sou · GVB389 · 2008-01-01 00:00:00 — Centret har ett nybyggt besökscenter i anslutning till djur- i och ordnar utställningar, föredrag, semina- rier, trycksaker, kurser, rovdjursskola för barn m.m. Järvzoo är en välbesökt anläggning som innehåller alla rovdjursarter och ett stort antal andra däggdjursarter samt större fåglar ur den svenska faunan. Informationscentret drivs av en stiftelse och till styrelsen har ett råd knutits med företrädare för , , , , Världsnaturfonden WWF, Fäbodbruket, , , och . Rovdjurscentret De 5 Stora driver i förhållande till resurserna en omfattande verksamhet. Man har en hemsida som haft fler än 2000 besökare per dag. Hemsidan används av skolelever, lärare, intresserad allmänhet, media och myndigheter som en källa för oberoende, saklig och populär information om rovdjur. /2007 har centret genomfört tre större projekt som finansierats av . I ett projekt, Möta björn med bössa i hand, utbildades i samverkan med ca 230 jägare om risker och svårigheter med björnjakt. Två projekt har genomförts i samarbete med Världsnaturfonden WWF. De har gällt utbildning av lärare respektive utveckling av en webbaserad rovdjursskola. Rovdjurskolan på webben är avsedd för skolelever, studieförbund, intresseorganisationer och andra som vill arbeta med rovdjursrelaterade frågor. Diskussioner förs f.n. med norska myndigheter om att även till- handahålla basinformation för norska ungdomars behov av fakta kring de stora rovdjuren. Rovdjurscentrum och Trä i Grönklitt, färdigställ- des 2007. Anläggningen utgör en del av entrén till och inrymmer både ett informationscentrum för stora rovdjur och utställningslokaler för trädesign samt konferenslokaler. Centret och designtorget drivs av en stiftelse som bildas av bl.a. och kommun . I den nya anläggningen finns en utställning kring stora rovdjur, som även fortsätter ute i själva björnparken. Björnparken med rovdjurs- centrum är en stor besöksanläggning som hade fler än 110 000 besökare. Rovdjurscentrum i Grönklitt har som målsättning att vara en opartisk informatör i rovdjursfrågor och tillhandahåller också plats för utställningar, seminarier, möten etc. Centret har ett nära sam- arbete med björnparken och samverkar med bl.a. intresseorganisa- tioner och forskare. Verksamheten vänder sig både till vuxna och barn. Rovdjurscentrum anordnar aktiviteter för barn både i skolor och vid anläggningen i . I samarbete med har man genomfört utbildningsdagar för lärare. Rovdjurscentrum har även planer på att tillsammans med polisen och jägarorganisationerna etablera ett utbildningscentrum för björnförvaltning i en separat anläggning utanför björnparken. Av- sikten är bl.a. att kunna mentalitetstesta hundar inför möten med björn samt genomföra björnjakts- och björneftersöksutbildning. Vid sidan av myndigheter och informationscentra finns andra betydelsefulla informatörer och kommunikatörer kring rovdjur. Det är landets djurparker, studieförbund och museer, samt givetvis de ideella organisationer och intresseorganisationerna med inrikt- ning på naturvård, jakt och areella näringar som är engagerade i rovdjursfrågorna. I finns ett 15-tal större djurparker, varav de flesta visar något eller flera av de inhemska rovdjuren. För att förevisa vilda djur krävs tillstånd från . Enligt artskyddsförord- ningen (1998:179) kan myndigheterna kräva att djurparkparker ger betydligt mer information än att t.ex. bara redovisa veten- skapliga namn, levnadssätt och utbredningsområde. Flera intresseorganisationer berörs av rovdjursfrågor. Vissa representerar näringar medan andra är ideella organisationer. Intresseorganisationerna spelar en viktig roll i kommunikationen och debatten i rovdjursfrågor och de är ofta representerade i olika forum, t.ex. i de regionala rovdjursgrupperna. Organisationerna informerar i många fall aktivt om rovdjur, bl.a. via hemsidor, informationsmaterial, debattartiklar eller i samband med olika evenemang. De egna medlemmarna, allmänheten och samhällets beslutsfattare på olika nivåer