sou · GVB366 · 2008-01-01 00:00:00 — Värdet av samtal och diskus- sion i en demokrati lyftes fram. Det framhölls att medborgarsam- manslutningar, såsom folkrörelser och föreningar, har en viktig roll när det gäller att utveckla, fördjupa och bredda demokratin: Medborgarsammanslutningar kan vara en mobiliserande kraft i samhället. Sammanslutningar som kanaliserar särskilda intressen kan fungera som en motvikt till offentlig maktutövning. Genom medborgarsammanslutningarna har medborgarna ytter- ligare möjlighet att göra sin röst hörd. Om sammanslutningarna ges bättre möjligheter att delta i den politiska processen kan de också ge makt åt under- representerade grupper i samhället, vilket kan bidra till att bekämpa utanförskap. Enligt propositionen besitter medborgarsammanslutningarna erfarenheter och kompetens som är ovärderliga för den representa- tiva demokratin. En bred dialog och samverkan med sådana sam- manslutningar är därför av stor betydelse. Det betonades att små, nya och okonventionella, ibland löst organiserade, sammanslut- ningar också måste beredas tillfälle att delta. Sådana sammanslut- ningarna kan ge kompletterande information om nya behov i sam- hället och hur dessa kan tillgodoses. Användande av deras kompe- tens kan stimulera fler människor till deltagande. I de senaste budgetpropositionerna har målet för folkrörelse- politiken delats in i fyra huvudområden: generella frågor rörande villkor och förutsättningar för folk- rörelser och ideella föreningar, regeringens och dess förvaltningsmyndigheters dialog med före- ningslivet, samt Nya rörelser i det civila samhället generella frågor rörande bidrag till folkrörelser och ideella före- ningar, statistik, forskning och övrig kunskapsbildning om förenings- livet och dess verksamhet. I betänkandet går jag igenom dessa fyra områden och lämnar för- slag om den framtida folkrörelsepolitikens inriktning, omfattning och utformning. I kapitel 3 behandlar jag främst frågan om samordningen av folkrörelsepolitiken inom samt nya former för samråd och samverkan med föreningslivet. Jag föreslår inrättande av en delegation för regelbundet återkommande samråd mellan staten och den ideella sektorn. I kapitel 4 redogör jag för den statliga bidragsgivningen till ideella organisationer. Där diskuteras bland annat relationerna mellan staten och de ideella organisationerna. Jag föreslår vissa principer för mål- och resultatstyrning av de statliga bidragen till ideella organisationer. I kapitel 5 föreslår jag principer för villkor för statliga bidrag till ideella organisationer. Jag föreslår bland annat att ideella organisa- tioner som får statligt stöd ska ha ett syfte som är förenligt med de värderingar som präglar ett demokratiskt samhälle och att verk- samheten inte får strida mot demokratins idéer. I kapitel 8 föreslår jag ett forskningsprogram för forskning om det civila samhället i ett nytt sekel. Programmet består av tre delar: Ett flervetenskapligt grundforskningsprogram för forskning om det civila samhället. Forskningsbaserade studier för grundläggande kunskap om det civila samhället samt mötesplatser för forskarsamtal. Spridning av forskningsbaserad kunskap. Det har pågått en diskussion om folkrörelse- begreppet och vad som kännetecknar en folkrörelse. Den förra pekade i sitt betänkande Ju mer vi är till- sammans (SOU 1987:33) på att det råder stor oklarhet om vad som menas med folkrörelser och vilka typer av organisationer som ska Nya rörelser i det civila samhället Utredaren menade att begreppet folkrörelse hade fått en vid användning och att det fanns en tendens att alla stora organi- sationer kallar sig eller vill bli kallade folkrörelser. Utredaren ansåg att det inte ingick i hans uppdrag att finna en definition på begreppet folkrörelse. Men för att stimulera en diskussion kring begreppet hänvisade han till följande beskrivning av vad som bör känneteckna en folkrörelse. ska ha en ideologi dvs. en logiskt utvecklad idé. måste bilda opinion, dvs. opponera sig och