sou · GWB35 · 2008-02-28 00:00:00 — gav professor vid vid studenterna i kursen marknadskommunikation och varumärkesstrategi praktikfallsupp- gifter om och könsdiskriminerande reklam. 95 studenter deltog i kursen och indelades i 20 grupper. Samtliga grupper skulle redovisa skriftliga praktikfallsbeskrivningar. De tilldelade reklam- kampanjerna valdes ut av sekreterare . Varje beskrivning skulle innehålla en uttömmande fallstudie av en specifik reklamkampanj som anmälts och behandlats av . Vidare skulle i varje beskrivning finnas ett resonemang och reflektioner kring ökad sexualisering i reklam och/eller i det offentliga rummet i stort. I den slutliga rapporten (Om och könsdiskriminerande reklam) redovisas samtliga av de 20 gruppernas uppgifter. Viss redigering av materialet har gjorts på så sätt att vissa delar kortats ned då grundmaterialet var mycket omfattande. Rapporten inleds med en sammanfattande kommentar av professor . Hon anger bl.a. följande. Det finns ingen enkel lösning på hur man bäst hanterar könsdiskriminerande reklam. Att reklamen endast är ansvarig för en del av sexualiseringen av det offentliga rummet är ingen ursäkt. Alla företag måste ta sitt ansvar. Möjligen skulle intresset för att ta detta ansvar öka om kunde kräva svar från högsta ledningen i företaget. Studenterna har noterat att de inte tror att de multinationella aktiviteter avseende könsdiskriminerande reklam företagen bryr sig speciellt mycket om vad anser. Men allt fler företag säger sig också vilja ta sitt sociala ansvar. För dessa företag skulle det inte se bra ut att ha reklam som blivit fälld som könsdiskriminerande. Studenterna har även nämnt att ansvaret skulle kunna utvidgas till att omfatta både reklambyråerna och medie- byråerna. Dessa skulle, enligt förslagen, kunna utbildas i preventivt syfte. Alternativt skulle man kunna anamma ett system där de som är ansvariga för reklam som fälls av måste delta i en obligatorisk utbildning om vad som är könsdiskriminerande specifikt sett och vad som är etiskt och socialt ansvarstagande generellt sett. Det finns således ett stort antal alternativ att utvärdera. Generellt förefaller emellertid studenterna vara eniga i att inte har tillräckligt starka medel till sitt förfogande – att det inte svider tillräckligt att bli fälld av . Ett förslag är att fällningarna skall publiceras i bredare kretsar. I debatten om könsdiskriminerande reklam har man ännu inte tagit reda på om konsumenterna vill vara mer delaktiga i processen. Det är inte så många som känner till ERK:s existens eller hur man kan anmäla reklam som man störs av. Exakt hur detta skulle kunna lösas på bästa sätt måste man ta reda på. Det är emellertid möjligt att intresset skulle öka om det fanns en länk på massmediernas hemsidor direkt till ERK:s hemsida. Egenåtgärdsprogram av det slag som presenterar måste vara välkända i konsumentledet för att ha trovärdighet. Studenternas diskussion om sexualisering av det offentliga rummet pekar mot en allmän uppfattning att människor blir mer och mer avtrubbade i och med att det exponeras för så mycket sex i samhället i stort. Främst är det unga människor som drabbas av de negativa effekterna av denna utveckling. Det är därför inte konstigt att politikerna hotar med lagstiftning, även om man i sådana sammanhang borde ta ett helhetsperspektiv och inte endast fokusera på reklamen. Tar man ett sådant helhetsperspektiv förefaller en lagstiftning ganska orealistisk och därför borde man hitta andra sätt att motverka sexualisering av det offentliga rummet och de negativa konsekvenserna av denna som studenterna har tagit upp i rapporten. Med anledning av de uttalanden professor gjort i den sammanfattande kommentaren har utredningen varit i kontakt med henne. Vid förfrågan om vad som avses med uttalandet om att det finns ett stort antal alternativ att utvärdera uppgav hon att hon här avser utbildning. Hon anger som förslag att det vore önskvärt att de som fälls för könsdiskriminerande reklam skulle tvingas att gå en utbildning. På förfrågan om en lagstiftning mot köns- diskriminerande reklam skulle vara orealistisk och icke önskvärd uppger hon att uttalandet i den sammanfattande kommentaren inte ska uppfattas så. I stället anger hon att det mycket väl kan vara både en realistisk och önskvärd åtgärd. 