är viktiga målgrupper för informationsarbetet. anordnas ett Vargsymposium i på enskilt initiativ, och ett Kungsörnssymposium med landets ideella kungsörnsgrupper. Det senare alternerar på olika Arrangemangen genomförs med stöd av Natur- vårdsverket och samlar många aktiva deltagare. Studiefrämjandet och har aktivi- teter med direkt anknytning till rovdjuren. Studiefrämjandet har exempelvis drivit ett omfattande rovdjursprojekt med syftet att sprida kunskap och förståelse kring de stora rovdjuren och de känslor de väcker. , , SVA och länsstyrelserna m.fl. myn- digheter får huvuddelen av sina medel som ramanslag via statsbud- geten. Utöver anslagen finns en rad möjligheter för framför allt länsstyrelserna att söka medel för olika insatser och projekt av mera kortvarig eller tillfällig natur, t.ex. för informationsinsatser om rovdjur. Länsstyrelserna får medel från för arbetet med förebyggande åtgärder, ersättning för viltskador, infor- mation och inventeringar. har länsstyrelserna även kunnat söka om medel för särskilda informationsinsatser. har regeringen skjutit till resurser för rov- djursinformation via anslaget för biologisk mångfald. Dessa medel har fördelats till vissa län direkt (och ) för så kallade akutgrupper, som ska förbättra beredskapen och kommuni- kationen kring rovdjursfrågor i de aktuella länen. Medlen har också via fördelats till intresseorganisationer och myn- digheter för informationsarbete om rovdjur. Syftet har varit att öka kunskapen om stora rovdjur och härigenom bidra till att genom- föra rovdjurspolitiken. Länsstyrelserna får också medel från för att ta fram förvaltningsplaner för rovdjuren. Län som hyser exempelvis lodjur, kan därför använda delar av medlen till att informera kring förvaltningsplanen för lodjur i länet. Viltskadecenter finansieras bl.a. över anslaget för biologisk mångfald. Fördelningen av anslaget anges i statsbudgeten och be- slutas av . Rovdjurscentrum i har finansierats av EU-medel (mål 1), , i , i , och . Den framtida finansieringen är oviss. Centret har också intäkter från besökare. Entrén till centret är gemensam med och det finns en överenskommelse med djurparken om en gemen- sam entréavgift, där av entréavgiften tillfaller rovdjurscentret. Dessutom har man vissa intäkter från rovdjursskolan och andra arrangemang. Rovdjurscentrum i har haft finansie- ring från olika källor. Man har bland annat erhållit projektmedel från och man har ett nära samarbete med djur- parken. Djurparker och museer finansieras i första hand genom intäkter från besökare, men även i varierande grad genom sponsring och gåvor. Museer har också statliga bidrag i varierande omfattning. anvisar medel för folkbildning. Härtill kommer i flertalet fall landstings- och kommunala bidrag av varierande stor- lek. Studieförbunden har även intäkter via avgifter som tas ut av deltagare i studiecirklar och övriga evenemang. Intresseorganisationerna finansieras i första hand av medlems- avgifter, gåvor och liknande. Många organisationer har varit aktiva sökande av de informationsmedel som administre- rats av . 19.4.1Ansvar för och medverkan i informationsarbetet Utredningens förslag: Informationscentrum ska ha skolungdom och lärare som främsta målgrupp, men ska som målgrupp också ha media och en bred allmänhet. Informationscentrum ska fun- gera som för besökare, samt även verka via uppsökande verksamhet och webbaserad information. Ett informationscentrum som fokuserar på rovdjurens roll i nationalparker samt i fjäll- och fjällnära områdena och i rensköt- selområdet bör inrättas i . En samlokalisering kan med fördel ske med den befintliga verksamheten vid Ájtte, Svenskt fjäll- och samemuseum i . Enligt utredningen bör arbetet med att utveckla informationsmate- rial för myndigheternas behov kunna samordnas mellan myndig- heterna på ett effektivare sätt. kan grundläggande informa- tionsmaterial tas fram med möjlighet att anpassa materialet efter regionala behov. Myndigheternas olika ansvar för informations- och kommunikationsarbetet bör struktureras och ansvarsfördel- ningen tydliggöras. Information och kommunikation kring rovdjuren och relaterade frågor handlar om: 1.Att skapa information, dvs. att ta fram och sammanställa fakta och producera informationsmaterial 3.Att kommunicera, dvs. att aktivt skapa och föra en dialog kring rovdjursfrågor Nedan ges förslag till inom vilka av dessa tre arbetsområden myn- digheter och andra aktörer bör delta. 