sou · GWB347 · 2008-05-09 00:00:00 — Om ett lokalhyresförhållande ska upphöra på grund av hyres- värdens uppsägning för avflyttning får hyresnämnden enligt 59 § hyreslagen medge uppskov med avflyttningen , dock högst från hyrestidens utgång. Detsamma gäller om av- talet upphör efter en uppsägning för ändrade villkor som företagits av hyresvärd eller hyresgäst. Ansökan om uppskov, som kan göras av såväl hyresvärd som hyresgäst, ska ha kommit in till hyresnämnden före hyrestidens utgång. För det fall uppskov medges ska hyresnämnden även fast- ställa skäliga hyresvillkor för tiden från det att hyresavtalet upphört till dess hyresgästen ska flytta. När de statliga hyresnämnderna inrättades infördes också överklagandeförbud beträffande de beslut som regleras i 45 a, 56 och 59 §§ hyreslagen, dvs. beslut om avstående från besittnings- skydd och om uppskov. Några närmare skäl för denna begränsning angavs inte (se prop. 1968:91 Bilaga A s. 243). slopades även rätten att överklaga beslut om byte respektive andrahandsupplåtelse enligt 35 och 40 §§ hyreslagen. Som skäl härför anfördes att det var viktigt att minska hand- Överklagande av hyresnämndens beslut läggningstiden och att de ifrågavarande ärendena regelmässigt var av enkel beskaffenhet (se prop. 1973:23 s. 136 ff.). Överklagandeförbudet avseende 1 § sjätte stycket hyreslagen infördes med att själva regleringen om blockuthyrning infördes . Någon närmare motivering till förbudet gavs inte (se prop. 1983/84: 137 s. 110 ff.). Frågan om överklagandeförbudet har även behandlats i olika statliga utredningar. föreslog i slutbetänk- andet Hyresrätt 3. Bruksvärde, hyresprocess m.m. (SOU 1981:77) att det skulle införas en ny hyresprocesslag. Uppräkningen i den nya lagen av beslut som inte fick överklagas skilde sig från tidigare på så sätt att det inte fanns med något förbud mot att överklaga beslut enligt 59 § hyreslagen om uppskov med avflyttning eller be- slut enligt 45 a § om avstående från besittningsskydd för bostads- lägenhet. Beträffande uppskov med avflyttning från lokal hänvisades till NJA 1980 s. 203. I det rättsfallet ansågs hyresnämnden genom ett beslut om uppskov enligt 22 § lagen om arrendenämnder och hyres- nämnder också rättskraftigt ha avgjort att en uppsägning inte var ogiltig eller annars utan verkan. Enligt var det inte rimligt att parterna i ett lokalhyresförhållande inte skulle kunna få frågan om uppsägningens giltighet m.m. prövad i dåvar- ande Bostadsdomstolen (se a.a. s. 431). Vad sedan gäller förslaget att beslut om avstående från besitt- ningsskydd för bostadslägenhet skulle få överklagas, ska det ses mot bakgrund av utredningens förslag att möjligheten att i förväg få hyresnämndens godkännande helt skulle utmönstras (se a.a. s. 248 ff.). Regeringen ansåg för sin del att tiden inte var mogen för att reformera hyresprocessen. Det gjordes inget särskilt uttalande beträffande utredningens förslag om en rätt att överklaga beslut om uppskov med avflyttning från lokal. När det gäller avstående från besittningsskydd bedömde regeringen att någon ändring inte borde göras. I det sammanhanget konstaterades även att det inte var lämpligt att ta bort överklagandeförbudet (se prop. 1983/84:137 s. 66 f. och 103 f.). hyreslagskommitté föreslog i delbetänkandet Ny hyres- lag (SOU 1991:86) att hyresnämnderna skulle kunna medge undantag från överklagandeförbudet såvitt avsåg beslut rörande lägenhetsbyte och andrahandsupplåtelse (35 och 40 §§ hyreslagen). Förutsättningen skulle vara att nämnden fann särskilda skäl att Överklagande av hyresnämndens beslut tillåta överklagande därför att det kunde antas vara av vikt för rätts- tillämpningen att dåvarande Bostadsdomstolen prövade talan, s.k. fullföljdsförbud med ventil. Vidare föreslog utredningen att över- klagandeförbudet beträffande beslut om avstående från besittnings- skydd för bostadslägenhet (nuvarande 45 a § hyreslagen) skulle slopas. Beträffande förslaget om fullföljdsförbud med ventil påpekade utredningen