sou · GVB326 · 2008-01-01 00:00:00 — Slutbehandlingen av tvisten skall ske i ett muntligt rättsmöte. Rättsmötet skall kunna genomföras än en vanlig hu- vudförhandling. Rätten måste därför aktivt styra parterna så att de koncentrerar sig till det väsentliga. Bevisning upptas och genomgås endast i den omfattning som anses nödvändig efter en intresseav- vägning mellan rättssäkerhetsaspekter och processekonomiska 1TP PT Ot.prp.nr. 51 s. 199. Förenklade förfaranden i andra länder Parterna kan med rättens samtycke i stället för muntlig behandling avtala om att rätten skall avgöra målet efter enbart skriftlig behandling. Dom skall meddelas senast efter slutbehandlingen. Reglerna om hur domen skall utfärdas är förenklade i förhållande till vad som gäller i den ordinära processen. Domen skall innehålla en kort beskrivning av vad saken gäller och vilka parternas stånd- punkter är. Det skall även framgå vilken omständighet som ligger till grund för de rättsregler som tillämpas. Däremot behöver domen inte innehålla någon längre redogörelse för bevisvärderingen. Det föreskrivs i lagen att en tvist som handläggs enligt reglerna om småkravsprocess skall vara avgjord . Fristen är inte förenad med några sanktioner eller rättsverkningar men anses ändå viktig för att visa vilken målsättning rätten skall ha vid plane- ringen av tvistens handläggning. Den ordinära civilprocessen i är relativt formbun- den. Parterna måste företrädas av juridiska ombud och argumenta- tionen sker i huvudsak skriftligen. I rättssalen är parterna ofta inte själva närvarande utan de representeras av sina ombud. I genom- snitt tar det att få ett avgörande i första instans och processen är ofta kostsam för parterna. Kort geding (ungefär snabb rättegång på svenska) är en form av förenklad summarisk behandling av civila rättstvister. Förfarandet är egentligen avsett för brådskande tvister och avgörandet är endast preliminärt. Den enskilde domaren har emellertid ett stort ut- rymme att acceptera att handlägga även andra mål enligt förfaran- det. Kort geding har därmed i praktiken kommit att bli ett alterna- tivt förfarande för prövning av tvistemål. Formellt sett krävs att det finns ett brådskande intresse som står på spel för att ett tvistemål skall kunna prövas i kort geding. Det skall också efter en avvägning mellan båda parternas intressen be- dömas som motiverat att målet avgörs genom kort geding. Förfa- randets summariska karaktär gör att inte alla mål lämpar sig för be- Förenklade förfaranden i andra länder handling i kort geding. Domaren kan till exempel vägra att pröva ett mål i kort geding om käranden inte visar tillräcklig grund för sitt anspråk eller om saken är för komplicerad och kräver omfat- tande utredning eller bevisning. Även det förhållandet att det finns risk för att svaranden skulle lida skada genom förfarandet kan leda till att domaren vägrar att behandla målet i kort geding. I praktiken har den enskilde domaren stort utrymme att tillåta prövning enligt kort geding. Kravet på att målet skall vara av bråds- kande karaktär tillämpas således inte särskilt strikt. Endast ett fåtal domare vägrar att behandla mål enligt kort geding på grund av att målet inte anses vara brådskande. Domaren har också möjlighet att i domen formellt sett vägra prövning på grund av att anspråket inte kan anses brådskande, men i domskälen ändå uttala sig om hur han eller hon hade bedömt saken om den hade varit brådskande. Processen inleds genom att käranden, som måste vara företrädd av ett juridiskt ombud, ger in en stämningsansökan till valfri un- derinstans. De vanliga forumreglerna behöver inte iakttas. Av an- sökningen skall framgå varför tvisten är av brådskande karaktär. Rätten bestämmer sedan ett datum för muntlig förhandling, vanli- gen . Det åligger därefter käranden att med hjälp av en delgivningsman delge svaranden stämningsansökningen med uppgift om när förhandlingen hålls. Svaranden skall inställa sig personligen och får, men behöver inte, företrädas av juridiskt