1, 2, 3 1, 2, 3 Allmänheten, berörda och myn- 1, 2, 3 Allmänheten, berörda och myn- 1, 2, 3 Allmänheten, berörda och myn- 1=att skapa information, 2= att informera, 3=att kommunicera och skapa dialog Som framgår av kapitlet om rovdjursförvaltningen ska länsstyrel- serna enligt utredningen ha huvudansvaret för att föra dialogen om rovdjursförvaltningen med medborgare i det demokratiska sam- hället som är intresserade av rovdjursfrågorna, med företrädare för intressegrupper, bl.a. genom nära samråd med de regionala rov- djursgrupperna och dessutom med det lokalsamhällets invånare när det föreligger akuta situationer med störningar eller skador där rovdjur är inblandade. Utredningen föreslår att de regionala rovdjursgruppernas roll stärks, vilket utvecklas i kapitlet om rovdjursförvaltningen. Leda- möternas ansvar för informationsspridning inom respektive organi- sation bör bli tydligare. Det är också angeläget att informations- spridningen från de regionala rovdjursgruppernas verksamhet ut- vecklas gentemot en bredare allmänhet. Viltskadecenter bör även ha en nyckelroll när det gäller underlag och information om bl.a. fakta från rovdjursinven- teringarna, skadebild där rovdjur är inblandade och förebyggande åtgärder samt för kunskapsspridning och utbildning riktad till myndigheter och tamdjursägare. Viltskadecenters uppdrag bör vid- gas till att omfatta även renskötselområdet. bör ges ett utökat ansvar för informationsspridning. Arbetet bör utföras i samarbete med Viltskadecenter. Samiskt informationscentrum, , har sannolikt en viktig roll i detta sam- manhang. Utredningen föreslår att landets informationscentrum för rov- djur genom uppdrag bör svara för att ta fram lättillgänglig, fantasi- eggande och saklig information för barn och ungdomar i olika skolstadier. För att långsiktigt få acceptans för rovdjuren och rovdjurspolitiken är det viktigt att nå barn och ungdomar med information och stimulera till självständiga elevarbeten kring de stora rovdjuren. Informationen från informationscentrum ska vara allsidig och formellt oberoende från myndigheter. Behovet av informationscentrum är sannolikt störst i områden med fasta rovdjursstammar. finns rovdjurscentrum i och i . Liknande anläggningar saknas helt i norra . Enligt utredningens är det önskvärt med ett informationscentrum som fokuserar på rovdjuren i de stora nationalparkerna, i fjäll och de fjällnära områdena och renskötselområdet. Utredningen föreslår därför att ett informationscentrum inrättas i . En sam- lokalisering skulle med fördel kunna ske med den befintliga verk- samheten vid Ájtte, Svenskt fjäll- och samemuseum i . Resursskäl talar för en arbetsfördelning och samverkan mellan olika informationscentrum för att t.ex. undvika dubbelarbete i pro- duktion av grundläggande information. Utveckling av informa- tionsmaterial kan med fördel samordnas eller vara gemensam, lik- som webbsidor och pedagogisk inriktning. När det gäller webb- produktion bör informationscentret i enligt utredningen ha en ledande roll. Centret är starkt engagerat inom området och har dokumenterat gott resultat med bred förankring hos andra organi- sationer som är engagerade och verksamma inom rovdjursområdet. Rovdjurscentrum i utgör därför också ett potentiellt nav i en sådan samverkan. Det är viktigt att informationscentrum har en allsidig och opar- tisk hållning i rovdjursfrågorna och att informationen alltid grun- das på fakta och vetenskaplig korrekthet. Det var en viktig erfaren- het från utredningens besök vid Informationscentrum för varg i , . För att information