sou · GWB3109 · 2008-12-03 00:00:00 — Framtidens forskare inom naturvetenskap och teknik behöver, för att kunna ge konkreta lös- ningar på miljöproblem, redan i tillägna sig ett natur- vetenskapligt arbetssätt. Denna ståndpunkt styrks av den ämnes- övergripande kursplanen som bland annat nämner skillnaden mellan naturvetenskapliga påståenden och värderande ståndpunk- ter. Detta bör återspeglas i lärarutbildningen, där de naturveten- skapliga ämnena (som i viss utsträckning är blockkonstruktioner) ska studeras separat för att garantera tillräckligt djup i kunskaperna. Kompetensbehov för blivande lärare Av resterande obligatoriska ämnen i behandlas de praktiska och estetiska ämnena i ett särskilt avsnitt (3.3.7). Teknik- ämnet räknas ibland till NO-ämnena, och de lärare som under- visar är ofta lärare med matematik och ett naturvetenskapligt ämne. Sett ur kursplanens perspektiv har ämnet dock ett bredare anslag och ska integrera såväl samhälls- och naturvetenskap som hand- griplig teknik. Om tekniken ska ges samma status som andra ämnen är det rimligt att kräva att lärarna också har studerat tekno- logiska ämnen. Här krävs sannolikt ett utvecklingsarbete vid lärar- utbildningarna, och den typ av kombinationsutbildningar som närmare beskrivs i kapitel 4.8 kan vara en intressant lösning att stu- dera. 3.3.6Gymnasieskolan, lärare i allmänna ämnen Den svenska gymnasieskolan är åter under omstöpning sedan gymnasieutredningen lämnat sitt betänkande i mars 2008.TPF48FPT Den nya gymnasieskolan som infördes successivt , och som blev föremål för en mindre förändring 2000, innebar i enlighet med principerna om målstyrning och decentralisering, en övergång till ett kursbaserat system, med poängtal istället för timplaner. De tidi- gare linjerna som varierade i längd från två till ersattes med två studieförberedande och 14 yrkesförberedande program, som samtliga var treåriga och gav allmän behörighet till högskolestudier. Ett antal kärnämnen infördes, som skulle finnas på alla program, och vars kurser i princip skulle vara identiska mellan programmen. infördes också målrelaterade betyg. Friheten för skol- huvudmän att utforma egna program blev stor. I direktiven till gymnasieutredningen konstaterades att de teo- retiska kraven på yrkesprogrammen motverkat sitt syfte och lett till att en hög andel elever på dessa program inte klarat målen. Det individuella programmet, som inte var tänkt som ett eget program, har på många håll blivit ett av de största programmen och fungerat som uppsamlingsplats för elever med många underkända kurser. Den stora valfriheten, både för elever och för skolhuvudmän, har inneburit att ämnen och kurser som upplevts vara alltför svåra 48TP PT SOU 2008:27. Gymnasieskolan i en ny tid. Kompetensbehov för blivande lärare kunnat väljas bort till förmån för mer lättillgängliga lokalt inrättade kurser. Vilka specifika krav ställer då gymnasieskolan på lärarkompeten- sen? Om man ser enbart till karaktären på de kurser som ska bemannas finns en grundläggande skillnad jämfört med grund- skolan. Oavsett hur gymnasieskolan organiseras finns det en skill- nad mellan teoretiska, högskoleförberedande ämnen och (i huvud- sak) praktiska, yrkesförberedande ämnen. Det är därför relevant att göra en första grov uppdelning av kompetensbehovet i lärare för dessa två ämneskategorier, också därför att det är ytterst ovanligt att lärare undervisar i båda kategoriernaTPF49FPT. Kategorin lärare i gym- nasieskolans yrkesämnen behandlas i kapitel 3.3.9 nedan. För den andra kategorin, lärare i gymnasieskolans allmänna ämnen, får man ställa sig frågan vad som skiljer dessa från lärare i allmänna ämnen i årskurs 7–9. Historiskt sett har det bara funnits en särskild utbildning för gymnasielärare (), och denna utbildning var egentligen ett provisorium i väntan först på den nya gymnasieskolan och sedan på den nya (nuvarande) lärarutbildningen. LUT 74 (som var grun- den till grundskollärarreformen 1988) ansåg det viktigt att markera en skillnad mellan grundskola och gymnasieskola. 