att det var en nackdel att rättsbildningen var uppdelad på inte mindre än 12 olika hyresnämnder. Vidare hänvisades till rätts- säkerhetsaspekter. Med hänvisning till kravet på en snabb handlägg- ningstid avslogs dock tanken att införa en generell överklaganderätt. Därvid framhölls att i bytesärendena minsta dröjsmål ökade risken för att medparten i bytestransaktionen drog sig ur bytet. Vad gäller förslaget om att fullföljdsförbudet beträffande avstå- ende från besittningsskydd skulle utmönstras i fråga om bostads- lägenheter, ska det ses mot bakgrund av att man förordade att möjligheten till förtida prövning av sådana avtal helt skulle slopas. (Se a.a. s. 156 ff. och 230 f.) Regeringen fann inte skäl att lägga fram förslag i enlighet med vad hade förordat. Regeringen ansåg det inte lämpligt att generellt slopa regleringen om avstående från besitt- ningsskydd till bostadslägenhet. Vad gäller förslaget om fullföljds- förbud med ventil anförde regeringen att hyreslagstift- ningsutredning hade fått i uppdrag att utreda ett nytt system för prövning av hyresnämndsmålen (se prop. 1992/93:115 s. 25 ff. och 1997/98:46 s. 21). hyreslagstiftningsutredning föreslog i delbetänkandet Nytt system för prövning av hyres- och arrendemål (SOU 1999:15) att nu aktuella beslut skulle fattas av tingsrätt i stället för hyres- nämnd och att samtliga beslut skulle kunna överklagas till hovrätt. I hovrätt skulle det finnas krav på prövningstillstånd. Med undan- tag för beslut om godkännande av blockuthyrning skulle över- klagandeförbud gälla för hovrättens beslut. Hovrätten skulle dock i dessa fall kunna medge undantag från förbudet om det förelåg särskilda skäl att låta ta ställning till frågan om prejudikatdispens. Som skäl för förslaget framhöll utredningen att det fanns en risk för splittring i rättspraxis om ansvaret för rättsbildningen var upp- delad på samtliga hyresnämnder. Att det rörde sig om mål av masshanteringskaraktär ansågs inte göra behovet av en möjlighet till överprövning och till prejudikatbildning mindre starkt. Med undantag för beslut om godkännande av blockuthyrning ansågs Överklagande av hyresnämndens beslut dock behovet av kort handläggningstid motivera en begränsning av möjligheten att kunna överklaga hovrättens beslut (se a.a. s. 205 ff.). Förslaget godtogs inte av regeringen. I en skrivelse till angav regeringen att hyresnämndernas verksamhet inte borde över- föras till domstol utan att arbetet i stället borde inriktas på en administrativ samordning (skr. 1999/2000:106). Slutligen kan som en jämförelse nämnas att det enligt 8 kap. 31 § jordbalken och 16 § lagen om fiskeärenden råder fullföljds- förbud för arrendenämndernas beslut i dispensärenden. I ett sådant ärende kan en arrendenämnd under vissa förutsättningar godkänna avvikelser från tvingande regler. När regleringen ändrades så att man i stället för att klandra arrendenämndens beslut till fastighetsdomstol ska över- klaga det till hovrätt fördes ingen diskussion om att slopa det nu aktuella fullföljdsförbudet. Däremot ansågs det vara motiverat att begränsa möjligheten att överklaga hovrättens beslut till . Det gällde fall då arrendenämnden prövat frågor om uppskov med avträde från arrende (såväl de ärendetyper som regleras i jordabalken som fiskeärenden), om byggnadsskyldighet, om ny täckdikning och om framtida investering. I dessa typer av ärenden ansågs besluten mindre ingripande och kravet på ett snabbt slutligt avgörande särskilt framträdande. Hov- rätterna gavs därför möjlighet att bestämma att dess avgörande ska få överklagas till om det föreligger prejudikat- skäl, s.k. ventil. Tillåter hovrätten ett överklagande gäller vanliga regler om krav på prövningstillstånd i (se prop. 2005/06:10 s. 44 ff.). Vårt förslag: Överklagandeförbudet beträffande beslut om för- behåll vid blockuthyrning (1 § sjätte stycket hyreslagen) och av- stående från besittningsskydd (45 a och 56 §§ hyreslagen) ska tas bort. Sådana beslut ska alltså i fortsättningen kunna överklagas. Vår bedömning: Överklagandeförbudet bör finnas kvar för upp- skovsbeslut beträffande lokaler (59 § hyreslagen) samt för beslut om byte och andrahandsupplåtelse (35 och 40 §§ hyreslagen). Överklagande av hyresnämndens beslut I det följande redovisar vi våra överväganden i frågan om överklag- andeförbudet enligt 70 § andra stycket hyreslagen bör tas bort. Närmast redovisar vi vilka allmänna utgångspunkter som bör gälla i frågan. Därefter behandlar vi de olika typerna av beslut som omfattas av förbudet och redogör för våra överväganden i de olika fallen. 