ska uppfattas som trovärdig är det lämpligt att olika intressegrupper finns knutna till verksamheten och används som referensgrupper till verksamheten. Rovdjurscentrum i har ett rådgivande organ med representanter från flera ide- ella och intresseorganisationer knutet till ledningen. nationella databas , som är ett operativt instrument i rovdjursförvaltningen, bör utvecklas med en publik del som är öppen för allmänhet och media. Utred- ningen redovisar förslag till utveckling av Rovdjursforum i kapitlet om en framtida rovdjursförvaltning. Den publika delen av Rovdjursforum ska tillgodose behovet av detaljerade fakta och upplysningar om rovdjursbestånd, antal för- yngringar, områden för föryngringar samt t.ex. fällda rovdjur. Den publika delen av databasen ska efter förebild från den norska Rov- viltportalen kunna ge konkreta svar på många av de detaljerade faktauppgifter som efterfrågas av de många människor som är engagerade i och berörda av rovdjursfrågorna. 19.4.2Framtida finansiering av informationsarbetet Utredningens förslag: Ett årligt utrymme på 8 milj. kr bör avsät- tas för grundfinansiering av tre informationscentrum ur anslaget för biologisk mångfald. Anslaget föreslås ersätta de 4 milj. kr som anvisats som projektmedel genom anslag från . Fördelningen av medlen bör ske genom be- slut av . Utredningen konstaterar att informationscentrum har en viktig framtida roll att fylla. En allsidig, saklig och stimulerande informa- tion om rovdjuren och rovdjurspolitiken utgör ett centralt inslag i förankringen av rovdjurspolitiken. Det kan också bidra till att skapa en bättre förståelse för de stora rovdjuren och även medverka till att reducera omfattningen av illegal verksamhet inom rovdjursområdet. Behovet av resurser för informations- och kommunikationsarbetet är därför av flera skäl betydande. Resurser som finns avsatta för informationsinsatser tenderar ibland att användas för andra behov. finansierats av medel för biologisk mångfald tenderar att kosta mycket i administration och arbetsinsatser vid ansökan etc. i för- hållande till de medel som senare eventuellt betalas ut. Utredningen anser det därför angeläget att de tre informations- centrum som utredningen beskriver, tillförsäkras vissa basresurser för att skapa en säkrare grund för verksamheten. Genom att ta vara på synergieffekter med samlokaliserad verksamhet som djurparker och t.ex. Ajtte, Svenskt fjäll- och samemuseum, kan både admi- nistrativa kostnader och lokalkostnader begränsas. Ett grundstöd till tre handläggande tjänster vid varje informationscentrum skulle möjliggöra en säkrare grund för verksamheten och ge basförut- sättningar för att varje centrum också kan söka och få del av pro- jektmedel för information inom rovdjursområdet. Dessa kan finnas tillgängliga såväl nationellt som bl.a. på det europeiska nivån. Den roll för informationscentrum som utredningen beskriver är en angelägenhet för det offentliga, dvs. staten, att stödja ekono- miskt även om samfinansiering med användare och sponsorer bör välkomnas, så länge respektive informationscenters oberoende upprätthålls. Utredningen föreslår att ett årligt anslag på anvisas för grundfinansiering av tre informationscentra ur anslaget för biologisk mångfald. Anslaget föreslås ersätta de 4 miljoner kro- nor som anvisats som projektmedel genom anslag från . Fördelningen av medlen bör ske genom beslut av . 20Jakt som metod för beståndsbeskattning Jakt har sedan urminnes tider varit en del av människors vardag. Ursprungligen var jakt en förutsättning för överlevnad, den avkas- tade kött och inälvsmat, hudar, horn m.m. Människorna konkurre- rade med de stora rovdjuren om bytesdjuren. Utvecklingen av bl.a. nya vapen och fångstmetoder ledde till att rovdjuren begränsades starkt för att förbättra säkerheten för bl.a. tamboskap och för att underlätta den egna jakten. Staten uppmuntrade detta synsätt långt in på . Statliga skottpengar på varg betalades t.ex. ut så sent som på 1960- talet. Förföljelsen ledde till