4 Styrdokument – rättsliga normer Könsdiskriminerande reklam är inte reglerad i lag, men frågan tangerar en mängd såväl rättsliga som utomrättsliga normer på internationell och nationell nivå. De rättsliga normerna består av lagar och andra författningar samt regler som utbildats genom domstolars och andra myndigheters rättstillämpning (praxis). De rättsliga normernas efterlevnad garanteras oftast genom någon form av statligt tvång (sanktioner) och/eller genom civilrättsliga bestämmelser om t.ex. skadestånd. De utomrättsliga normerna består av normer som inte är tillkomna genom lagstiftning eller rättstillämpning. De senare presenteras i avsnitt 5. De rättsliga normer som har relevans för frågan om könsdiskri- minerande reklam är regler om jämställdhet och diskrimine- ringsförbud, regler om marknadsföring, reklam och media samt skydd för yttrandefriheten. Urvalet bestäms av frågans tidigare behandling. I detta avsnitt redogörs även för EG-direktiv och internationella åtaganden i form av bl.a. konventioner eftersom de påverkar vår svenska lagstiftning. Redogörelsen i detta avsnitt gör inte anspråk på att vara uttömmande. Därutöver redogörs för centrala politiska åtaganden på inter- nationell och EU-nivå som ställer krav på åtgärder för att begränsa könsdiskriminerande reklam. I detta kapitel redovisas de rättsliga normerna om diskrimineringsförbud och främjande av lika rättig- heter, om marknadsföring och reklam samt yttrandefrihet. Övriga åtaganden när det gäller diskriminering och reklam redovisas också. I avsnittet redogörs även för viss lagstiftning och internationella åtaganden som inte reglerar diskriminering p.g.a. kön. Syftet med redovisningen är att visa att det finns även annan reglering om både diskriminering och reklam vilken eventuellt bör beaktas vid senare Styrdokument - rättsliga normer ställningstagande avseende om och i så fall hur könsdiskrimi- nerande reklam ska regleras. 4.2Internationella åtaganden avseende diskriminering har ratificerat en mängd internationella konventioner om diskriminering och därmed förpliktat sig att efterleva dessa. Inom EG-rätten finns Fördraget om upprättande av Europeiska gemenskapen (EG-fördraget) och EG-direktiv som tar sikte på diskriminering. Nedan redogörs kortfattat för internationella åtaganden avseende diskriminering. 4.2.1FN:s allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna FN:s allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna antogs av . I artikel 1 stadgas att alla människor är födda fria och lika i värde och rättigheter. I artikel 2 förbjuds diskriminering. Enligt artikeln är envar berättigad till alla de fri- och rättigheter som uttalas i förklaringen utan åtskillnad av något slag såsom ras, hudfärg, kön, språk, religion, politisk eller annan uppfattning, nationellt eller socialt ursprung, egendom, börd eller ställning i övrigt. Exempel på fri- och rättigheter som omfattas av förklaringen är rätten till likhet inför lagen (artikel 7), rätten till opartisk domstolsprövning (artikel 8 och 10) och rätten till lika lön för lika arbete (artikel 23). FN:s allmänna förklaring är inte ett juridiskt bindande instrument. Enligt uttalanden i doktrinen finns emellertid ett brett stöd för att förklaringen i sin helhet accepteras som internationell sedvanerätt och att vissa artiklar, bl.a. artikel 2, har uppnått status av jus cogens (tvingande rätt) (jfr Makkonen, Ett rättvisare samhälle – internationella och svenska regler mot diskriminering, – Principen om icke-diskriminering i internationell rätt, IOM 2003, s. 48) Styrdokument - rättsliga normer 4.2.21966 års om medborgerliga och politiska rättigheter. ratificerade om