sou · GVB316 · 2008-01-01 00:00:00 — Domstolen ändrade där- efter sin ståndpunkt och uttalade i målen mot och I mot att ett totalt förbud efter ändring av könstillhörighet mot giftermål med någon av motsatt kön inte var förenligt med artikel 12. Enligt artikel 8 och 12 finns således en rätt för en person att få sin könstillhörighetsändring erkänd och en rätt att ingå äktenskap med en person som är av motsatt kön i förhållande till det nya könet. domar fick till följd att ändrade sin lagstiftning och införde sin Gender Recognition Act (se avsnitt 4.1.4). har lämnat en rekommendation om de transsexuellas villkor (rekommendation 1117 av till parlamentet om transsexuellas villkor) och i denna uppmanat staterna att ändra sin lagstiftning om transsexuellas situation på så sätt att den medger rätt för en person att efter änd- ring av könstillhörighet få uppgifter om kön ändrade i folkbok- föringen och i identitetshandlingar samt ha rätt att ändra sitt för- namn. Lagstiftningen skall vidare vara sådan att den tillerkänner skydd för en sådan persons privatliv och mot att bli diskriminerad. Rekom- mendationen tillkom bl.a. mot bakgrund av att det konstaterats att det i många medlemsländer saknades lagstiftning som medgav att ändringar gjordes i folkbokföringen efter att en transsexuell fått ändrad könstillhörighet. Enligt artikel 2 i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemen- skapen (EG-fördraget) är en av gemenskapens grundläggande upp- gifter att främja jämställdhet mellan kvinnor och män. Med stöd av artikel 13 i EG-fördraget kan rådet, inom ramen för de befogenheter som fördraget ger gemenskapen, genom enhälligt beslut, på förslag av kommissionen och efter att ha hört Europa- parlamentet, vidta lämpliga åtgärder för att bekämpa diskriminering på grund av kön, ras, etniskt ursprung, religion eller övertygelse, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning. Rättsakter och praxis från i fråga om könsdiskrimi- nering är omfattande. Rättsakterna beträffande könsdiskriminering omfattar bl.a. likalönedirektivet (direktiv /117/EEG), likabehand- lingsdirektivet (direktiv /20/EEG), direktivet om social trygghet (direktiv /7/EEG) och direktivet om likabehandling av kvinnor och män i fråga om varor och tjänster (direktiv /113/EEG). pågår ett arbete med att sammanföra bestämmelserna i olika EG-direktiv om könsdiskriminering, bl.a. likabehandlings- direktivet, likalönedirektivet och bevisbördedirektivet (direktiv /80/EEG) till ett enda direktiv. Enligt ett förslag som lades fram föreslår kommissionen ett förtydligande av det faktum att diskriminering av transsexuella utgör könsdiskriminering. slog i målet P mot S och fast att likabehandlingsdirektivet skall tillämpas även på fall av diskri- minering som har sitt ursprung i en persons könstillhörighetsändring (mål C-13/94, 1996, s. 1-2143 [Celex 61994J0013]). Rätten att inte bli diskriminerad på grund av sitt kön utgör en av de grund- läggande mänskliga rättigheterna som domstolen har att säkerställa respekten för. Mot denna bakgrund kunde enligt domstolen lika- behandlingsdirektivets tillämpningsområde inte inskränkas endast till diskriminering som beror på tillhörigheten till endera könet. I målet K.B mot och Secretary of State for Health (C-117/01) slog fast att ett krav på att en person skall vara gift för att få del av en anställ- ningsförmån i form av efterlevandepension till make/maka strider mot EG-rättens förbud mot könsdiskriminering i vissa fall. Så är fallet om en arbetstagare vägras förmånen därför att han eller hon lever tillsammans med en annan person i ett parförhållande utan att de är gifta och skälet till att de inte gift sig är att de inte tillåts göra det därför att arbetstagaren eller dennes sambo har genomgått en könstillhörighetsändring. I en dom i målet mot Secretary of State for Work and Pensions (mål nr C-434/04) fann att direktivet om social trygghet skall tolkas så, att det utgör hinder mot lagstiftning som innebär att en person, som är av kvinnligt kön till följd av en könstillhörighetsändring som har genomförts i överensstämmelse med villkoren i den nationella rätten, nekas ålderspension på grund av att hon inte har uppnått , trots att hon skulle ha haft rätt till sådan pension om hon hade ansetts vara kvinna enligt den nationella rätten. I domen angav domstolen att det är medlemsstaternas sak att fast- ställa villkoren för rättsligt erkännande av en persons könstillhörig- hetsändring. 