sou · GVB389 · 2008-01-01 00:00:00 — Verksamheten bedrivs i nära kontakt med länsstyrelser och andra myndigheter, med näringar som är starkt berörda av rov- djursförvaltningen och har dessutom behov av närhet till den forsknings- och utvecklingsmiljö som Grimsö kan erbjuda. Nöd- vändigheten av en funktion med Viltskadecenters uppgifter torde dessutom knappast ifrågasättas. Viltskadecenter bör då man etablerat verksamheten få en mera permanent organisa- tionsform. Alternativet att ombilda VSC till en egen liten myndig- het med egen instruktion kan utredningen inte förorda. Utredningen föreslår därför att Viltskadecenter ska ha en myn- dighetsuppgift under huvudmannaskap som re- gleras i NV:s instruktion. Verksamheten bör finansieras över eget anslag. Viltskadecenter ska enligt utredningen finansieras med me- del anslaget för miljöövervakning för att finansiera sådana delar som kan hänföras till allmän miljöövervakning. Anslaget för biologisk mångfald bör användas när centret svarar för verksamhet som hör hit. VSC bör också själv ha möjlighet att bidra till finansieringen. Utredningen föreslår vidare att verksamheten vid Viltskadecen- ter ska regleras i en arbetsordning som beslutas av Naturvårdsver- ket. Även om det är ovanligt finns det andra exempel i statsförvalt- ningen på att myndighetsuppgifter leds av en särskild styrelse och utredningen anser att det i detta fall, för att få största möjliga för- ankring bland berörda, är ett lämpligt sätt att leda verksamheten vid VSC. Utredningen föreslår därför att Viltskadecenter ska ledas av en styrelse som utses av . , , bedriver merparten av vilt- forskningen i landet. Forskningen om de stora rovdjuren är knuten till i och till i . Även Viltskadecenter tillhör SLU liksom ArtDatabanken och , . SLU disponerar under anslag 25:1 totalt . Enligt SLU:s regleringsbrev för ska användas för ArtDataban- kens verksamhet, ska användas för utveckling av och information om förebyggande åtgärder mot rovdjursangrepp på jakthund samt rovdjursangrepp på fäboddjur på fritt skogsbete. Efter beslut av regeringen har medel anvisats för förebyggande insatser inom renskötselområdet. Avsikten är att SLU ska kunna använda ca för förebyggande insatser inom ren- näringen. Medlen disponeras av Viltskadecenter. ArtDatabanken är för arter och deras livsmiljöer. Verksamheten startade på ini- tiativ och har egen finansiering efter beslut av riksda- gen. ArtDatabanken är en för och lant- bruksuniversitet gemensam arbetsenhet med egen styrelse och pla- cering vid SLU i , fakulteten för naturresurser och lant- bruksvetenskap. Verksamheten omfattar drygt 60 anställda. Flera hundra perso- ner är engagerade i expertkommittéer och artprojekt. Verksamhe- ten omsätter ca . ArtDatabanken sam- manställer rödlistor som beskriver hotsituationen för landets samt- liga djur, växter och svampar. Listorna blir officiella dokument se- dan de fastställts av , som ansvarig myndighet. ArtDatabanken driver Artportalen som är ett webbaserat rapport- system som fritt kan användas av envar. och även har flerårsavtal med för att utföra DNA-analyser av prover från stora rovdjur från . har även avtal med om motsvarande prover på varg och lo. Arbetet utförs i nära samarbete med forskningsmiljöer som ligger i fronten beträffande metod- och teknikutveckling inom området. Det finns också exempel på samhällsvetenskaplig forskning kring rovdjursförvaltning, bl.a. vid , Tek- niska universitet och vid offentlig sek- tor, Cefos, . Den samhällsvetenskapliga forskningen, bl.a. i statsvetenskap och sociologi, är dock starkt be- gränsad i jämförelse med den naturvetenskapliga inom området rovdjursforskning. är expertmyndighet på det jordbruks- och livsmedelspolitiska området och har ett samlat ansvar för jordbruk och trädgård. Myndigheten har drygt 1 100 anställda, varav 6 per- soner arbetar med CITES-ärenden och några personer med ärenden kopplade till djurparker och vilthägn. Arbete inom området biologisk mångfald innefattar bl.a. att be- vara