sou · GVB343 · 2008-01-01 00:00:00 — Det har dock visat sig att den nya formuleringen ofta ger upphov till oklarhet. Det framgår inte klart för läsaren att den omfattar även monterings- och bruksanvisningar och liknande. Utredaren skall pröva om det är lämpligt att ändra lydelsen av 3 kap. 8 § tredje stycket AML så att den tydligare uttrycker den av- sedda innebörden. beslutade att uppdra till reger- ingen att under innevarande mandatperiod göra en genomgång av det regelverk som berör företagandet så att onödiga och krångliga regler kan tas bort. AML är en ramlag. Syftet är att närmare precisering av de all- männa skyldigheter som anges i AML skall göras av regeringen eller myndighet. Detta har skett genom bestämmelser i jöförordningen (1977:1166, AMF) och i före- skrifter. Ett regelförenklingsarbete avseende föreskrifterna pågår. En översyn bör göras av de bestämmelser i och AMF som innebär direkta krav på upprättande eller lagring av handlingar eller på inlämnande av uppgifter till myndighet. Utredaren skall i syfte att definiera företagens kostnader göra en genomgång av bestämmelser i och AMF som innebär direkta krav på att upprätta, lagra eller till myndigheter överföra informa- tion samt föreslå förändringar i syfte att minska den administrativa bördan. Uppdraget i dess helhet Utredaren skall lämna de förslag till författningsändringar och andra åtgärder som uppdraget kan ge anledning till. Utredaren skall vidare i sina förslag beakta de särskilda problem som finns för företag i syfte att minska den administrativa bördan. Utredaren skall analysera och bedöma ekonomiska effekter av för- slagen på samhälls- och företagsnivå. Utredaren skall under arbetet samråda med arbetsmarknadens parter och i lämplig utsträckning även med myndigheter och andra organisationer som representerar de intressen som berörs. Utredaren skall i relevanta delar involvera barn och unga i arbetet. Utredaren skall, vad gäller redovisning av förslagens konsekven- ser för små företag, samråda med för regel- granskning. Utredaren skall följa kommittéförordningen (1998:1474) och redovisa kostnadsberäkningar i fråga om statliga utgifter och finansiering inom utgiftsområdet av de förslag till åtgärder som eventuellt kan komma att föreslås. Kvinnor och män arbetar ofta på arbetsplatser som skiljer sig åt ur arbetsmiljösynpunkt. Utredaren skall därför lägga särskild vikt vid att beakta skillnader i arbetsmiljön för kvinnor och män. Utredaren skall redovisa uppdraget . Tilläggsdirektiv till Utredningen om Beslut vid regeringssammanträde . Genom beslut vid regeringssammanträde (dir. 2004:91) tillkallades en särskild utredare för att göra en över- syn av vissa delar av arbetsmiljölagen (1977:1160). Utredningen (N 2004:11) har antagit namnet Utredningen om arbetsmiljölagen. Utredaren skulle enligt direktiven redovisa uppdraget . Utredarens uppdrag skall även innefatta vissa frågor om be- ställaransvar och om skyddsombudens verksamhet. Uppdraget skall redovisas genom dels ett delbetänkande och dels ett slutbetänkande . Ökat anlitande av entreprenörer och inhyrd arbetskraft Anlitande av entreprenörer och underentreprenörer som alternativ till egen anställd arbetskraft, s.k. outsourcing, har under en följd av år blivit allt vanligare, särskilt i personalintensiva branscher, t.ex. bygg- och anläggningsarbete eller servicenäringar. Ansvaret enligt arbetsmiljölagen (AML) ligger i huvudsak på arbetsgivaren, d.v.s. entreprenören längst ut i kedjan. Viktiga förut- sättningar för arbetsmiljön bestäms dock ofta av beställaren. Vid privat eller offentlig upphandling sker detta i stor utsträckning vid utformningen av anbudsunderlaget. Ökat anlitande av entreprenörer i kombination med ökad rörlig- het mellan länderna på den inre marknaden har i viss mån ändrat förutsättningarna för att utöva tillsyn över arbetsmiljön och att bedriva ett aktivt skyddsarbete på arbetsplatsen. Regler om bl.a. skyldigheter för beställare inom byggbranschen (byggherrar) finns i rådets direktiv /57/EEG av om minimikrav för säkerhet och hälsa på tillfälliga eller rörliga byggarbetsplatser (EGT L 245, 26.8.1992, s.6, Celex 31992L0057). Dessa har införlivats i svensk rätt genom arbetsmiljölagen och föreskrifter om byggnads- och anläggnings- arbete (AFS 1999:3). I föreskrifterna finns bl.a. regler om vissa skyldigheter för byggherren, t.ex. när det gäller arbetsmiljöplan. En parallell utveckling har skett när det gäller ökat anlitande av inhyrd arbetskraft, t.ex. från bemanningsföretag. Arbetsmiljölagen ändrades för att anpassas till arbetsförmedlingslagen som tillåter uthyrning av arbetskraft. Ändringen innebar att ett skydds- ansvar utöver det ordinarie arbetsgivaransvaret infördes för den som hyr in arbetskraft (3 kap. 12 § andra stycket arbetsmiljölagen). Detta ansvar motsvarar arbetsgivarens arbetsmiljöansvar men begränsas till det aktuella arbetet på kundföretaget. Frågan om ett arbetsmiljöansvar för beställare av tjänsteentrepre- nader har tidigare diskuterats. Bland annat framfördes förslag om ett sådant ansvar i betänkande Arbete och hälsa (SOU 1990:49). Som ovan nämnts har numera ett arbetsmiljöansvar införts för inhyrare av arbetskraft och, i begrän- sad utsträckning, för byggherrar. avlämnade en rapport med anledning av ett uppdrag från regeringen att analysera om ut- vidgningen av EU medfört svårigheter eller hinder för verkets tillsyn av arbetsmiljön hos företag och företagare som är verksamma i men registrerade i andra länder inom EU. Analysen skulle bl.a. belysa om den nya situationen medför behov av nya regler. konstaterar i rapporten att det i olika avseen- den finns särskilda svårigheter i arbetsmiljötillsynen av utländska entreprenörer och föreslår bl.a. ett tillägg i utredningsdirektiven till Utredningen om arbetsmiljölagen, varigenom utredaren får i upp- drag att utreda frågan om det i arbetsmiljölagen kan införas ett sär- skilt beställaransvar. I första hand avses ett generellt arbetsmiljöan- svar för en beställare gentemot den som utför ett arbete. hand avses ett utvidgat arbetsmiljöansvar endast för dem som beställer och låter utföra byggnads- eller anläggningsarbete. I har motsvarande problem mötts genom införande av en lag som innebär att det både vid offentlig och privat upphand- ling av tjänsteentreprenader krävs att beställaren tar hänsyn till konsekvenserna för arbetsmiljön vid utformning av anbudsunder- lag och även i övrigt inom ramen för sin rådighet medverkar till att arbetet utförs på ett säkert sätt (33 a § arbejdsmiljöloven samt bekentgörelse nr 1109 av ). Undantag gäller för entreprenader på . Lagen gäller fr.o.m. . Det verkar finnas ett behov av att utreda om det finns möjlig- heter att förstärka skyddet för dem som arbetar i entreprenad- företag och som för sin arbetsmiljö i viktiga avseenden är beroende av beställarföretaget, t.ex. vad avser tidsplanering och andra villkor för arbetet. Vid en sådan utredning måste hänsyn tas till om fri rörlighet på den inre marknaden, liksom till av- göranden i tillämpliga delar. Överväganden som gäller upp- handlingsförfarandet måste ta hänsyn till de specifika EU-regler om offentlig upphandling som finns i och rådets direktiv /18/EG av om samordning av förfarandena vid offentlig upphandling av byggentreprenader, varor och tjänster (EGT L 134, 30.4.2004, s. 114, Celex 32004L0018) samt i och rådets direktiv /17/EG av om samordning av förfarandena vid upphandling på områdena vatten, energi, transporter och posttjänster (EGT L 134, 30.4.2004, s. 1, Celex 32004L0017). Enligt 6 kap. 2 § arbetsmiljölagen utses skyddsombud av lokal arbetstagarorganisation som är eller brukar vara bunden av kollek- tivavtal i förhållande till arbetsgivaren. Finns inte sådan organisa- tion utses skyddsombudet direkt av arbetstagarna på arbetsstället. Normalt är kollektivavtalsförhållandet avgörande för avgräns- ningen av skyddsombudets möjligheter att ingripa. Detta gäller även regionala skyddsombud som utses enligt 6 kap. 2 § tredje stycket arbetsmiljölagen. Om skyddsombudet