97 ansåg istället det viktigt att överbrygga skillnader mellan lärare för olika åldersgrupper. I den nuvarande lärarutbildningen har resultatet på de flesta håll blivit att man utbildar lärare och gymnasieskolan. Man har därigenom i viss mån återgått till den ordning som rådde , när adjunkter för realskola och läroverk utbildades som en kategori. –1988 utbildades ämneslärare, vilka studier fick välja mellan högstadiet (tre ämnen) och gymnasieskolan (två ämnen). Denna utredning beskriver olika lärarkategorier och menar, bland annat utifrån utvecklingspsykologiska skäl, att den tydligaste skiljelinjen går mellan årskurs 6 och 7, mellan barndom och ung- dom. På samma sätt går en senare skiljelinje mellan gymnasieskola och högskola, mellan ungdom och vuxenhet. Även om och gymnasieskolan är olika skolformer och lyder under olika läroplaner kan inte några skillnader mellan lärarna i allmänna ämnen i de båda skolformerna sägas motivera två 49TP PT I detta sammanhang är det viktigt att poängtera att denna uppdelning inte ska innebära att de båda lärarkategorierna inte samverkar. Sådan samverkan är av stort värde på de yrkes- förberedande programmen, men måste utgå från respektive lärares professionella identitet och kompetens. Kompetensbehov för blivande lärare Gymnasiekurserna bygger på kurser och fördjupar dessa, som specialiseringen på olika pro- gram innebär en ökad bredd. Detta innebär att vissa ämnen till- kommer som inte finns inom . Ur utbildningens syn- vinkel betyder detta dels att det är motiverat att ställa krav på djupare ämneskunskaper för lärare för gymnasieskolan, dels att det behöver utbildas lärare i ämnen som enbart finns i gymnasieskolan. De allmänna ämnena i gymnasieskolan är direkt högskole- förberedande. Det innebär å ena sidan att man i gymnasieskolan måste nå tillräckligt djupt inom ämnet för att steget till högskolan inte ska bli alltför stort – högskolans grundkurser ska inte behöva vara repetitioner av gymnasieskolan – och å andra sidan att det måste finnas en nära koppling mellan lärarnas ämneskunskaper och ämnesstudierna i högskolan. Såväl styrdokument som aktuella utredningar talar om vikten av integration mellan ämnen och tvärvetenskapliga studier. Gymna- sieutredningen föreslår flera nya tvärvetenskapliga kurser med omfattande timtal på de högskoleförberedande programmen. Denna utredning har inte i uppdrag att kommentera skolans arbetssätt och organisation av kunskapsinnehållet, utan att föreslå hur lärarnas utbildning bäst kan förbereda dem på arbetet i skolan. De tvärvetenskapliga kurserna är dock problematiska ur ett lärar- utbildningsperspektiv eftersom ämnena i fråga inte har någon själv- klar vetenskaplig grund i ämnen inom högskolan. I det följande kommer en genomgång att göras av ett antal ämnen i gymnasieskolan för att tydligare definiera kompetens- behovet för lärarna. Det måste dock vara lärarutbildningarnas ansvar att utifrån tillgänglig vetenskaplig kompetens och profil inom ämnena, utforma ämneslärarutbildningar som uppfyller såväl akademiska kvalitetskrav som krav på yrkesrelevans inom skol- ämnena. För gymnasieskolans vidkommande blir denna genomgång spekulativ eftersom det inte går att yttra sig om hur gym- nasieskolan kommer att se ut. Utredningen har valt att studera gymnasieutredningens förslag som ett viktigt underlag, utan att se dem som auktoriteter av det slag som fastställda kursplaner skulle kunna vara. har överlåtit på att ta fram kursplaner för de föreslagna nya kurserna. För att kunna ses som tillräckligt mycket av ämnesexpert för att på ett kvalificerat sätt undervisa i gymnasieskolan, och även kunna fungera som handledare för de (befintliga) projektarbetena och de (föreslagna) examensarbetena, måste lärarna själva ha för- Kompetensbehov för blivande lärare fattat vetenskapliga arbeten inom båda sina undervisningsämnen. Detta innebär i praktiken att de behöver ägna minst tre terminers studier åt varje skolämne. Lärarna