och sköta ängs- och betesmarker och även småskalig djurhåll- ning i glesbygd och på fäbodar, vilka också är av betydelse för såväl kulturmiljön som turismen. sektorsansvar för rennäringen har 2007 överförts till . regleringsbrev innehåller ett krav på återrapportering av artskyddsarbetet inom CITES Utredningen föreslår: En av de djurförsöksetiska nämnderna ska ha ansvaret för att bedöma samtliga ansökningar om forskning på vilt inklusive rovdjur. Det finns sju djurförsöksetiska nämnder i landet, två i , en i , , /, och . An- talet ansökningar till nämnderna om forskning på vilt inklusive rovdjur är mycket litet. Utredningen föreslår mot bakgrund härav att en av nämnderna får ansvaret för att bedöma samtliga ansök- ningar om forskning på vilt inklusive rovdjur. , NRM, är ett och en mötesplats för allmänheten och experter byggd kring samlingar, kunskapsuppbyggnad och kunskapsspridning. Museet har ca 250 anställda, varav två personer arbetar med rovdjursrelaterade frågor på forskningsavdelningen. Verksamheten regleras i förordningen (2005:736) med instruk- tion för . NRM är mottagare av statens vilt, vilket inkluderar de stora rovdjuren och ett 50-tal andra vilda däggdjurs- och fågelarter i landet. fördelar från anslaget 34:3 Åtgärder för biologisk mångfald, under utgiftsområde 20 Allmän miljö- och naturvård, för att NRM rutin- mässigt skall röntga inkomna döda örnar. NRM yttrar sig regelmässigt beträffande ansökningar hos Na- turvårdsverket från myndigheter, företag eller andra som vill dispo- nera statens vilt i samband med att rovdjur fällts t.ex. vid skydds- jakt. , , är bl.a. veterinärmedi- cinskt expert- och serviceorgan åt myndigheter och enskilda. Djur eller djurdelar tillhörande björn, järv, lodjur och varg sänds till SVA för undersökning. SVA gör numera rutinmässigt åldersbestäm- ningar och i många fall röntgenundersökningar för att upptäcka äldre skottskador eller andra skador. SVA tar prover för egna ana- lyser och förmedlar prover till rovdjursprojekten och för DNA- analyser. Arbetet med stora rovdjur har ökat i omfattning i takt med ökade rovdjursstammar. I SVA:s regleringsbrev sägs att SVA ska ha en effektiv och förebyggande sjukdomsövervakning bl.a. av vilda djurpopula- tioner och man ska driva en grupp för samråd i frågan med Natur- vårdsverket. De stora rovdjuren är en viktig faktor i övervakningen av sjukdomar hos vilda djur. De dödar ofta sjuka djur som utgör ett lättare byte. Försvinner rovdjuren ändras sjukdomspanoramat. Frånvaro av rovdjur innebär att djur som drabbas av en smittsam sjukdom oftast lever och har större möjligheter att sprida smittan vidare. I områden i världen där rovdjur saknas utgör infek- tionssjukdomar och parasiter ofta de vanligaste dödsorsakerna. I vissa fall är sjukdomar och dödsfall orsakade av människan, exempelvis av miljögifter. I andra fall kan vilda djurs sjukdomar smitta till tamdjur eller till människa. SVA har ca 400 anställda, varav sju personer arbetar med upp- gifter relaterade till rovdjursförvaltningen. För viltverksamheten får SVA ur viltvårdsfonden. fördelar vidare från anslaget 34:3 Åtgärder för biologisk mångfald, under utgiftsområde 20 Allmän miljö- och naturvård, 1 miljon kro- nor för det utökade arbetet med rovdjur och för sjukdomsövervakning av vilda djur. Polisen ska överlämna omhändertagen varg, björn, järv och lo till SVA. Örnar ska överlämnas om det behövs för att utreda brott eller misstanke om sjukdom. Enligt utredningen finns anledning att överväga om inte även kungsörnen ska ingå som en av de arter som rutinmässigt ska skickas till SVA för undersökning innan slutförva- ring på . Det skulle ge en mera kom- plett bild av de sjukdomar och dödsorsaker som drabbar arten. Det saknas resurser för att på plats på SVA, rutinmässigt kunna helkroppsröntga alla stora rovdjur. Vid misstanke om grova jaktbrott fraktas kropparna f.n. till , som visserligen finns i närheten, men som föranleder merarbete som kräver tid, personal och kostnader. För att få en säkrare