med- borgerliga och politiska rättigheter. Enligt artikel 2.1 i konven- tionen förpliktar sig varje konventionsstat att respektera och tillförsäkra envar, som befinner sig inom dess område och är underkastad dess jurisdiktion, de i konventionen inskrivna rättig- heterna utan åtskillnad av något slag, såsom på grund av ras, hudfärg, kön, språk, religion, politisk eller annan åskådning, nationell eller social härkomst, egendom, börd eller ställning i övrigt. Diskrimineringsgrunderna är inte uttömmande angivna. rättigheter, som övervakar efterlevnaden av konventionen, har fastslagit att konventionen även omfattar diskriminering på grund av sexuell läggning. Genom artikel 2.3 har konventionsstaterna åtagit sig att säkerställa att envar vars fri- och rättigheter enligt konventionen kränkts ska ha effektiv möjlighet att väcka talan om det och att den som väcker sådan talan ska få sina rättigheter prövade. Genom artikel 3 har konventionsstaterna åtagit sig att tillförsäkra män och kvinnor lika rätt att åtnjuta alla medborgerliga och politiska rättigheter enligt konventionen. Genom konventionen skyddas bl.a. rätten till opartisk och offentlig rättegång inför en behörig, oavhängig och opartisk domstol som inrättats enligt lag (artikel 14.1) och rätten till föreningsfrihet (artikel 22.1). Enligt artikel 26 i konventionen är alla lika inför lagen och har rätt till samma skydd av lagen utan åtskillnad av något slag. I detta avseende ska lagen förbjuda all åtskillnad och garantera envar ett likvärdigt och effektivt skydd mot varje åtskillnad på grund av ras, hudfärg, kön, språk, religion, politisk eller annan åskådning, nationell eller social härkomst, förmögenhet, börd eller ställning i övrigt. rättigheter har uttalat att principen om likhet (equality) ibland kräver att stater använder särskilda åtgärder för att främja lika behandling. (, CCPR General comment No. 18, para 10). Där anges följande: also wishes to point out that the principle of equality sometimes requires States parties to take affirmative action in order to diminish or eliminate conditions which cause or help to perpetuate discrimination prohibited by the Covenant. For example, in a State where the general conditions of a certain part of the population prevent or impair their enjoyment of human rights, the State should take specific action to correct those conditions. Styrdokument - rättsliga normer involve granting for a time to the part of the population concerned certain preferential treatment in specific matters as compared with the rest of the population. However, as long as such action is needed to correct discrimination in fact, it is a case of legitimate differentiation under the Covenant. Konventionsstaterna är skyldiga att för kommitténs granskning tillställa generalsekreteraren rapporter dels angående de åtgärder som vidtagits för att genomföra rättigheterna i konventionen, dels angående de framsteg som gjorts i fråga om åtnjutandet av dessa rättigheter. Rapporterna ska avges efter konventionens ikraftträdande för vederbörande stat och därefter närhelst kom- mittén begär det (artikel 40.1). Genom ett fakultativt protokoll till konventionen om med- borgerliga och politiska rättigheter erkänner de konventionsstater, som biträtt protokollet, kommitténs behörighet att mottaga och pröva framställningar från enskilda personer (Optional Protocol to the International Covenant on Civil and Political Rights [ICCPR- OP1]). För att en enskild ska kunna vända sig till kommittén måste han eller hon först ha uttömt alla tillgängliga inhemska rättsmedel. ratificerade det fakultativa protokollet till konventionen 1971. 