sou · GVB36 · 2008-01-01 00:00:00 — Hänvisningen till lagen (1999:997) om särskild företrädare för barn är nödvändig för att uppmärksamma att bestämmelsen inte gäller de ärenden där en vårdnadshavare kan misstänkas för brott mot ett barn eller när det kan befaras att en vårdnadshavare på grund av sitt förhållande till den som kan misstänkas för brottet inte kommer att ta till vara barnets rätt. I de här fallen ska i enlighet med 1 § i lagen om särskild företrädare, en särskild företrädare utses istället för ett målsägandebiträde. Utredningens överväganden finns i avsnitt 8.1.3 och 8.2. Målsägandebiträdet skall ta till vara målsägandens intressen i målet samt lämna stöd och hjälp till målsäganden. Målsägandebiträdet skall bistå målsäganden med att föra talan om enskilt anspråk i anledning av brottet. Målsägandebiträdet ska i skälig omfattning bistå målsäganden med att få ut ett tilldömt skadestånd. Målsägandebiträdets uppgift kvarstår även om talan avskilts enligt 22 kap. 5 § för att handläggas som särskilt mål enligt reglerna för tvistemål, såvida inte målet handläggs enligt 1 kap. 3 d § . Målsägandebiträdets uppgift kvarstår också om tingsrättens dom överklagas endast i fråga om enskilt anspråk. Det första stycket som reglerar målsägandebiträdets övergripande uppgifter förblir oförändrat. Bestämmelsen i 3 § andra stycket reglerar målsägandebiträdets uppgift med det enskilda anspråket. Utredningen föreslår en ändring av den första meningen i det andra stycket. Det sista ledet i den meningen: om detta inte görs av åklagaren utgår så att det med större tydlighet framgår att målsägandebiträdet alltid ska föra talan om enskilt anspråk om ett sådant anspråk har framställts av målsäganden. Det är inte ovanligt att ett av skälen till att målsäganden anser sig ha behov av målsägandebiträde är att denne vill föra skadestånds- talan. Både åklagaren och målsägandebiträdet har en skyldighet att bistå målsäganden med det enskilda anspråket. Avsikten med förändringen av bestämmelsen är att avlägsna den tvetydighet som finns om man jämför lagtexten i 3 § lagen om målsägandebiträde med 22 kap. 2 § . Genom förslaget görs måls- ägandebiträdet primärt ansvarig för att hjälpa målsäganden med det enskilda anspråket. I de ärenden där det är aktuellt att förordna ett målsägandebiträde ska det stå klart för målsägandebiträdet och åklagaren att det är målsägandebiträdet som har ansvar för det enskilda anspråket. Målsägandebiträdet kan därför omgående påbörja eller överta arbetet med den uppgiften. I den mån ett målsägandebiträde inte har förordnats kvarstår åklagarens ansvar att föra talan om enskilt anspråk. Detsamma gäller om det är oklart om ett målsägandebiträde ska förordnas. I de fallen har åklagaren kvar en skyldighet att förbereda skade- ståndtalan fram till dess att frågan om förordnade av målsägande- biträde är avgjord. Om ett målsägandebiträde inte förordnas är det åklagaren som ska fullfölja målsägandens talan om skadestånd. Utredningens förslag medför således ingen förändring av 22 kap. 2 § . Ett nytt stycke har införts i andra stycket av paragrafen. Det reglerar målsägandebiträdets uppgift med att bistå målsäganden efter det att dom har meddelats. Gemensamt för de flesta målsägande är att de direkt efter domen behöver ledning för att få ut sitt skadestånd. Därför bör det vara möjligt för målsägande- biträdet att bistå målsäganden med de inledande åtgärder som är nödvändiga för att få ut ett av domstolen utdömt skadestånd. En bedömning ska göras av målsägandebiträdets ersättningsanspråk med utgångspunkt i att det är en del av målsägandebiträdets uppdrag att i skälig omfattning bidra till att slutföra skadeståndsfrågan och att det ska kunna ske inom ramen för det som brukar benämnas avslutande åtgärder. Utredningens närmare överväganden återfinns i avsnitt 10.4 och i avsnitt 11.9.4. Målsägandebiträde förordnas på begäran av målsäganden eller när det annars finns anledning till det. I fråga om byte av målsägandebiträde tillämpas 26 § andra stycket rättshjälpslagen. Ett målsägandebiträde får inte utan rättens medgivande sätta någon annan i sitt ställe. Målsägandebiträdet skall entledigas, om det är påkallat med hänsyn till förhållandena i målet eller om det annars finns skäl för det. I övrigt tillämpas i fråga om målsägandebiträde, regler om rättegångsbiträde. Utredningen föreslår att första stycket andra meningen som hänvisar till 26 § första stycket rättshjälpslagen (1996:000) tas bort. Bestämmelsen i fråga hänvisar till regler om målsägandebiträdets behörighet. Utredningen föreslår att det införs nya regler om målsägandebiträdets behörighet som placeras i en ny bestämmelse, 5 §. Förslaget är således ett led i att skapa en bättre struktur av lagstiftningen. Hänvisningen till 26 § andra stycket rättshjälpslagen som reglerar byte av rättshjälpsbiträde föreslås vara kvar men med en ny placering i första stycket. Bestämmelsen innebär att byte av målsägandebiträde bara får ske efter särskilt tillstånd och bara om det finns särskilda skäl. Däremot föreslås det att hänvisningen till 26 § tredje stycket rättshjälpslagen som hänvisar till substitution utgår. En ny bestämmelse angående substitution av målsägande- biträde har i stället förts in i det andra stycket av 4 §. Liksom uppdraget som offentlig försvarare är uppdraget som målsägande- biträde av personlig natur. Därför föreslås att målsägandebiträdet inte utan rättens medgivande får sätta någon annan i sitt ställe. Den som anlitas för substitution ska fylla de allmänna kvalifikationerna som ställs på målsägandebiträdet enligt utredningens förslag i 5 §. Liksom tidigare ska ett biträde inte få sätta någon annan i sitt ställe om det medför en beaktansvärd ökning av kostnaderna. Tredje stycket om entledigande av målsägandebiträde och fjärde stycket som hänvisar till regler om rättegångs- biträde behålls oförändrade. Utredningens överväganden återfinns i avsnitt 7.6.2. Till målsägandebiträde skall utses advokat som är lämplig för uppdraget. Om det finns särskilda skäl kan till målsägandebiträde utses annan lämplig person som avlagt för behörighet till domarämbetet föreskrivna kunskapsprov. Har målsäganden förslagit någon som är behörig skall denne förordnas, om det inte medför avsevärt ökade kostnader eller det i övrigt finns särskilda skäl mot det. Utredningen har föreslagit en ändring av 4 § lagen om målsägande- biträde som bl a går ut på att hänvisningen till bestämmelsen i 26 § rättshjälpslagen angående målsägandebiträdets behörighet tas bort. Istället införs en ny bestämmelse i lagen, 5 § som reglerar målsägandebiträdets behörighet. Enligt förslaget kommer frågor om byte och substitution av målsägandebiträde liksom tidigare att regleras i 4 §. Bestämmelsen om ersättning till målsägandebiträdet kommer i enlighet med utredningens förslag att bli 6 §. Förslaget får också till följd att 2 § förordningen (1997:408) om målsägande- biträde utgår. Utredningens förslag är att som huvudregel ska advokat förordnas som målsägandebiträde. Därutöver ska ett särskilt lämplighetskrav gälla för målsägandebiträden på samma sätt som för offentliga försvarare. Uppdraget som målsägandebiträde förutsätter djupa kunskaper om brottmålsprocessen såväl som kunskaper i skadeståndsrätt. Utöver det måste målsägandebiträdet ha kunskap om den situation som ett brottsoffer befinner sig i och vilka reaktionsmönster som brott kan orsaka. Men uppdraget som målsägandebiträde kräver inte bara sakkunskaper utan också erfarenhet av att föra talan i brottmål. Förslaget är avsett att verka förtydligande och kvalitetshöjande. En biträdande jurist kan förordnas som målsägandebiträde enligt undantagsregeln, d v s endast om särskilda skäl föreligger. Ett exempel på när sådana särskilda skäl föreligger är om det blir svårt att i domkretsen finna en advokat som kan ta uppdrag som målsägandebiträde. Den föreslagna regleringen överensstämmer således med vad som gäller för den offentliga försvararen. Det andra stycket är i överensstämmelse med vad som