sou · GVB334 · 2008-01-01 00:00:00 — En migrationsdomstols beslut i mål om avvisning som har prövats av en polismyndighet i första in- stans får dock inte överklagas. För prövning i Migrationsöverdom- stolen krävs enligt 16 kap. 11 § UtlL prövningstillstånd. En utlänning kan utvisas ur i huvudsakligen följande fyra fall: utvisning när en utlänning saknar pass eller tillstånd, utvisning av EES-medborgare och deras familjemedlemmar av hänsyn till allmän ordning och säkerhet, utvisning på grund av brott och utvisning av hänsyn till rikets säkerhet eller på grund av befarad brottslighet enligt lagen (2003:148) om terroristbrott Av 8 kap. 7 § UtlL framgår att får utvisa en ut- länning som inte avvisas enligt 8 kap. 1 § 1 eller 2 om han eller hon uppehåller sig här men saknar pass eller de tillstånd som krävs för att få uppehålla sig i landet. Enligt 8 kap. 7 a § UtlL får en utlänning som har uppehållsrätt utvisas ur av hänsyn till allmän ordning och säkerhet. Om utlänningen har permanent uppehållsrätt får utvisning dock endast ske om det finns synnerliga skäl för det. EES-medborgare som är barn eller som har vistats i under de tio närmast föregående åren får utvisas endast om beslutet är oundgängligen nödvändigt av hänsyn till allmän säkerhet. Utvisning på grund av brott regleras i 8 kap. 8–14 §§ UtlL. Ett sådant beslut får meddelas om en utlänning döms för ett brott som kan leda till fängelse eller om en domstol undanröjer en villkorlig dom eller skyddstillsyn och dömer till annan påföljd. En utlänning får dock utvisas endast om han eller hon döms till svårare påföljd än böter och det antingen kan antas att utlänningen kommer att göra sig skyldig till fortsatt brottslighet här i landet eller brottets allvar innebär att han eller hon inte bör få stanna kvar i landet. Utvisning på grund av brott beslutas av den domstol som handlägger brott- målet. Vid bedömningen av om en utlänning skall utvisas skall dom- stolen ta hänsyn till utlänningens anknytning till det svenska sam- hället, och då särskilt beakta utlänningens levnadsomständigheter, om utlänningen har barn i och hur barnets kontakt med ut- länningen skulle påverkas av ett utvisningsbeslut, utlänningens övriga familjeförhållanden och hur länge utlänningen har vistats i . Om utlänningen hade vistats i med permanent uppehålls- tillstånd under när åtal väcktes eller om han eller hon då hade varit bosatt i , får beslut om utvisning meddelas endast om det finns synnerliga skäl. Detsamma gäller för en medborgare i ett annat nordiskt land som har varit bosatt här då åtal väcktes och för en utlänning som har permanent uppehållsrätt i . Vidare gäller att en utlänning inte får utvisas om han eller hon kom till och har vistats här när åtal väcktes. En utlänning med flyk- tingstatus får utvisas på grund av brott endast om brottet är synner- ligen grovt och det skulle medföra allvarlig fara för allmän ordning och säkerhet att låta utlänningen stanna kvar här eller om utlänning- en har bedrivit verksamhet som har inneburit fara för rikets säker- het och det finns anledning att anta att han eller hon skulle fortsätta bedriva sådan verksamhet här. Närmare bestämmelser om utvisning av hänsyn till rikets säker- het eller på grund av befarad brottslighet finns i lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll. Den myndighet eller domstol som prövar en fråga om utvisning skall ta hänsyn till om det enligt 12 kap. UtlL finns hinder mot att verkställa ett eventuellt utvisningsbeslut (8 kap. 17 § UtlL). beslut om utvisning får enligt 14 kap. 3 § UtlL överklagas till en migrationsdomstol. kan, liksom när det gäller avvisningsbeslut, ändra ett beslut som verket med- delat i första instans, om man finner att beslutet är oriktigt (13 kap. 13 § UtlL, se föregående avsnitt). Migrationsdomstolens beslut får enligt 16 kap. 9 § överklagas till Migrationsöverdomstolen. För prövning i Migrationsöverdomstolen krävs enligt 16 kap. 11 § UtlL prövningstillstånd. 