sou · GVB382 · 2008-01-01 00:00:00 — Besök och eventuella omhänder- taganden av handlingar eller annat måste genomföras så att de i minsta möjliga mån påverkar verksamheten och får inte medföra risk att de insatser som ges påverkas negativt. För att inspektionen ska medföra så lite olägenheter som möjligt är det väsentligt att kan få upplysningar om var handlingar finns eller information om hur rutiner fungerar. Den vars verksamhet inspekteras är därför skyldig att lämna den hjälp som behövs vid inspektionen. Förslaget behandlas i avsnitt 19.7. Vid inspektion enligt 5 § får biträde från polismyndighet användas. Polisens bistånd ska avse de åtgärder som avses i 5 §, dvs. hjälp att få tillträde till lokaler och tillfälligt omhänderta handlingar och annat material som rör verksamheten. Förslaget behandlas i avsnitt 19.7. Förslaget behandlas i avsnitt 19.7. Bestämmelsen ger Social- styrelsen möjlighet att vidta åtgärder om det föreligger missför- hållanden som har betydelse för enskildas möjligheter att få de insatser de har rätt till. Sådana missförhållanden kan t.ex. utgöras av bristande trygghet vid demensboenden, att personal saknar kun- skap om dokumentation och handläggning m.m. I de allra flesta fall bör eventuella missförhållanden kunna rättas till efter påpekanden från tillsynsmyndigheten där en dialog förs med ansvariga för verk- samheten. Om missförhållandena är sådana att de har betydelse för enskildas möjligheter att få de insatser de har rätt till och tillsyns- myndigheten inte kommer till rätta med problemen på annat sätt får myndigheten förelägga den som svarar för verksamheten att rätta till missförhållandet. I föreläggandet får vite sättas ut. I föreläggandet ska ange de åtgärder som kom- munen eller det enskilda rättssubjektet måste vidta för att rätta till missförhållandet. Om missförhållandet inte rättas till kan begära att vitet döms ut i enlighet med regleringen i lagen (1985:206) om viten. Om föreläggandet inte följs och ett eventuellt vite inte haft någon effekt kan när det är fråga om pågående verk- samhet förbjuda fortsatt verksamhet om missförhållandet är allvar- Om missförhållandet i stället skulle ha avsett den omständig- heten att viss verksamhet saknas är det inte möjligt att förbjuda fortsatt verksamhet. får om sådana fall skulle upp- komma överväga andra möjligheter att påverka en kommun att fullgöra de åligganden som anges i socialtjänstlagen. Utökad information till berörda politiker, påpekande till regeringen m.m. kan i ett sådant fall vara olika vägar för att vinna rättelse. I sista stycket klargörs att tillsynsmyndigheten inte ska utfärda föreläggande avseende sådana förhållanden som kan bli föremål för beslut om bistånd. I sådana fall har den enskilde möjlighet att över- klaga ett beslut till förvaltningsdomstol. I paragrafen ges möjlighet att förbjuda fortsatt verksamhet inom utan att ett föreläggande har utfär- dats. För att denna möjlighet ska kunna användas krävs att de missförhållanden som föreligger är så allvarliga att de innebär fara för enskildas liv, hälsa eller personliga säkerhet i övrigt. Såväl fysisk som mental hälsa och säkerhet avses. Bestämmelsen är avsedd att användas när fråga är om så allvarliga missförhållanden att de inte kan åtgärdas eller om det klart framgår att den som är ansvarig för verksamheten inte har för avsikt att åtgärda dem med den skynd- samhet som kan anses tillfredsställande. Förslaget behandlas i avsnitt 19.7. får tills vidare helt eller delvis förbjuda verksamhet om sannolika skäl föreligger för att verksamheten helt eller delvis kommer att förbjudas enligt 7 eller 8 § och ett sådant beslut inte kan avvaktas. Enligt andra stycket gäller ett interimistiskt beslut . ska normalt sett kunna slutföra sin utredning för att slutligt kunna ta ställning till om verksamheten ska förbjudas eller den som bedriver verk- samheten kunnat åtgärda missförhållandena. Om det föreligger synnerliga skäl ska dock tiden för det interimistiska beslutet kunna förlängas . Synnerliga skäl kan vara att den som bedriver verksamheten gjort troligt att missförhållandena ska avhjälpas men att det av t.ex. praktiska skäl kan se först efter den första . Förslaget behandlas i avsnitt 19.7. Bestämmelsen motsvarar tidigare 13 kap. 7 § vilken trädde ikraft . Motiven till bestämmelsen finns i prop. 2006/07:37 där tillsynsmyndigheten gavs möjlighet att förbjuda fortsatt verk- samhet om skyldigheterna i fråga om registerkontroll inte iakttas och underlåtenheten är av allvarligt slag. Underlåtenheten kan vara av allvarligt slag t.ex. om den upprepas trots påpekande för den som svarar för verksamheten. Om underlåtenheten ändå kan bedömas som ursäktlig bör dock inte förbjuda fort- satt verksamhet. Detta kan t.ex. vara fallet då ett HVB räknat fel på någon enstaka dag då det haft för avsikt att återanställa någon som arbetat i verksamheten mindre än . Bestäm- melsen gäller dock inte vissa statligt bedrivna HVB vilka inte omfattas om lagen (2007:171) om registerkontroll av personal vid sådana hem för vård eller boende som tar emot barn. Bestämmelsens tillämpningsområde utvidgas till att gälla inom hela (dvs. , sådan enskild verk- samhet som kräver tillstånd, sådan verksamhet som kommunen överlämnat till enskild att utföra samt annan enskild verksamhet som kommunen upphandlat tjänster från för att fullgöra skyldig- heter enligt socialtjänstlagen) och även inom den verksamhet som bedrivs vid Statens institutionsstyrelses institutioner. Förslaget behandlas i avsnitt 19.8. Alla som är verksamma inom social- tjänsten får ett personligt ansvar att vaka över att enskilda som kommer i kontakt med får vård, stöd och omsorg av god kvalitet och lever under trygga förhållanden. Bestämmelsen avser all verksamhet som sker i enlighet med socialtjänstlagen, såle- des även t.ex. individ- och familjeomsorg samt verksamhet vid Sta- tens institutionsstyrelses institutioner. När det gäller missför- hållanden inom Statens institutionsstyrelses verksamhet ska anmä- lan göras till myndighetens ledning. För att det klart ska framgå att skyldigheten gäller vid alla åtgärder som rör enskildas kontakter med anges som tidigare särskilt att den även gäller för den som handlägger ärenden enligt lagen. Ändringen är föranledd av att övertar tillsynsuppgifter. Det ankommer på att ange hur sådana ärenden ska fördelas inom myndigheten, regionalt eller centralt. I bestämmelsen straffsanktioneras den anmälningsskyldighet som införs i 7 kap. 1 § när det gäller sådan och landstings- verksamhet som i enskild regi är tillståndspliktig. Det krävs uppsåt för att brott ska anses föreligga. Förslaget behandlas i avsnitt 19.4.3. Förslaget behandlas i avsnitt 19.9. Den tidigare bestämmelsen med bemyndigande att meddela föreskrifter inom området för insatser för äldre personer och personer med funktionshinder i 5 kap. 12 § upphävs och ersätts av ett sådant bemyndigande som gäller inom hela . Regeringen, eller den myndighet som reger- ingen bestämmer, bemyndigas att meddela sådana föreskrifter som behövs till skydd för enskildas liv, personliga säkerhet eller hälsa när det gäller ärenden och insatser som rör enskilda inom hela soci- altjänsten. Förslagen om ikraftträdande och övergångsbestämmelser behandlas i avsnitt 22.2. 23.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade Med anledning av förslaget om att ska överta de uppgifter som har när det gäller tillsyn och till- stånd byts ut mot i 23 b §, 23 c §, 27 § och 28 c §. Förslaget behandlas i avsnitt 19.9. I bestämmelsen ges regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, ett utökat bemyn- digande att meddela föreskrifter. Sådana föreskrifter som behövs till skydd för enskildas liv, personliga säkerhet eller hälsa får med- delas när det gäller alla insatser enligt 9 § LSS. I första stycket har ändrats till med hänsyn till att myndigheten ska ta över tillståndsgivningen. I tredje stycket finns den anmälningsplikt för verksamhet som behandlas i avsnitt 19.4.3. För att tillsynsmyndigheten