motsätta sig det den tycker är fel i samhället och kräva den förändring som man tror på. måste ha en viss numerär, dvs. bestå av en stor mängd medlem- mar för få ett inflytande på samhällsutvecklingen. måste ha en geografisk spridning, dvs. en organisation med lokal- föreningar runt om i landet. ska vara öppen för alla och att ingen ska förhindras medlemskap i verksamheten förutsatt att man vill omfatta ideologin. ska arbeta demokratisk, dvs. att varje medlem ska ha samma möjlighet att väcka förslag och påverka beslut. ska stå i en oberoende ställning till stat och kommun. ska innebära gemenskap vilket förutsätter att de som kommer samman har något gemensamt som binder dem samman. ska ha en kontinuitet i tiden vilket innebär att tillfälliga aktions- grupper i den meningen inte är folkrörelser. I ett senare betänkande Mål och resultat (SOU 1988:39) konstate- rade utredaren att många remissinstanser hade kritiserat utred- ningen för att inte ta ställning i definitionsfrågan. Trots fortsatt tveksamhet sammanfattade utredaren folkrörelsernas betydelse i fyra centrala funktioner, nämligen den ideologiska, den opinions- bildande, den demokratiska och den sociala funktionen. Även utredningen om bidrag till ideella organisationer (SOU 1993:71) ansåg att det inte fanns någon anledning att föreslå en officiellt sanktionerad avgränsning av organisationslivet eller delar därav. Utredaren pekade på att för bidragsgivningen används vissa praktiska kriterier såsom antal medlemmar, verksamhetens geografiska spridning m.m. Utredaren fann dock att sådan kriterier kan fastställas vid behov utan generella regler för hur man ska defi- niera organisationer i stort. Nya rörelser i det civila samhället Det finns således ingen vedertagen definition och folkrörelser har med tiden kommit att beteckna etablerade organisationer. (SOU 2000:1) framhöll att när den talade om folkrörelser avsågs framför allt de stora och välorganise- rade organisationer som finns på olika nivåer i samhället, både lokalt, regionalt och på riksplanet. Dessa organisationer är hierar- kiska och bygger på den representativa demokratins princip om en medlem/ medlemsförening en röst. Dessutom bör de vara varaktiga samt ha en samhällsförändrande ambition. Utredningen menade att denna definition innefattar en stor mängd organisationer, både de traditionella folkrörelserna med sin mer än hundraåriga historia och nya organisationer. Denna definition kan jämföras med den beskrivning av före- ningar och stiftelser i som anger i ett meddelande (Föreningar och stiftelser i , KOM- 97-241). Enligt utmärks föreningar av följande gemensamma kännetecken: Föreningar skiljer sig från informella eller tillfälliga, rent sociala grupperingar eller släktgrupperingar därigenom att de åtmin- stone i någon mening, om också bara till namnet, existerar i en formell eller institutionell form. Föreningar drivs utan vinstsyfte, det vill säga de har ett annat syfte än att alstra vinster åt ledning eller medlemmar. Föreningar är oberoende, i synnerhet gentemot statliga och andra offentliga myndigheter, det vill säga att de har friheten att styra sig själva i enlighet med sina stadgar utan inblandning utifrån. Föreningar måste förvaltas på ett sätt som kan betecknas som oegennyttigt. Detta begrepp innebär inte bara att förening- arna i sig inte får drivas i vinstsyfte, utan också att de som sitter i styrelsen för föreningarna inte får sträva efter personlig vin- ning. Föreningar måste i någon utsträckning verka i det offentliga livet och deras verksamhet måste åtminstone delvis vara ägnad att företräda allmänhetens intresse. Kommissionens dokument behandlade alla organisationer som i någon utsträckning uppvisar de fem ovan beskrivna kännetecknen. Man lämnade dock tre mycket specifika kategorier utanför. Nya rörelser i det civila samhället politiska partier, som kan vara föreningar men som klart utgör ett särfall, religiösa samfund i egentlig mening, vilket inte utesluter reli- giöst inspirerade organisationer som driver verksamhet i allmänhetens intresse, samt fackföreningar och arbetsgivarorganisationer. 