om- bud. Svaranden kan också framställa genkäromål. Om det sker måste även svaranden företrädas av ett juridiskt ombud. Tiden för den muntliga förhandlingen är begränsad, ofta till . Om parterna begär det kan avsättas. Ombuden känner till denna tidsbegränsning och är i allmänhet duktiga på att anpassa processföringen efter tidsramen. Vid förhandlingen får ombuden tillfälle att närmare redogöra för sina respektive stånd- punkter. Domaren ställer också frågor till parterna. Vidare under- söker domaren om det finns möjlighet för parterna att förlikas. Förfarandet är informellt och flexibelt till sin karaktär. Till formen liknar förhandlingen en svensk muntlig förberedelse. Ofta hålls förhandlingarna i särskilda rättssalar där samtliga närvarande sitter runt ett ovalt sammanträdesbord, i syfte att skapa en mer informell atmosfär. Det finns få fasta regler som styr förfarandet. I princip tillåts endast skriftlig bevisning. Om parterna har vittnen med sig kan domaren dock gå med på att höra dessa. Domaren är inte heller bunden av strikta bevisregler. Han eller hon kan i stället väga par- ternas intressen och basera avgörandet på en skälighetsbedömning. Förenklade förfaranden i andra länder I praktiken grundas avgörandet dock oftast på en juridisk bedöm- ning av tvisten. I många fall avslutas den muntliga förhandlingen genom att parterna kommer överens. Om parterna inte kommer överens avgör rätten målet genom en dom. Domen ges direkt efter förhandlingen eller inom . Domskälen kan ges mer kort- fattat än i den ordinära processen. Om svaranden uteblir från för- handlingen dömer rätten i allmänhet till kärandens förmån utan att saken prövas. För denna situation gäller samma regler som vid det ordinära förfarandet. Enligt dessa får rätten bifalla talan om den inte är otillbörlig eller ogrundad. Ursprungligen avgjordes alla mål i kort geding av presidenten för underrätten. är det inte så eftersom presidenterna har fått alltmer administrativa uppgifter. gäller dock att rätten i kort geding alltid består av en erfaren och kunnig domare. Rättens avgörande i kort geding kan överklagas. Processen i andra instans är dock inte lika snabb och därför förekommer det inte särskilt ofta att parterna överklagar. Avgörandet i första in- stans kan vidare göras verkställbart om rätten tillåter det. I praktiken sker detta regelmässigt. Eftersom avgörandet är avsett att vara preliminärt utgör det inte heller hinder mot att in- leda en ordinär process angående samma sak. Det är också möjligt att inleda en ny kort geding angående samma sak. Avgörandet får således inte rättskraft. Om tvisten fortsätter till ordinärt förfarande är rätten inte bunden av de ställningstaganden som gjorts i det tidi- gare förfarandet. Leder den ordinära processen till ett annat domslut än det preliminära, kan den vinnande parten i den slutliga processen kräva skadestånd för den skada han lidit genom att in- ledningsvis ha behövt rätta sig efter ett felaktigt preliminärt beslut. Inledande av kort geding används ofta som ett påtryckningsme- del mot svaranden för att få denne att prestera. Ungefär en tredje- del av alla mål återkallas innan de når fram till ett avgörande. I un- gefär en femtedel av fallen avslutas den muntliga förhandlingen med att parterna kommer överens. Detta innebär att det endast är ungefär hälften av alla mål som inleds enligt kort geding som av- görs genom beslut av rätten. Den ursprungliga tanken med kort geding var att en brådskande tvist först skulle prövas enligt detta förfarande, för att den berätti- gade parten snabbt skulle få till stånd ett verkställbart preliminärt förhandsavgörande. Tvisten skulle därefter prövas mer noggrant i ett ordinärt förfarande. Förfarandet avsågs alltså att utgöra ett komplement till den ordinära rättsprocessen. I realiteten är det Förenklade förfaranden i andra länder dock endast i av fallen som en ordinär process inleds efter att tvisten har behandlats i kort geding. Detta betyder att kort ge- ding och den ordinära