ska ha vet- skap om de tillsynsobjekt som finns åläggs kommuner och lands- ting att anmäla viss verksamhet som de driver eller har överlämnat till enskild att driva. Den verksamhet som avses är sådan som när den drivs i enskild regi kräver tillstånd. Bestämmelsen är ändrad med hänsyn till att övertar tillsynsansvar. I paragrafen definieras nu vad som avses med tillsyn enligt LSS. Förslaget behandlas i avsnitt 19.5. Bestämmelsen motsvarar 13 kap. 2 § ovan. Bestämmelsen är ny och motsvarar 13 kap. 3 § socialtjänstlagen ovan. Bestämmelsen är ny och motsvarar 13 kap. 4 § socialtjänstlagen ovan. Bestämmelsen är ny och motsvarar 13 kap. 5 § socialtjänstlagen ovan. Bestämmelsen är ny och motsvarar 13 kap. 6 § socialtjänstlagen ovan. Bestämmelsen är ny och motsvarar 13 kap. 7 § socialtjänstlagen ovan. Bestämmelsen är ny och motsvarar 13 kap. 8 § socialtjänstlagen ovan. Bestämmelsen är ny och motsvarar 13 kap. 9 § socialtjänstlagen ovan. I paragrafen straffsanktioneras den anmälningsskyldighet som införs i 23 § när det gäller sådan och landstings- verksamhet som i enskild regi är tillståndspliktig. Det krävs uppsåt för att brott ska anses föreligga. Förslaget behandlas i avsnitt 19.4.3. Förslagen om ikraftträdande och övergångsbestämmelser behandlas i avsnitt 22.2. 23.3Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:52) om särskilda bestämmelser om vård av unga Ändringen är föranledd av att inte längre ska ha några tillsynsuppgifter inom . 23.4Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:531) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område Paragrafen är ny och i den definieras vad som avses med tillsyn enligt LYHS. Förslaget behandlas i avsnitt 19.5. Tillsyn är sådan granskning som innebär att tillsynsmyndigheten kontrollerar att verksamheter uppfyller de krav som framgår av lagstiftningen, dvs. enligt lag, förordning och föreskrift. Det är också klart angivet att sådan granskning även ska omfatta de målbestämmelser som lag- stiftningen innehåller. Även sådana villkor som meddelats i enlighet med lagstiftningen ska utgöra utgångspunkt för tillsyns- myndighetens kontroll. Bestämmelsen är ny och motsvarar 13 kap. 3 § socialtjänstlagen ovan. 23.5Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:1656) om patientnämndsverksamhet m.m. Lagen ges en ny rubrik för att det av den ska framgå att nämnder- nas verksamhet även ska omfatta . I en ny fjärde punkt framgår att nämndens verksamhet ska omfatta all verksamhet enligt socialtjänstlagen (2001:453) och lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade som bedrivs av kommuner och landsting eller enligt avtal med kommu- ner och landsting. Förslaget behandlas i avsnitt 19.2. De tillägg som gjorts avser det utökade uppdraget för nämnderna avseende socialtjänst och verksamhet enligt LSS. I punkten fyra anges att nämnden ska rapportera iakttagelser och avvikelser av betydelse för brukarna till ansvariga inom , dvs. soci- alnämnden och de tjänstemän som har ett ansvar för verksamheten. Ändringen anknyter till nämndens utökade uppdrag. 23.6Förslaget till lag om ändring i lagen (2007:171) om registerkontroll av personal vid sådana hem för vård eller boende som tar emot barn En justering har gjorts av paragrafnummer där 13 kap. 7 § social- tjänstlagen (2001:453) har ändrats till 13 kap. 10 § socialtjänstlagen (2001:453). 23.7Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) Ändringen är föranledd av det utökade uppdraget för patient- nämnderna avseende socialtjänst och verksamhet enligt LSS. 23.8Förslaget till lag om ändring i lagen (2003:192) om gemensam nämnd inom vård- och omsorgsområdet Den föreslagna ändringen beror på förslaget om att lagen (1998:1656) om patientnämndsverksamhet m.m. ska ges en ny rubrik. 