4.2.31966 års om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter ratificerade om ekono- miska, sociala och kulturella rättigheter. Enligt artikel 2.2 förpliktar sig konventionsstaterna att garantera att de i konventionen inskrivna rättigheterna får utövas utan åtskillnad av något slag på grund av ras, hudfärg, kön, språk, religion, politisk eller annan åskådning, nationell eller social härkomst, förmögenhet, börd eller ställning i övrigt. Diskrimineringsgrunderna är inte uttömmande angivna. , sociala och kulturella rättigheter har fastslagit att konventionen även omfattar diskriminering på grund av sexuell läggning Enligt artikel 3 förpliktar sig konventionsstaterna att tillförsäkra män och kvinnor lika rätt att åtnjuta de ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter som inskrivits i konventionen. Konventions- staterna erkänner bl.a. rätten till arbete (artikel 6), till rättvisa och gynnsamma arbetsvillkor bl.a. vad gäller lön och befordran Styrdokument - rättsliga normer (artikel 7), till social trygghet (artikel 9), till hälsa (artikel 12) och till utbildning (artikel 13). Konventionsstaterna är skyldiga att avge rapporter rörande dels de åtgärder som vidtagits i enlighet med konventionen, dels de framsteg som gjorts med avseende på efterlevnaden av de i konven- tionen inskrivna rättigheterna (artikel 16). 4.2.41979 års om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor ratificerade om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor. Enligt artikel 1 avses med uttrycket diskriminering av kvinnor i konventionen varje åtskillnad, undantag eller inskränkning på grund av kön som har till följd eller syfte att begränsa eller omintetgöra erkännandet av mänskliga rättigheter och grundläggande friheter på det politiska, ekonomiska, sociala, kulturella eller medborgerliga området eller något annat område för kvinnor, oberoende av civilstånd och med jämställdheten mellan män och kvinnor som grund, eller åtnjutandet eller utövandet av dessa rättigheter och friheter. Enligt artikel 2 förpliktar sig konventionsstaterna bl.a. att införa principen om jämställdhet mellan kvinnor och män i sina rätts- system, att vidta lämpliga lagstiftnings- och andra åtgärder som förbjuder all diskriminering av kvinnor, att genom domstolar och andra offentliga institutioner säkerställa ett effektivt skydd för kvinnor mot varje diskriminerande handling och att vidta alla lämpliga åtgärder för att avskaffa diskriminering av kvinnor från enskilda personers, organisationers eller företags sida. I artikel 3 föreskrivs att konventionsstaterna på alla områden, men särskilt på de politiska, sociala, ekonomiska och kulturella områdena, ska vidta alla lämpliga åtgärder inklusive lagstiftning för att säkerställa full utveckling och framsteg för kvinnor och därmed garantera dem utövande och åtnjutande av mänskliga rättigheter och grundläggande friheter på grundval av jämställdhet med männen. Enligt artikel 5.a ska konventionsstaterna vidta alla lämpliga åtgärder för att ändra mäns och kvinnors sociala och kulturella beteendemönster för att därmed avskaffa fördomar samt seder och Styrdokument - rättsliga normer bruk som grundar sig på föreställningen om det ena könets underlägsenhet eller på stelnade roller för män och kvinnor. I artikel 4.1 föreskrivs att konventionsstaternas vidtagande av tillfälliga särskilda åtgärder för att påskynda faktisk jämställdhet mellan män och kvinnor inte ska betraktas som diskriminering en- ligt konventionen. Åtgärderna får inte medföra ett bibehållande av olikvärdiga eller skilda normer och de ska upphöra när jämställdhet i fråga om möjligheter och behandling har uppnåtts. Konventions- staterna ska vidare bl.a. vidta alla lämpliga åtgärder för att avskaffa diskriminering av kvinnor när det gäller utbildning (artikel 10), på arbetsmarknaden (artikel 11), i fråga om hälso- och sjukvård (artikel 12) och när det gäller rätten till banklån, hypotekslån och andra former av kredit (artikel 13). av diskriminering av kvinnor övervakar konventionens efterlevnad (artikel 17). Konventions- staterna är skyldiga att för kommitténs granskning avge rapporter om lagstiftning och andra rättsliga, administrativa eller övriga åtgärder som de har vidtagit för att genomföra konventionens bestämmelser samt de framsteg som har gjorts i detta