sou · GWB330 · 2008-03-20 00:00:00 — Delar av detta åtagande låg underförstått i tilldelningen av resurser till specifika områden, medan andra delar förväntades utföras på eget initiativ. I regleringsbrevet uttrycks detta så, att VR ska redovisa gränssnitt inom och mellan områden som har identifierats och understötts samt omfattningen av stödet. har, förutom de redovisningar som gjorts i årsredovisningarna, på egen hand genomfört en generell värdering av sina insatser kring tvärvetenskap. I en rapport för- fattad av medarbetare vid VR:s analysavdelning hävdas att rådet väl fyllt denna funktion och att en stor del av VR-finansierade forskare betraktar sig som tvärvetenskapliga i sitt arbetssätt. Rapporten belyser dock inte frågan om VR:s stödformer verkligen befrämjar tvärvetenskap. Tvärvetenskapliga aktiviteter förutsätter vanligen långa tidsperioder och stora ekonomiska åtaganden; utredningen finner få exempel på sådana initiativ. avsatte dock styrelsen en pott på 9 miljoner för projekt som karakteriseras som genusorienterade eller med tvärvetenskap- lig inriktning och med hög risk. Denna pott fördelades efter en grannlaga procedur, som involverade nomineringar från bered- ningsgrupperna, prioriteringar inom ämnesråden och beslut på generaldirektörsnivå. Initiativet avslutades dock redan efter första året, med hänvisning till resultaten i rapporten om tvärvetenskap och för att underlätta och minska beredningsarbetet (VR:s års- redovisning 2006). Denna typ av initiativ ger därför intryck av symbolhandling snarare än genomtänkt handling. Ett tvärvetenskapligt område där VR har agerat är genusveten- skap, med av regeringen öronmärkta medel på . VR inrättade också en så kallad genusforskningskommitté för att hantera detta stöd. Det särskilda stödet gick inledningsvis till forskning med hälsoinriktning, kring teori och metod samt inom det rättsvetenskapliga området. för- delades medel med genusprofil istället via ämnesråden medan genuskommittén fick en utbildande, samordnande och uppföljande roll. Dock gjordes 2006 en specifik utlysning med inriktning mot genusvetenskapliga miljöer. VR:s hantering av genusforskningen är påfallande varierande över tiden och genusforskningskommittén har, sin strategiska uppgift till trots, proaktiv och policyskapande enligt instruktionen, spelat en undanskymd roll inom VRTPF3FPT. Trots att genusforskningen starkt lyfts fram i propositioner och i regleringsbrev, har kon- sistensen i VR:s engagemang därför inte varit påfallande. Snarare ger de tillgängliga utvärderingarna intrycket av en dragkamp, mellan å ena sidan genuskommittén, med sina bestämda kategorier för vad som ska betraktas som genusforskning, och ämnesråden, som agerar i relativ självständighet i förhållande till genuskom- mitténs instruktioner. Mång- och tvärvetenskap kan också åstadkommas genom nya kombinationer inom och mellan ämnesrådens insatsområden. Regeringen påpekade (prop. 2000/01:3, s. 45) att borde instruera ämnesråden att samverka kring stödet av särskilt viktiga kunskapsområden. I stödet till sådana områden kunde också samverkan med andra finansiärer, inklusive forskningsstiftelserna, ingå. Det är notabelt att regeringen lyfte fram behovet av sam- verkan mellan olika – statliga men också icke-statliga – finansiärer för att öka samspelet mellan grundforskning, tillämpad forskning och utvecklingsarbete. Det finns några exempel på hur Veten- skapsrådet, genom samordning av egna resurser eller genom samverkan med andra finansiärer, har understött förnyelse och utveckling av sådana gränsöverskridande områden. 