ska också kunna förmedla kon- takter med högskolan, hålla sig à jour med utvecklingen i relevant forskning och kunna fungera som huvudlärare i ett ämne på sin skola. Detta kräver ytterligare en termins studier i förstaämnet, sammanlagt alltså fyra terminer. Kärnämnet svenska är centralt både i den befintliga och den före- slagna gymnasiestrukturen. föreslår en bety- dande utökning av poängtalet för svenska på de högskoleförbere- dande programmen, varför behovet av lärare i svenska proportio- nerligt sett kommer att öka. Redan nu är svenska utan jämförelse det enskilda skolämne i gymnasieskolan som sysselsätter flest lärare. Ämnet är flerdimensionellt och ställer krav både på färdigheter och på kunskaper hos eleverna. Färdigheterna är muntliga, skrift- liga och analytiska och gäller såväl egen språklig framställning i tal och skrift som läs- och hörförståelse. Kunskaperna är både språk- och litteraturvetenskapliga. föreslår valbara fördjupningskurser i litteraturvetenskap och skrivande. Detta innebär att lärarna måste ha mycket god kompetens inom ämnets båda huvuddelar språk och litteratur. Bland annat med tanke på fördjupningsmöjligheterna är det rimligt att de blivande lärarna ska kunna fördjupa sig i en av dessa delar. Utifrån resone- manget i kapitel 3.3.6 om vetenskaplig grund är det också nödvän- digt att de båda ingående akademiska ämnena svenska (nordiska språk) och litteraturvetenskap studeras var för sig. För att nå den önskade fördjupningen i ett av delämnena innebär detta i praktiken tre terminers studier i det ena ämnet och en termin i det andra. Sammanfattningsvis är skolämnet svenska så komplext och omfattande att utredningen menar att ämnet endast kan utgöra för- staämne i lärarutbildningen, dvs. att minst fyra terminers studier krävs. Den ämnesdidaktiska dimensionen såväl inom språk som litteratur är helt nödvändig. Kompetensbehov för blivande lärare Svenska som andraspråk finns som eget ämne i gymnasieskolan, precis som i . Det som konstaterats för detta ämne i årskurs 7–9 (se kapitel 3.3.5.2) gäller även för gymna- sieskolan. Med termen moderna språk avses här i första hand engelska och de tre språk som enligt förslag alltid ska kunna erbjudas, nämligen tyska, franska och spanska. En språk- lärarutbildning av hög kvalitet är en förutsättning för att ska kunna hävda sig i ett globaliserat samhälle där allt mer kommu- nikation, även inom , sker på andra språk än svenska. Hög- skolestudier, även på grundnivå, förutsätter i de allra flesta ämnen att studenterna kan tillgodogöra sig kurslitteratur på engelska. Enbart engelska är heller inte tillräckligt för att i icke engelsk- språkiga länder på ett framgångsrikt sätt lära känna ländernas kul- tur och till exempel göra affärer. Paradoxalt nog har dock antalet elever som läser mer avancerade kurser i ett andra språk minskat kraftigt sedan inträde i EU, vilket ofta förklarats med att språken skulle vara mer krävande och därför väljs bort av elever i jakt på höga betygspoäng. Det tidigare betygs- och meritvärde- ringssystemet har varit en viktig faktor här, och det nya systemet med högre meritpoäng för bland annat språk kommer sannolikt att förändra situationen.TPF50FPT Det faktum att moderna språk sedan gymnasiereformerna kring 1970 varit just tillvalsämnen har dock kanske än mer bidragit till denna utveckling. Det som från början var ett val mellan två språk har kommit att uppfattas som att språk är något som helt kan väljas bort. Det är symtomatiskt, men inte mindre beklagligt, att gymna- sieutredningen föreslår att fördjupade studier i ett andra språk inte ska vara obligatoriskt på ekonomi- och teknikprogrammen, de två gymnasieutbildningar som kanske mest pekar mot en internationell arbetsmarknad. Undervisning i moderna språk i gymnasieskolan innebär en sär- skild utmaning för läraren på så vis att spännvidden i nivå mellan 50TP PT Redan vid elevernas val kunde stora ökningar noteras i antalet sökande till gymnasieskolans fortsättningskurser