utses direkt av arbetstagarna, utgörs grunden för skyddsombudets verksamhet av de enskilda anställningsavtalen för de arbetstagare som ombudet representerar. Anställda i entreprenadföretag eller bemanningsföretag repre- senteras av lokala och regionala skyddsombud som utsetts för dessa företag. Detta gäller även om arbetstagarna utför arbete på en arbetsplats hos en beställare eller inhyrare, där den egna arbetsgiva- ren inte råder över arbetsförhållandena. Skyddsombud hos be- ställar- eller inhyrarföretaget har således ingen möjlighet att formellt agera gentemot entreprenad- eller bemanningsföretaget. De kan endast ingripa mot beställar- eller inhyrarföretaget till förmån för de arbetstagare som är anställda där. infördes en regel om tillträdesrätt för skyddsombud som representerar arbetstagare, t.ex. från ett entreprenad- eller bemanningsföretag, som arbetar på ett arbetsställe där den egna arbetsgivaren inte råder (6 kap. 10 § andra stycket arbetsmiljö- lagen). Tillträdesrätten innebär tillträde till beställar- eller inhyrar- företagets arbetsställe i den omfattning som behövs för att skyddsombudet skall kunna fullgöra sitt uppdrag. I dessa fall kan skyddsombudet endast agera gentemot den egna arbetsgivaren och inte mot beställar- eller inhyrarföretaget. Kan arbetsmiljö- problemen inte lösas på annat sätt kan i sista hand skyddsombudet med stöd av 6 kap. 7 § arbetsmiljölagen avbryta det arbete som utförs av det inhyrda företaget. Det har framkommit att anställda hos bemanningsföretag ofta saknar ett effektivt stöd från skyddsombud (se bl.a. IVL rapport 1505 Arbetsmiljöarbete för uthyrd personal, 2002 och prome- moria från Arbetsgruppen om anställning i bemanningsföretag, N2001/8934/ARM). Motsvarande förhållanden kan antas råda för många anställda i entreprenadföretag som utför arbete på arbets- platser över vilka den egna arbetsgivaren inte råder. Utredarens uppdrag skall även innefatta nedanstående frågor om beställaransvar och skyddsombudens verksamhet. Uppdraget skall redovisas genom dels ett delbetänkande och dels ett slutbetänkande . Utredaren skall pröva lämpligheten att i AML, för hela eller delar av arbetsmarknaden, införa bestämmelser om arbetsmiljöansvar för privata eller offentliga företag m.fl. som har beställt en tjänst, i för- hållande till den som utför arbetet. Vidare skall, jämsides med eller som alternativ till regler om beställaransvar, lämpligheten i att införa en skyldighet för den som upphandlar en tjänst att i upphandlingsunderlaget ställa krav på och även i övrigt ta hänsyn till arbetsmiljön för den som skall utföra arbetet utredas. I de ursprungliga direktiven till utredningen om arbetsmiljölagen (dir. 2004:91) ges bl.a. följande uppdrag: "Utredaren skall utreda om samverkansbestämmelserna i 6 kap. AML bör ges en mer ändamålsenlig utformning mot bakgrund av utvecklingen av sam- verkan i arbetsmiljöfrågor på arbetsplatserna, t.ex. om bestämmel- serna om skyddsombud och skyddskommitté bör utvidgas till att omfatta nya befattningshavare och organ med motsvarande upp- gifter eller om förändringar bör göras i fråga om de regionala skyddsombudens roll och uppgifter. De förändringar som föreslås får inte sammantaget leda till försämring av rättigheter och infly- tande för skyddsombud och övriga fackliga företrädare eller andra arbetstagare." Utredaren skall, inom ramen för detta uppdrag, utreda effek- terna av att stärka möjligheterna för skyddsombud att agera till förmån för anställda i bemanningsföretag eller i andra företag där de anställdas arbetsmiljö i viktiga delar är beroende av ett inhyrar- eller beställarföretag. En förutsättning skall vara att ändringen i möjligheter att agera inte innebär något avsteg från principen om att kollektivavtalet eller de enskilda anställningsavtalen är grunden för skyddsombudens verksamhet. Vid prövningen skall hänsyn tas till gällande EU-regler om bl.a. icke-diskriminering, fri rörlighet och offentlig upphandling. Även förslagens effekter på avtalsrättens område