sou · GVB3102 · 2008-01-01 00:00:00 — Publicisten pekade redan i (1922) på hur starkt den negativa stereotypiseringen av andra är knuten till den egna själv- respekten. En attack på stereotyperna blir en attack på fundamen- ten i vår världsbild och självbild. I varje fall fungerar stereotyper så i ett binärt tänkande, som bygger på absoluta motsatser mellan till exempel normal/onormal, Forskningsöversikt, svenska medier och utsatta grupper frisk/sjuk, god/ond, ren/oren. Ljuslinder förslår att man ska lyfta bort dimridåerna kring normalitetens försåtliga hegemoni och anamma insikten att på nära håll är ingen normal (2002:168). Hon sammanfattar olika forskares förslag till hur medierna bör förändra representationen av funktionshinder: Det behövs tre saker // för att åstadkomma en förändrad mediebild. För det första en vilja att använda funktionshindrade personer i medieproduktioner som skådespelare, programledare och såpastjärnor. För det andra en självklar involvering av funktionshindrade karaktärer i serier och i bakgrunden av serier, som staffagepersoner, allmänheten. För det tredje krävs det också program filmade med funktionshindrade personers kameraöga (Ljuslinder, 2002:158). Det nationella som norm I de följande avsnitten går jag igenom några resultat och resone- mang från den medieforskning som berör flyktingfrågor, repre- sentationen av invandrare och minoriteter samt bevakningen av diskriminering och rasistiskt våld. Fokus ligger på de tendenser till diskursiv diskriminering och stereotypisering som finns i nyhets- förmedlingen, samt mer allmänt på hur och när mänskliga rättig- heter aktualiseras i bevakningen. Det finns i senare forskning gott om belägg för att medierna i frågor som rör flyktingar och invandrare aktiverar en normali- tet eller värdegrund som kan kallas banal nationalism (Billig, 1995; Camauer och Nohrstedt, 2006; , 2006; , 2006). Banal nationalism ska skiljas från den typ av nationalism som kommer till uttryck i högerextrema grupper eller vid natio- nella manifestationer. Banal nationalism i medierna bygger ofta på en rutiniserad rapportering där nationen placeras i händelsernas centrum, som medierna bidrar till att skapa nationen som en ideologisk, kulturell och språklig föreställd gemenskap. Exempel på den banala nationalismens förmåga att skapa oss, publiken, som en svensk gemenskap är till exempel väderrapporterna, sport- rapporteringen, firandet av speciella högtider, kungens tal till nationen i , året som gått med kungafamiljen i . Också en nyhetsrapportering som oreflekterat tillskriver de nationella offentliga maktstrukturerna legitimitet i mötet med till exempel flyktingar, etniska minoriteter eller demon- stranter, kan sägas bygga på och bygga in en banal nationalism i berättandet (, 2006). Banal nationalism i nyhetsförmed- Forskningsöversikt, svenska medier och utsatta grupper lingen kan fungera diskriminerande och exkluderande och för- hindra fokus på människors lika värde och värdighet. Flyktinginvandringen till har varit föremål för stor upp- märksamhet i medierna om man jäm- för med till exempel uppmärksamheten på integrationsfrågor, rasism och diskriminering (, 2002; , 2004). I nyheter om flyktinginvandringen och flyktingpolitiken fram- träder flyktingfrågorna i viss utsträckning i ett nyhetsformat som tillämpas i journalistik som handlar om gränskontroll i allmänhet; ankomsten av flyktingar beskrivs som ett oönskat gods på samma sätt som när journalisten följer polisen och tullen i deras hantering av droger och annat smuggelgods (och , 2001; , 1989, 2004; , 2007). Nyhetshistorierna medierar och publikanpassar diskurser som utgår från myndigheter som arbetar med gränskontroll och flyktingmottagande. Nyckelord i rapporteringen är flyktingtrafik, asylström, illegal invandring, människosmugglare, kriminell verksam- het, falska pass, falska identiteter. Texterna förlänas spänning med hjälp