i språk. Kompetensbehov för blivande lärare kurserna är så stor – från ren nybörjarundervisning till en nivå nära högskolans. Liksom för svenska gäller också att ämnesinnehållet förutsätter både kunskaper och färdigheter, i såväl muntlig som skriftlig form. I examensordningen för den tidigare gymnasielärarutbildningen fanns formulerade krav på att lärarstuderande i moderna språk skulle besitta för läraryrket relevant, kommunikativ förmåga samt förtrogenhet med och erfarenhet av språkområdets kultur och var- dagsliv. Denna utredning vill allmänt sett medverka till en ökad internationalisering av lärarutbildningen, vilket bland annat bör ske genom att fler lärarstuderande förlägger delar av studierna utom- lands. För blivande gymnasielärare i moderna språk menar utred- ningen att minst en termins studier i ett målspråksland är önskvärt. Det ovan citerade kravet borde återställas. Forskning i andra- språksinlärning visar tydligt att en kombination av institutionellt lärande (i hemlandet) och direktkontakt med målspråket i den miljö det talas ger de bästa språkfärdighetsresultaten. Godkända resultat på formella prov i uttal och muntlig framställning måste också vara ett självklart krav för ämneslärarexamen i moderna språk. Ett antal andra moderna språk än de ovan nämnda förekommer också i gymnasieskolan. Bland de mer frekventa finns italienska, ryska och kinesiska. Samma kvalitetskrav ska självklart ställas på lärarutbildning i alla språk, men de små volymer det är fråga om kan inte motivera sammanhållna ämneslärarprogram i dessa fall. 3.3.6.4Samhälls- och beteendevetenskapliga ämnen Ämnena religionskunskap och samhällskunskap är kärnämnen i gymnasieskolan och finns alltså på samtliga program. Gymnasie- utredningen föreslår att även historia kommer att finnas på alla program. På flera av de studieförberedande programmen finns relativt långtgående fördjupningar i ämnena. Religionskunskap är ett blockämne sammansatt av en mängd delmoment från det teologisk-samhällsvetenskapliga området. Ämnet har vissa fördjupningsmöjligheter, men det låga timtalet hänvisar ändå ämnesinnehållet till att vara huvudsakligen av orien- terande karaktär. Frågan är därför om det är meningsfullt att före- slå att lärarstuderande i detta ämne ska studera de ingående akade- miska ämnena separat. Ämnet föreslås endast kunna studeras som Kompetensbehov för blivande lärare andraämne inom den sammanhållna ämneslärarutbildningen. Det är dock viktigt att sökande till den korta ämneslärarutbildningen med akademiska poäng från det teologisk-religionsvetenskapliga områ- det tas tillvara för att på detta sätt kunna erhålla ämnesspecialister. Ämnet filosofi föreslås av gymnasieutredningen stärkas jämfört med , med hänvisning till ämnets karaktär av vetenskapsteore- tisk förberedelse. Ämnet får därigenom ett bredare uppdrag och kan, rätt förvaltat, vara av stor betydelse för de högskoleförbere- dande studierna i allmänhet. En utökning av ämnets timtal kommer att kräva att fler lärare i ämnet utbildas. Filosofi är ett blockämne i lärarutbildningen, och lärarstuderande studerar normalt de båda akademiska ämnena teoretisk och praktisk filosofi. På samma sätt som beskrivits för de andra ämnena i denna grupp rekommenderas att de båda ingående ämnena studeras separat, med möjlighet till fördjupning i endera ämnet. Ämnet psykologi reduceras i gymnasieutredningens förslag och blir obligatoriskt endast på ekonomiprogrammet och på en av sam- hälls- och medieprogrammets inriktningar. Behovet av lärare kommer alltså sannolikt att sjunka, och med tanke på att timtalet redan är lågt är det inte nödvändigt att arrangera en sammanhållen ämneslärarutbildning i ämnet. Historia föreslås av gymnasieutredningen att bli ett gymnasie- gemensamt, dvs. obligatoriskt, ämne. En kortare kurs föreslås för program som inte läser historia. För de övriga studie- förberedande programmen föreslås en längre obligatorisk kurs, och för humanister och samhällsprogrammets samhällsvetenskapliga