att de stora rovdjuren var nära utrot- ning. är förutsättningarna annorlunda. Människan är inte bero- ende av de vilda bytesdjuren för sin överlevnad. utgör dock viltkött ett viktigt inslag i många familjers kosthållning. Jak- ten som var grunden för människans kolonisation av har övergått till att vara en fritidssysselsättning. Jakt präglar dock fortfarande stora delar av landsbygden genom att många är direkt eller indirekt involverade i jakt. finns även en framväxande näringsverksamhet med jakt som bas. Jakten är ett sätt att förvalta viltbestånden. De stora rovdjuren är fredade men licensjakt kan för rovdjur med gynnsam bevarande- status som björn vara en nödvändig metod för att förvalta rovdjurs- stammen. Rätt balanserad kan den bidra till legitimitet hos allmän- heten såväl för rovdjuren som för rovdjursförvaltningen. Den jakt som bedrivs i är strikt reglerad på natio- nell nivå. Grunden för svensk jaktlagstiftning är att allt vilt är fre- dat. Den jakt som är tillåten är alltså undantag från grundregeln. Jakten kan delas in i tre grupper, skyddsjakt, licensjakt och allmän Jakt som metod för beståndsbeskattning Eventuella problem och skador som jaktbart vilt förorsakar skall i första hand regleras genom jakt. Av den anledningen betalas endast ersättning ut från det allmänna för skador som orsakas av fredat vilt, dvs. arter som ej har allmän jakttid. Skyddsjakt innebär att djur som på ett eller annat sätt orsakar skada eller problem får fällas antingen via generella skyddsjakts- bestämmelser i lagstiftningen eller genom särskilda beslut från myndighet. Licensjakt innebär en särskild tilldelning för jakt under en fast- ställd tid. Rättigheterna är oftast fördelade på geografiska områden. Den som har jakträtt inom det avgränsade området kan jaga och fälla det antal djur som tilldelningen medger. När tilldelningen är förbrukad eller tiden är utgången upphör jakten. Allmän jakt innebär att alla som har jakträtt får jaga på den mark jakträtten avser . Jakt kan hålla rovdjursstammarna på nivåer som inte leder till oacceptabel påverkan på bytesdjur eller på tamdjur eller i övrigt oacceptabla förhållanden i relationen människa rovdjur. Det finns ett samband mellan antalet stora rovdjur och de skador de kan förorsaka. Detta samband är dock inte linjärt. Den svenska björn- stammen har ökat utan att skadefrekvensen ökat i motsvarande grad. Om de naturliga bytesdjuren minskar kan ska- debilden för tamdjur öka utan att rovdjuren ökar och tvärtom. Reglerande jakt minskar också påverkan på bytesdjuren, vilket har betydelse för jakten bl.a. på rådjur och älg. De skador som rovdjur kan förorsaka människor på olika håll i världen kan ofta kopplas till rabies eller oskygga individer. Stora rovdjur kan utgöra en risk inte bara för tamdjur utan även för människor. De flesta dödsfall till följd av rovdjursangrepp rappor- teras från delar av världen med stor befolkning och där människor och rovdjur delar på livsutrymme. I många sådana fall är dessutom de naturliga bytesdjuren starkt decimerade. Rovdjur som förlorar sin skygghet för människor är potentiellt farligare än de som undviker kontakt med människor. Välreglerad jakt kan vara ett sätt att upprätthålla rovdjurs skygghet för männi- skor (Linnell & 2002). Rovdjur som har benägenhet att söka upp områden med mänskligt boende blir dessutom, om jaktmöjlig- heter finns, lättare föremål för jakt och avskjutning från populatio- nen. Jakt bidrar till att människor själva lokalt kan påverka sin situa- tion i områden, där man delar livsutrymme med de stora rovdjuren. Jakt som metod för beståndsbeskattning Det ökar acceptansen för rovdjursförvaltningen. Människor som känner att man har få möjligheter att påverka sin egen lokala miljö tenderar att bli mera negativa till nya företeelser än människor som ges större påverkansmöjlighet. Rovdjurens återetablering och rådande rovdjurspolitik har gett alltför begränsat utrymme åt regional förvaltning och lokal påverkan. En större delaktighet i