7.4.2Allmänna utgångspunkter vad gäller överklagandeförbudet En grundläggande fråga är om konventionshänsyn medför att en rätt till överklagande bör eller måste införas i de nu aktuella fallen. I artikel 6 punkten 1 föreskrivs bl.a. att envar, när det gäller prövningen av hans civila rättigheter och skyldig- heter, ska vara berättigad till en rättvis och offentlig förhandling inför en oavhängig och opartisk domstol. Vidare finns i artikel 2 i protokoll nr 7 till en bestämmelse om rätt till överklagande. Den regleringen avser dock endast brottmål. Några konventionsåtaganden som ålägger att ge parter i tvistemål eller ärenden en rätt att få sin sak prövad i flera instanser finns inte (se prop. 2004/05:131 s. 175 f.). En hyresnämnd torde vidare i mening vara att betrakta som en dom- stol. Det torde nämligen inte råda något tvivel om att en hyres- nämnd formellt sett uppfyller de krav som ställer på en domstol (se prop. 1990/91:98 s. 25 f. och 2005/06:10 s. 34). Regleringen i utgör därför enligt vår be- dömning inte ett skäl för att slopa det nu gällande överklagande- förbudet. Däremot kan det givetvis finnas andra skäl för att helt eller delvis ta bort förbudet. Inskränkningar i rätten att överklaga kräver särskilda skäl finns det i landet åtta hyresnämnder. Redan detta förhållande medför en risk för att hyresnämndernas praxis blir splittrad så länge det saknas möjlighet till överprövning i en högre Överklagande av hyresnämndens beslut Hänsynen till en enhetlig rättstillämpning talar således för att det nuvarande överklagandeförbudet tas bort. får konstateras att antalet nämnder är få om man jämför t.ex. med antalet tingsrätter i landet. Det finns vidare ett särskilt samarbetsorgan, BAHS, där bl.a. ett antal av hyresnämnd- erna och , avdelning 16, är representerade. Inom ramen för detta, men också på andra sätt, förekommer mellan hyres- nämnderna återkommande diskussioner i praxisfrågor (se om detta även avsnitt 4.4.2). På det sättet kan förutsättningarna för en en- hetlig praxis sägas vara jämförelsevis goda. Ur ett rättssäkerhetsperspektiv får det anses vara en fördel, om det finns möjlighet till överprövning och till prejudikatbildning. Rättstillämpningen blir då mer förutsägbar för allmänheten. I sammanhanget bör påpekas att det allmänt sett är ovanligt med prövning i endast en instans. Det är också så att parterna, bortsett från nu aktuella ärenden, har en möjlighet att överklaga hyres- nämndens slutliga beslut i de olika ärendetyperna. Vi anser därför att utgångspunkten bör vara att en rätt att över- klaga ska finnas. Överklagandeförbudet ska behållas endast om sär- skilda skäl talar för detta. Ett sådant särskilt skäl kan vara om någon måltyp som omfattas av överklagandeförbudet i allmänhet kräver ett snabbt slutligt av- görande för att besluten ska fylla en praktisk funktion. Det nu sagda innebär att det kan bli aktuellt att endast delvis slopa det gällande överklagandeförbudet. Mer om detta i nästa avsnitt. Det kan också vara ett skäl för att göra begränsningar i rätten till överklagande, t.ex. så att det krävs prövningstillstånd. Först ska därför allmänt behandlas vilka olika alternativ till över- klaganderegler som finns, om man bestämmer sig för att utmönstra överklagandeförbudet. Om man anser att överklagandeförbudet ska slopas för alla eller några av beslutstyperna kan man diskutera olika alternativ beträf- fande överklaganderegler. En