inriktning ytterligare en fördjupningskurs. Till detta kommer ämnet kulturhistoria på programmet för estetik och humaniora. Sammantaget innebär detta att behovet av historielärare kommer att öka och att den framtida utbildningen av historielärare ställs inför andra innehållsliga och didaktiska förutsättningar än vad som varit fallet. Samhällskunskap är ett skolämne som inrymmer flera akade- miska ämnen, normalt statsvetenskap, nationalekonomi och soci- ologi. Situationen är delvis annorlunda jämfört med exempelvis svenska, eftersom ämnet samhällskunskap redan från dess intro- duktion i skolan har studerats som blockämne inom lärarutbildningen. Ämnets bredd och dess omfattning i gymnasie- skolan motiverar att det endast kan läsas som förstaämne inom ämneslärarutbildningen, sammanlagt minst fyra terminer, där möj- Kompetensbehov för blivande lärare ligheter till fördjupning inom de ingående akademiska ämnena ska finnas. Ämnet geografi finns på samhällsvetenskapsprogrammet, och gymnasieutredningen föreslår att det även införs på natur- vetenskapsprogrammet. Ämnet är ett blockämne, huvudsakligen sammansatt av det naturvetenskapliga ämnet naturgeografi och det samhällsvetenskapliga ämnet kulturgeografi. Utredningen föreslår att dessa båda ämnen läses separat inom lärarutbildningen, och att fördjupningsmöjligheter ska finnas inom vardera ämnet. Matematik är och förblir ett av de mest centrala ämnena i gymna- sieskolan och finns på alla program. föreslår inga förändringar härvidlag, men heller inga egentliga förstärk- ningar. Däremot betonas behovet av att kurserna anpassas efter program samt att den inledande kursen inte enbart blir en repeti- tion av matematik. Goda matematikkunskaper är nödvändiga som redskap för att klara naturvetenskapliga och tekniska utbildningar på högskolenivå. Ämnets omfattning på de naturvetenskapliga och tekniska gymna- sieprogrammen ger förutsättningar att nå en relativt avancerad nivå, förutsatt att eleverna har tillräckliga förkunskaper från och att lärarna har mycket goda kunskaper i ämnet. Det är därför motiverat att kräva en hög nivå på den särskilda behörigheten i ämnet, samt att matematik bara kan utgöra förstaämne i lärar- utbildningen. Naturvetenskapliga ämnen förekommer i gymnasieskolan i form av biologi, fysik och kemi på naturvetenskapsprogrammet och som kärnämnet naturkunskap på samtliga program. Biologi, fysik och kemi är etablerade blockämnen inom högskolan och kräver ingen särskild kommentar här annat än den självklara: för att erbjuda en kvalitativ lärarutbildning på vetenskaplig grund måste det finnas forskning i ämnena och tillgång till relevant infrastruktur. Ämne- nas laborativa karaktär och uppläggning i skolan kräver att de bli- vande lärarna kommer i direkt kontakt med forskning och labora- Kompetensbehov för blivande lärare Naturkunskap är ett volymmässigt omfattande kärn- ämne både med nuvarande och föreslagen uppläggning av gymna- sieskolan. menar att naturkunskap på yrkes- programmen bör handla om energi- och miljöfrågor och hållbar utveckling. På teknikprogrammet föreslås det nya ämnet hållbart samhälle. Det är viktigt att de lärare som ska undervisa i dessa kurser har gedigna naturvetenskapliga kunskaper så att inte kurserna präglas av allmänna och ideologiskt betingade spekulatio- ner. Bland annat av detta skäl menar denna utredning att lärare i naturkunskap måste ha sin grundkompetens i ett av de naturveten- skapliga ämnena. Ämneskompetens för att undervisa i natur- kunskap erhålls genom kortare kurser i de övriga ämnena. Detta ställningstagande innebär en sorts överutbildning, eftersom många lärare kommer att utbildas i ämnen de kanske aldrig kommer att undervisa i, då de naturvetenskapliga ämnena endast finns som självständiga ämnen på naturvetenskaps- och teknikprogrammen. 