3.4.3Svensk lagstiftning på området Principen om alla människors lika värde kommer till uttryck i rege- ringsformen (RF). Regeringsformen föreskriver att det allmänna skall verka för att alla människor skall kunna uppnå delaktighet och jämlikhet i samhället. Diskriminering av människor grundad på kön, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, språklig eller religiös till- hörighet, funktionshinder, sexuell läggning, ålder eller annan om- ständighet som gäller den enskilde som person skall motverkas. En lag eller en föreskrift får, enligt 2 kap. 16 § RF, inte missgynna en medborgare på grund av kön, om inte föreskriften utgör ett led i en strävan att åstadkomma jämlikhet mellan män och kvinnor eller avser värnplikt eller motsvarande tjänsteplikt. Dessa bestämmelser gäller enligt 2 kap. 22 § RF även för utländska medborgare i . finns ingen samlad lagstiftning mot diskriminering i , utan bestämmelser finns i flera olika lagar som förbjuder diskriminering på olika grunder och inom olika samhällsområden. Jämställdhetslagen (1991:433) har till ändamål att främja kvin- nors och mäns lika rätt i fråga om arbete, anställnings- och andra arbetsvillkor samt utvecklingsmöjligheter i arbetet (jämställdhet i arbetslivet). Lagen siktar till att förbättra främst kvinnors villkor i arbetslivet. Lagen innehåller bestämmelser om förbud mot direkt och indirekt diskriminering och trakasserier på grund av kön och sexuella trakasserier samt om utrednings- och åtgärdsskyldigheter vid trakasserier. Likaså finns ett förbud mot repressalier. En person som diskrimineras på grund av transsexualitet omfattas av jämställd- hetslagen och inte av lagen om förbud mot diskriminering i arbets- livet på grund av sexuell läggning. Anledningen är att transsexualitet är en fråga om könstillhörighet och inte om sexuell läggning. Lagen (2003:307) om förbud mot diskriminering gäller för diskri- mineringsgrunderna etnisk tillhörighet, religion eller annan trosupp- fattning, sexuell läggning, funktionshinder och, , kön. Lagen har till ändamål att motverka diskriminering som har samband med någon av diskrimineringsgrunderna. Annan svensk lagstiftning som innehåller bestämmelser med skydd mot diskriminering är lagen (1999:130) om åtgärder mot diskrimi- nering i arbetslivet på grund av etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning och lagen (1999:132) om förbud mot diskri- minering i arbetslivet på grund av funktionshinder. föreslår i sitt betänkande En samman- hållen diskrimineringslagstiftning (SOU 2006:22) att de ovan beskriv- na lagarna skall ersättas av en ny lag med förbud och andra åtgärder mot diskriminering, i syfte att göra lagstiftningen både effektivare och mer heltäckande. Den föreslagna lagen har till ändamål att mot- verka diskriminering och på andra sätt främja lika rättigheter och möjligheter oavsett kön, könsidentitet, etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, funktionshinder, sexuell läggning eller ålder. I den nya diskrimineringslagen skall diskriminering vara förbjuden enligt följande grunder: kön, könsidentitet, etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, funktionshinder, sexuell läggning och ålder. Av dessa är diskrimineringsgrunderna könsidentitet och ålder nya i svensk diskrimineringslagstiftning. Begreppet könsidentitet definieras i betänkandet som en persons identitet, utseende eller beteende med avseende på kön, oavsett om identiteten, utseendet eller beteendet skiljer sig från vad som traditionellt ansetts utgöra för kvinnor respektive