processen har kommit att bli två olika mo- deller av civilprocessen. Det preliminära avgörandet som ges efter en kort geding innebär i praktiken ofta att tvisten slutligt avgörs och avgörandet är verkställbart. Genom förfarandet får parterna på ett snabbt och billigt sätt en domares preliminära be- dömning av tvisten. Det tar sällan från proces- sens inledning att få till stånd ett avgörande i kort geding. Möjligheten att få ersättning för rättegångskostnader är starkt begränsad. Ersättningens storlek är beroende av tvisteföremålets värde och kan aldrig bli högre än . I och har en stor reform av civilprocessen genomförts. Reformen bygger på rapporten to som utarbetades av . De nya reglerna, Civil Procedure Rules (CPR), trädde 1999. Det övergripande syftet med reformen var att möjliggöra för domstolarna att hantera målen rättvist, till lägre kostnad, och . Några av re- formerna beskrivs i det följande. Ett syfte med reformen är att tvister i möjligaste mån skall avgöras utanför domstol. Det ställs därför krav på parterna att kommuni- cera med varandra och utbyta information innan talan väcks. Tan- ken är att detta skall underlätta för parterna att förlikas på ett tidigt stadium. I fall där förlikning inte nås förväntas det tidiga informa- tionsutbytet leda till att en kommande process kan handläggas snabbare mer effektivt. För vissa typer av tvister har det utfärdats särskilda pre-action protocols där det närmare anges vilka åtgärder parterna bör vidta innan talan väcks. Även i tvister där något pre-action protokoll inte är tillämpligt ställs krav på att parterna utbyter information och kommunicerar med varandra innan talan väcks. Den procedur som skall följas får anpassas efter omständigheterna men skall normalt ske genom att parterna utbyter skrifter där deras inställning tydlig- Förenklade förfaranden i andra länder görs samt där skriftlig bevisning bifogas. Därefter skall parterna föra seriösa förlikningsförhandlingar. Om en part inte har följt de förprocessuella kraven kan han eller hon åläggas att helt eller delvis betala rättegångskostnaderna. Par- ten kan också berövas rätten till ränta på sitt anspråk. Är det sva- randen som har underlåtit att följa kraven kan han eller hon åläggas att betala högre ränta än vad som annars skulle ha varit fallet. 9.4.2Olika förfaranden (tracks) beroende på tvisteföremålets värde Den nya civilprocesslagen bygger på tanken att handläggningen av en tvist skall stå i proportion till tvisteföremålets värde, tvistens betydelse och komplexitet samt parternas ekonomiska situation. Tvistemålen behandlas därför enligt tre olika förfaranden (tracks). Valet av förfarande baseras i första hand på tvisteföremålets värde. Även andra förhållanden, såsom t.ex. sakens komplexitet, omfatt- ningen av den muntliga bevisning som åberopas och parternas in- ställning till frågan kan beaktas. Förfarandena kan i korthet beskri- vas enligt följande: I small claims track behandlas tvister som gäller (). Förfarandet är snabbt och informellt och de vanliga bevisreglerna behöver inte iakttas. Domstolen får enligt CPR 27.8 (1) adopt any method of proceeding at a hearing that it considers to be fair. Om parterna samtycker till det kan avgörandet ske efter en enbart skriftlig handläggning. Möjligheten att överklaga är starkt begränsad. Fast track behandlar tvister som rör mer än men . Förfarandet är formellt och vanliga bevis- regler gäller. Huvudförhandling skall hållas och får inte ta i anspråk. Multi-track är avsedd för tvister som rör mer än . Även andra mål som inte lämpar sig för något av de andra förfaran- dena kan behandlas i en multi-track. När det gäller tidsfrister är handläggningen flexibel och anpassas efter tvistens omfattning och komplexitet. Huvudförhandlingen är formell och vanliga bevisreg- ler gäller. Förenklade förfaranden i andra länder var processen i och i princip helt partsstyrd och domstolen hade små möjligheter att påskynda processen. En viktig del av reformen var att överföra ansvaret för