2.2.2Röster för och emot folkrörelsebegreppet I dagens diskussion finns det röster både för och emot använd- ningen av folkrörelsebegreppet. En tydlig skiljelinje är synen på konsekvenserna av att använda begreppet. De som är positiva ser folkrörelsebegreppet som tämligen oproblematiskt. Begreppet är inte bara associationsrikt. Det är också starkt värdeladdat. Det associeras till värden och värderingar som demokrati, brett deltagande, växande kontaktnät, personlig utveckling och engagemang. Dessa röster ansluter ofta till en ideologisk eller historisk dimension av en solidarisk strävan efter förbättrade samhällsvillkor för medlemmar och målgrupper. Andra värden som framhålls är att det ger en personlig utveckling och engagemang, kontaktskapande, ökade kunskaper och vidgade vyer. Det associerar också till att förändring är möjligt. Man pekar på att begreppet är begripligt och att det inte finns något bättre begrepp. Folkrörelser ses som ett levande, samlande begrepp. Det förstås av många och ger legitimitet. Det beskriver en rörelse bland folket. Här kan både traditionella och nyare folkrörelser samlas kring aktuella frågor som miljö och folkhälsa. Det anses finnas väsentliga delar i folkrörelsebegreppet som ligger nära vår kultur och våra värderingar och som det är viktigt att ta vara på och bevara. De röster som är mer negativa till folkrörelsebegreppet anser att det visserligen var relevant i gårdagens samhälle, men att det snarare associerar till de breda folkrörelser som kom till än fångar upp de rörelser som är aktuella . Det finns också ett drag av att folkrörelser okritiskt hyllas utan att begreppet egentligen definieras. Vissa menar att det är dags att skrota begrep- pet i det politiska arbetet eftersom det anses föråldrat och riskerar att fungera som en bromskloss. Det ses som ett konserva- tivt och bakåtsträvande begrepp. Nya rörelser i det civila samhället Andra menar att användningen av begreppet gynnar de etable- rade folkrörelser som har positioner och förhandlings- utrymme i förhållande till staten. I sin förlängning ses detta som en fråga om makt, där de traditionella folkrörelserna har en makt- position som de inte vill ge avkall på. Man menar att det finns en symbios mellan de etablerade folkrörelserna och staten. Därmed får begreppet en starkt ideologisk dimension. 2.2.3En grundbult i det demokratiska samhället Min bedömning är att folkrörelsepolitiken bygger på att det finns ett mycket speciellt förhållande mellan statliga aktörer och det civila samhället om man jämför med andra länder. Det vilar på de starka traditioner med arenor som finns för möten mellan folk- rörelser, eller civilsamhället, och den statliga makten med regering och riksdag, departement, verk och myndigheter. Relationen präg- las av en utbredd strävan efter samförstånd och fredliga lösningar i en anda av konsensus. Det vi i och övriga nordiska länder hänvisar till som folkrörelser är emellertid inte någon självklarhet i andra länder. Den breda förankringen och de demokratiska förtecknen samt en verksamhet som kombinerar en röst- och en servicefunktion ses som främmande i många andra länder. Även i finns det ett antal organisationer, som arbetar inom liknande områden och/eller med liknande typer av verksamheter, men som inte riktigt uppfyller de kriterier som ofta sammankopplas med folkrörelser som redo- visats ovan. Vissa av dessa organisationer identifierar sig inte heller med folkrörelsebegreppet. Andra identifierar sig med grundprinciperna för begreppet, men inte alls med de mer formella kriterierna som ofta sätts upp. Det kan till exempel gälla grupperingar eller organi- sationer som genomsyras av demokratiska arbetssätt, men som baserar dessa på idéer om deltagandedemokrati snarare än på en mer formell representativ demokrati. Det finns också organisa- tioner som bygger på representativa strukturer, men där rådande kultur