av metaforer som våldsamma vågor, kaosartad, invasion och genom en känslomässigt neutral, men självklar identifikation med myndigheternas svårigheter att visitera, utplacera, avvisa och återbörda flyktingar, genomlysa passhandlingar och så vidare. Det finns en viss detaljrikedom när det gäller olika tekniker för att komma brottslingarna på spåren och nyhetsvokabulären är en mix av diskurser från den hårdkokta kriminalromanen och de gräns- vaktande myndigheterna. Flyktingarnas röster och den bakgrund de själva skulle ange som skäl för att söka skydd har ingen eller marginell plats i texterna. Den polisiära misstankens diskurs när det gäller flyktingar har etablerats i nyhetsförmedlingen i ett fast nyhetsformat, där den enskilda journalisten bara behöver fylla i den egna rapporten med nya siffror och förnyade farhågor inför någonting hotfullt; att det är en invasion, att det inte handlar om riktiga flyktingar, att de har kommit med människosmugglare, att det kan gömma sig terro- rister bland dem, att de kan ge upphov till främlingsfientlighet. Genomslaget för diskursen bör ha samband med nyhetslogiken. Tre viktiga drag gör det tolkningspaket som används speciellt Forskningsöversikt, svenska medier och utsatta grupper lämpligt i en rutinmässig nyhetsbevakning: Det gestaltar en enkel konfliktsituation med hjälp av lättillgängliga källor som förser nyhetstexten med en rad faktiska uppgifter. Tolkningspaketets praktiska användbarhet består i att det överensstämmer med de fasta format och fasta bevakningsrutiner som utgör viktiga element i nyhetsmakandet, där källor inom byråkratierna ger aktuell infor- mation i form av siffror, myndighetsåtgärder och myndighets- farhågor. Den fakticitet som präglar de nyhetshistorier som utgår från det gränspolisiära perspektivet – uppgifter om antal asyl- sökande och procentuella förändringar som kan illustreras med kartor, pilar och tabeller, uppgifter om åtgärder, kostnader och så vidare förser nyhetstexten med empirins prestige. Tolknings- paketets charm – de drag som skapar spänning i de myndighets- baserade texterna – är kopplingen mellan flyktingar och olika hot- bilder. Flyktinginvandringen konstruerad som hot stämmer med en nyhetsrapportering där avvikelser och hot mot vår trygghet är ett tema. Att en flyktingjournalistik med samma form och innehåll uppträder i andra västeuropeiska länder bekräftar kanske anspråken på legitimitet och relevans. Varje allmänreporter kan skapa en nyhet med rubriken hotar asylrätt (/TT 11/11 2002) genom att kasta en blick på tidigare nyheter inom genren. Det är bara att fylla i de aktuella siffrorna och åtgärderna, krydda framställningen med metaforer från naturkrafternas domän och med myndighetens farhåga för ett ökat inflöde av smugglade människor (a.a.). Eventuella följdfrågor till politiska instanser hämtas från den problematik som formuleras inom gränsväktarens verksamhetsfält: Hur ska vi kunna kontrollera och stoppa flyk- tingarna (som alltid kallas asylsökande i denna diskurs) mer effektivt? Nyhetsmedierna strukturerar situationen utifrån tanke- figurerna invasion – försvar och ordning – kaos och ställer politiker och allmänhet inför frågan om vi bör försvara oss mot kaos eller ej. Flyktingströmmen framstår som ett hot mot natio- nella värden på ett dunkelt och sammansatt sätt. Flyktingar associ- eras med illegalitet, ses som ett hot mot vår kontroll över gränsen och flyktingströmmen sägs föda eller utlösa främlingsfientlighet och våld. Flyktingar som söker säkerhet ses som en säkerhetsrisk (Abiri, 2000) . När denna inriktning dominerar nyhetsrapporteringen, så sker en genomgripande diskursiv diskriminering av flyktingarna själva. Deras röster och perspektiv är exkluderade från diskursen, de fram- Forskningsöversikt, svenska medier och utsatta grupper ställs i negativ dager och som objekt för olika myndigheters vedermödor, och det finns också exempel på