hänseende. Rapporter ska avges från ikraftträdandet för vederbörande stat och därefter minst och närhelst kommittén begär det (artikel 18). Genom ett fakultativt protokoll till konventionen erkänner de konventionsstater, som biträtt protokollet, kommitténs behörighet att mottaga och pröva framställningar från enskilda individer eller grupper av individer (Optional Protocol to the Convention on the Elimination of Discrimination against Women [CEDAW-OP]). Kommittén prövar en framställning först när alla tillgängliga inhemska rättsmedel har uttömts. ratificerade det fakultativa proto- kollet till konventionen 2003. 4.2.51989 års om barnets rättigheter ratificerade om barnets rättigheter. I konventionen avses med barn varje människa under , om inte barnet blir myndigt tidigare enligt den lag som gäller för barnet (artikel 1). Enligt artikel 2 i konventionen förbinder sig konventionsstaterna att respektera och tillförsäkra varje barn inom deras jurisdiktion de rättigheter som anges i konventionen utan åtskillnad av något slag, oavsett barnets eller dess förälders eller Styrdokument - rättsliga normer vårdnadshavares ras, hudfärg, kön, språk, religion, politiska eller annan åskådning, nationella, etniska eller sociala ursprung, egen- dom, handikapp, börd eller ställning i övrigt. Konventionsstaterna ska vidare vidta alla lämpliga åtgärder för att säkerställa att barnet skyddas mot alla former av diskriminering eller bestraffning på grund av föräldrars, vårdnadshavares eller familjemedlemmars ställning, verksamhet, uttryckta åsikter eller tro. Konventions- staterna erkänner bl.a. barnets rätt till utbildning (artikel 28). Artikel 23 handlar särskilt om barn med funktionshinder. Konventionsstaterna erkänner bl.a. att barn med fysiskt eller psykiskt funktionshinder bör åtnjuta ett fullvärdigt och anständigt liv under förhållanden som säkerställer värdighet, främjar själv- förtroende och möjliggör barnets aktiva deltagande i samhällslivet. rättigheter övervakar att konventionen efterlevs (artikel 43). Kommittén har i olika sammanhang slagit fast att konventionen också omfattar skydd mot diskriminering på grund av sexuell läggning samt har betonat de fördragsslutande staternas skyldighet att ge stöd och skydd till barn så att de tryggt kan leva i enlighet med sin sexuella läggning och inte utsättas för diskriminering. Konventionsstaterna är skyldiga att för kom- mitténs granskning avge rapporter om de åtgärder som de har vidtagit för att genomföra de rättigheter som erkänns i konven- tionen och de framsteg som gjorts i fråga om åtnjutandet av dessa rättigheter. Rapporter ska avges efter konventionens ikraftträdande för den berörda staten och därefter (artikel 44). 4.2.6Europarådets konvention angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna Den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (Europakonven- tionen) är och ratificerades av 1952. Europa- konventionen gäller som lag i . Artikel 14 i innehåller ett förbud mot diskriminering. I artikel 14 föreskrivs att åtnjutandet av de fri- och rättigheter som anges i konventionen ska säkerställas utan någon åtskillnad såsom på grund av kön, ras, hudfärg, språk, religion, politisk eller annan åskådning, nationellt eller socialt ursprung, Styrdokument - rättsliga normer tillhörighet till nationell minoritet, förmögenhet, börd eller ställning i övrigt. Diskrimineringsgrunderna är inte uttömmande angivna. Därför kan även andra diskrimineringsgrunder såsom funktionshinder, sexuell läggning och ålder omfattas av artikel 14. De fri- och rättigheter som omfattas av är bl.a. rätten till en rättvis rättegång (artikel 6), rätten till skydd för privat- och familjeliv (artikel 8), rätten till yttrandefrihet (artikel 10, se avsnitt 4.6.1) rätten till föreningsfrihet (artikel 11) och rätten till effektiva rättsmedel (artikel 13). Tilläggsprotokoll 12 till innehåller ett generellt förbud mot diskrimi- nering. har inte ratificerat det protokollet (jfr prop. 2002/03:65 