och normer motverkar, eller näst intill omöjliggör, ett aktivt demokratiskt deltagande. Jag anser att ett starkt och fungerande föreningsliv är en grund- bult i det demokratiska samhället. Det svenska föreningslivet har en lång och unik framgångshistoria, med högre medlemstal och fler Nya rörelser i det civila samhället som deltar aktivt än i de flesta länder. Min bedömning är att det inte är möjligt att en gång för alla slå fast vad som är en folkrörelse. De ser så olika ut därför att de är olika. Jag vill därför se ett folk- rörelsebegrepp som innefattar både de klassiska och de nya rörelserna. De klassiska folkrörelserna bildades under senare delen av 1800- talet som frivilliga demokratiska organisationer kring en politisk, religiös eller social idé. Fram etablerades en rad nationella och lokala organisationer för frikyrko-, nykterhets-, och arbetarrörelse, liksom för kooperation och folkbildning. Även idrottsrörelsen och bonderörelsen brukar räknas till de klassiska folkrörelserna. Dessa rörelser växte upp som proteströrelser och utmanade det politiska etablissemanget, vilket i sin tur aktivt motarbetade dessa rörelsers idéer och handlingar. Men i och med den allmänna röst- rättens införande och dess effekter på det politiska systemet för- ändrades också föreningslivets förhållande till staten. Folkrörel- serna utgjorde därmed en rekryteringsbas för det framväxande folkstyret. som organisationerna utgjorde en skola i demokrati, tack vare den folkbildande verksamheten och de interndemo- kratiska processerna, blev de också en integrerad del av den poli- tiska beslutsprocessen. inleddes ett institutionalise- rat samarbete med staten. Det innebar att folkrörelserna i praktiken kom att förvandlas till en del av den offentliga förvaltningen. Ett begrepp som brukar användas för detta är korporativism. Företrädare för de tre stora intressena, arbete, kapital och jordbruk deltog i det officiella beslutsfattandet vilket möjliggjorde en god förankring hos stora medborgargrupper. De senaste decenniernas förändringar av det svenska samhället har emellertid påtagligt förändrat synen på det korporativa systemet. som det etablerade organisationslivet växte i respekt, ansvar och inflytande i statens ögon, växte problemen med en minskande medlemstillströmning, stagnation av mötesformerna och sjunkande förtroende bland allmänheten. började medlemsantalen att sjunka och organisationerna tvingades söka alternativa finansieringskällor. Bland annat kom statsbidragen att bli allt viktigare för organisationernas överlevnad. Denna utveckling uppmärksammades av (SOU 1990:44) som ansåg att organisationerna hade tappat mycket Nya rörelser i det civila samhället av sin ideologiska renhet genom ett flitigt kompromissande. Utredningen menade att det omfattande deltagandet i den offent- liga beslutsprocessen hade hämmat organisationslivets obundenhet och möjlighet till fritt agerande. Ett annat problem var svårig- heterna att engagera nya aktiva. 2.2.4Nya sociala rörelser utmanar folkrörelsemodellen etablerades en rad begrepp i samhällsdebatten och i forskningen som är viktiga för diskussionen om folkrörel- sernas roll i samhället. Begrepp som den tredje sektorn, den sociala ekonomin, den ideella sektorn och det civila samhället började användas för att identifiera, beskriva och analysera sådana delar av samhället och ekonomin som faller utanför såväl den privata som den offentliga sektorn och där föreningar och olika sammanslutning är centrala aktörer. Exempelvis använder Sida begreppet civila samhället för att beteckna att det är en arena, skild från staten, marknaden och det enskilda hushållet, i vilka människor organiserar sig och agerar till- sammans för gemensamma intressen. Jag återkommer i kapitel 8 Forskning om det civila samhället i ett nytt sekel till en närmare diskussion om detta begrepp och dess användning. Ett annat begrepp som är vanligt i är den ideella sektorn. Det används för att beteckna de mer formella och idé- burna organisationer