och snabbare bild av omfattningen av skottskador bör enligt utred- ningen röntgenutrustning i anslutning till obduktionsverksamheten prioriteras. Det bör kunna finansieras genom en engångssumma inom det ramanslag som tilldelas SVA. Obduktionsverksamheten har också, trots utbyggnad, begrän- sad tillgång till frysutrymmen, beroende på att utredningar om misstänkt jaktbrott ökat och ofta drar ut , innan beslagen kan hävas. är central myndighet för skogsbruket och arbetar för att landets skogar ska vårdas och brukas så att skogen långsik- tigt ger en god avkastning som biologisk mångfald beva- ras. I ansvaret ingår också att lyfta fram skogens värden för rekrea- tion och friluftsliv. har huvudkontor i och lokalkontor över hela landet. Skogsvårdslagen (1979:429) och skogsvårdsförordningen (1993:1096) med tillhörande föreskrifter och allmänna råd har betydelse i verksamheten. Konflikten skogsskador och klövvilt och skyddet av boträd har stor betydelse för rovdjursförvaltningen. Med stöd av bemyndi- gande i skogsvårdslagen och skogsvårdsförordningen har Skogs- styrelsen utfärdat föreskrifter (SKSFS 1993:2) om den hänsyn som ska tas till bl.a. naturvårdens intressen vid skötseln av skog, t.ex. när det gäller boträd och träd som kan utvecklas till boträd. Utred- ningen behandlar dessa frågor under kapitlet om rovdjursstammar- nas utveckling. Utredningen föreslår: För att öka tillgängligheten till officiella uppgifter ska publicera årlig statistik över rovdjursstammarnas antal och fördelning över landet. är central förvaltningsmyndighet för den officiella statistiken och för annan statlig statistik. Enligt Lagen (2001:99) om den officiella statistiken ska statistik finnas för all- män information, utredningsverksamhet och forskning. Statistik- ansvariga myndigheter är bl.a. , Statens jord- bruksverk, och . I SCB:s senaste årsbok finns inga uppgifter om rovdjur. Av statisti- ken från rättsväsendet över anmälda brott kan man inte urskilja vilka jaktbrott som avser rovdjur. ges ut av Nordiska minister- rådet. Den innehåller bl.a. uppgifter om jakt och avskjutningsstati- stik över fällda rovdjur i inklusive . Avskjutningsstatistik av officiell karaktär finns . I Domänstyrelsens årsböcker redovisades statistiken i tabeller med samma tabellnummer (där redovi- sas även skador av vilt). Efter tillkomst övertogs redovisningen av verket. Den återfanns i verkets årsböcker , då den helt upphörde. Därefter har vissa uppgifter redovisats, men de är inte längre jämförbara över tiden. saknas även många uppgifter. Viltskadecenter redovisar på uppdrag viss viltskadestatistik . För att öka tillgängligheten till offi- ciella uppgifter om de stora rovdjurens förekomst föreslår utred- ningen att SCB ska publicera årlig statistik över rovdjursstammar- nas antal och fördelning över landet. har ett överordnat ansvar för livsmedelskontrol- len. Verket tillämpar livsmedelslagen (1971:511) och livsmedels- förordningen (2006:813). gäller nya regler för kontroll av slakt av vilt och hägnat vilt. För vildsvin, björn och andra köttätande djur samt för dov- och kronhjort gäller alltid krav på köttbesiktning. Således får kött från fällda björnar endast hanteras av godkända vilthanteringsanläggningar. arbetar i två huvudprocesser, effektiv handel och Brotts- bekämpning. Handeln med utrotningshotade djur och växter och skinn och troféer av t.ex. stora rovdjur ingår bland arbetsuppgifter. 