skall beaktas. Samråd skall ske med (Fi 2004:04). Vad som sägs i de ursprungliga direktiven (dir. 2004:91) i fråga om uppdraget i dess helhet gäller även för det uppdrag som ges i dessa tilläggsdirektiv. Tilläggsdirektiv till Utredningen om arbetsmiljölagen (N 2004:11) Beslut vid regeringssammanträde . Genom beslut vid regeringssammanträde (dir. 2004:91) tillkallades en särskild utredare för att göra en över- syn av vissa delar av arbetsmiljölagen (1977:1160). Utredningen (N 2004:11) har antagit namnet Utredningen om arbetsmiljölagen. Vid regeringssammanträde (dir. 2005:114) beslutades om tilläggsdirektiv, som innebar att utredarens uppdrag även skulle innefatta vissa frågor om beställaransvar och om skyddsombudens verksamhet. Uppdraget skulle enligt tilläggs- direktiven redovisas genom dels ett delbetänkande och dels ett slutbetänkande . Utred- ningen har avgivit ett delbetänkande . Utredarens uppdrag skall utöver vad som framgår av tidigare direktiv även innefatta vissa frågor om genomförande i svensk rätt av direktiv /57/EEG om minimikrav för säkerhet och hälsa på tillfälliga eller rörliga byggarbetsplatser. Uppdraget skall redovisas i återstående delar genom ett slutbetänkande . Införlivandet med svensk rätt av direktiv /57/EEG Europeiska kommissionen har i en formell underrättelse av gjort gällande att inte har uppfyllt sina skyldig- heter enligt vissa artiklar i direktiv /57/EEG om minimikrav för säkerhet och hälsa på tillfälliga eller rörliga byggarbetsplatser. har svarat kommissionen genom en skrivelse . I skrivelsen anges att , för att tillmötesgå de syn- punkter som kommissionen framfört, avser att på ett tydligare sätt genomföra direktivet. Utredaren skall, utöver vad som följer av tidigare direktiv, fram- lägga förslag om ändringar i arbetsmiljölagen (1977:1160), för att på ett tydligare sätt än , i enlighet med vad som nedan beskrivs, i svensk rätt införliva artiklarna 2 e, 2 f, 3.1 samt 7.1 i direktivet. I fråga om artiklarna 6 b andra strecksatsen och 6 e skall utredaren lägga fram förslag till ändringar i arbetsmiljölagen, som möjliggör ett fullständigt genomförande genom föreskrifter från med stöd av lagen. Ändringarna i arbetsmiljölagen skall innebära bl.a. följande. 1.Ett klargörande att byggherrens uppgifter alltid kan fullgöras av en ställföreträdare. 2.En obligatorisk skyldighet för byggherren eller ställföreträda- ren att utse arbetsmiljösamordnare i enlighet med direktivet, såväl för projekterings- och planeringsstadiet som för genom- förandeskedet. Det skall härvid uttryckligen klargöras att byggherren eller ställföreträdaren själv kan åta sig uppgiften som samordnare, liksom att skyldighet för arbetsgivare m.fl. att ta hänsyn till samordnarens anvisningar skall gälla såväl på projekterings- och planeringsstadiet som under genomförande- skedet. 3.Utseende av samordnare skall inte befria byggherren från arbetsmiljöansvar. Utredaren skall även föreslå de andra ändringar som behövs med anledning av direktivet 92/57/EEG eller av övriga föreslagna änd- ringar i arbetsmiljölagen, såvitt avser ansvar enligt arbetsmiljölagen för byggherre, samordningsansvarig eller för medverkande vid projekteringen. Utredarens uppdrag skall redovisas i återstående delar genom ett slutbetänkande . Vad som sägs i de ursprungliga direktiven (dir. 2004:91) i fråga om uppdraget i dess helhet gäller även för det uppdrag som ges i dessa tilläggsdirektiv. Arbetsmiljöhänsyn vid offentlig upphandling Ett rättsligt expertutlåtande utarbetat på uppdrag av utredningen om arbetsmiljölagen är av regeringen tillsatt utredare med uppdrag att utreda vissa frågor med anslutning till den svenska arbetsmiljölagen. Undertecknad medverkar som särskild expert i utredningsarbetet. Till utredningens uppdrag hör att utreda lämpligheten i att införa en skyldighet för den som upphandlar en tjänst att i upphandlings- underlaget ställa krav på och även i övrigt ta hänsyn till arbetsmil- jön för den som skall utföra arbetet. Enligt direktiven verkar det