möjlighet är givetvis en obegränsad rätt att överklaga besluten till . Som redan nämnts kan det i någon av de nu aktuella typerna av ärenden vara viktigt med ett snabbt avgörande. Naturligtvis kan man, som man har gjort för t.ex. störningsärenden, föreskriva att Överklagande av hyresnämndens beslut handläggningen ska ske särskilt skyndsamt. Med hänsyn till arbets- läget och handläggningstiderna i hovrätterna, inklusive hov- rätt, är det emellertid inte realistiskt att tro att man med den typen av föreskrifter tillfredställer kravet på så korta handläggningstider som krävs i dessa fall. Vi kan inte heller se att man på annat sätt kan korta handläggningstiderna i hyresnämnd och på ett sådant sätt att det kan sägas att man därmed har löst problemet. Risken med en obegränsad rätt att överklaga i fall där det finns ett krav på snabb handläggning är att detta utnyttjas av ena parten i förhalningssyfte. Ett sätt att minska denna risk kan vara att ställa upp begränsningar i överklaganderätten. Sett mot den bakgrunden är ett alternativ som kan diskuteras att införa ett krav på prövningstillstånd i hovrätten. finns inget sådant krav för något av de hyresmål som får överklagas från hyresnämnd till hovrätt. Det finns dock regler om att pröv- ningstillstånd krävs i hovrätt för tingsrätts dom eller beslut i vissa dispositiva tvistemål, brottmål och ärenden. Se närmare härom i 49 kap. 12–14 §§ samt 39 § lagen (1996:242) om domstolsärenden. Enligt de nämnda bestämmelserna i krävs prövningstillstånd för att hovrätten närmare ska pröva tingsrättens dom eller beslut. Prövningstillstånd ska meddelas om det är av vikt för ledning av rättstillämpningen att överklagandet prövas av högre rätt (prejudikatdispens), om anledning förekommer till ändring i det slut tingsrätten kommit till (ändringsdispens) eller om det annars finns synnerliga skäl att pröva överklagandet (extraordinär dispens). I den mån hovrätten beviljar prövningstillstånd blir handlägg- ningen inte snabbare än annars. I de fallen ska ju saken prövas fullt ut. Däremot blir handläggningstiden kortare i de fall prövnings- tillstånd inte beviljas. Ofta fattas sådana beslut utan att motparten har fått yttra sig och med viss förtur. Redan överklagandetiden innebär dock en viss tids- utdräkt. Och sedan ska, som sagts, frågan om prövningstillstånd föredras och beslut fattas. Ett annat alternativ är att man, som anges i direktiven, ger hyres- nämnden möjlighet att tillåta att ett beslut överklagas, om det är av vikt för rättstillämpningen att ärendet prövas av högre instans. Ett sådant s.k. överklagandeförbud med ventil har den fördelen att hyresnämnden i det enskilda fallet kan bedöma om beslutet är intressant och lämpligt från prejudikatsynpunkt. Det kan antas att Överklagande av hyresnämndens beslut en sådan ordning kommer att medföra att endast ett begränsat antal mål blir överprövade i hovrätten. Ur principiell synvinkel kan dock en ordning ifrågasättas som innebär att den hyresnämnd som beslutat i ärendet också ensam ska få avgöra om beslutet ska få prövas av högre instans. Det finns ju i utgångsläget inte något krav på prövningstillstånd. Som nämnts i avsnitt 7.6.3 har hovrätterna möjlighet att bestämma att vissa beslut rörande arrende ska få överklagas till . Det innebär emellertid inte nödvändigtvis att beslutet också tas upp till prövning där. Det avgör Högsta dom- stolen enligt vanliga regler om krav på prövningstillstånd. Som en jämförelse kan nämnas att en motsvarande reglering finns i 54 kap. 3 § angående hovrätts beslut om ersättning till offentlig försvarare. Om man inför ett överklagandeförbud med ventil i förevarande fall, medför det alltså att ansvaret för prejudikatbildningen läggs på hyresnämnderna i de aktuella ärendetyperna. Det blir, med ett sådant system, nämnderna som helt styr vilka mål hovrätten ska ta upp till prövning. Enligt vår mening bör man därför kombinera en sådan variant av överklagandeförbud med krav på prövningstill- stånd i hovrätten. I