män. Diskrimineringsgrunden kön har vidare definierats som det biologiska kön som registrerats för en person vid födelsen eller det kön som senare fastställts för honom eller henne. Genom diskrimineringsgrunderna kön och könsidentitet kommer diskrimineringslagstiftningen att omfatta individer som eller alltid har eller uppfattas ha eller ger uttryck för eller uppfattas ge uttryck för en könsidentitet som eller alltid skiljer sig från för det kön som registrerats för dem vid födelsen. Hit hör t.ex. den som är transsexuell eller intersexuell. Gällande regler och praxis Namnlagen (1982:670) reglerar förvärv och byte av för-, mellan- och efternamn. Varje barn skall enligt 30 § namnlagen ges ett eller flera förnamn, som från födelsen skall anmälas till . Vill den enskilde därefter lägga till, stryka eller ändra de vid födel- sen givna namnen finns olika tillvägagångssätt. Den som vid födelsen har förvärvat endast ett förnamn kan genom anmälan till förvärva ytterligare ett eller flera förnamn (31 § första stycket namnlagen). Den som har förvärvat flera förnamn kan genom anmälan till byta ut, stryka eller lägga till ett eller flera förnamn, dock med det förbehållet att ett av de ursprungliga förnamnen alltid måste finnas kvar (31 § andra stycket). Sådan anmälan får göras endast en gång (31 § tredje stycket). () har i en lista angett namn som i bärs av både kvinnor och män och som kan betecknas som s.k. könsneutrala namn. Exempel på sådana namn är , och . Ett vanligt förfaringssätt är att en transsexuell person och under sitt Real Life Experience byter till ett sådant könsneutralt namn. Detta uppmuntras ofta av personens kontakter inom , eftersom det kan vara en förutsättning för att personen fullt ut skall uppleva hur det är att leva i det andra biologiska könet. Ett krav för att namnbytet skall kunna göras hos är, som nämnts, att minst ett av de ursprungliga förnamnen behålls. En konsekvens av att byta till ett könsneutralt namn kan senare vara att personen får göra ytterligare ett namnbyte när könstillhörigheten har ändrats. Tillägg, ändring eller strykning av förnamn kan enligt 33 § namn- lagen ske i andra fall än de nu nämnda efter ansökan hos PRV, om det finns särskilda skäl. Ett sådant skäl kan vara att sökanden är transsexuell och har fått ny könstillhörighet eller är under utred- ning för att genomgå sådan ändring. I vissa fall, se nedan, har därför ett könskonträrt namn godkänts även före könstillhörighetsänd- ringen. För det fall att den transsexuelle vill stryka samtliga tidigare gällande förnamn krävs således att ansökan görs hos PRV enligt 33 § namnlagen. Kostnaden för ett förnamnbyte hos PRV är (1 § namnförordningen [1982:1136]). Av 34 § namnlagen framgår att som förnamn får inte godkännas namn som kan väcka anstöt eller annars kan antas leda till obehag för den som skall bära det eller namn som av annan anledning uppen- barligen inte är lämpligt som förnamn. I 48 § namnlagen anges att anmälan eller ansökan i mål eller ärenden enligt lagen som gäller barn skall göras av barnets vårdnadshavare men att barnets samtycke krävs om barnet har fyllt , om inte barnet är varaktigt förhindrat att lämna sådant samtycke på grund av psykisk störning eller annat sådant förhållande. Namnlagen tillämpas, förutom på svenska medborgare, på danska, finska och norska medborgare samt statslösa personer som har hem- vist i . Andra utländska medborgare som har hemvist i kan i ett namnärende få svensk lag tillämplig genom att göra anmälan eller ansökan i de fall då ett namnförvärv på detta sätt är möjligt enligt namnlagen. De kan således med tillämpning av namnlagen för- värva, ändra eller behålla namn genom anmälan till eller efter ansökan hos (50–52 §§). Av det ovan angivna följer att det finns möjlighet för en trans- sexuell person att lägga till eller stryka ett eller flera förnamn för att få ett eller flera förnamn som bättre motsvarar den upplevda köns- tillhörigheten. För den som vill lägga till ett könskonträrt förnamn skall ansökan göras enligt 33 § till PRV. Enligt vad vi erfarit tillämpar PRV följande praxis för beviljande av tillstånd till att byta till ett könskonträrt namn. Till ansökan skall bifogas ett intyg från en utredare om att utredning för transsexualism pågår. Dessutom skall inges ett intyg från någon i omgivningen som intygar att sökan- den i många olika sammanhang använder sig av det namn han eller hon vill byta till samt att sökanden uppfattas som tillhörande det kön som det namn han eller hon vill byta till ger tecken på. Patentbesvärsrätten har i två ärenden (ärende nr 98-266, avgjort och ärende nr 99-304, avgjort ) lämnat tillstånd till transsexuella att byta till ett könskonträrt förnamn trots att sökanden ännu inte fått fastställelse av nytt juri- diskt kön av Rättsliga rådet. Däremot har Kammarrätten i i två avgöranden (mål nr 1426-2001, avgjort och mål nr 2053-2001, avgjort ) funnit att hän- syn bör tas till (det biologiska, vår anmärkning) könet på den person som skall bära förnamnet vid bedömningen av om ett namn är lämp- ligt som förnamn. Kammarrätten vägde också in svensk namntradi- tion i sin bedömning och fastställde i båda målen ett beslut från skattemyndigheten att avslå anmälan om tillägg av ett könskonträrt namn. Sökanden var i det ena fallet transvestit och i det andra fallet en transsexuell biologisk man. Ansökan om fastställelse av ny könstillhörighet kan också innefatta en ansökan om nytt namn i fall då sökanden inte erhållit tillstånd till nytt namn före ändringen av könstillhörigheten. När PRV har beviljat en person ett nytt namn skickas ett namn- bevis till sökanden. En kopia av beviset sänds till , som i sin tur underrättar , , m.fl. om namn- bytet. Privata institutioner som banker och försäkringsbolag måste den enskilde själv informera om namnbytet. Den enskilde måste också ansöka om nytt pass och om med den nya identi- teten. har vid ett flertal tillfällen, senast (bet. 2005/06:LU11) påpekat behovet av att göra en översyn av namn- lagen, bl.a. för att utröna huruvida de avvägningar som gjordes i samband med namnlagens tillkomst mellan det allmännas intresse av namnstabilitet och enskildas önskemål att fritt välja namn fort- farande kan anses bärkraftiga. I ett svar på en skriftlig fråga (fråga 2005/06:2010) har dåvarande justitieministern anfört att arbetet för att närmare klar- lägga vilka problem som finns när det gäller tillämpningen av namnlagen och vilka frågor som det kan finnas anledning att över- väga hade påbörjats i Justitiedepartmentet och att han skulle återkomma med besked om hur arbetet skulle komma att bedrivas vidare. Folkbokföring innebär fastställande av en persons bosättning samt registrering av uppgifter om identitet, familj och andra förhållanden. Sådana uppgifter används hos ett stort antal myndigheter som ett led i myndigheternas verksamhet. Den grundläggande insamlingen och registreringen av de personuppgifter som används i samhället sker till stor del inom folkbokföringen hos . Därifrån förs sedan uppgifterna vidare på olika sätt. Folkbokföringen regleras i folkbokföringslagen (1991:481), lagen (2001:182) om behandling av personuppgifter i folk- bokföringsverksamhet samt förordningen (2001:589) om behandling av personuppgifter i folkbokföringsverksamhet. Nyregistrering i folkbokföringen sker huvudsakligen i två situa- tioner: dels för nyfödda barn, dels för personer som flyttar till och som kan antas regelmässigt tillbringa sin dygnsvila här under Ändringar av registreringen i folkbokföringen sker vid dödsfall, flyttning samt vid ändring av personuppgifter, namn eller civilstånd. Vigsel, födelse och dödsfall i landet skall registreras även i fråga om en person som inte är eller har varit folkbokförd här. För varje folkbokförd person fastställs enligt 18 § folkbokförings- lagen ett personnummer som identitetsbeteckning. Personnumret innehåller födelsetid, ett tresiffrigt födelsenummer och en kontroll- siffra. Födelsenumret är ett sätt att skilja män från kvinnor, i det att det består av tre siffror som