1.4.1.4Verkställighet av beslut om avvisning och utvisning I 12 kap. UtlL finns bestämmelser om verkställighet av beslut om avvisning och utvisning. Enligt kapitlets första paragraf får avvisning och utvisning aldrig verkställas till ett land om det finns skälig anledning att anta att utlänningen där skulle vara i fara att straffas med döden eller att ut- sättas för kroppsstraff, tortyr eller annan omänsklig eller förnedran- de behandling eller bestraffning eller att utlänningen inte är skyd- dad i det landet mot att sändas vidare till ett land där han eller hon skulle vara i sådan fara. Av 12 kap. 2 § UtlL framgår att avvisning och utvisning inte får verkställas till ett land där utlänningen riskerar att utsättas för för- följelse eller till ett land där utlänningen inte är skyddad mot att sändas vidare till ett land där han eller hon löper risk för förföljelse. Undantag görs emellertid i de fall då utlänningen genom ett syn- nerligen grovt brott har visat att det skulle vara förenat med allvar- lig fara för allmän ordning och säkerhet att låta honom eller henne stanna kvar i och det inte är möjligt att verkställa avvis- ningen eller utvisningen till något annat land. I så fall får avvisning eller utvisning ske om inte den förföljelse som hotar innebär fara för utlänningens liv eller annars är av särskilt svår art. En utlänning får också sändas till ett land där det råder fara för förföljelse om han eller hon har bedrivit verksamhet som har inneburit fara för rikets säkerhet och det finns anledning att anta att utlänningen skulle fort- sätta verksamheten här i landet och det inte är möjligt att sända honom eller henne till något annat land. Enligt 12 kap. 3 § UtlL får ett beslut om avvisning eller utvisning av en utlänning som behöver skydd på grund av väpnad konflikt i hemlandet, som på grund av andra svåra motsättningar i hemlandet känner välgrundad fruktan att utsättas för allvarliga övergrepp eller som inte kan återvända till hemlandet på grund av en miljökatastrof inte verkställas till utlänningens hemland eller till ett land där han eller hon riskerar att sändas vidare till hemlandet, om det inte finns synnerliga skäl för detta. Som huvudregel skall ett beslut om avvisning eller utvisning verk- ställas av (12 kap. 14 § UtlL). Beslut i säkerhets- ärenden verkställs dock av Säkerhetspolisen, om inte regeringen eller har förordnat att någon annan myndighet skall ombesörja verkställigheten. Härutöver gäller att polismyndigheten skall verkställa sina egna beslut om avvisning och domstols beslut om utvisning på grund av brott. har möjlighet att lämna över ett verkställighets- ärende som annars skall ombesörjas av verket till polismyndigheten. Ett överlämnande förutsätter dock att den som skall avvisas eller ut- visas håller sig undan och inte kan anträffas utan polismyndighetens medverkan eller att det kan antas att tvång kommer att behövas för att verkställa beslutet. Av 12 kap. 15 § UtlL framgår att vissa beslut om avvisning och utvisning skall verkställas möjligt. I andra fall gäller som huvudregel att den som avvisas skall lämna landet efter det att avvisningsbeslutet vann laga kraft och att den som ut- visas skall lämna landet efter det att utvisningsbe- slutet vann laga kraft. Om utlänningen inte lämnar landet inom den föreskrivna tiden, eller om det kan antas att han inte har för avsikt att frivilligt lämna landet inom , skall beslutet verkställas möjligt. Verkställighet av beslut om avvisning eller utvisning av en EES-medborgare eller dennes familjemedlem får dock ske tidi- gast från den dag då vederbörande fick del av beslutet, om det inte finns synnerliga skäl för att verkställa beslutet tidigare. Om det i ett ärende om verkställighet av ett lagakraftvunnet beslut om avvisning eller utvisning kommer fram nya omständigheter som innebär att det föreligger hinder mot verkställighet enligt 12 kap. 1, 2 eller 3 § UtlL, att det finns anledning att anta att mottagarlandet inte kommer att ta emot utlänningen eller att det finns medicinska hinder