17Viltskador på tamdjur, bidrags- och ersättningssystemet vid viltskador samt metoder för att förebygga skador 17.1Viltskador på andra tamdjur än ren Rovdjurens predation på tamdjur är en viktig orsak till konflikter mellan stora rovdjur och människor. Angreppens omfattning varie- rar beroende på rovdjursförekomst, täthet av tamdjur, tillgång på naturliga bytesdjur och vilka förebyggande åtgärder som vidtagits. Skillnader i tamdjurshållning och förebyggande åtgärder är den viktigaste faktorn för att förklara skillnaden i predationsnivåer mellan länder och regioner i . Lodjur angriper främst får och getter och nötkreatur endast i sällsynta fall. Lodjur orsakar ofta färre angrepp på tamdjur jämfört med varg och björn. I finns drygt 500 000 får och angrips 300–500 får av stora rovdjur. I går vanligen fåren inom någon form av stängsel och i områden med mest fårskötsel är rovdjurstätheten inte särskilt hög. I finns 2,5 miljoner får och det är mycket vanligt med fritt bete i skog och fjäll och här ersätts ca 30 000 får . I står järven för de flesta angreppen på får medan i järven i förekommer i mycket liten omfattning i områden med får- skötsel. Predationens omfattning i är mer ett resultat av tamdjurshållningens karaktär snarare än av antalet järvar, lodjur och vargar. Antalet rovdjursangrepp på tamdjur i har ökat . dokumenterades i totalt 554 angrepp av varg, lodjur, björn eller kungsörn. Viltskador på tamdjur, bidrags- och ersättningssystemet svarar för de flesta angreppen. Vargarna står för fler angripna tam- djur, medan antalet angrepp är färre. känner de flesta tam- djursägare till att de kan få ersättning för viltskador och mörker- talet för rovdjursrivna tamdjur får antas vara avsevärt lägre än , då ersättningssystemet var nytt. Angreppen fördelar sig på respektive rovdjursart enligt följande tabell. Tabell 7.1 Antalet rovdjursangrepp på tamdjur i 2005 dödades, skadades eller saknades enligt statistik från Vilt- skadecenter (VSC) totalt 562 tamdjur efter angrepp av rovdjur. Det var en ökning jämfört med . –2006 har antalet dödade, skadade eller saknade angripna tamdjur varierat mellan 226 (1999) och 581(2002). Det är ovanligt med ersättningssystem för hundar och det finns ganska lite dokumentation om rovdjursangrepp på hundar från andra delar av världen. Den dokumentation som finns rör främst angrepp av varg, och sådana angrepp förekommer överallt i områ- den där varg och hund finns . Hundar under jakt löper större risk att bli angripna av varg. I däremot angrips hälf- ten av alla drabbade hundar på gårdsplanen. Hur vargangrepp på hund hanteras har en avgörande betydelse för möjligheten att få acceptans för varg i och därmed möjligheterna att uppnå och upprätthålla etappmålet för arten. Antalet hundar som angrips av stora rovdjur i är inte stort men risken för att en hund ska bli angripen av en varg adderar till alla andra risker som hundar utsätts för. –2005 har 185 hundar angripits av stora rovdjur i . Fördelningen mellan de olika rovdjursarterna framgår av följande tabell. SOU 2007:89 Viltskador på tamdjur, bidrags- och ersättningssystemet Tabell 7.2 Antalet rovdjursangrepp på hundar i 2005 lämnades ersättning för sammanlagt 41 hundar som angripits av rovdjur. Härav dödades 18 medan 22 hundar blev ska- dade. En hund saknas, men antas vara död. I inträffade –2005 sammanlagt 136 vargangrepp på tamdjur. Av dessa var 121 angrepp på får, 14 angrepp på nöt och ett på häst. Antalet angrepp av varg visar en ökande trend, men varierar kraftigt mellan åren. Ökningen av antalet angrepp beror på att vargarna blir fler men kanske i högre grad på utbredningen söderut och österut till områden med högre fårtätheter. Angreppen sammanfaller väl med betessäsongen och de flesta sker maj–oktober. Angrepp på nöt sker mest under tidig sommar och drabbar oftast kalvar. Det finns ett samband mellan antalet fårbesättningar i ett varg- revir och antalet vargangrepp på tamdjur. Landets ca 200 aktiva fäbodar är också överrepresenterade bland de besättningar som haft angrepp av varg. Antalet angrepp på hundar har ökat vilket främst beror på att vargarnas antal och utbredning har ökat. Variationen i angrepp mellan åren beror av flera faktorer. Det finns inget som visar att angrepp regelmässigt följs av angrepp under påföljande år. Av 151 hundar som angreps av varg i –2005 blev skadade och dödade. De flesta angreppen sker och vinter och de allra flesta inträffar under jakt. Risken för angrepp beror på antalet jaktdagar med hund i reviret, antalet vargar i reviret och de enskilda vargarnas benägenhet att angripa hundar. Viltskador