att nyhetsmedierna naturliggör en materiell negativ särbehandling av de asylsökande eller av flyktingar som har fått uppehållstillstånd (, 2004). Flyktingarnas rättigheter åsidosätts i mediediskursen, och om deras rättigheter också åsidosätts i verkligheten, så hamnar inte detta på agendan. Tankefiguren flyktingström = kaos uppträder i politisk diskurs och i nyheter om flyktingfrågorna (1964; 2001) och även första år (och , 2001; , 2003; , 2006). Hur inflytelse- rik den är finns det ingen forskning om. Men den har sällan varit oomstridd. Perspektiv som sätter flyktingars mänskliga och legala rättigheter i förgrunden har i olika grad haft synligt utrymme i politiken och inom medierna under hela perio- den (1990, 2004; 2000). Ofta har det i medierna handlat om att sätta den enskilda utvis- ningshotade människan i förgrunden och att ta den lilla människans parti mot överheten. Texterna tar avstamp i ett folkligt vi här nere som ställer myndigheterna och politikerna mot väggen, som grymma och omänskliga. Särskilt kvällspressen har drivit ett antal fall och ibland fått till stånd ett beslut om uppe- hållstillstånd för den utvisningshotade individen. Jag har tidigare analyserat ett antal utvisningshistorier som ett specialfall av en populärjournalistisk typhistoria, där den lilla människan gestaltas som ett oskyldigt offer för övermakten; en historieform som har sina rötter i folksagan och som går att analysera som sådan (, 2004). Utvisningshistoriernas värde ur ett människorättsperspektiv är att de lyfter fram hur basala mänskliga behov åsidosätts i svensk flyktingpolitik och att de möjliggör identifikation med och engagemang för den utsatta människan. villkorar det dramaturgiska formatet vems historia som kan berättas och hur det kan ske. I typhistorien ska offer-hjälten (den utvisningshotade) utan egen förskyllan ha hamnat i sin svåra situation och medierna har framför allt valt att gestalta barns, helst små sjuka flickors, situation. Den politiskt aktiva, vuxna mannen har inte rymts inom formatet, hur mycket han än har varit offer för felaktiga myndig- hetsbeslut (, 2004). Vidare har historierna varit inriktade på det individuella fallets dramatik och upplösning. De har inte tillåtit en generell granskning av flyktingpolitisk praxis. Forskningsöversikt, svenska medier och utsatta grupper Det har alltså funnits en nyhetslogisk uppdelning i två olika nyhetsformat för flyktingfrågor, vart och ett med sina regler för vad som kan berättas och hur, och båda odug- liga för en generell journalistisk granskning av flyktingpolitiken och av asylsökandes/flyktingars situation när det gäller mänskliga rättigheter. Min upplevelse är att det har skett en förändring i den journa- listik som rör flyktingfrågor , men tyvärr finns det ingen systematisk forskning inom området. Bevakningen av de apatiska flyktingbarnens situation visar emellertid att svenska dagstidningar (både så kallade kvalitetsmedier och kvällspress) kan kombinera gestaltningen av det individuella ödet med generella resonemang kring flyktingpolitikens regelverk och praxis (, 2006).TPF1FPT Den intensiva och myndighetskritiska bevakningen av de apatiska flyktingbarnens situation bör ha bidra- git till den kursändring som regering och migrationsmyndigheter till slut gjorde, som innebar både en möjlig amnesti för de utsatta familjerna och en diskursordning, där myndigheternas misstänklig- görande av samma familjer framstod som maktmissbruk. Just medan jag skriver detta () tar jag del av en engagerad och kunnig journalistik i aktualitets- program som ifrågasätter de svenska migrationsmyndigheternas uppfattning, att det är säkert att skicka tillbaka flyktingar till . Journalisterna tar ett tydligt ansvar i flyktingfrågorna. Vilka är förutsättningarna för att journalistik i flyktingfrågor ska sätta mänskliga rättigheter i förgrunden? För det första en värdegrund: Flyktingar har rätt