eller annan särskild anledning att inte verkställa beslutet, får enligt 12 kap. 18 § UtlL bevilja utlänningen uppe- hållstillstånd. Om hindret är bestående får permanent uppehållstill- stånd beviljas, medan ett tillfälligt hinder ger verket rätt att bevilja ett tidsbegränsat uppehållstillstånd. Bestämmelsen, som infördes i och med tillkomsten av den nuvarande utlänningslagen, innebär att är skyldigt att ex officio beakta om det föreligger verkställighetshinder om det framkommer nya omständigheter i ett ärende om verkställighet samt att verket, om omständigheterna be- döms utgöra sådant hinder, får bevilja utlänningen uppehållstillstånd. De nya omständigheterna kan läggas fram av den enskilde själv eller komma fram på annat sätt. I propositionen till utlänningslagen ut- talar regeringen att beslut om uppehållstillstånd med stöd av bestäm- melsen endast skall kunna komma i fråga i rena undantagssituationer. Som exempel på situationer där det kan finnas särskild anledning att inte verkställa ett beslut om avvisning eller utvisning nämns beslut som rör barn, där barnet inte kan tas om hand i hemlandet för att dess vårdnadshavare har avlidit eller där det inte går att fastställa var barnets föräldrar uppehåller sig. Regeringen förklarar härvid att be- stämmelsen i 1 kap. 10 § om skyldighet att ta hänsyn till barnets bästa innebär att ett allvarligt hälsotillstånd eller andra ömmande omstän- digheter också i verkställighetsärenden måste tillmätas extra tyngd när barn är berörda. Utrymmet för att ta hänsyn till att utlänningen har fått familjeanknytning till efter det att beslutet om av- visning eller utvisning har meddelats är emellertid avsett att vara mycket begränsat. 2004/05:170 s. 226 och 299 f.). Om en utlänning i ett ärende om verkställighet av ett avvisnings- eller utvisningsbeslut som har vunnit laga kraft åberopar nya om- ständigheter som kan antas utgöra bestående hinder mot verkställig- het och dessa omständigheter inte har kunnat åberopas tidigare eller utlänningen visar giltig ursäkt för att inte ha åberopat dem tidigare skall , om verket inte kan fatta beslut om uppe- hållstillstånd enligt 12 kap. 18 § UtlL, enligt 12 kap. 19 § UtlL ta upp frågan om uppehållstillstånd till ny prövning samt besluta om inhibi- tion i verkställighetsärendet. Denna bestämmelse, som också tillkom i och med införandet av utlänningslag, är endast tillämplig i fråga om nya omständigheter som rör utlänningens behov av skydd. Den kan således inte tillämpas om utlänningen åberopar nya an- knytningsskäl eller andra särskilda skäl mot verkställighet (a. prop. s. 300). Vad som kan anses som giltig ursäkt för att inte ha åberopat de nya omständigheterna tidigare får avgöras i det enskilda ärendet. I förarbetena anges att det förhållandet att utlänningen har utsatts för traumatiska upplevelser i hemlandet och haft svårt att berätta om dessa i ett tidigare skede kan utgöra giltig ursäkt, men att det också kan röra sig om nya sakuppgifter som utlänningen inte kunnat eller bort känna till (a. prop. s. 227). I de fall där 12 kap. 19 § UtlL blir tillämplig kvarstår avvisnings- eller utvisningsbeslutet under pröv- ningens gång. Det innebär att inte behöver fatta något nytt beslut om avvisning eller utvisning om prövningen visar att något uppehållstillstånd inte skall beviljas. I så fall skall verket endast besluta att inte bevilja ny prövning. Ett sådant beslut kan enligt 14 kap. 5 § UtlL överklagas till migrationsdomstolen. Bestämmelserna i 12 kap. 18 och 19 §§ UtlL har ersatt bestäm- melserna utlänningslag om s.k. ny ansökan om uppehålls- tillstånd. Enligt denna reglering kunde en utlänning som fått ett lagakraftvunnet beslut om avvisning eller utvisning ansöka om uppehållstillstånd på nytt. En sådan ansökan skulle bifallas om den grundade sig på omständigheter som inte tidigare hade prövats i av- visnings- eller utvisningsärendet och om utlänningen antingen hade rätt till uppehållstillstånd i som skyddsbehövande (flykting eller skyddsbehövande i