på tamdjur, bidrags- och ersättningssystemet Vargar lockas ibland att röra sig i närheten av bebyggelse av hundar eller föda. Det kan leda till en gradvis tillvänjning som gör vargen mindre benägen att vika undan för människor. I en förläng- ning kan vargen hamna i en trängd situation och bli aggressiv. En tillvänjning av varg måste förebyggas i ett tidigt skede. I görs det en eller två insatser med anledning av ett rapporterat närgånget beteende hos varg. har det gjorts fyra aktiva försök att skrämma vargar (1999, 2001, Ringvattnet 2004, 2006). Skrämsel- försöken har utförts av Viltskadecenter i samarbete med respektive länsstyrelse. registrerades i 280 lodjursangrepp på tamdjur, varav 269 på får och 11 på nöt. drabbas oftare än vuxna får. Inga vuxna nötkreatur bedöms ha angripits. Angreppen visar en ökande trend beroende på att lodjur etablerar sig i mer fårtäta områden i . Angreppen är flest under sommar- halvåret och varierar mellan åren. inträffade i snitt ett lodjursangrepp på fäbodar , vilket motsvarar av alla angrepp. Om lodjur koloniserar kan angreppen på tamdjur bli fler. Lodjursangreppen på hund ökade vilket sannolikt beror på en ökad benägenhet att rapportera misstänkta angrepp och en förskjutning av lodjursstammen till områden med fler jakthundar. De flesta angreppen sker och vinter och de flesta hundar som drabbas är jakthundar som angrips i samband med att hunden jagar lodjuret eller att hunden intresserar sig för lodjurets byte. Angrepp på hundar kan sannolikt bli vanligare i takt med att lodjursstammen sprider sig söderut i landet. angrep –2005 tamdjur . Det var 95 angrepp på får, 16 på nöt och tre på häst. De flesta angreppen sker och trenden har varit ökande. förekommer i genomsnitt fyra till Viltskador på tamdjur, bidrags- och ersättningssystemet fem angrepp på fäbodar. Får på skogsbete löper större risk att drabbas av angrepp av björn än får innanför stängsel i samma område. dokumenterades skador på annan egen- dom än tamdjur vid 49 olika tillfällen. Det rör sig för det mesta om skador på ensilagebalar, bin, bikupor och äppelträd. Vid några till- fällen har det varit fråga om trampskador i vall och havreåkrar som ersatts. Om björnen fortsätter att sprida sig söder- och österut kommer angreppen troligen bli fler. Angreppen på hundar ökade –2005. Det kan till viss del förklaras av att björnarna blivit fler och att stammen brett ut sig. Angreppen har utan undantag skett under höstjakten och de flesta hundarna har angripits under pågående jakt. Platser med kadaver, slaktrester och trädgårdsavfall kan locka björnar onödigt nära bebyggelse och människor. Det görs ett tiotal insatser i landet med anledning av ett rapporterat när- gånget beteende. Antalet björnar som välter soptunnor varierar mellan noll och fem . görs det också försök att skrämma eller avliva björnar som uppträder närgånget. En samlad redovisning av insatserna vid björnproblem har tidi- gare saknats. Viltskadecenter gjorde 2002 en sammanställning av polisens insatser och kommer länsstyrelserna att lägga in observationer i samband med björnproblem i Rovdjurs- forum. Dessa kommer sedan att sammanställas och publi- ceras i en rapport på Viltskadecenters hemsida. Utförda skrämsel- åtgärder lagras i en databas på Viltskadecenter. Det har inte rapporterats angrepp av järv på andra tamdjur än ren –2005. Järvens utbredningsområde sammanfaller inte med de områden i landet där det finns fårbesättningar. Om fler järvar etablerar sig i skogslandet kan man möjligen förvänta sig angrepp på tamdjur. Det har heller inte rapporterats några järvangrepp på hundar . En etablering i skogslandet av järv kan innebära att det uppstår situationer då hundar skadas eller till och med dödas av järv. Viltskador på tamdjur, bidrags- och ersättningssystemet Kungsörn angrep –2005 tamdjur , vanligtvis . Det rör sig uteslutande om får och för det mesta om lamm. Det är en ökning till en relativt låg nivå. Många av angreppen inträffade på . Trenden är ökande. Få