3TP PT i forskningsansökningar inom utbildningsvetenskap, VR rapport 2007:08, i projektansökningar inom medicin, VR rapport 2007:01, Gender research project applications in the humanities and social sciences, VR rapport 2006:19. de tidigare omnämnda tvärvetenskapliga och riskorienterade medlen, som dock utgör en starkt begränsad del av Vetenskaps- rådets samlade finansiering. Mellan VR och andra finansiärer finns några exempel på samordning. Det tydligaste exemplet är medi- cinsk teknik, där satsningen från VR (i samverkan med och ) föregicks av en internationell utvärdering av områdets ställning. Det finns dock exempel på motsatsen, initiativ där inte medverkat, exempel- vis Swedish Brain , eller har spelat en blott undanskymd roll, till exempel kring barns hälsa. Det finns med största säkerhet många områden som skulle kunna vara lämpliga för större program i samverkan mellan Veten- skapsrådet och andra finansiärer, där ett grundforskningsinriktat stöd från VR kunde kombineras med stöd till tillämpningar från andra finansiärer (och omvänt). Överlag ställer sig utredningen, mot bakgrund av erfarenheterna så här långt, tveksam till Veten- skapsrådets beredskap att hantera större och gränsöverskridande områden och satsningar. Rådets förmåga att identifiera och förankra större insatsområden har varit begränsad. Utred- ningen menar att borde ha tagit på sig en väsent- ligt tydligare roll vad gäller identifiering och stöd av strategiska tvärvetenskapliga insatser. Till listan över förväntade mål och effekter av det nya rådet hörde inte minst en generell kvalitetshöjning av svensk forskning. Veten- skapsrådet skulle ha ett särskilt ansvar för att tillse att svensk forskning höll hög kvalitet ur ett internationellt perspektiv. Ett medel för att uppnå detta var att den svenska forskningens kvalitet skulle utvärderas ur ett internationellt perspektiv. Utredningen konstaterar att ett tiotal mer omfattande och ämnesorienterade utvärderingar genomförts, en del initierade före VR:s inrättande (meteorologi, materialfysik, kvartärgeologi, bioteknik, allergi och astma, statsvetenskap, didaktik, utbildningsvetenskap med inrikt- ning mot genus, kultur och värderingar, kemiteknik, växtfysiologi, teoretisk kemi). Några av dem tar ett bredare grepp och diskuterar ämnenas utveckling och deras vetenskapliga miljöers utveckling, medan flertalet utvärderar enskilda projekt. Antalet utvärderingar är få, deras struktur varierar och deras informativa värde är av olika Helt skilt från dessa utvärderingar har rådet genomfört en mängd studier av det svenska forskningssystemets utveckling med avseende på publiceringar, citeringar och resurser. Dessa arbeten har ett informativt värde, men bidrar inte nämnvärt till en för- bättrad förståelse av det svenska forskningssystemets utveckling och framtidsutsikter. De tycks inte heller, mer än undantagsvis, ha fått någon större inverkan på det inre arbetet inom Vetenskaps- rådet. Det är anmärkningsvärt att utvärderingar och analyser genomförts frikopplat från varandra. En mer sammanhållen form för utvärderingar och uppföljningar hade varit mer produktiv. En rullande planering av områdesutvärderingar hade också varit värdefull. Till analysbehovet kan också räknas studier av nya områden och gränsytor mellan forskningsfält. Ämnesråden – i centrum eller som undantag? som regeringen framhöll många av de gemensamma utmaningar som olika delar stod inför, under- ströks också att arbetssätt främst skulle vara responsivt. Finansieringen skulle främst fördelas efter forskarinitie- rade projekt – man aviserade rentav att ramen för forskarinitierade projekt borde öka (prop. 2000/01:3, s. 100). Redan från starten fanns det med andra ord inbyggda motsättningar mellan målen för rådet. Den bärande delen kom därför i allt väsentligt att utgöras av ämnesråden. Dessa kunde också snabbt sätta igång sin verksamhet, eftersom upparbetade rutiner och arbetsformer redan fanns. Ett ämnesråd var dock nykonstruerat (ämnesrådet för naturvetenskap och teknikvetenskap) och i det fallet fordrades betydande möda och energi för att harmoniera olika finansieringsmodeller (TFR med sina ramprogram, NFR med projekt). Utbildningsvetenskap var helt nytt och fick därför utveckla sina egna specifika rutiner (se nedan). Den wigzellska utredningen förordade starkt att ämnesrådens tilldelning skulle bestämmas av regeringen, inte av Vetenskaps- rådets styrelse, för