målets hand- läggning till domstolen. Domstolen har numera en skyldighet att driva processen mer aktivt. Det sägs uttryckligen i lagtexten att domstolen skall uppmuntra parterna att samarbeta med varandra under förfa- randet identifiera tvistefrågorna i ett tidigt skede snabbt besluta vilka tvistefrågor som behöver utredas fullstän- digt och vilka som kan behandlas mer summariskt besluta i vilken ordning tvistefrågorna skall lösas uppmuntra parterna att använda sig av alternativ tvistlösning hjälpa parterna att helt eller delvis förlikas upprätta tidplaner för målets handläggning i varje moment av processen överväga om fördelarna med det motiverar de kostnader som är förenade med momentet hantera så många frågor som möjligt gemensamt handlägga målet så att parterna inte behöver närvara vid rätten ge parterna direktiv för att säkerställa förfarandets snabbhet och effektivitet. När svaromålet har kommit in skickar domstolen ut ett formulär, allocation questionnaire, till samtliga parter. Parterna skall inom besvara frågorna i formuläret. Några av de uppgifter som skall anges är om parten vill försöka nå en förlikning om parterna har utbytt information eller handlingar inför pro- cessen i syfte att underlätta förlikningsförhandlingar vilken muntlig bevisning som åberopas vilken track parten anser är lämplig för tvisten uppskattad tid för huvudförhandling de kostnader som uppstått och som förväntas uppstå. Domstolen beslutar därefter vilken track som skall anvisas för målet. Om parterna har meddelat att de vill genomgå medling eller om domstolen finner medling lämpligt kan målet vilandeförklaras i Förenklade förfaranden i andra länder en månad eller annan lämplig tid, innan beslut om anvisad track fattas. Domstolen har möjlighet att på ett tidigt stadium avvisa grunder eller invändningar som framstår som orimliga eller som utgör missbruk av processordningen. Domstolen kan också ålägga en part som gör sig skyldig till processförsummelser ett strängare ansvar för rättegångskostnaderna. Om en part utan godtagbar anledning underlåter att rätta sig ef- ter en regel, ett direktiv från domstolen eller ett pre-action proto- koll kan domstolen ålägga parten att deponera en summa pengar vid domstolen. Depositionen utgör säkerhet för den eventuella be- talningsskyldighet som parten kan komma att åläggas motparten i processen. Domstolen kan ålägga parterna att utbyta s.k. witness statements, dvs. skriftliga berättelser som är undertecknade av den person som parten vill åberopa som vittne. Detta sker regelmässigt. Genom vittnesberättelserna får parterna en mer detaljerad insyn i varandras bevissituation, vilket underlättar bl.a. för möjligheterna att nå en förlikning. Vid en huvudförhandling skall vittnet höras muntligen om inte domstolen bestämmer något annat. Vittnesberättelsen ut- gör dock den huvudsakliga bevisningen, dvs. vittnesförhöret vid huvudförhandlingen sker huvudsakligen i kompletterande syfte eller för att motparten skall få en möjlighet att ställa motfrågor. Vid förhöret får inga andra omständigheter än de som omfattas av vittnesberättelsen behandlas om inte domstolen finner att det finns skäl att tillåta det. Att föra civilprocess i är mycket dyrt och tar . Flera alternativa tvistlösningsmetoder har vuxit fram i syfte att få till stånd snabbare och billigare avgöranden. De alternativa tvistlös- ningsmetoderna syftar i många fall även till att få parterna att komma överens. I vissa domstolar ingår alternativa tvistlösnings- metoder som en obligatorisk del av tvistemålsprocessen. Parterna kan begära att få använda sig av en viss metod men det är domsto- Förenklade förfaranden i andra länder len som avgör vilken metod som skall användas. I andra domstolar ingår alternativa tvistlösningsmetoder som ett frivilligt moment i processen. Några av de vanligaste metoderna skall i korthet beskri- vas i det följande. Den vanligaste metoden, mediation (medling), har stora likheter med den nordiska rättsmedlingen och beskrivs inte närmare