hundar har de aktuella åren angripits av kungsörn. Det rör sig om totalt 21 angrepp som drabbat jakthundar. Angreppen av örn kommer sannolikt även i fortsättningen att variera på en relativt låg nivå. 17.1.7Indirekta viltskador på tamdjur Kunskapen om i vilken utsträckning rovdjur förorsakar indirekta skador på tamdjur är bristfällig. Rapporterade indirekta skador som kan vara orsakade av rovdjur är dels skador som uppstått i samband med ett angrepp eller ett angreppsförsök, dels skador av stress som en effekt av långvarig exponering för rovdjur eller rovdjursdoft. Exempel på den första kategorin är merkostnader för att samla in djur, för skador på tamdjuret i samband med att de sprungit genom stängsel och för skador på själva stängslet. Att långvarig stress kan påverka immunförsvaret hos djur och orsaka t.ex. sjukdomar är belagt. Att slå fast att det är just rovdjur som varit orsaken till den långvariga stressen är dock näst intill omöjligt. En arbetsgrupp inom Viltskadecenter arbetar med förslag till dokumentation och ersättningsnivåer för indirekta skador som ska vara klart . Länsstyrelserna ersätter som en indirekt skada vid angrepp på hägnade tamdjur t.ex. det merarbete som orsakats av angreppet, i enlighet med föreskrifter (NFS 2002:13). Efter ett dokumenterat angrepp på tamdjur på fäbodbete lämnas också ersättning för merarbete. Renskötsel har förekommit men det var som en storskalig renskötsel växte fram i . är renskötseln utbredd från norra , över norra delen av till . Renskötsel bedrivs även i mindre områden i och norra delarna av . I finns ca 260 000 renar och renskötselområdet omfattar av Viltskador på tamdjur, bidrags- och ersättningssystemet yta och är uppdelat på ca 900 renskötselföretag (4 700 renägare) i 51 samebyar. Renen är ett hjortdjur som är anpassat till en miljö med sträng kyla och stora variationer i näringstillgång. Den har breda klövar för att inte sjunka så djupt i snön som den med klövarna kan gräva sig ner till markvegetation. Fullvuxna sarvar väger 100– medan en vaja väger 60–. Renen är det enda hjortdjur där båda könen bär horn. Vajorna kalvar och kalven följer henne under sitt första år. En nyfödd kalv väger 4–, men kan de väga upp till . Renskötseln styrs av renens krav på stora betesområden och förflyttning mellan sommar- och vinterbetesmarker. bedrevs inom många områden en renskötsel med mycket bevakning och närvaro dygnet runt. varierar omfattningen av bevakningen och närvaron mellan områden och mellan olika delar av året. Gene- rellt är driften mer extensiv . Inom samebyn strövar och flyttas renarna mellan olika betesmarker beroende på årstid och betesförhållanden. I fjällsamebyarna flyttas renarna i sydost-nord- västlig riktning mellan sommarbete i fjällen och vinterbete i skogs- landet. I skogssamebyarna sker förflyttningen i samma riktning men inte lika långa sträckor. Förflyttningar sker vanligtvis längs särskilda vandrings- och flyttleder. Det har alltid pågått förebyggande åtgärder i områden med rov- djur och renskötarna besitter en stor kunskap på området. Meto- derna är kostsamma och samebyarna har brist på resurser. Rensköt- sel innebär djur på fritt bete året runt i fjäll och skog vilket gör det svårt att effektivt skydda sig mot rovdjursskador. Det går därför troligen bara att minska rovdjursangreppen i begränsad omfattning med förebyggande åtgärder. I är renen utsatt för predation från björn, varg, lodjur, järv, kungsörn. Det är svårt att dokumentera förluster av renar på fritt bete på fjället. Det finns därför inte någon pålitlig beräkning av förlusternas omfattning. Den totala predationen varierar sannolikt mycket mellan olika områden och år. Lodjur och järv står för den största delen av förlusterna och förlusterna till björn kan lokalt vara stora. Även kungsörnen kan orsaka kännbara förluster av renkalv. Lodjuret är en skicklig smygjägare som efter en explosiv attack från kort håll dödar med strupbett. I renskötselområdet är renen det huvudsakliga bytesdjuret för lodjur.