det följande går vi över till att närmare behandla de olika typerna av beslut som omfattas av det gällande överklagandeför- budet. Vi överväger därvid om överklagandeförbudet bör tas bort och, om frågan besvaras jakande, vilka överklaganderegler som bör gälla. Det förhållandet att avståenden från besittningsskydd är en typ av ärenden av masshanteringskaraktär medför inte att en möjlighet till överprövning och prejudikatbildning kan anses vara betydelselös. Enligt våra erfarenheter anses ärendena inte vara av sådan enkel beskaffenhet eller så okontroversiella att det generellt sett är onödigt med en överklaganderätt. När det gäller avståenden från besittningsskydd beträffande bostadslägenhet eller lokal finns det vissa skäl som talar för att be- hålla överklagandeförbudet. Inledningsvis kan framhållas att hyres- nämndens beslut om godkännande av avstående från besittnings- skydd beträffande bostadslägenhet inte förhindrar att hyresgästen Överklagande av hyresnämndens beslut senare kan göra invändningar mot avtalet på avtalsrättslig grund (se SOU 1991:86 s. 112 och 1999:15 s. 248). Rimligtvis torde detsamma gälla beträffande lokaler. För parterna torde det vidare i allmänhet vara av intresse att få ett snabbt avgörande. En annan omständighet av vikt är att part- erna i de allra flesta fall ger in en gemensamt undertecknad ansökan om godkännande till hyresnämnden. prövning avser inte någon tvistig fråga. Vid en jämförelse kan också konsta- teras att en arrendenämnds beslut om dispens från tvingande be- stämmelser i arrendelagstiftningen inte får överklagas (se av- snitt 7.3). Det nu angivna talar således mot ett slopande av över- klagandeförbudet. Avgörande skäl talar emellertid i motsatt riktning. En part kan enligt allmänna processrättsliga regler överklaga endast beslut som har gått parten emot. Överklagande är både av detta och av rent partsrationella skäl normalt aktuellt endast när hyresnämnden har avslagit ansökan. Parterna kan i detta läge sägas ha ett befogat intresse av att få sin ansökan överprövad som avgörandet av frågan om de vill acceptera tidsutdräkten, mer kan sägas ligga i deras egna händer. Parterna är ju här sinsemellan överens om hur man vill ha det. Sannolikt torde för ett överklagande i allmänhet krävas att båda parter är inställda på att överklaga och beredda att lösa förhållan- dena . I annat fall torde t.ex. ofta den part som inte önskar överklaga på mer avtalsrättsliga grunder kunna dra sig ur avtalet. Möjligheten att överklaga lär få sin betydelse främst i fall där hyresnämndens avslag vilar på en principiell grund som parterna ifrågasätter. I andra fall försöker hyresnämnderna ofta, när en ansökan efter vissa justeringar kan godtas, i samråd med parterna hitta en lösning. Den möjligheten till frivilliga lösningar påverkas inte, om en möjlighet att överklaga införs. Det är alltså sällan som hyresnämnden avslår de nu aktuella ansökningarna. En överklagandemöjlighet kommer således inte att alstra någon stor mängd ärenden. Med hänsyn till det och till att möjligheten att överklaga lär få sin betydelse främst när principiella frågor är aktuella bör några inskränkningar inte göras i överklag- anderätten. Vi föreslår således att parterna ska ha möjlighet att, utan några särskilda begränsningar, överklaga beslut i ärenden om godkännande av överenskommelse om avstående från besittningsskydd. Överklagande av hyresnämndens beslut 7.4.4Godkännande av förbehåll vid blockuthyrning I allt väsentligt samma skäl gör sig gällande för överklagande- förbudet beträffande godkännande av förbehåll vid blockuthyrning som för avstående från besittningsskydd. Därtill kommer att dessa ärenden inte sällan innehåller kom- plexa juridiska spörsmål. Som redovisats tidigare uttalas visserligen i lagmotiven att hyresnämndens prövning främst ska avse om det föreligger ett seriöst behov av blockuthyrning (se prop. 1983/84:137 s. 112). I praktiken är det dock, även när det står klart att det finns ett seriöst behov, inte