23.9Förslaget till förordning om ändring i socialtjänstförordningen (2001:937) Med anledning av förslaget om att ska överta de uppgifter som har när det gäller tillsyn och till- stånd byts ut mot i 1 kap. 2 §, 3 kap. 11 § och 4 kap. 1–4 §§. Ändringarna beror på det förändrade tillsynsansvaret när det gäller enskild verksamhet inom som övergår från social- nämnd och länsstyrelse till . Paragrafen är ny och innehåller det intervall med vilket hem för vård eller boende som tar emot barn och unga ska inspekteras av . Regleringen motsvarar föreskrifter om löpande tillsyn av hem för vård eller boende (SOSFS 2003:20 (S)) men innebär ett ökat krav på inspektion. Enligt bestämmelsen ska inspektion av verksamheten ske minst och en av inspektionerna ska vara oanmäld. Förslaget behandlas i avsnitt 19.13.3. Ändringen föranleds av det förändrade tillsynsansvaret över social- tjänsten där övertar de uppgifter som ålegat läns- styrelsen. Förslaget behandlas i avsnitt 19.9. I bestämmelsen införs ett utökat bemyndigande för att meddela föreskrifter. föreskrifter ska kunna meddelas när det gäller alla insatser enligt socialtjänstlagen som riktar sig till enskilda. En förutsättning är dock att de är till skydd för enskildas liv, personliga säkerhet eller hälsa. 23.10Förslaget till förordning om ändring i förordningen (1993:1090) om stöd och service till vissa funktionshindrade Med anledning av förslaget om att ska överta de uppgifter som har när det gäller tillsyn och till- stånd byts ut mot i 7–9 §§ och 11 §. Ändringen är föranledd av att övertar de tillsyns- uppgifter som tidigare åvilat och den eller de nämnder som fullmäktige utsett. Paragrafen är ny och innehåller det intervall med vilket hem för vård eller boende som tar emot barn och unga ska inspekteras av . Enligt bestämmelsen ska inspektion av verksam- heten ske minst och en av inspektionerna ska vara oanmäld. Förslaget behandlas i avsnitt 19.13. Med anledning av det utökade bemyndigandet för regeringen i 13 § LSS görs här motsvarande ändring för att skapa en överens- stämmelse mellan regeringens och bemyndigande. 23.11Förslaget till förordning om ändring i förordningen (1996:570) med instruktion för Förslaget behandlas i avsnitt 19.10.5 och 19.13.1. Av tillägget fram- går att myndigheten har ett ansvar för att integrera ett jämställd- hets- och barnperspektiv i tillsynsarbetet. 23.12Förslaget till förordning om ändring i förordningen (1996:610) med instruktion för Ändringen hänför sig till att ska ha tillsyn över verksamheten vid Statens institutionsstyrelses institutioner. För- slaget behandlas i avsnitt 19.3. Särskilt yttrande av experten Utredningen har gjort ett bra arbete. Jag delar utredningens över- väganden och förslag på de flesta punkterna, särskilt i fråga om den önskade samordningen av tillsynen över och hälso- och sjukvården. Jag är säker på att detta kommer att medföra en väsentligt mer allsidig och slagkraftig tillsyn. Jag är också övertygad om att förslaget om som huvud- man för den sammanslagna tillsynsorganisationen är det bästa och mest naturliga alternativet. är ju för båda områdena socialtjänst och hälso- och sjukvård och erbjuder därmed den bästa miljön; inte bara för att snabbt komma igång med integrationsprocessen utan även på som en stark garant för kontinuitet och utveckling av ämnesområdeskompetensen. Jag vänder mig därför emot utred- ningens argumentation för en senare utbrytning av tillsynen från , dels därför att det ter sig irrationellt att redan innan det första steget genomförts börja tala om vad som ska ske senare och dels därför att det helt enkelt saknas evidens för att den tänkta slutliga organisationsmodellen skulle vara den mest ändamålsenliga. Det har vare sig i utredningsarbetet eller på annat håll gjorts gällande att den ordning med en sammanhållen organisation som representerar på bl.a. hälso- och sjukvårdsområdet, missbrukats till skada för tillsynsobjekten eller på annat sätt med- verkat till olämplig påverkan. Det tycks alltså vara på rent princi- grunder som utredningen föreslår en framtida ombildning till en ny tillsynsmyndighet och man lutar sig här emot bl.a. uttalanden av . Skälet sägs vara att det bör finnas en tydlig gränslinje mellan kunskapsstyrning, normering