övrigt) eller det annars skulle strida mot humanitetens krav att verkställa beslutet om avvisning eller utvis- ning. Det krävdes inte att de nya omständigheterna inte hade kunnat åberopas tidigare eller att utlänningen hade giltig ursäkt för att åbe- ropa dem först i det nya ärendet. Uppehållstillstånd efter ny prövning enligt de nya bestämmel- serna i 12 kap. 18 och 19 §§ UtlL är avsett att utgöra extraordinära prövningsförfaranden. Syftet är att alla relevanta skäl skall föras fram redan när ansökan om uppehållstillstånd prövas och att sökanden i ett utlänningsärende därigenom skall kunna räkna med att få ett slutligt beslut inom rimlig tid (a. prop. s. 223 ff. och 230). Av 12 kap. 21 § UtlL framgår att ett beslut om avvisning eller utvisning skall anses verkställt om utlänningen har lämnat landet. För det fall att utlänningen inte lämnar landet upphör beslutet om avvisning eller utvisning att gälla från det att beslutet vunnit laga kraft. Om beslutet har förenats med ett förbud mot att åter- vända till upphör beslutet om av- visning eller utvisning att gälla först när tiden för återreseförbud går ut. Ett beslut som har meddelats av allmän domstol upphör dock alltid att gälla när tiden för återreseförbudet går ut (12 kap. 22 § UtlL). 1.4.1.5Att hålla sig undan verkställighet Rent praktiskt följs ett verkställbart beslut om avvisning eller utvis- ning av att registrerar ett ärende om återvändande. Den handläggare som ansvarar för återvändandeärendet har i uppgift att stödja utlänningen, så att denne väljer att lämna inom den tid som föreskrivs i utlänningslagen. Handläggaren och utlänningen diskuterar utlänningens förutsättningar att återvända till hemlandet och vilken inställning han eller hon har till att lämna . Verket kan under vissa omständigheter förmedla kontakter med myndig- heter och organisationer i hemlandet. Om utlänningen saknar egna medel för att betala hemresan kan verket boka biljetter och stå för kostnaden. Mot bakgrund av de uppgifter som har framkommit vid samtal med utlänningen, såväl i återvändandeärendet som tidigare under asylprocessen, bedömer handläggaren om utlänningen kan antas resa ut ur självmant eller om ärendet skall överlämnas till polisen. Om utlänningen inte kan anträffas, inte hörsammar kal- lelser, inte hämtar ut dagersättning eller inte längre deltar i ordnad sysselsättning (eller i skolan) är det upp till handläggaren att avgöra om det finns anledning att anta att utlänningen håller sig undan eller om han eller hon kan antas ha lämnat landet på egen hand. Om- ständigheter som enligt verket kan tala för att utlänningen finns kvar i landet är uppgifter från andra myndigheter, skola eller privatper- soner som pekar på att personen är kvar i , personens tidigare uttalanden, hur personen har agerat (exempelvis om denne har avvikit eller hållit sig undan verkställighet) eller att per- sonens resehandlingar finns kvar i SverigeTPF7FPT. Om utlänningen bedöms hålla sig undan verkställighet överlämnas ärendet till polisen och utlänningen registreras som avviken i datasystem. För det fall att handläggaren bedömer att utlänningen har lämnat landet registreras utlänningen som troligen utrest eller konsta- terat utrest. 1.4.1.6Tillfällig lagstiftning om ny prövning av avvisnings- och utvisningsbeslut Inför ikraftträdandet av den nu gällande utlänningslagen tillämpa- des en tillfällig lagstiftning, som innebar att det gavs utökade möjligheter att bevilja den som fått ett laga- kraftvunnet beslut om avvisning eller utvisning uppehållstillstånd efter förnyad prövning. Den tillfälliga lagstiftningen gällde mellan och . skulle bevilja uppehållstillstånd om det kom fram nya omständigheter i ett ärende om verkställighet av ett beslut om avvisning eller utvisning och 1.utlänningen hade rätt till uppehållstillstånd som flykting eller skyddsbehövande i övrigt, 2.det fanns anledning att anta att mottagarlandet inte skulle vara villigt att ta emot utlänningen, 3.det fanns medicinska hinder mot att verkställa beslutet eller 4.det annars var humanitärt angeläget att bevilja uppehållstillstånd. 