ovanligt med svåra avgränsningar vid prövningen av om de avtalsvillkor som utgör en del av förbehållet vid blockuthyrning kan godtas. Även här gäller att hyresnämnden, om den t.ex. inte är beredd att godkänna något av förbehållen, för en dialog med parterna och att man regelmässigt finner en lösning. Med andra ord gäller också för denna typ av beslut att avslag är sällsynta och att de i före- kommande fall i regel vilar på mer principiell grund. Vi anser därför att det även i detta fall saknas särskilda skäl för att behålla det nuvarande överklagandeförbudet. I enlighet med vad vi föreslagit beträffande beslut rörande avstående från besittnings- skydd bör nu aktuella beslut, utan särskilda begränsningar, kunna överklagas till . Antalet uppskovsbeslut är ganska litet Beslut om uppskov med avflyttningen beträffande lokaler är inte särskilt vanliga. Det beror på följande. När en hyresgäst ansöker om medling på grund av sin egen uppsägning för villkorsändring eller hyresvärdens uppsägning är det endast i ett fåtal fall som någon av parterna i samband med medlingsansökan även ansöker om uppskov. Under medlingsförfarandet träffar parterna sedan i de flesta fall överenskommelser, vilka bl.a. innebär att frågan om upp- skov inte behöver behandlas formellt. Som exempel kan nämnas att man i hyresnämnderna i och , som efter i är de två största i landet, fattar endast en handfull uppskovsbeslut . Överklagande av hyresnämndens beslut Uppskovstiderna är rätt korta När uppskovsfrågan väl prövas och uppskov medges rör det sig oftast om tider om . På det sättet kan besluten sägas vara, inte bara rätt få, utan också inte särskilt in- gripande. Det talar mot att införa en rätt att överklaga uppskovs- besluten. Att uppskovstiderna i regel är så pass korta innebär givetvis också ett problem vid handläggningen, om man inför en över- klaganderätt. För att hyresnämnden ska kunna pröva en ansökan om uppskov krävs att denna har inkommit före hyrestidens utgång, 59 § första stycket hyreslagen. Men har ansökan kommit in sitter hyresgästen på lagen tills frågan om uppskov har avgjorts (se t.ex. m.fl., Hyreslagen En kommentar, 8 uppl., 2006, s. 733). Införs en rätt att överklaga, måste hyresgästens rätt att stanna kvar i lokalen gälla också . Om en sådan reform genomförs kan det även få till följd att hyresgästen tvingas kvar i lokalen när hyresvärden ansökt om uppskovet. Det nu angivna är ett tungt vägande skäl mot en över- klaganderätt. Preliminärfrågorna talar för en överklaganderätt Det som främst talar för en överklaganderätt, utöver vår allmänna utgångspunkt att överklagande bör tillåtas om inte särskilda skäl mot detta väger över, är den prövning av preliminärfrågor som kan göras bl.a. inom ramen för uppskovsärenden. Vad som avses med preliminärfrågor behandlas mest ingående i förarbetena till lagen om arrendenämnder och hyresnämnder (prop. 1973:23 s. 129 ff. och 206 f.). Som sådana betecknas frågor som det i och för sig ankommer på domstol att avgöra men som har omedelbar betydelse för den tvist som hänskjutits till hyresnämn- den. Tanken med detta är att, om en hyresgäst i t.ex. en tvist om förlängning av hyresavtalet eller en tvist om uppskov med avflytt- ningen från en lokal gör gällande att uppsägningen är ogiltig, hyres- nämnden rättskraftigt kan pröva denna fråga som har en omedelbar betydelse för utgången. Men denna prövning får då göras gentemot yrkandet i ärendet. Det innebär exempelvis att en ansökan om uppskov ska avslås, om uppsägningen anses ogiltig. Däremot finns det ingen motsvarighet till mellandom eller möjlighet för part att Överklagande av hyresnämndens beslut föra en fastställelsetalan vid hyresnämnden. En preliminärfråga kan därför inte så att säga prövas isolerad av hyresnämnden. Den närmare gränsdragningen i fråga om vad som är att beteck- na som en preliminärfråga är inte enkel men har delvis behandlats av . Tolkningen har, bl.a. mot bakgrund av att avgörandet kan vinna rättskraft, varit restriktiv.