3.3.6.7Ekonomiska och teknologiska ämnen De högskoleförberedande programmen omfattar även ämnesområ- den som ekonomi och teknologi, som finns etablerade inom högskolan. De betraktas ändå i lärarutbildningssammanhang ofta som en form av yrkesämnen, vilket är felaktigt. Lärare på dessa områden ska utbildas enligt samma modell som andra allmänna ämnen med vetenskaplig grund. Företagsekonomi bör kunna förekomma både som första- och andraämne i ämneslärarutbildning. Undervisningen i de mer speci- aliserade fördjupningsmomenten, som redovisning eller organisa- tion, bör tillkomma lärare som i sin utbildning valt en sådan inrikt- ning. föreslår att teknikprogrammet och sam- hälls- och medieprogrammets inriktning miljö och samhällsbygg- nad ska innehålla ämnet teknikutveckling. Det är svårt att finna en vetenskaplig grund för ämneslärarutbildning i detta ämne. Teknik- utveckling måste rimligen baseras på gedigna teknologiska kunska- per, och det borde förutsättas att ämnet kommer att ge eleverna nödvändiga grundkunskaper inför högskolestudier inom teknologi och inte bli ett allmänt spekulativt ämne. Kompetensbehov för blivande lärare ning för teknikprogrammets fyra föreslagna inriktningarTPF51FPT kan i övrigt tillgodoses genom den form av kombinationsutbildningar som beskrivs i kapitel 4.5. Detta gäller även datavetenskap i vid mening där behovet av utbildade lärare är stort, inte minst inom vuxenutbildningen. Ämnesområdet finns representerat på flera program. Både med den nuvarande och den föreslagna strukturen för gymna- sieskolan finns ett antal ämnen och ämnesområden som inte kan sägas vara yrkesämnen, men som inte heller normalt finns repre- senterade inom lärarutbildningen. Det gäller exempelvis medie- området som blir av särskild betydelse om gymnasieutredningens förslag om att slå ihop de nuvarande samhälls- och medieprogram- men blir verklighet. Det samhällsvetenskapliga programmet är det största programmet, och om en möjlighet här öppnas att välja populära kurser inom media istället för fördjupningskurser i exem- pelvis historia kommer behovet av lärare i medieämnen att öka kraftigt. Detta är särskilt betydelsefullt med tanke på att andelen obehöriga lärare är störst i medieämnen (). Lärarutbild- ningarna uppmanas att i dialog med planera för vilka nya allmänna ämnen som kan behöva kompetensförsörjas. 3.3.7Lärare i estetiska och praktiska ämnen fanns ett antal olika yrkesexamina för lärare i este- tiska och praktiska ämnen. Musiklärarutbildningen var fyraårig, medan de övriga var treåriga. började, enligt LUK:s (1972) förslag, en försöksverksamhet där lärare i dessa ämnen även utbildades för ett allmänt ämne. Denna verksam- het lockade få sökande, och med grundskollärarutbildningens införande 1988 fanns inte denna möjlighet kvar. Med den nuvarande lärarutbildningens start sattes tvåämnesprincipen, eller snarare valfriheten, i system. De ämnesspecifika examina avskaffades och de estetiska och praktiska ämnena skulle betraktas som vilka ämnen som helst. 51TP PT Teknik och design, IT-kommunikation och medieteknik, Samhällsbyggande och arkitektur, Innovation och produktion. Kompetensbehov för blivande lärare De estetiska och praktiska ämnena är sinsemellan mycket olika och ställer olika krav på lärarna. Nedan görs, precis som för de all- männa ämnena, en kort genomgång av de särskilda krav som kan ställas på lärare i respektive ämne bland annat enligt läroplanerna. Vissa övergripande resonemang kan dock föras för samtliga dessa ämnen. Ämnena förekommer obligatoriskt i hela . I förskolan finns de dock bara med som perspektiv; barn ska få möj- lighet att utveckla sin estetiska uttrycksförmåga, och deras behov av motion och utomhusaktiviteter ska tillgodoses. Dessa perspektiv kan inte sägas kräva någon särskild lärarkompetens utöver förskol- lärarens. I gymnasieskolan är situationen mer splittrad och dess- utom osäker. har föreslagit att estetisk verk- samhet inte längre ska vara obligatorisk. Den ska dock alltid kunna erbjudas som individuellt val. Kurser i de estetiska ämnena finns även på det nuvarande estetiska programmet, liksom på dess före- slagna ersättare estetik och humaniora.