och tillsyn och att en sådan åtskillnad skulle ge störst tydlighet och oberoende och därmed legitimitet åt tillsynsarbetet. Jag ifrågasätter denna slutsats, som möjligen är teoretiskt renlärig men där all praktisk erfarenhet säger att det förhåller sig precis tvärtom. Det finns nämligen starka samband mellan kanske främst tillsyn och normering, men också mellan tillsyn och kunskapsstyrning. Frågan uppstår då hur arbetet ska kunna koordineras och sam- ordnas vid en eventuell brytning och fördelning av uppgifterna mellan en ny tillsynsmyndighet och rest-socialstyrelsen. Jag har svårt att tro att utredningsförslaget om ett i myndigheternas instruktioner framtvingat formellt samråd ska kunna fungera frik- tionsfritt. kanaliseras de regionala tillsynsenheternas erfaren- heter från fältet på ett mycket enkelt sätt in i det centrala verkets mer övergripande arbete. Det gäller kunskap om inom vilka områ- den normering behövs för att uppnå lagstiftningens mål och kun- skap om effekterna av befintlig normering, normeringens tillämp- barhet och behovet av revideringar. Det finns också risk för att normeringsarbetet kommer att ta och att det blir mer komplicerat att ta fram föreskrifter vid en eventuell organisations- delning. På motsvarande sätt finns synergier när det gäller tillsyn och kun-skapsstyrning, där resultat från tillsynen identifierar områden inom hälso- och sjukvården där kunskapsutveckling är nödvändig. Denna frågeställning blir särskilt tydlig inom smittskydds- området, som präglas av snabba förändringar och nya problem- ställningar som gör det svårt att etablera ett stadigt och detaljrikt regelverk som kan användas i tillsynen. Vid en nationell risk- situation måste det finnas enkla beslutsvägar och en aktiv tillsyns- verksamhet som med stöd av föreskrifter, allmänna råd och natio- nella handlingsprogram snabbt kan göra både bedömningar över vilka åtgärder som måste vidtas, följa upp att detta sker och med- verka till snabba justeringar i befintliga regler och rekommen- dationer. Smittskyddsområdet är också ett exempel på att kretsen av personer med expertis är så liten i att det vore olyckligt att två fristående myndigheter konkurrerar om samma kompetens. Samma sak kan även gälla vissa andra expertområden, bl.a. de områden som redan nu regleras i EG-direktiv (blod- och vävnads- säkerhet m.m.) där det finns en nära koppling mellan normering, tillståndsgivning och tillsyn. Det är förstås inte bara tillsynen som berikar normeringsarbetet och kun-skapsstyrningen utan erfarenhetsutbytet går även i den andra riktningen. Medverkan i eller nära kontakt med grundarbetet vid t.ex. framtagandet av nya föreskrifter eller nationella riktlinjer ger tillsynen djupare förståelse för de aktuella frågeområdena, som sedan kommer själva tillsynsarbetet till godo. Jag anser sammanfattningsvis att den sociala tillsynen sam- ordnas och integreras med samt att nuvarande ord- ning med tillsyn, normering och kunskapsstyrning under samma myndighet, men med rollerna fördelade på olika avdelningar, ger bäst förutsättningar för effektiva och samlade statliga kontakter med landsting, kommuner och privata aktörer. kors- befruktas hela verksamheten internt på myndigheten. Det behöver kanske inte sägas att det i ett medborgarperspektiv naturligtvis är enklast och tydligast att ha med en enda – redan välkänd – myndighet att göra. Särskilt yttrande av experten Utredaren föreslår att tillsynen inom hälso- och sjukvården och förs samman till en myndighet och integreras såväl organisatoriskt som i det operativa tillsynsarbetet. Som ett första Steg föreslås att länsstyrelsernas tillsyns- och tillståndsverksamhet inom sammanförs och inordnas i regionala tillsynsenheter för hälso- och sjukvård. Till skillnad från utredaren anser jag att det skulle vara till nackdel för tillsynen att inordna länsstyrelsernas sociala enheter i Social- styrelsen. Tillsynsobjekten kan ibland vara de samma men angrepps- sätten olika. Den sociala tillsynen riktas