att på så sätt undvika diskussioner om omför- delningar mellan olika vetenskapliga fält. Regeringen följde senare detta förslag. Som en effekt av detta fick ämnesråden en stark ställning inom och en betydande självständighet att utforma sina rutiner; en stor variation i sättet att utforma beredning, prioritering, bedömning, utvärdering och uppföljning följde därav. Verksamheten blev också relativt frikopplad från den analysverksamhet som organiseras centralt på . Interaktionen mellan ledamöter i ämnesråden och styrelsen är svag, vilket leder till att informationsöverföringen fungerar haltande och, vilket kanske är allvarligare, till bristande samhörighet på den övergripande myndighetsnivån. Projektstöd var den etablerade och dominerande formen för forskningsstöd inom de gamla råden. Projektdominansen har fort- satt inom . Inom för naturvetenskap och teknikvetenskap blev den huvudsakliga stödformen projekt och i normalfallet beviljades hälften av det sökta beloppet. nyttjade internationella bedömare i granskningsarbetet, ämnesutvärderingar genomfördes regelbundet (med fokus på utvärdering av enskilda projekt) och en procedur för omfördelning mellan beredningsgrupperna sjösattes . för medicin beviljade också huvudsakligen projekt, där ambitionen i praktiken blev att finansiera en begränsad del av forskargruppernas verksamhet. Först i och med anslags- omgång har anslagsnivån höjts rejält och betraktar sig nu som en viktigare, i vissa fall kanske också dominerande, finansiär för medicinska forskargrupper i landet. Beredningsarbetet inom medicinområdet sker huvudsakligen inom beredningsgrupp- erna, delvis baserat i publiceringsutvärderingar, och med en viss representation för ledamöter som inte verkar i . Några ämnesutvärderingar har inte genomförts. har inga direkta mekanismer för omfördelning mellan områden. 2007 genomfördes dock en större omläggning av beredningsarbetet, där sjukdomsgrupper och -mekanismer blev in- delningsgrund för beredningsgrupperna snarare än ämnesområden. för humaniora och samhällsvetenskap (ÄHS) har också fördelat medel främst via projekt. ÄHS finansierar vanligen projekt på en relativt hög nivå av totalt ansökt belopp men finansierar sällan projekt för mer än en treårsomgång. ÄHS har genomfört en ämnesutvärdering (initierad av före VR:s tillkomst). Rådet utvecklade efterhand en procedur för omfördelning mellan beredningsgrupper. Ämnesråden arbetar sinsemellan ganska olika, och utvecklas också i litet olika riktning. I praktiken finns mycket av kunskapen och förändringskraften inom beredningsorganisationen, där dock uppmärksamheten – naturligt nog – främst riktas mot frågor om projektbedömning, snarare än om utvecklingen inom hela kun- skapsfält. Den senare uppgiften förefaller dessutom mer naturligt ligga på ämnesråden. Denna höggradiga ansvarsdecentralisering kan också förefalla naturlig med tanke på breda mandat, eftersom ingen nivå förmår överblicka hela det veten- skapliga fältet på alla dess olika nivåer. Just denna bredd försvårar dock möjligheterna för centralt – styrelse och ledning – att styra verksamheten inom ämnesråden, i de fall det kan vara påkallat. På samma sätt försvårar den ämnesrådens styrning av beredningsarbetet. En av de stora bristerna i dagens organisation, också efter omorganiseringen 2008, är avsaknaden av mekanismer för att strukturera om verksamheten efter förändrade behov och villkor. drar helt enkelt inte någon större nytta av att hela det vetenskapliga panoramat finns företrätt inom rådet, utan i praktiken återfaller mycket av arbetet till traditionella och ämnesbestämda former. syns agera kraft- fullt och samstämt. Rådet förblir framförallt liktydigt med sina delar och har endast i begränsad utsträckning lyckats att dra nytta av den samlade organisationen. Ämnesrådens betydelse demonstrerades också av att de fick hantera de i propositionen specialdestinerade medlen till Veten- skapsrådet. Dessa medel fördelades via ämnesråden och i form av toppade projekt. Inriktningen