finnas ett behov av att utreda om det finns möjligheter att förstärka skyddet för dem som arbetar i entreprenadföretag och som för sin arbetsmiljö i viktiga avseenden är beroende av beställarföretagen, t.ex. vad avser tidsplanering och andra villkor för arbetet. Vidare anges att vid en sådan utredning måste hänsyn tas till om fri rörlighet på den inre marknaden, liksom till avgöranden i tillämpliga delar samt till de specifika reglerna om offentlig upphandling som finns i direktiven /18/EG om sam- ordning av förfarandena vid offentlig upphandling av bygg- entreprenader, varor och tjänster (det klassiska direktivet) och 2004/17/EG om samordning av förfarandena vid upphandling på områdena vatten, energi, transporter och posttjänster (försörjnings- direktivet). Utredaren har bett undertecknad utarbeta ett rättsligt sakkunnigutlåtande rörande det utrymme den svenska lagstiftaren har då det gäller att uppställa skyldigheter för den som avser att inhämta ett anbud om utförande av en tjänst att vid utarbetande av förfrågningsunderlaget ställa detaljerade arbetsmiljökrav. Jag har tolkat uppdraget så, att avsikten inte är att genom den planerade lagstiftningen skapa nya materiella arbetsmiljöförpliktelser – utöver vad som gäller enligt lag och avtal i branschen - för den entreprenör som på grund av ett anbudsförfarande erhåller ett kontrakt. Den nu aktuella reformen syftar endast till att skapa en skyldighet för den som utformar förfrågningsunderlaget att redan före kontraktets ingående tydliggöra och informera om de åtaganden som gäller och de arbetsmiljörisker beställaren/uppdragsgivaren kan besitta kun- skap om. Mot denna bakgrund anför jag följande. har en uppmärksammad fråga i EG-rätten gällt förhållandet mellan affärsmässig konkurrens och sociala hänsyn i den detaljreglering av upphandlingsförfarandet, som man åstad- kommit inom EU. En omdiskuterad fråga är i vilken mån EG- rätten, särskilt om offentlig upphandling, tillåter att myndigheter och andra upphandlande enheter tillämpar andra kriterier än strikt ekonomiska och ställer som villkor att anbuds- givarna skall uppfylla vissa sociala eller miljörelaterade krav för att få ett offentligt kontrakt. Frågan har varit omstridd , och den är endast delvis besvarad genom de nya upphandlings- direktiv som antogs år 2004.1 Direktiven kunde antas först efter förlikningsförhandlingar mellan och minister- rådet, och en stor stötesten var just hur stort utrymme för att till- lämpa sociala och miljörelaterade kriterier medlemsstaterna skulle ges. I direktivens ingress eller så kallade beaktandesatser sägs att de bygger på praxis på området, som debatten före direktivets antagande demonstrerade att denna praxis på vissa punkter tolkas något olika av olika aktörer. Inte minst Europeiska kommissionen företräder en relativt restriktiv tolk- ning.2 Att direktiven ger ett visst utrymme för att ta sociala hänsyn vid offentlig upphandling är klart. Frågor som kvarstår är dels vilken typ av sociala kriterier som en upphandlande enhet kan få använda, dels på vilka stadier i förfarandet som de kan göras gällande - en fråga som är avgörande för möjligheten att kontrollera att anbuds- givaren verkligen lever upp till sina åtaganden. Dessa frågor måste följaktligen besvaras av medlemsstaternas lagstiftare eller i sista hand av rättspraxis. 1Europaparlamentets och rådets direktiv /17/EG av om samordning av förfarandena vid upphandling på områdena vatten, energi, tranporter och posttjänster (försörjningsdirektivet); och rådets direktiv /18/EG av om samordning av förfarandena vid upphandling av byggentreprenader, varor och tjänster. 2Se Europeiska gemenskapernas kommission, Tolkningsmeddelande om gemenskapslag- stiftning med tillämpning på offentlig upphandling och möjligheterna att ta miljöhänsyn vid offentlig upphandling 2001.07.04, KOM (2001) 274 slutlig och Tolkningsmeddelande om gemenskapslagstiftning med tillämpning på offentlig upphandling och möjligheterna att ta sociala hänsyn vid offentlig upphandling 2001.10.15 KOM (2001) 566 slutlig. 