mot den politiska nivån i kommuerna medan den medicinska vanligtvis riktas mot legiti- merad personal. Dessa olika perspektiv har inte tillräckligt beaktats i utredningen. Att samverkan sker i tillsynen är både positivt och angeläget. Länsstyrelserna har utvecklat sam- arbetet och tillsynen mot ett mer metodiskt och enhetligt arbets- sätt. Exempel på nya uppgifter är att följa upp ej verkställda beslut där gemensamma handläggningsrutiner tagits fram. Länsstyrelserna har beslutat att anställa en projektledare för att ytterligare samordna och utvecka den sociala tillsynen. Samarbetet med regionala medicinska enheter har utvecklats på ett mycket positivt sätt, inte minst inom äldreomsorgen. I förslaget lyfts länsstyrelsernas brister och svagheter fram på ett till sina delar okritiskt sätt. Eftersom utredaren föreslår att den sociala tillsynen initialt inordnas i den medicinska tillsynen borde denna ha granskats mera ingående utifrån metoder och resultat. Utredarens förslag om ett första Steg innebär också i praktiken att den sociala tillsynen kan komma att underordnas den medi- cinska. Den medicinska tillsynen grundar sina bedömningar med utgångspunkt i ett naturvetenskapligt synsätt och den sociala till- synen grundar sina bedömningar utifrån beteendevetenskap. Det innebär att vägarna att komma fram till en bedömning utifrån vetenskap och beprövad erfarenhet kan vara olika, dock behöver ingen vara felaktig utan kan i stället komplettera varandra. Den naturvetenskapliga forskningen använder sig främst av kvantitativa mätmetoder medan den beteendevetenskapliga också använder kvalitativa mätmetoder. Kvalitativa bedömningar grundar sig ofta på intervjuer och observationer, metoder som är mycket viktiga inslag i den sociala tillsynen. Tillsyn över socialt behandlingsarbete kan skilja sig från tillsyn över medicinska insatser. Exempelvis kan det vara lättare att behandla benbrott på liknande sätt än att stan- dardisera behandlingen av drogmissbrukare med deras komplexa problematik. Om den sociala tillsynen skall kunna utvecklas måste det ske utifrån de förutsättningar som gäller för socialt arbete. Det innebär att de kvalitativa arbetsmetoderna behöver förbättras och utvecklas. Det är inte sannolikt att en sådan utveckling kan komma att ske vid ett samgående med den medicinska tillsynen som så uttalat domineras av ett naturvetenskapligt synsätt. I slutbetänkande, SOU 2007:10, lyfts läns- styrelsernas roll som framtida samordnare av den regionala till- synen upp. Tillsynen markeras där som en regional fråga. Den sociala tillsynen på länsstyrelserna anknyter i ett vidare sammanhang i en tvärsektoriell miljö med koppling till exempelvis hållbar utveckling, diskriminerings-, jämställdhets-, samhälls- byggnads- och krisberedskapsfrågor. Detta viktiga förhållande för- svinner med utredarens förslag. En styrka i länsstyrelsernas tillsyn är att den kan beakta många olika aspekter. Andra utredningar diskuterar alternativ till att effektivisera och förtydliga samhällsorganens ansvar. Detta kommer sannolika att innebära en annan geografi än vad som gäller . Att då skapa en provisorisk förändring avseende den sociala tillsynen med allt vad det innebär i kostnader i olika avseenden kan inte vara till gagn för tillsynsarbetet. Länsstyrelserna har en närhet till till- synsobjekten som är viktig då tillsyn ändå ytterst handlar om att i dialog medverka till förbättringar och förändringar. En bättre pro- visorisk lösning av en integration mellan social tillsyn och hälso- och sjukvårdstillsyn borde vara att inordna tillsynen över den kommunala hälso- och sjukvården inom i länsstyrelserna. Särskilt yttrande av experterna och Utredningen föreslår att anmälningsskyldigheten enligt utökas till att omfatta hela . Denna utökade anmälnings- skyldighet får konsekvenser i form av kostnader för implementering av de nya bestämmelserna. Utredningen har i sin konsekvensanalys inte beaktat de ekonomiska konsekvenserna av den utökade anmälningsskyldigheten.