mot att stödja programområden blev snarare en förstärkning av projektfinansieringen. En tolkning av detta är att VR – och ämnesråden – har väl utvecklade rutiner för att bedöma projekt men saknar erfarenhet av, och kanske också vilja att, hantera programutlysningar som kräver programråd, dialog med ansökare, utveckling av nätverk med mera. Därför har projektformen tagit överhanden som finansieringsmetod, men utan att analyseras med avseende på någon definierad effekt eller analys av den uppnådda effekten. Ämnesrådens ställning är stark inom . Sam- tidigt har ämnesråden förändrat och förädlat sin roll ganska väsentligt under historia. Det är till exempel uppenbart att jävsfrågan hanteras med större omsorg än i det gamla rådssystemet. Graden av omprioriteringar har också ökat och beredningsgruppsstrukturen har reformerats, främst inom det medicinska ämnesrådet. Ämnesrådens position och legitimitet, liksom deras roll i det internationella forskningsfinansiella sam- arbetet, förefaller obrutet stark. Eventuella förändringar i Veten- skapsrådets organisation bör primärt vara inriktade mot att stärka samarbetet mellan ämnesområden och mot att öka graden av precision och kraft i VR:s insatser. Om organisationsförändringar istället marginaliserar ämnesråden är den dubbla tanken bakom (kvalitet och förnyelse) i fara, eftersom ämnes- rådens kompetens och erfarenhet är nödvändiga både för legiti- miteten utåt och för samverkan inåt inom myndigheten. Starka forskningsmiljöer – från skepsis till omfamning Ett av de områden som inbegreps i diskussionen om kraftsamling och prioritering och utökat samspel med universitet och högskolor var starka forskningsmiljöer. Uppgiften dryftades, i något vaga termer, forskningsproposition: Centers of excellence är ett sätt att stödja uppkomsten av starka forskningsmiljöer och samverkan mellan olika forskare i landet och internationellt. [---]. Regeringen anser således att i samråd med andra berörda bör pröva denna möjlighet inom utvalda forskningsområden. 2000/01:3, s. 46) uttryckte tveksamhet till centrumsatsningar. I den rapport som presenterade – baserat på ett utred- ningsuppdrag som regeringen gav till rådet 2003 – framhöll rådet att sådana stödformer var svåra att utvärdera och att större satsningar främst borde riktas till enskilda forskargrupper, i linje med de rambidrag som TFR tidigare meddelat (i storleksordningen 3–). argumentation byggde på att forskarna själva orienterade sig mot nätverkssam- arbeten och utbyten och material, metoder, resurser med mera, varför större, samlade centra inte var nödvändiga för att åstad- komma kraftsamling. var utrymmet begränsat i den tidiga fasen av VR, eftersom inga direkta medel anvisats till uppgiften och eftersom VR valde att förmedla stöd till olika prioriterade områden via projektfinansiering. Det föll således på ämnesråden att hantera denna uppgift inom ramen för befintliga resurser. Ett exempel är när 26 excellenta forskare identifierades utlysnings- omgång. Alla beredningsgrupper fick utse sitt bästa projekt, som erhöll i årlig tilläggsfinansiering. benämndes därefter excellenta forskare, men det var i praktiken högt rankade projekt som belönades. Ämnesråden provade därefter olika vägar att också stimulera forskningsmiljöer. ÄHS införde ett stöd till framstående forskare, i syftet att bereda de främsta forskarna inom ett område tid för koncentrerade insatser. Det är dock oklart på vilket sätt detta gagnade uppbyggnaden av en vetenskaplig miljö eftersom stödet gick till en enskild forskare för att bereda honom eller henne samlad tid för forskning . ÄNT meddelade rambidrag med en betydligt större omfattning än vanliga projekt- bidrag. Också medicin tilldelade vissa topprankade projekt extra hög finansiering, dock endast undantagsvis . I och med bidragsomgång har nivån justerats uppåt, men även ligger anslag till ledande forskare på runt . Det var först som VR på allvar utvecklade en form för långsiktigt stöd till miljöer snarare än