utgör ett udda tal för män och ett jämnt tal för kvinnor. I 2 kap. 3 § lagen om behandling av personuppgifter i folkbokföringsverksamhet anges vilka uppgifter om en person som får behandlas i folkbokföringsdatabasen. Det föreskrivs bl.a. att för handläggning av folkbokföringsärenden får personnummer behandlas i databasen. Av 2 § förordningen om behandling av personuppgifter i folkbokföringsverksamhet följer att ändringar av de uppgifter som får behandlas i folkbokföringsdatabasen, som namn och personnummer, också skall registreras där. Folkbokföring vid ändrad könstillhörighet Ett vanligt tillvägagångssätt är att den transsexuelle personen väljer att byta förnamn i samband med att han eller hon lever i ett Real Life Experience, allt i syfte att uppnå en ändrad könsroll. Efter det att personen fått beslut om förnamnsbyte beviljat av eller PRV registreras beslutet i folkbokföringsdatabasen. Inkommande handlingar som berör ett ärende om ändring av könstillhörigheten skall enligt alltid sekre- tessmarkeras. När beslut om ändring av könstillhörigheten har kommit till görs en ändring av vederbörandes person- nummer. Handläggningen av personnummerändringen sker på ett lokalkontor per region, i regel det kontor som handlägger ärenden om folkbokföring för personer med skyddade personuppgifter. Författningarna om folkbokföring innehåller inga uttryckliga be- stämmelser om ändring av registrerade uppgifter, utan detta görs i enlighet med praxis som bildats vid tillämpningen av bestämmelser- na i de lagar och förordningar som nämnts ovan. När handlingar inkommer från Rättsliga rådet om att en person fått ändrad köns- tillhörighet registreras för personen en personnummersändring enligt ärendetyp Personnummerbyte med ändrad könstillhörighet. Ett sådant ärende sekretessbeläggs alltid hos . Den gamla registrerade identiteten fryses och en s.k. personbild läggs som bilaga i ärendet om personnummerbyte tillsammans med de hand- lingar som skickats från Rättsliga rådet. Detta görs eftersom uppgiften om tidigare personnummer för personen försvinner i folkbokförings- databasen när det nya personnumret har registrerats. Därefter finns där inte heller någon koppling mellan det nya och det gamla per- sonnumret. Uppgifterna från den gamla identiteten förs över på den nya. Detta gäller exempelvis uppgifter om barn. Individen står inte registrerad som mor eller far i personbilden, utan det är i stället barnen som står angivna med personnummer och namn. I barnets personbild syns uppgifterna som de såg ut fram till dess att könstillhörighetsändringen registrerades, dvs. med den gamla identiteten för den av barnets föräldrar som fått ändrad könstillhörighet. Detsamma gäller för för- äldrar till den person som har fått ändrad identitet. Även om personen är vuxen finns hans eller hennes föräldrar registrerade i personbilden, liksom han eller hon själv finns registrerad som barn i föräldrarnas. I sådana fall är det alltid den gamla identiteten som finns registre- rad. Det går emellertid internt på att se att det angivna personnumret är i kraft. Även om det inte finns en koppling mellan det nya och det gamla personnumret i folkbokföringsdatabasen, skall det nya personnum- ret aviseras till mottagare av folkbokföringsuppgifter. Mottagarna får ingen särskild information om att bytet avser ändring av köns- tillhörighet utan de kan endast se att en viss individ har fått ett nytt personnummer. Den person som ändringen avser bör, enligt Skatte- verkets egna rutiner, upplysas om möjligheten att få sekretessmarke- ring för sina personuppgifter. Ändringar i folkbokföringsdatabasen av exempelvis uppgift om personnummer aviseras myndigheter och företag som abonnerar på sådana uppgifter. Mottagarna finns i det s.k. aviseringsregistret som förs hos . Abonnemanget innebär att mottagaren får en uppgift om att en viss person fått en uppgift i folkbokföringsregistret ändrad för sig. De uppgifter som registreras i folkbokföringen är som huvudregel offentliga. I vissa fall kan