligt gods ombord m.m. Kommissionen har lagt fram förslag till ändring av hamnstats- direktivet, klassdirektivet och övervakningsdirektivet samt förslag till två nya direktiv om olycksutredningar och om flaggstaters skyldighet. Se avsnitt 8.3.2 avseende olycksutredningar. EMSA:s uppgifter är bl.a. att bistå kommissionen med sakkunskap i sjösäkerhetsfrågor, förbereda ändringar och tillägg till gemenskapsrättslig lagstiftning och genomföra vissa inspektioner i medlemsstaterna, t.ex. hur staterna lever upp till kravet i hamnstatsdirektivet. EMSA fungerar som en myndighet. Det är troligt att EMSA får fler uppgifter . deltar i EMSA:s direkta arbete genom att en företrädare för inspektionen ingår i . är central förvaltningsmyndighet med ett samlat ansvar, sektorsansvar, för hela vägtransportsystemet. ansvar och uppgifter m.m. framgår till en del av förordningen (1997:652) med instruktion för . skall verka för att de transportpolitiska målen uppnås och vara samlande, stödjande och pådrivande inom sektorn gentemot övriga berörda parter. Det övergripande målet för verket är att säkerställa en samhälls- ekonomiskt effektiv och långsiktigt hållbar transportförsörjning för medborgarna och näringslivet i hela landet. har följande sex delmål för vägtransportsystemet.TPF1FPT De har lika stor prioritet sinsemellan. Ett tillgängligt transportsystem. Ett jämställt transportsystem. En positiv regional utveckling. En hög transportkvalitet. En god miljö. En säker trafik. ansvarar för planering, byggande och drift av de statliga vägarna och har också till uppgift att ta tillvara intressen i det internationella arbetet som rör väg, fordon och trafik. Verket ansvarar även för en rad i instruktionen uppräknade områden nämligen frågor om: trafik på väg och i terräng, körkort, förarutbildning och förarprov, 1TP PT Se för avseende . fordons beskaffenhet och utrustning, handikappanpassning av kollektivtrafik på väg, väganordningars tekniska utförande, avgränsning av väghållningsområden, prövning av arbetsplaner för vägbyggnadsföretag, fördelning och tillsyn av statliga bidrag till enskild väghållning, trafikhuvudmän och kommuner, ansökningar om ekonomiskt bidrag från EU till svenska vägprojekt, nationell och regional samordning av trafiksäkerhetsarbetet på väg och samordning och genomförande av djupstudier av samtliga vägtrafikolyckor som har medfört att någon har avlidit. skall till regeringen redovisa, analysera och utvärdera utvecklingen inom verkets sektorsområden samt skall tillhandahålla underlag för tillämpningen av 3–5 kap. och (1987:10). Verket får bedriva uppdrags- och försäljningsverksamhet som är förenlig med verkets uppgifter i övrigt samt får inom mark- och vattenområdet utföra uppdrag som rör vägar, järnvägar, flygplatser, hamnar, parker samt vatten- och avloppsledningar och därmed jämförbara projekt. Organisatoriskt har en central förvaltning som är belägen i och för den regionala förvaltningen svarar sju regioner; region , , region , region , region , region och . Den statliga väghållningen utövas av regionala förvaltning och affärsverksamheten inom verket sker genom tre affärsenheter: , och Färjerederiet. ansvarar för vägtrafikregistret som innefattar fordons- registret, körkortsregistret, yrkestrafikregistret och felparkerings- registret. Genom bemyndiganden kan också meddela föreskrifter på dessa områden. Hos pågår uppbyggnaden av en rikstäckande nationell vägdatabas som skall göra viss trafikföreskriftinformation tillgänglig för trafikanterna. Regeringen har för avsikt att föreskriva att föreskrifter för lokal trafikreglering skall kungöras i en rikstäckande databas för trafikföreskrifter.TPF2FPT 2TP PT Se prop. 2004/05:87 och SOU 2003:119 Rikstäckande databas för trafikföreskrifter. finns Vägtrafikinspektionen som en enhet inom . Vägtrafikinspektionen har inga myndighetsuppgifter, dvs. ansvarar inte för normgivning, tillståndsgivning eller tillsyns- verksamhet på det sätt som Järnvägsstyrelsen, Luftfartsstyrelsen och gör. Se vidare i avsnitt 6.5. Det regelverk som utgör ramen för vägtransportsystemet är komplext och kännetecknas av att fler myndigheter än är ansvariga för olika delar av det som utgör systemet samt att brukarna av systemet är många. Byggande och drift av infrastrukturen, tillträde till systemet och användningen av systemet skiljer sig åt på många sätt från vad som gäller för de andra tre trafikslagen. Om dessa kan man något förenklat säga att det finns ett verk som är infrastrukturhållare och en säkerhets- myndighet/inspektion som utfärdar föreskrifter avseende de delar i systemen som rör bl.a. byggande, drift, underhåll, tillträde, tillstånd, utbildning, teknisk kontroll etc. och utövar tillsyn över dess efterlevnad. För dessa tre trafikslag framstår det som att det är den internationella påverkan på regelsystemen och tillsynen som gör det totala intrycket komplext. För vägtransportsystemet är det snarare mängden regelverk med olika myndigheter inblandade som gör systemet komplext i kombination med att antalet brukare är högt och att systemet är öppet för både tillståndspliktig verksamhet och icke tillståndspliktig användning. Exempel på ansvarsfördelningen ges nedan.