3 Vilka typer av sociala hänsyn? Från praxis finns exempel på hur stater vill utnyttja sin upphandling för att främja sysselsättningen, och där upphandlande enheter krävt att anbudsgivarna skulle anställa en viss andel långtidsarbetslösa (Beentjes C-31/87) eller delta i ett program för att motverka lokal arbetslöshet i samband med ett skolbygge (Kommissionen mot C-225/98). Andra tänkbara villkor är att den tilltänkta kontraktspartnern skall garantera sina anställda en viss arbetsmiljöstandard, att den arbetsstyrka som skall utföra arbetet har en jämn könsmässig eller etnisk sammansättning eller att den får lön enligt kollektivavtalet på orten där arbetet utförs. Det sistnämnda kravet är regel i de medlemsstater, däribland och , som har ratificerat konvention 94 angående arbetsklausuler i kontrakt, däri offentlig myndighet är part. har som känt inte ratificerat konventionen och det är osäkert om och när så eventuellt kommer att ske.3 Upphandlingsdirektivens syfte är att undanröja hinder för den fria rörligheten för varor och tjänster och risken för att upphandlande enheter gynnar inhemska aktörer och diskriminerar utländska företag direkt eller indirekt. Direktiven innehåller detaljerade regler för hur upphandlingen skall gå till och föreskriver att kontraktet skall tilldelas antingen den anbudsgivare som begär det lägsta priset, eller den som kommer med det anbud som är ekonomiskt mest fördelaktigt ur den upphandlande enhetens synvinkel, dvs. en bedömning där olika kvalitativa faktorer vägs mot priset. Man brukar tala om tre typer av kriterier eller villkor som tilläm- pas i upphandlingens olika faser. I var och en av dessa faser kan sociala hänsyn liksom även krav på arbetsmiljöhänsyn aktualiseras. Kvalifikationskriterierna avgör vilka företag som överhuvudtaget kan vara med och konkurrera om det aktuella kontraktet. Ett skäl att utesluta en aktör från att delta i upphandlingen är enligt det klassiska direktivets artikel 45.2 att han gjort sig skyldig till ett all- varligt fel i yrkesutövningen. Vad som är ett allvarligt fel avgörs av 3 I slutbetänkande Nya upphandlingsregler 2 (SOU 2006:28) ställde man sig tveksam till om en svensk ratifikation är möjlig i ljuset av EG- rätten, se s. 315-362. nationell rätt, men av direktivet framgår att exempelvis brott mot de regler som genomför direktivet om likabehandling mellan könen kan vara ett sådant. Tilldelningskriterierna anger på vilka grunder man jämför anbu- den från dem som klarat kvalifikationskriterierna, och avgör vilket av dem som skall antas. Om kontraktet skall tilldelas den som krä- ver det lägsta priset är saken jämförelsevis enkel. Oklarheterna - och den största kontroversen - gäller vilket slags kriterier som får tas in i bedömningen av vad som ur den upphand- lande enhetens synvinkel är det ekonomiskt mest fördelaktiga anbudet. För en statlig myndighet kan det kanske framstå som ekonomiskt mest fördelaktigt (ur samhällsekonomisk synvinkel) om den som skall utföra kontraktet garanterar sina anställda en viss arbetsmiljöstandard. Följaktligen kan den vilja använda detta redan som ett urvalskriterium, och sålla bort anbud från entreprenörer som på goda grunder kan antas sakna förutsättningar för att upp- fylla det kravet. Direktivtexten är på den här punkten inte kristallklar. I artikel 53 (det klassiska direktivet) om tilldelningsgrunder ges exempel på kriterier som kan användas. Inget av dessa är något socialt krite- rium av den typ som nämnts ovan, men uppräkningen är alltså inte uttömmande. Dock sägs att de urvalskriterier som man använder måste vara kopplade till föremålet för det offentliga kontraktet. Här finns en motsägelse i förhållande till beaktandesatsens påpe- kande att direktivet bygger på rättspraxis om till- delningskriterier. I målet Kommissionen mot (C- 225/98) accepterade domstolen nämligen ett sysselsättnings- politiskt tilldelningskriterium som knappast kunde sägas vara kopplat till föremålet för kontraktet.