rovdjursförvaltningen, inklusive medverkan i inventeringar och möjligheter att delta i jakt på populationer med gynnsam bevaran- destatus bidrar enligt utredningen till att öka toleransen. Bred enighet råder om ambitionen att bevara traditionella kul- turyttringar även i områden med stora rovdjur. För många männi- skor är jakt en fråga om livskvalitet, viktig i valet mellan att leva i glesbygd eller i en urban miljö. Det gäller inte specifikt jakten på rovdjur utan framförallt på djur som även är rovdjurens bytesdjur som rådjur, älg m.fl. arter. Eftersom jaktintresse också finns i miljöer, bidrar jakten även till att öka och upprätthålla kontakter mellan miljöer och landsbygdsmiljön. Jakt som ett inslag i beståndsförvaltningen av de stora rovdjuren kan påverka det hot som rovdjuren kan utgöra mot en traditionell livsstil och därigenom påverka landsbygdens utveckling i stort. Renskötsel och fäbodbruk är exempel på näringsverksamhet med långa kulturtraditioner som samhället satsar resurser på att bevara. En målsättning måste vara att begränsa den konflikt som kan finnas mellan de stora rovdjurens och människors livsmiljöer. Toleransen bland markägare, renskötare och jägare ökar om rovdjuren kan ses som jaktbara arter eller om de kan ge inkomst- möjligheter. Rovdjursjakt är för många något nytt och exklusivt. Jakten på björn är ett exempel på en jaktform som bidragit till att öka toleransen och acceptansen för en relativt stor björnstam. En alltför stark rovdjurskoncentration kan i princip endast minskas genom jakt. Lokalt kan det samlade rovdjurstrycket bli oacceptabelt högt. Jakt bidrar till att förvalta en rovdjursart till förmån för att öka utrymmet för övriga rovdjur och bytesdjur, lik- som för att minska risken för skador på tamdjur. Rovdjurens etablering i nya områden kan underlättas genom jakt som denna kan bidra till att reducera rovdjursstam- marnas tillväxt i kärnområden. Det gäller t.ex. för björn där jakt i kärnområden kan medföra en ökad spridning, medan jakt i ytter- områden i viss utsträckning kan begränsa spridningen av stammen. När större rovdjur etablerar sig i nya områden uppstår ofta kon- flikter med andra intressen. En långsam tillvänjning till ökande Jakt som metod för beståndsbeskattning lokala bestånd är att föredra före snabb tillväxt till höga tätheter. Jakt kan vara ett medel för att bromsa tillväxttakten som den redan från början bidrar till att ge lokalsamhället delaktighet i den praktiska förvaltningen. Så har uppbyggnaden av den svenska björnstammen gått till med förhållande- vis få konflikter. Jakt som bedrivs legalt kan bidra till att minska den illegala jak- ten. Den ökade tilldelningen av jaktkvoter för björn har medverkat till att den illegala jakten har minskat betydligt, särskilt markant i björnens södra utbredningsområde. Liknande erfarenheter har man i av legal jakt på järv. Norska myndigheter anger att den illegala jakten på järv är försumbar . gör utredningen bedömningen att ungefär lika många järvar skjuts illegalt i som legalt fälls i . De stora rovdjuren är ofta symbolarter för naturvården. När rov- djursstammarna når en numerär som gör att de behöver en årlig beskattning, kan det initialt vara svårt att förklara att de åter kan jagas. Att stammarna nått tillräckligt stora bestånd för att medge reglerad jakt bör dock ses som en framgång för naturvården, efter- som jakten förutsätter att bestånden nått nivåer som garanterar deras långsiktiga överlevnad. Jakt kan underlätta arbetet med att bevara biologisk mångfald. De stora rovdjuren har en viktig roll i ekosystemet. De är en del av den biologiska mångfalden. Rovdjurspolitiken kan dock inte isole- ras från annan viktig naturvård. Rovdjursetablering kan ibland motverka bevarandet av andra arter som har stor betydelse för den biologiska mångfalden. Det gäller bl.a. i fäbodbruket. Rovdjurens närvaro kan försvåra arbetet med att hålla liv i utrotningshotade tamdjursraser liksom av sällsynta växtarter på betesängar som hålls öppna genom fäbodbruket.