till enskilda projekt. Motiven utvecklades i den forskningsstrategi som rådet tog fram 2003. Rådet gjorde då på eget initiativ, och parallellt med andra forsk- ningsfinansiärer, en bred utlysning till alla områden riktad mot miljöer snarare än projekt. Tio forskningsmiljöer erhöll då stöd på . Fördelningen skedde över hela ansvarsområde, utan öronmärkta medel till något område. Denna hantering gav ett svagt utfall för HS-om- rådet, sannolikt därför att traditionen att arbeta i större miljöer ofta saknas där. Denna utlysning kan betraktas som en testballong. Forsknings- propositionen 2005 sköt framför allt in sig på roll som finansiär av starka forskningsmiljöer. Regeringen betonade att stödet främst skulle gå till miljöer som höll högsta inter- nationella klass, värderat i bedömningar av internationella experter, men också att innovativa och nyskapande miljöer skulle stödjas. föll satsningen ut i så kallade Linnéstöden och Berzeliicentra. Beslutsproceduren skulle omfatta en noggrann prövning av de potentiella miljöernas förutsättningar. En för- ändring i förhållande till omgång var att medlen fördelades och hanterades i ämnesspecifika kommittéer, med tillägg för en kategori av övrig forskning där tvärvetenskapliga konstellationer bereddes av en ämnesövergripande grupp. Det är ännu för tidigt att yttra sig om effekterna av Linné- stöden. har fått kritik för hanteringen av utlys- ningen, bl.a. gällande oklarheter i urvalet och bristande och skiftande kommunikation till de sökande. Någon noggrann pröv- ning av miljöernas förutsättningar gjordes inte; i flertalet av bedömningarna var det den vetenskapliga kvaliteten som bedöm- des, inte miljöernas kvaliteter (inga platsbesök genomfördes, ingen noggrannare beskrivning av lärosätenas åtaganden gjordes etc.). Kvaliteten i bedömningarna varierade också väsentligt och jävs- förhållande, könsbalans och andra frågor utreddes inte på förhand vid urvalet av bedömare. VR drog inte heller, som det verkar, fördelar av att andra finansiärer, till exempel stiftelserna, genomfört liknande utlysningar tidigare. VR valde att arbeta på sitt eget sätt. Någon ambition att knyta samman denna satsning med mer tillämpade initiativ från Formas, Fas och har inte heller noterats, med undantag av det direkta uppdrag om samfinansiering som fanns när det gäller Berzeliicentra. Linnéstöden fungerar också mer som stöd till forskargrupper i samverkan än som strukturkapital för lärosätena. Det har rentav hävdats att universitetens strategiska handlingsutrymme minskat som en följd av Linnéstöden, eftersom fakulteternas fria resurser binds upp i motfinansiering. har medvetenheten ökat kring behovet att identifiera och stödja framstående vetenskapliga grupperingar. har annars inte använt kraftfulla instrument för att understödja profileringen bland landets lärosäten. Linnéstödet har dock inneburit ett steg i riktning mot ett förstärkt samspel mellan VR och lärosätena – formerna för detta kan dock sannolikt förstärkas och förbättras ytterligare, och inte enbart göras i samband med utlysningen av större program. Den strukturerande effekten på forskningen vid lärosätena, som var ett av motiven för satsningen, har varit begränsad. Utbildningsvetenskap – hanteringen av en specialsatsning När den nya lärarutbildningen sjösattes ingick en förstärkning av forskningen kring skola och utbildning som en stödjande komponent för den nya lärarutbildningen. Sådan forskning hade annars finansierats av först och senare , med kompletterande finansiering från bland annat och . skulle forsk- ningen istället samlas på en plats inom . försvann den pedagogiska forskningen huvudsakligen från Skol- verket. för humaniora och samhällsvetenskap och drog också ned kraftigt på stödet till pedagogisk forskning. Utbildningsvetenskap är ett brett forskningsområde som fångar in olika aspekter på lärande, pedagogik och kunskap. Det spänner över vida fält, biomedicin, ekonomi, politik, pedagogik med mera, och utgör därmed en vidgning i