det dock vålla olägenhet för en person att uppgifter om honom eller henne sprids. För att uppgifterna i folk- bokföringen inte skall kunna missbrukas för att söka rätt på en person i syfte att förfölja honom eller henne har olika åtgärder genom- förts till skydd för förföljda personer. En person som är utsatt för hot kan inom folkbokföringen få en markering för särskild sekre- tessprövning (s.k. sekretess- eller spärrmarkering), vid flyttning bli folkbokförd på den gamla folkbokföringsadressen (kvarskrivning) eller bli folkbokförd med fingerade personuppgifter enligt lagen (1991:483) om fingerade personuppgifter. Det finns inget som hindrar att en person som fått sin köns- tillhörighet ändrad väljer att begära sekretessmarkering både för sin nya och sin gamla identitet. Sådan begäran såvitt avser den gamla identiteten måste emellertid framställas innan den nya identiteten har registrerats, eftersom den gamla därefter upphör att gälla. Nya bestämmelser i sekretesslagen Bestämmelserna om sekretess med hänsyn till skyddet för enskilds personliga förhållanden i 7 kap. sekretesslagen har fr.o.m. den 1 okto- ber 2006 kompletterats med en bestämmelse (1 §) som innebär att sekretess, med vissa undantag, gäller hos myndighet för uppgift som rör enskilds hälsa eller sexualliv, såsom uppgifter om sjukdomar, miss- bruk, sexuell läggning, könsbyte, sexualbrott eller annan liknande uppgift, om det måste antas att den enskilde eller någon närstående till den enskilde kommer att lida betydande men om uppgiften röjs. Som exempel på uppgifter som kan omfattas av bestämmelsen an- ges i förarbetena (prop. 2005/06:161 s. 97) uppgifter om könsbyten, transsexualitet, HIV eller psykiska sjukdomar i vissa fall. Även mindre känsliga uppgifter kan enligt förarbetena komma att sekretessbe- läggas beroende på omständigheterna i det enskilda fallet. Prövningen kan också falla olika ut beroende på om den enskilde är underårig eller vuxen, under vilka omständigheter som uppgiften begärs ut- lämnad samt beroende på den enskildes egen inställning. Möjligheterna för transsexuella personer att få uppgifter om namn och könstillhörighet ändrad i officiella register skiljer sig något åt mellan olika länder. I ett flertal länder (exempelvis och ) utfärdas ett nytt födelsebevis efter ändringen. I andra länder (exempelvis ) görs en anteckning i det ursprungliga beviset att könet och namnet har ändrats. Det finns också länder (exempel- vis ) där praxis inte är enhetlig, utan frågan om ett nytt födelsebevis skall utfärdas eller ändringar skall göras i det befintliga löses från fall till fall. Sannolikt förekommer det också länder där lokala myndigheter vägrar att utfärda nya dokument efter det att könstillhörigheten för en individ har ändrats. I det följande lämnas en redogörelse för lagstiftning, praxis m.m. rörande ändring av könstillhörighet i ett antal andra länder. Där redovisas en allmän översikt över rättsläget m.m. i dessa utvalda länder. I de olika avsnitten i kapitel 6, där vi redogör för våra över- väganden och förslag i de särskilda frågor som vi enligt våra direk- tiv har att pröva, kommer vi att lämna ytterligare upplysningar om lagstiftning eller annan reglering i olika länder. Då kommer att beskrivas situationen också i länder som inte omfattas av översik- ten i detta kapitel. Mycket av det som vi redovisar i det följande i detta kapitel är hämtat från den redogörelse om rättsläget i andra länder som finns i den finska propositionen RP 56/2001 rd. Vid en komparativ översikt av rättsläget i olika andra länder i frågor som rör ändring av könstillhörighet kan urskiljas två huvud- grupper. Den första gruppen inkluderar länder som har antagit särskild lagstiftning för att reglera transsexuella personers rättsliga status. Förutom ingår i denna grupp bl.a. , , , och . Sammanfattningsvis kan sägas att i dessa länders lagstiftning uppställs medicinska och rättsliga krav som skall uppfyllas av den transsexuelle för att ändring av könstill- hörigheten skall tillåtas.