tidigare gällt med stöd av hänvisningen från 4 § lagen om målsägande- biträde till 26 § rättshjälpslagen men med den skillnaden att bestämmelsen anger att någon som är behörig kan förordnas som målsägandebiträde i stället för någon som är lämplig. melsen följer således den ordning som gäller för offentliga försvarare. Utredningens överväganden finns i avsnitt 7.6.2. Beslut om förordnande av målsägandebiträde fattas av åklagaren under förundersökningen. Sådant beslut ska fattas med skyndsamhet. Sedan åtal har väckts förordnar domstolen målsägandebiträde. Åklagarens beslut att avslå en begäran om målsägandebiträde eller att till sådant uppdrag utse någon annan än parten föreslagit kan överklagas av målsäganden till tingsrätten. Vid rättens handläggning av sådana beslut gäller lagen (1996:242) om domstolsärenden. I de fall som avses i 6 § får dock målsägandebiträdet själv besluta om utredning i samma utsträckning som enligt 17 § rättshjälpslagen (1996:000) gäller för biträde vid rättshjälp. Enligt gällande rätt regleras frågan om vem som kan förordna målsägandebiträde i 7 § lagen om målsägandebiträde. På grund av utredningens förslag att införa en ny bestämmelse om målsägande- biträdets behörighet i 5 § har paragrafen om handläggningen av förordnandefrågan fått en annan placering i lagen och den nuvarande 7 § blir enligt utredningens förslag 8 §. Frågor om byte och entledigande av målsägandebiträde beslutas liksom tidigare av domstolen och regleras i 4 §. Utredningens förslag innebär att domstolen inte ensam längre ska vara beslutande myndighet utan att åklagaren görs ansvarig för att förordna målsägandebiträde under förundersökningen. Det medför att ordet rätten i första meningen byts ut mot åklagaren i den nya 8 §. Förslagets syfte är att förkorta beslutsvägen och skapa bättre bedömningsgrunder för beslutet om förordnande av målsägande- biträde. Det har sin bakgrund i de problem som finns i fråga om när målsägandebiträdet förordnas och som beskrivits i betänkandet. I sin roll som förundersökningsledare har åklagaren bäst kännedom om målsägandens behov av målsägandebiträde. Till bestämmelsen har i första stycket andra meningen lagts ett krav på skyndsamhet i handläggningen. Det innebär att oavsett om ett önskemål har framställts om målsägandebiträde eller inte ska åklagaren ta ställning i frågan om förordnande. Det andra stycket innehåller bestämmelser om överklagande av åklagarens beslut. Av rättssäkerhetsskäl är det angeläget att den som beslutet går emot kan överklaga beslutet till en annan instans. Någon tidsfrist ska inte gälla för överklagandet. Det tredje stycket i bestämmelsen förblir oförändrat. Utredningens överväganden finns i avsnitt 7.6.1. 17.2Förslag till lag om ändring i lag (1999:997) om särskild företrädare för barn En särskild företrädare skall, i stället för barnets vårdnadshavare, som ställföreträdare ta till vara barnets rätt under förundersökningen och i efterföljande rättegång. Företrädaren får dock inte väcka åtal och får inte heller väcka någon skadeståndstalan utan att ett allmänt åtal har väckts. Det som i 23 kap. 10 a och 11 §§ sägs om målsägandebiträdes rättigheter vid förhör skall tillämpas på den särskilda företrädaren. Bestämmelsen var tidigare 3 § men benämns nu 2 § till följd av utredningens förslag att 2 § i lagen ska utgå. De två första meningarna kvarstår oförändrade. På grundval av den förändring som utredningen föreslagit beträffande 23 kap. 10 § och förslaget om en ny bestämmelse, 23 kap. 10 a § i bör det andra stycket hänvisa till 23 kap. 10 a § som reglerar målsägandebiträdets rättigheter vid förhör. Hänvisningen till 23 kap. 11 § kvarstår emellertid. Utredningen har behandlat frågan i avsnitt 14.6.2. En ansökan om förordnande enligt 1 § görs av åklagaren hos tingsrätten. Bestämmelsen var tidigare 4 §. Till följd av utredningens förslag benämns bestämmelsen nu 3 § efter som 2 § i lagen utgår. En justering har gjorts i bestämmelsen till följd av utredningens förslag att låta 2 § lagen om särskild företrädare för barn utgå. Det innebär att hänvisningen till 2 § utgår. Till särskild företrädare skall utses advokat. Om särskilda skäl föreligger kan till särskild företrädare utses annan lämplig person som avlagt för behörighet till domarämbetet föreskrivna kunskapsprov. Endast den får förordnas som på grund av sina kunskaper och erfarenheter samt personliga egenskaper är särskilt lämplig för uppdraget. Bestämmelsen var tidigare 5 §. Enligt utredningens förslag benämns bestämmelsen nu 4 § eftersom 2 § i lagen om särskild företrädare för barn utgår. De två första meningarna är nya. Samma behörighetskrav bör gälla för den särskilde företrädaren som för målsägandebiträdet. Som huvudregel ska den som förordnas som särskild företrädare för barn vara advokat. Bestämmelsens avsikt är att verka förtydligande och kvalitetshöjande. Att en biträdande jurist förordnas som särskild företrädare för barn ska vara en undantagsregel. Endast om särskilda skäl föreligger, d v s när det blir svårt att i domkretsen finna en advokat som kan ta uppdrag som särskild företrädare för barn ska en biträdande jurist kunna förordnas som särskild företrädare för barn. Den föreslagna regleringen överensstämmer således med vad som gäller för den offentlige försvararen. Den andra meningen är densamma som i den nuvarande 5 §. Utredningens förslag medför att 2 § förordningen (1999:998) om särskild företrädare för barn, som anger vem som ska anses som biträdande jurist vid tillämpning av lagen (1999:997) om särskild företrädare för barn utgår. Utredningens överväganden återfinns i avsnitt 14.6.3. Om det kan antas vara nödvändigt för att barnets rätt skall kunna tas till vara får åklagaren, utan att höra barnets vårdnadshavare, besluta om förordnande enligt 1 § för tiden innan ärendet avgörs. Åklagaren skall utan dröjsmål överlämna det interimistiska beslutet till tingsrätten för fortsatt handläggning. Bestämmelsen ska benämnas 5 § i stället för som tidigare 6 § eftersom utredningen föreslagit att 2 § i lagen om särskild företrädare för barn ska utgå. Hänvisningen i första meningen till 2 § lagen om särskild företrädare för barn har tagits bort eftersom utredningen har föreslagit att den bestämmelsen ska utgå. Enligt gällande rätt ska domstolen fatta beslut om interimisitiskt förordnande av särskild företrädare för barn. Den nuvarande bestämmelsen i 6 § lagen om särskild företrädare föreslås förändrad genom att åklagaren istället för domstolen ges befogenhet att interimistiskt förordna om särskild företrädare för barn. I lagtexten genomförs ändringen genom att domstolen i första meningen byts ut mot åklagaren. Åklagaren har underlaget till beslutet om förordnande av särskild företrädare. I praktiken är det åklagaren som gör bedömningen av behovet av särskild företrädare. Utredningens uppfattning är att det som är mest angeläget vid den här typen av brott är att det ges goda möjligheter att snabbt utreda brott och att barnet får en oberoende företrädare som är kompetent att hantera situationen samt att företrädaren och utredaren får tid på sig att utföra de nödvändiga inledande åtgärderna. Åklagaren är den som bäst kan bedöma målsägandens behov och det gagnar utredningen om beslutsvägen och handläggningstiden förkortas. Därför menar utredningen att åklagaren bör få befogenhet att interimistiskt förordna särskild företrädare när det kan anses nödvändigt. Den andra meningen är ny och reglerar det slutgiltiga beslutet som ska fattas av en annan instans. Åklagaren skall utan dröjsmål eller så snart det kan ske underställa tingsrätten det interimistiska beslutet som har att fatta slutligt beslut i frågan om förordnande. Frågan har behandlats av utredningen i avsnitt 14. I ett ärende om förordnande enligt 1 § är barnets vårdnadshavare åklagarens motpart. Bestämmelsen har fått en ny benämning, 12 § till följd av utredningens förslag att låta 2 och 10 §§ utgå. Hänvisningen till 2 § har utgått. Ansökan om byte eller entledigande av en särskild