förhållande till det pedagogiska forskningsfältet. Området har också en nära anknytning till samhällets behov av kunskap om lärande och kunskap om effekter av reformer och insatser inom skolans område. motiveras forskning inom området av behovet att stärka lärarutbildningarnas forskningsanknytning. fick en relativt omfattande pott pengar för utbildningsvetenskaplig forskning forskningspolitiska proposition. Totalt tillsköts till Vetenskaps- rådet för ändamålet. Formen för resurstilldelning stod dock öppen från början. Den utredningsgrupp som tillsattes för att utforma underlaget för kommitténs verksamhet föreslog att en utbildnings- vetenskaplig kommitté (UVK) skulle inrättade med stark represen- tation för avnämarsektorn. biträdde förslaget men frångick förslaget om sektorsrepresentation. UVK fick istället repre- sentation för angränsande forskningsfinansiärer (). Kommittén fick ett tvådelat mandat, dels skulle kom- mittén stödja forskning med praktiknära orientering, för att stödja lärarutbildning och pedagogisk verksamhet, dels skulle det bredare området utbildningsvetenskap ges en fastare form. Den förra uppgiften blev särskilt akut när Myndigheten för skolutveckling, som disponerade särskilda medel för forskarutbild- ning av lärare, drog in sina FoU-medel 2003, varefter UVK stod kvar som enda finansiär av praxisnära utbildningsforskning. Be- tydelsen av den verksamhetsnära forskningen demonstreras också av utvecklingen inom utbildningsområdet. Behovet av kunskaps- underlag kring inlärning, skolledning och pedagogisk utbildning fortsätter att vara stort. Utbildningsforskningen har också rimligen en viktig roll att spela för att klargöra tillståndet för svensk utbildning. Här finns en stark tradition av policyorienterad utbild- ningsforskning i att bygga på. Den senare uppgiften, som handlar om utbildningsvetenskap som grundforskningsområde, är inte mindre angelägen. Fältets status har varit, och är fortfarande oklart, och en av avsikterna med att placera utbildningsvetenskap inom var att området skulle få en stabil orga- nisatorisk ram att utvecklas i, där erfarenheter och procedurer från andra områden skulle spilla över på utbildningsvetenskapen. Sedan utredningen om utbildningsvetenskaplig forskning läm- nade sitt betänkande (SOU 2005:31 Stödet till utbildningsveten- skaplig forskning) har UVK på egen hand förtjänstfullt gjort insatser för att analysera utbildningsvetenskap som forsk- nings- och praktikfält. Dessa utvärderingar, om didaktik samt om forskning om värderingar, demokrati och genus, ger vid handen att kvaliteten i utbildningsvetenskaplig forskning är skiftande, den internationella exponeringen låg, nyttan och relevansen ofta ganska hög, och den metodologiska skickligheten och medvetenheten begränsad. De visar att utbildningsvetenskapen ännu inte uppnått stabilitet utan graviterar mellan praxisnära nytta och abstrakta teoritillämpningar, till gagn varken för kvalitetsutveckling eller policyutvecklingen inom utbildningens område. fungerar i allt väsent- ligt som ett ämnesråd, dock med en annan procedur för utseendet av ledamöter och med vissa skillnader i finansieringsmodeller (motfinansiering och forskarskolor som två exempel). Utredningen om utbildningsvetenskaplig forskning tog även ställning till frågan om UVK var moget att omvandlas till ämnesråd eller inlemmas som en del av för humaniora och samhällsvetenskap; utredningens svar var nekande som utvecklingen var gynnsam. Den organisatoriska formen borde därför kunna ändras dvs. UVK går en svår balansgång mellan inomvetenskaplig kvalitet och sektorsrelevans och resultaten så långt indikerar att kommittén har en bit kvar att gå innan forskningen blir operativt användbar. Inom utbildningssektorn finns exempelvis behov av komplette- rande resurser; lägger betydande resurser på utvärdering och uppföljning och i dessa ryms sannolikt en del forskning. Det rika registermaterial som finns tillgänglig utnyttjas i alltför ringa grad av svenska utbildningsforskare.