här. Court arbitration är en form av skiljeförfarande. Skiljemannen ut- ses av parterna eller från rättens urval av skiljemän. Skiljemannen är jurist och tjänstgör mot ringa eller ingen betalning. I vissa fall kan det utses en skiljenämnd bestående av tre skiljemän. Skiljeman- nen/nämnden avgör tvisten på rent rättslig grund utifrån handling- arna i målet och vad som framkommer under ett relativt kort muntligt sammanträde där båda parter får lägga fram sin sak. Avgö- randet är inte bindande för parterna. Om parterna inte accepterar avgörandet måste de inom en viss tidsfrist begära trial de novo. Tvisten prövas då av domstolen som om skiljeförfarandet aldrig hade ägt rum. Om trial de novo inte begärs gäller skiljedomen som en vanlig dom, som dock inte kan överklagas. Vid early neutral evaluation () får parterna i ett tidigt skede av processen presentera sin sak summariskt inför en neutral expert, vanligen en advokat som har erfarenhet på det område tvisten rör. Experten hjälper parterna att klargöra sina ståndpunkter och kan också peka på styrkor och svagheter i parternas argumentation. Ex- perten ger därefter uttryck för sin värdering av saken. Experten kan också hjälpa parterna att enas om ett upplägg för målets fortsatta handläggning och, om parterna samtycker till det, medla för att få parterna att komma överens. Syftet med är dels att få parterna att kommunicera bättre på ett tidigt stadium av processen, dels att de skall få bättre insikt i saken sett från den andre partens synvin- kel. Förenklade förfaranden i andra länder Summary jury trial är en slags förenklad och summarisk huvudför- handling och används i mål som är klara för huvudförhandling. Parterna får lägga fram sin sak summariskt och bevisföringen är starkt förenklad. Vittnen hörs normalt inte. I stället refererar om- buden i sina anföranden till vad vittnena har sagt. Det kan ibland även vara tillåtet att t.ex. spela upp ett videoband av ett vittnesför- hör. Efter förhandlingen avkunnar juryn ett avgörande som inte är bindande för parterna. Jurymedlemmarna får normalt inte i förväg kännedom om att deras avgörande inte kommer att bli bindande. När parterna har fått avgörandet för de förlikningsförhandlingar, där juryns avgörande tjänar som utgångspunkt. Parterna kan också i förväg komma överens om att acceptera juryns avgörande. 10Överväganden angående ett alternativt tvistemålsförfarande Utredningens överväganden: Förfarandet bör uppfylla godtag- bara krav på förutsägbarhet, rättssäkerhet och kvalitet. Enligt 1 kap. 8 § regeringsformen finns för rättskipningen dom- stolar och för den offentliga förvaltningen statliga och kommunala förvaltningsmyndigheter. Någon definition av begreppet rättskip- ning finns inte i regeringsformen. Viss ledning kan hämtas i 11 kap. 3 § regeringsformen enligt vilken rättstvist mellan enskilda inte utan stöd i lag får avgöras av annan myndighet än domstol. Vidare sägs i 11 kap. 4 § regeringsformen att Om domstolarnas rättskip- ningsuppgifter, om huvuddragen av deras organisation och om rättegången föreskrives i lag. domarutredning beskrev innebörden av begreppet rättskipning så som det används i på följande sätt: att objektivt och opartiskt avgöra rättsliga tvister mellan enskilda intressen eller mellan ett enskilt intresse och ett allmänt intresse samt att döma i brottmål och i mål som rör allvar- liga inskränkningar eller eljest ingrepp i den enskildes personliga frihet eller integritet.TPF1FPT Bestämmelserna i regeringsformen kan inte tolkas motsatsvis på det sättet att de innebär att domstolarna inte får eller skall syssla med annat än rättskipning. Rättskipning måste dock anses vara domstolarnas mest centrala uppgift. 