som finns inom det civila samhället. Där ingår också allmännyttiga stiftelser, politiska partier, fackliga organisa- tioner och religiösa samfund. Det finns också en internationell begreppsapparat med termer som non-profit organizations (NPO) som avgränsar mot före- tagssektorn och non-governmental organizations (NGO) som på motsvarande sätt avgränsar mot offentliga myndigheter. började också folkrörelsebegreppet allt- mer ifrågasättas och ersättas av begreppet sociala rörelser i debatten och bland forskarna. Det hade säkerligen sin grund i att de traditionella folkrörelserna ansågs alltför nära förknippat med det tidigare korporativa systemet. Begreppet sociala rörelser finns sen länge i den internationella forskningen och betecknar ett varierat empiriskt fenomen där rörelser skapas för att protestera för eller emot samhällsutveck- lingen. Både begreppets användning och forskningen tog delvis Nya rörelser i det civila samhället förnyade former relaterat till de nya rörelser som växte fram . Fokus lades då på olika proteströrelser som samlade medborgargrupper utanför systemet och som till stor del bestod av ungdomar. En definition av sociala rörelser är att det kan ses som nätverk av handlingar, utförda av en mångfald individer, grupper och/eller organisationer som är engagerade i politisk eller kulturell kamp på basis av en gemensam identitet. Det har dragits paralleller mellan de nya rörelsernas framväxt och de klassiska folkrörelsernas fram- växt . Inte heller då accepterades till en början rörelserna av det politiska etablissemanget. samlades de nya sociala rörel- serna nationellt och internationellt kring frågor om atomvapen, de afrikanska staternas koloniala frigörelse, krigföring i Viet- nam, miljön och kärnkraften. Men det växte även fram ett ökat engagemang i närsamhällets miljö och utveckling, liksom för kvin- nornas frigörelse. Dessa rörelser utmärktes av en samhällskritik med alternativa idéer och dagordningar liksom av annorlunda arbetssätt som nätverk och aktionsgrupper. Man kan se att åtskilliga av de rörelser som har bildats mer fungerar som nätverk än som traditionella organisationer. De eftersträvar en plattare, mindre hierarkisk organisationsform. Den informella strukturen anses underlätta ett aktivt deltagande och spontana initiativ. Nätverkskulturen kan därför ses som en kritik mot den formella medlemsorganisationen och dess repre- sentativa demokratibegrepp. Min bedömning är att nätverk inte utesluter formella organisa- tioner, snarare tvärtom. Dessa utgör ofta en bas för nätverkens mobilisering. Informella kontaktnät byggs upp och som fogas samman i tillfälliga allianser i syfte att uppnå vissa specifika poli- tiska mål. Ett kännetecken på nätverkskulturen är att Internet används i hög grad som kommunikationsmedel. Det möjliggör en levande diskussion och en snabb mobilisering av deltagarna i nätverken. Nätverkskulturen skapar således förutsättningar för snabba initiativ och ett mer handlingsinriktat deltagande, vilket gynnar med- borgarnas möjlighet till ett effektivt deltagande. Jag anser emellertid att begreppet social rörelse inte får redu- ceras till att enbart handla om organisation. En social rörelse anses vara lösare och mer heterogen än en organisation, även om en organisation kan ingå i den vidare rörelsen. Å andra sidan brukar en Nya rörelser i det civila samhället rörelse institutionaliseras i en organisation för att kunna överleva . En rörelse kan efter hand övergå till att bli en mer rutinmässigt arbetande organisation där medlemsaktiviteten avtar och organisationsmänniskor tar över. Men kan det finnas kvar en rörelsedimension hos grupper inom organisationen. Man kan se att många av de frågor som samlade medborgar- grupper utanför systemet , har integrerats inom ramen för det etablerade partisystemet. Det gäller exempelvis miljö- och fredsfrågor. Liknande tendenser fanns när olika så kallade livsstilspolitiska idéer pockade på uppmärksamhet. präglas samhället av att med- borgare med olika etniska eller religiösa identiteter, sexuell lägg- ning, och dylikt kräver att bli offentligt erkända med lika rättig- heter som andra. 