företrädare får göras av barnets vårdnadshavare, den särskilda företrädaren eller av åklagaren. En särskild företrädare får inte entledigas utan att han eller hon har haft tillfälle att yttra sig i ärendet. Domstolen får också självmant ta upp frågor om byte och entledigande av företrädare samt återkallelse av förordnande. Bestämmelsen har fått en ny benämning, 13 § till följd av utredningens förslag att låta 2 och 10 §§ utgå. Det andra stycket som hänvisar till 10 § och handlar om återkallande av förordnande enligt 2 § har utgått. Beslut om förordnande enligt 1 §, interimistiska beslut enligt 5 § samt beslut om byte eller entledigande av särskild företrädare enligt 7 och 8 §§ gäller , om inte annat bestäms. Bestämmelsen har fått en ny benämning, 14 § till följd av utredningens förslag att låta 2 och 10 §§ utgå. Enligt gällande rätt hänvisar bestämmelsen på två ställen till 2 §. Paragrafen har genomgått en justering som innebär att hänvisningarna till 2 § har utgått. Hänvisningarna gällande byte och entledigande av särskild företrädare har justerats i enlighet med utredningens förslag och hänvisningen angående återkallande av förordnande har utgått. 17.3Förslag till lag om ändring i Skall enligt 21 kap. 3 a § offentlig försvarare utses för den misstänkte, åligger det undersökningsledaren att göra anmälan om det hos rätten. I den nuvarande lagtexten anges i den andra meningen av bestämmelsen i 23 kap. 5 § att det åligger undersökningsledaren att anmäla hos rätten om målsäganden begär att få ett målsägandebiträde eller om det annars finns anledning att förordna ett sådant biträde. En följdändring av de förslag som görs beträffande 7 och 8 §§ i lagen om målsägandebiträde är att den andra meningen tas bort. Eftersom utredningen föreslår att åklagaren görs ansvarig för att förordna målsägandebiträde under förundersökningen kommer förundersökningsledarens åliggande att göra anmälan till rätten om målsägandebiträde att försvinna. Skulle frågan om förordnande av målsägandebiträde uppkomma efter det att åtal har väckts är det domstolen som har att hantera frågan om förordnande av målsägandebiträde. Paragrafen reglerar därmed enbart undersökningsledarens åliggande att göra anmälan om offentlig försvarare till rätten. Frågan har behandlats av utredningen i avsnitt 7.6.1. Vid förhör skall såvitt möjligt ett av undersökningsledaren anmodat trovärdigt vittne närvara. Undersökningsledaren skall bestämma om någon annan än ett vittne får närvara vid förhör. Vid förhör, som enligt 18 § andra stycket hålls på den misstänktes begäran, har han och hans försvarare rätt att närvara. Även vid annat förhör får försvarare närvara, om det kan ske utan men för utredningen. En stödperson har rätt att närvara vid förhör med målsäganden, om hans närvaro inte är till men för utredningen. Är den som hörs under , bör den som har vårdnaden om honom vara närvarande vid förhöret, om det kan ske utan men för utredningen. Undersökningsledaren får förordna att vad som förekommit vid förhör inte får uppenbaras. Paragrafen innehåller olika bestämmelser om utomståendes närvaro vid förhör under förundersökningen. Den första meningen i det tredje stycket om att målsägande- biträdet har rätt att närvara vid förhör utgår och flyttas till den nya bestämmelse i som utredningen föreslagit och som benämns 23 kap. 10 a §. Det gör att alla bestämmelser om målsägandebiträdets rättigheter vid förhör under förundersök- ningen samlas i en bestämmelse. De första och andra styckena kvarstår oförändrade. Den bestämmelse som tidigare fanns i andra meningen av tredje stycket om att stödperson har rätt att närvara vid förhör, om det inte är till men för utredningen kvarstår. Den utgör nu bestämmelsens tredje stycke och har genomgått en smärre språklig ändring. Bestämmelsen i fjärde stycket och femte styckena förblir oförändrade. Målsägandebiträde har rätt att närvara vid förhör med målsäganden. Målsägandebiträdet skall meddelas när förhör med målsäganden ska hållas under