1TP PT SOU 1994:99 s. 38 f. Överväganden angående ett alternativt tvistemålsförfarande 10.1.2Rätten till domstolsprövning enligt Det är en grundläggande rättighet att tvistefrågor och anklagelser för brott skall kunna prövas av domstol. För att fylla sitt syfte måste domstolsprövningen vara så utformad att den inrymmer till- fredsställande rättssäkerhetsgarantier. Artikel 6 i Europakonven- tionen om de mänskliga rättigheterna reglerar rätten till domstols- prövning och en rättssäker process. Den första punkten i artikeln har enligt den svenska översättningen följande lydelse: Var och en skall, vid prövningen av hans civila rättigheter och skyldig- heter eller av en anklagelse mot honom för brott, vara berättigad till en rättvis och offentlig förhandling inom skälig tid och inför en oav- hängig och opartisk domstol, som upprättats enligt lag. Domen skall avkunnas offentligt, men pressen och allmänheten får utestängas från förhandlingen eller en del därav av hänsyn till den allmänna moralen, den allmänna ordningen eller den nationella säkerheten i ett demokra- tiskt samhälle, eller då minderårigas intressen eller skyddet för parter- nas privatliv så kräver eller, i den mån domstolen finner det strängt nödvändigt, under särskilda omständigheter när offentlighet skulle skada rättvisans intresse. Artikel 6.1 är bl.a. tillämplig på förfaranden som gäller tvist om nå- gons civila rättigheter eller skyldigheter. Sådana tvister måste enligt artikel 6.1 kunna prövas i ett domstolsförfarande som tillgodoser följande krav:TPF2FPT a)Domstolen skall vara oberoende och opartisk. b)Domstolen skall ha inrättats enligt lag. c)Förfarandet skall vara korrekt och rättvist mot den enskilde. d)Förfarandet skall i allmänhet vara muntligt och offentligt, men undantag härifrån får göras i vissa fall. e)Domstolsprövningen skall ske inom skälig tid. f)Domen skall avkunnas offentligt. Rätten till en rättvis rättegång, eller vad som under punkt c) be- skrivs som att förfarandet skall vara korrekt och rättvist mot den enskilde, inrymmer många olika delar. Det är inte möjligt att ge en fullständig bild av begreppets innebörd. En rättvis civilprocess skall emellertid innehålla följande förfarandegarantier: a)Rätt att bli hörd av domstolen. Denna rättighet innebär att en part skall få tillfälle att framföra vad han eller hon har att säga 2TP PT Sammanställningen är hämtad ur , Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, s. 131. Överväganden angående ett alternativt tvistemålsförfarande till stöd för sin sak och försöka övertyga domstolen om att hans eller hennes ståndpunkt är välgrundad. b)Principen om parternas likställdhet (equality of arms). Parterna skall vara likställda i processen och proceduren får inte gynna den ene på den andres bekostnad. c)Principen om ett kontradiktoriskt förfarande. Denna princip sammanhänger med principen om parternas likställdhet. Den syftar till att garantera att båda parter får kännedom om allt material i processen och att de får tillfälle att framföra sina syn- punkter på detta material. d)Rätt att förhöra vittnen och andra. Båda parter skall ha möjlighet att åberopa bevisning till stöd för sin sak och parterna skall också ha möjlighet att angripa den muntliga bevisning som motparten åberopar. Detta förutsätter i princip att parterna får tillfälle att ställa frågor till vittnen och andra personer som hörs muntligt. e)Krav på en processordning. Rättegången måste följa mer eller mindre strikta procedurregler och parterna måste veta vilka procedurregler som är tillämpliga. De formella krav som upp- ställs måste vara tillräckligt tydliga för att parterna, i vart fall med juridisk hjälp, skall kunna veta vad de har att hålla sig till. f)Krav på domskäl. Det måste finnas domskäl som gör det klart för parterna att domstolen tagit ställning till deras yrkanden och invändningar. g)Möjlighet till verkställighet. En lagakraftvunnen dom skall inte kunna ändras utom i de undantagsfall då det föreligger res- ningsskäl eller liknande. För att den slutliga domen skall ha ett reellt värde krävs också att den kan verksställas. h)Rättegång inom skälig tid. Frågan om vad som är skälig tid för avgörande av ett mål är beroende av hur komplicerat målet är, hur parterna har agerat under förfarandet och hur domstolen har handlagt målet.