7TP PT , kap. 39, avsnitt 11 s. 22 ff., sammanställd av . Vid bedömningen av huruvida utlänningen skulle beviljas uppehålls- tillstånd enligt punkten 4 skulle särskilt beaktas om utlänningen hade vistats i och om avvisnings- eller utvisningsbeslutet på grund av förhållandena i mottagarlandet inte bedömdes kunna verkställas med tvång, eller barns sociala situation, vistelsetid i , anknytning till liksom risken för att barns hälsa eller utveckling skadas Genom den tillfälliga lagstiftningen gavs en möjlighet till uppehålls- tillstånd för personer som vistats i och vars avvisnings- eller utvisningsbeslut av olika anledningar inte hade verkställts. Prövningen enligt den tillfälliga lagen kunde initieras dels genom en ansökan av utlänningen själv, dels ex officio av . som den tillfälliga lagstiftningen gällde fick inga laga- kraftvunna avvisnings- eller utvisningsbeslut verkställas. 1.4.2Lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl. Lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl. (LMA) reg- lerar rätt till sysselsättning för och bistånd till utlänningar som 1. har ansökt om uppehållstillstånd i enligt 4 kap. 1 eller 2 § UtlL (asylsökande), 2.har beviljats uppehållstillstånd med tillfälligt skydd eller uppehålls- tillstånd efter tillfälligt skydd enligt bestämmelserna i 21 kap. 2, 3, 4 eller 6 § UtlL och som inte är folkbokförda här i landet eller 3.har ansökt om uppehållstillstånd i och av särskilda skäl har medgetts rätt att vistas här medan deras ansökan prövas. Av 2 och 3 §§ LMA framgår att har huvudansvaret för mottagandet av asylsökande och utlänningar som har beviljats uppehållstillstånd med tillfälligt skydd eller efter tillfälligt skydd (de som avses i 1 § första stycket 1 och 2) samt att verket för detta ändamål skall driva förläggningar där utlänningarna skall erbjudas plats. Undantag görs vid mottagande av ensamkommande barn, då i stället skall anvisa en kommun som skall ordna boendet för barnet. Även om en utlänning inte önskar utnyttja den erbjudna platsen på en förläggning skall denne registreras vid en mottagningsenhet. Också ensamkommande asylsökande barn skall registreras vid en förläggning. Utlänningar som omfattas av LMA och som är registrerade vid en förläggning (dvs. de utlänningar som avses i 1 § första stycket 1 och 2 LMA) har rätt till sysselsättning och olika former av bistånd (4 och 8–19 §§). För utlänningar som av särskilda skäl har medgetts rätt att vistas i medan deras ansökan om uppehållstillstånd prövas (de utlänningar som avses i 1 § första stycket 3 LMA) skall bistånd lämnas av socialnämnden i den kommun där utlänningen vistas (3 § fjärde stycket). Rätten till bistånd omfattar emellertid inte i något fall den som håller sig undan så att ett beslut om avvisning eller utvisning inte kan verkställas (12 §). Av föreskrifter om mottagande av asylsökande m.m. (MIGRFS 2003:10) framgår att en utlänning skall avregistreras från mottagningsenheten när rätten till bistånd enligt LMA upphör. Enligt föreskrifter om för utlänning i och dokument som intygar att innehavaren är asylsökande (MIGRFS 07/2005) skall utlänningar som har rätt till bi- stånd enligt LMA (med undantag av utlänningar som har ansökt om uppehållstillstånd i och av särskilda skäl har medgetts rätt att vistas här medan ansökan prövas samt utlänningar som hålls i för- var) förses med en personhandling, ett s.k. . Giltighets- tiden för får vara högst , därefter måste ett nytt kort utfärdas. skall bl.a. innehålla ett dossier- nummer. När en asylsökande lämnar in en ansökan om uppehålls- tillstånd skall utfärda ett asylkvitto, som bevis på att asylansökan har tagits emot. Därefter skall verket förse utlänningen med . I föreskrifterna stadgas vida- re att utlänningen skall uppmanas att återlämna kortet till Migrations- verket bl.a. när han eller hon avser att lämna landet eller i samband med att eller polisen verkställer ett beslut om av- visning eller utvisning. 