2000-talets proteströrelser såsom globaliserings-, djurrätts- och konsumentrörelser har alla varit, och en del är fortfarande, protest- rörelser. En del kommer säkert att förvandlas och bli etablerade. Andra kommer säkerligen att förbli sociala rörelser i protest utan- för den etablerade politiken. 2.2.5Likheter och skillnader mellan gamla och nya rörelser Ett skäl till mitt ställningstagande för ett folkrörelsebegrepp som inkluderar både gamla och nya rörelser är en studie som på regeringens uppdrag genomfördes vid under ledning av professor . Han menar att likheterna mellan de gamla och de nya rörelserna är fler och större än skillnaderna dem emellan. De nya rörelserna traderar i mycket stor utsträckning det svenska folkrörelseidealet. De är handlingsorienterade i betydelsen att de reagerar på yttre politiska händelser med tidsplanering utanför deras kontroll. De kan betraktas som komplicerade nät- verkssystem som tillfälligt satts samman för specifika handlingar för förändring. Sammansättningen är brokigare än i de traditionella folkrörelserna, men de har liksom folkrörelserna en hög inre sam- manhållning, en tydlig motståndare och ett alldeles bestämt politisk syfte genom att kritiskt pröva gränserna för det politiska systemet. De äldre rörelserna är mer rutiniserade och präglade av interna logiker, exempelvis i form av egengenererade, planerbara års- och föreningsmöten. De äldre reagerar i viss mån också på yttre poli- Nya rörelser i det civila samhället tiska händelser, dock inte lika snabbt utan med fördröjning. Bland såväl gamla som nya rörelser finns det i långa stycken också en relativt positiv hållning till civil olydnad. De äldre rörelserna är nästan undantagslöst demokratiskt orga- niserade med styrelse och valda ledamöter som beviljas ansvars- frihet. Hos de yngre rörelserna finns det en lägre grad av formalise- ring av verksamhetens inre styrningsprocesser. Det finns en strä- van att förstärka de deliberativa momenten av verksamheten, dvs. samtalets och kommunikationens roll för att utveckla och förstärka demokratin. Amnå menar att det inte finns någon tydlig bild av hur besluts- fattandet faktiskt fungerar i de nya rörelserna. Någon säger att den som är mest engagerad, kunnig och har "tyngd" har mer inflytande. En annan anger att man har någon form av styrelse där beslut om rörelsens inriktning fattas, som det finns en stor hand- lingsfrihet och beslutsfattande för medlemmarna. Hos andra är makt- och ansvarsfördelningen höljd i dunkel. Hans slutsats är dock att man utifrån studien naturligtvis inte kategoriskt kan avfärda de nya rörelsernas organiseringsformer som odemokratiska eller kritisera dem generellt för att lida brist på demokrati. Den största avvikelsen mellan de gamla och somliga av de nya rörelserna gäller enligt Amnå de förras medlemskapsbaserade interna demokrati, som utgår från den lokala föreningen och sträcker sig via representativa organ på läns-/regionnivå upp till den nationella nivån, eventuellt också vidare därifrån. Det finns en strikt hierarki som förbinder det lokala med det nationella. Han betonar att rörelserna, oavsett ålder, är djupt inbäddade i den svenska politiska kulturen, vilket yttrar sig i en påfallande till- tro till politiska institutioner, svensk representativ demokrati och den svenska staten. Likheterna gäller idéer om och attityder till representativ demokrati och vikten av att rösta i allmänhet. Både gamla och nya rörelser ser sig själva som ett komplement. Han finner att det möjligen finns en något skiljaktig uppfattning om politik bland engagerade i nya och gamla rörelser. Frånsett någon enstaka ledare ger de nya rörelserna uttryck för en vidare uppfattning av vad politik är. Om det finns en skillnad, kan den möjligen ha mer med generation och kanske utbildning att göra än vilken rörelse man väljer att engagera sig i.