förundersökningen. Målsäganden och målsägandebiträdet har rätt att fortlöpande i den mån det kan ske utan men för utredningen få information om eller ta del av vad som har förekommit vid undersökning. Bestämmelsen är ny och reglerar målsägandebiträdets rättigheter vid förhör under förundersökningen. Den första meningen i första stycket handlar om målsägande- biträdets rätt att närvara vid förhör med målsäganden. Bestäm- melsen har oförändrad flyttats från 23 kap. 10 § . I andra meningen av första stycket regleras målsägandebiträdets rätt att få veta när förhör med målsäganden ska äga rum. I syfte att underlätta målsägandebiträdets arbete och tydliggöra målsägande- biträdets roll ska målsägandebiträdet meddelas när förhör med målsäganden ska hållas under förundersökningen. Om det är möjligt bör målsägandebiträdet informeras även om tidpunkten för andra förhör som kan vara av betydelse för målsäganden. För att målsäganden ska kunna ges möjligheter att följa utvecklingen av sitt ärende ska målsäganden och målsägande- biträdet, liksom den misstänkte och hans försvarare, ha rätt att fortlöpande i den mån det kan ske utan men för utredningen, ta del av eller informeras om vad som har förekommit vid undersök- ningen. Detta regleras i det andra stycket av bestämmelsen. 17.4Förslag till förordning om ändring i förundersökningskungörelsen (1947:948) Målsäganden skall underrättas om att åklagaren under vissa förutsättningar kan föra talan om enskilt anspråk i anledning av brott och om möjligheterna att få ersättning enligt brottsskadelagen (1978:413). I samband med detta bör också på lämpligt sätt upplysning lämnas om de regler som gäller för handläggningen av sådana anspråk. Målsäganden som utsatts för ett brott med fängelse i straffskalan skall underrättas om de regler som gäller för förordnande av målsägandebiträde, om det inte är uppenbart att sådan information inte behöver lämnas. Informationen om målsägandebiträdet skall ges i samband med polisanmälan, om det inte finns särskilda omständigheter som gör att information hellre skall ges i ett senare skede. Det åligger åklagaren att senast innan åtal väcks kontrollera att målsäganden fått sådan information. Är brottet sådant att det kan komma i fråga att meddela besöksförbud enligt lagen (1988:688) om besöksförbud, skall målsäganden underrättas om de regler som gäller för meddelande av besöksförbud. Målsäganden skall ges information om reglerna om stödperson i 20 kap. 15 § och 23 kap. 10 § , om möjligheterna att få rättshjälp och rådgivning enligt rättshjälpslagen (1996:1619) samt om vilka myndigheter, organisationer och andra som kan lämna stöd och hjälp. En åtgärd enligt första eller sjätte stycket behöver inte vidtas om det är uppenbart att den inte behövs eller om det är förenat med betydande svårighet att vidta åtgärden. Utredningen föreslår förändringar i det andra stycket av 13 a §. Förslaget går ut på att reglerna om information till målsäganden om målsägandebiträde delas upp i tre stycken och att bestämmelsen avseende besöksförbud flyttas ner och blir till ett nytt femte stycke i paragrafen. Det får till följd att det andra stycket i paragrafen kommer att reglera förutsättningarna för att ge information om målsägandebiträde. I det tredje stycket regleras när informationen ska ges och i det fjärde stycket finns en ny bestämmelse om ansvaret och kontrollen av att information om målsägandebiträde tillhandahålls. Huvudregeln i den nya bestämmelsen är att alla målsägande för vilka det är möjligt att förordna målsägandebiträde ska underrättas om reglerna om målsägandebiträde. Det andra ledet i bestämmelsen utgör ett undantag från huvudregeln. Målsäganden bör också veta vilka förutsättningar som gäller för att förordna målsägandebiträde. Därför kvarstår den gällande formuleringen i förundersöknings- kungörelsen om att målsägandebiträde bör underrättas om de regler som gäller för förordnande av målsägandebiträde. Det nya tredje stycket reglerar när information om målsägande- biträde ska ges.