1.4.3Hälso- och sjukvård samt tandvård för asylsökande m.fl. Om någon som vistas inom ett landsting utan att vara bosatt där behöver omedelbar hälso- och sjukvård eller tandvård är enligt 4 § första stycket hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) och 6 § tandvårdslagen (1985:125) skyldigt att erbjuda sådan vård. Denna skyldighet omfattar även personer som vistas illegalt i . Vad som avses med begreppet omedelbar vård skall enligt förarbetena prövas från fall till fall (prop. 1981/82:97 s. 120). ingicks en överenskommelse i form av ett avtal mellan staten och om rätt till hälso- och sjukvård samt tandvård för asylsökande m.fl. utöver den omedelbara vård som landstingen skall tillhandahålla enligt hälso- och sjukvårdslagen och tandvårdslagen. Avtalet har därefter blivit föremål för förnyelse dels , dels . Nuvarande avtal gäller till och med . Enligt avtalet åtar sig att erbjuda vård bl.a. till de ut- länningar som avses i 1 § första stycket 1 och 2 LMA (se avsnitt 1.4.2) samt till utländska barn och ungdomar , som vistas i landet utan att vara bosatta här och som har omfattats av bestämmelserna i . Överenskommelsen omfattar däremot inte utlänningar som håller sig undan verkställighet av ett be- slut om avvisning eller utvisning eller utlänningar som avses i 1 § första stycket 3 LMA. När det gäller personer som omfattas av överenskom- melsen åtar sig landstingen att lämna hälso- och sjukvård samt tand- vård på samma villkor som barn och ungdomar som är bosatta inom . Av överenskommelsen och förordningen (1996:1357) om statlig ersättning för hälso- och sjukvård för asylsökande m.fl. framgår att staten lämnar landstingen schablonersättning för deras åtaganden. Ersättning utges med visst belopp per kvartal och person för utlän- ningar som bor inom och som är registrerade hos Migra- tionsverket. I förekommande fall ges även särskild ersättning för viss kostnadskrävande vård. Sammanfattningsvis innebär överenskommelsen att barn och ung- domar under som har omfattats av LMA och som håller sig undan verkställighet av ett avvisnings- eller utvisnings- beslut har rätt till hälso- och sjukvård samt tandvård på samma sätt som barn och ungdomar som är bosatta i . De grundläggande bestämmelserna på skolans område finns i skol- lagen (1985:1100). Skollagen kompletteras med förordningar för flera av de skolformer för barn och ungdom som regleras i lagen, näm- ligen grundskoleförordningen (1994:1194), gymnasieförordningen (1992:394), särskoleförordningen (1995:206), förordningen (1994:741) om gymnasiesärskolan, specialskoleförordningen (1995:404), same- skolförordningen (1995:205) och förordningen (1996:1206) om fri- stående skolor. Förutom skollagen och skolförordningarna finns tre läroplaner; läroplanen för förskolan (Lpfö 98), läroplanen för det obligatoriska skolväsendet, förskoleklassen och fritidshemmet (Lpo 94) samt läro- planen för de frivilliga skolformerna (Lpf 94). I läroplanerna beskrivs verksamheternas värdegrund och uppdrag samt mål och riktlinjer för arbetet. Dessutom finns särskilda programmål för gymnasieskolan och gymnasiesärskolan. Läroplanerna och programmålen är förord- ningar och därmed bindande. Skolan styrs också av de författningar som kungörs i Statens skolverks författningssamling (SKOLFS). 1.5.1Skolans, förskolans och fritidshemmets värdegrund och uppdrag I 1 kap. 2 § skollagen finns bestämmelser om skolans värdegrund och uppdrag. I paragrafens första stycke stadgas att alla barn och ungdomar, oberoende av kön, geografiskt hemvist samt sociala och ekonomiska förhållanden, skall ha lika tillgång till utbildning i det offentliga skolväsendet för barn och ungdom. Vidare skall utbild- ningen inom varje skolform vara likvärdig, varhelst den anordnas i landet. Enligt andra stycket i samma paragraf skall utbildningen ge elever- na kunskaper och färdigheter samt, i samarbete med hemmen, främja deras harmoniska utveckling till ansvarskännande människor och samhällsmedlemmar.