s. 53 f.). sociala stadga är en motsvarighet till Europakonven- tionen inom området för ekonomiska och sociala rättigheter. Den innehåller bestämmelser om bl.a. arbetsmarknadspolitik, arbets- villkor, arbetarskydd, förenings- och förhandlingsrätt, socialför- säkring och andra sociala trygghetsanordningar samt socialpolitik. Den innehåller också bestämmelser till skydd för migrerade arbetstagare. Stadgan tillkom 1961 och ratificerades av 1962. gjordes en genomgripande omarbet- ning av stadgan varvid en rad nya bestämmelser tillfördes (reviderade sociala stadga). Den reviderade sociala stadgan ratificerades av 1998. Bland de omskrivna artiklarna finns en om rätt till oberoende, social integrering och deltagande i samhällslivet för personer med funktionshinder. Vid omarbetningen av stadgan tillfördes en artikel enligt vilken åtnjutandet av de rättigheter som anges i stadgan ska säkerställas utan någon åtskillnad såsom på grund av ras, hudfärg, kön, språk, religion, politisk eller annan uppfattning, nationell härstamning eller socialt ursprung, hälsa, tillhörighet till nationell minoritet, börd eller ställning i övrigt. Konventionsstaterna är skyldiga att rapportera om hur för- pliktelserna enligt stadgan uppfylls. Styrdokument - rättsliga normer Enligt artikel 2 i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemen- skapen (EG-fördraget) är en av gemenskapens grundläggande upp- gifter att främja jämställdhet mellan kvinnor och män. I artikel 3.2 i EG-fördraget föreskrivs också att gemenskapen i all sin verksamhet ska syfta till att undanröja bristande jämställdhet mellan kvinnor och män och att främja jämställdhet mellan dem (s.k. jämställdhets- integrering; på engelska gender mainstreaming). Med stöd av artikel 13 i EG-fördraget kan rådet, inom ramen för de befogenheter som fördraget ger gemenskapen, genom enhälligt beslut, på förslag av kommissionen och efter att ha hört Europa- parlamentet, vidta lämpliga åtgärder för att bekämpa diskriminering på grund av kön, ras, etniskt ursprung, religion eller övertygelse, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning. Enligt artikel 141.1 i EG-fördraget ska medlemsstaterna säker- ställa att principen om lika lön för män och kvinnor för lika eller likvärdigt arbete tillämpas. Artikel 141.2 i EG-fördraget innehåller en definition av begreppet lön. Enligt artikel 141.3 i EG-fördraget ska rådet enligt förfarandet i artikel 251 och efter att ha hört Ekonomiska och sociala kom- mittén besluta om åtgärder för att säkerställa tillämpningen av principen om lika möjligheter och lika behandling av kvinnor och män i frågor som rör anställning och yrke, inklusive principen om lika lön för lika eller likvärdigt arbete. Enligt artikel 141.4 i EG-fördraget får principen om likabehandling inte hindra en medlemsstat från att behålla eller besluta om åtgärder som rör särskilda förmåner för att göra det lättare för det underrepresenterade könet att bedriva en yrkes- verksamhet eller för att förebygga eller kompensera nackdelar i yrkeskarriären i syfte att i praktiken säkerställa full jämställdhet i arbetslivet mellan kvinnor och män. EG-lagstiftningen och praxis från i fråga om diskriminering p.g.a. kön är omfattande. Lagstiftningen omfattar bl.a. och rådets direktiv /54/EG om genomförande av principen om lika möjligheter och likabehandling av kvinnor och män i arbetslivet, rådets direktiv /7/EEG om Styrdokument - rättsliga normer social trygghet, rådets direktiv /613/EEG om egen rörelse och rådets direktiv /113/EG om likabehandling av kvinnor och män i fråga om varor och tjänster. 4.2.10Direktivet om genomförande av principen om lika möjligheter och likabehandling av kvinnor och män i arbetslivet antog rådet direktivet 2006/54/EG om genom- förande av principen om lika möjligheter och likabehandling av kvinnor och män i arbetslivet. Syftet med direktivet är att säkerställa att principen om lika möjligheter och likabehandling av kvinnor och män i arbetslivet genomförs.