inte bara till en rättvis asylpröv- ning. De har också rätt att beskrivas och behandlas med respekt för sin bakgrund och sitt människovärde. Att medierna tar upp myndigheternas felaktiga och inhumana bedömningar i asylärenden innebär inte, som det ibland hävdas både av journalister själva och av företrädare för migrations- myndigheterna, en risk för ökat godtycke i asylprövningen. Sanno- likt är det tvärtom. Myndigheter som inte granskas systematiskt kan utan risk agera godtyckligt. Det har sagts återkommande , att medierna gör sig till migrationsdomstolar genom att lyfta fram specifika fall och driva dem på ett sådant sätt, att myndigheterna faller till föga och ger den omskrivna personen uppehållstillstånd, medan andra och 1TP PT Det jag själv har undersökt är dagstidningar, men troligen är slutsatserna tillämpliga också när det gäller nyheterna i SVT och SR. Forskningsöversikt, svenska medier och utsatta grupper kanske mer utsatta personer som inte blir omskrivna, utvisas. Jag kan inte se att detta är ett argument mot att bevaka och driva speci- ella fall, däremot kan resonemanget användas som argument för att det behövs en mer systematisk mediebevakning. Det har förekommit att medieuppmärksamheten på en utvis- ningshotad person har givit vederbörande de avgörande kriterierna för asyl; nämligen att själva publiciteten kring hans/hennes verk- samhet eller sexuella orientering gör det livsfarligt att återvända till hemlandet. har i flera omgångar publicerat artiklar om iranska homosexuella män, som utlännings- nämnden beslutat att inte bevilja asyl, med hänvisning till att deras sexuella orientering inte varit känd av iranska myndigheter och att de inte riskerar förföljelse och straff, så länge de hemlighåller sin homosexualitet. Publiceringen har i dessa fall framtvingat föränd- rade myndighetsbeslut. Det etiska problemet här ligger inte hos medierna i deras roll som samvetets väktare, utan hos en myn- dighet som ser det som förenligt med mänskliga rättigheter, att människor under hot om straff tvingas dölja sin sexuella orien- tering. Om värdegrunden är den första förutsättningen för en god flyktingjournalistik, så är kunskap om internationella konventioner och svensk lagstiftning och praxis en andra nödvändig förutsätt- ning. Konventioner och lagar går emellertid att tolka på olika sätt och svensk praxis i flyktingärenden har länge varit avsiktligt ogenomskinlig. Den granskande journalistiken har varit och är beroende av insatta källor bland flyktingadvokater och i de frivilligorganisationer som arbetar med flyktingfrågor. Sannolikt är också kunniga och engagerade politiker en viktig förutsättning för en journalistik som sätter flyktingars rättigheter i förgrunden. Journalistik behöver legitimeras av personer med erkänd auktoritet i samhället. Bevakningen av de apatiska flyktingbarnens situation 2005 hämtade en viktig del av den principiella argumentationen från källor inom politiska partier och frivilligorganisationer (, 2006). Det tredje rekvisitet för en god flyktingjournalistik är inlevelse i den enskilda människans situation. Forskningsöversikt, svenska medier och utsatta grupper Nuets stora utmaning är den segregering som äger rum i dagens både inom utbildningen och inom bostads- och arbetsmarkna- den och som riskerar att skapa en ojämlikhet som ärvs över generatio- ner. Segregeringen leder till att grupper av människor blir uppfattade som och presenterade i medierna, som helt och hållet annorlunda och som främmande för vårt samhälle. De blir rasialiserade; beskrivna och bemötta på ett sätt som påminner om hur andra raser har behandlats som underlägsna och främmande. De förväntningar som byggs upp i ett segregerat samhälle leder i sin tur till en diskriminering, som inte är renodlat riktad mot den Andras ras, religion eller nationalitet, utan mot den blandning av främmande egenskaper som hon föreställs vara bärare av (, 2001). Citatet är hämtat från ett föredrag som den brittiske sociologen , som är inom modern forskning kring rasism, höll vid en konferens som arrangerade . Banton beskriver ett smärtsamt upp- vaknande i de västeuropeiska länder, som länge betraktade sig själva som befriade från rasistiska tanke- och handlingsmönster, och därmed inte tog itu med diskriminerande strukturer inom medier och andra samhällsektorer. Han sätter fingret på den speciella form av andrafiering som sker i förhållande till dem som ses som invandrare i . De tillskrivs en mix av främmande och problematiska egenskaper, vilket i sin tur leder till faktisk diskrimi- nering. finns en ganska bred forskning om bilden av invandrare i svenska nyhetsmedier. Jag ska ta upp några huvuddrag i denna bild (dessa bilder) och därefter gå in på tre speciella teman som knutits till invandrare: förorten, hedersrelaterat våld och islam/muslimer. Även om invandrarbegreppet när det introducerades i det offentliga samtalet framstod som ideolo- giskt oskyldigt och välvilligt, så är det problematiskt från det ögonblick det tar form och ännu mer i sin användning. Att uppre- pat i offentlig statistik, i medier och politik urskilja vem som är infödd och vem som är invandrad, bäddar för idéer om att det finns viktiga skillnader mellan den infödde och den invandrade, och att skillnaderna har med ursprung att göra. Kategoriseringen med dess möjlighet att strukturera seende och skrivande är en nödvändig förutsättning för medieinvandrarens födelse: En gemensam beteckning för dem som inte är födda som medborgare i landet och deras barn. Begreppet får vidare beteckna inte bara egenskapen att Forskningsöversikt, svenska medier och utsatta grupper ha bytt land utan helt andra, men förmodat gemensamma, egenska- per hos människor som betecknas som invandrare: Invandrar- kultur, invandrarkvinna, invandrarproblem. Egenskaperna skiljer kategorin invandrare från kategorin svenskar. Nyhetsmedierna har på olika sätt bidragit till att ladda det i sig ganska innehållslösa invandrarbegreppet med egenskaper som konnoterar det annorlunda och problematiska. Detta har dels skett genom en tillämpning av rutinmässiga nyhetstekniker, som för- modligen också används i förhållande till andra kategoriserade och underordnade grupper i samhället. Det har också skett genom stereotypisering, alltså genom att invandrarkvinnan, invandrar- mannen, invandrarkillen och invandrarflickan har tilldelats bestämda roller i återkommande historier, och genom att föror- terna (vissa ytterområden till städerna) upprepat har gestaltats som främmande och skrämmande platser (m. fl., 2002; Bredström, 2002; , 2004; , 2005). I en undersökning av artiklar i åren 2002–2004, som på olika sätt lyfter fram invandrare som kategori identifie- rade jag några återkommande, i sig triviala, nyhetstekniker som till- sammans och upprepat skapar kategorin invandrare som en stig- matiserad grupp. Nyhetsmediernas bidrag till att befästa kategorin invandrare som särskild består delvis i tillämpningen av triviala nyhetstekniker. Praktiska nyhetsord som invandrarkvinna, invandrartät, invandrarförort upprepas tills de ser ut att beteckna något påtag- ligt. Invandrare presenteras med utgångspunkt i problem som definieras av olika myndigheter. Invandrare risk i trafiken Få invandrare vill bli poliser Invandrarflickor äter sämstTPF2FPT Statistiska skillnader mellan svenskar och invandrare omvand- las till egenskaper – brister – hos den avvikande kategorin, invand- rarna. Invandrare klarar inte skolkrav Invandrare klarar skolan sämst Svårt för invandrare få gymnasieplats 2TP PT Exemplen är hämtade från rubriker och artiklar i 2002–2004 (se , 2004:309–337). Forskningsöversikt, svenska medier och utsatta grupper Strukturella samhällsproblem konkretiseras som egenskaper hos eller svårigheter för invandrare. Svårt för invandrare komplettera utbildning Många invandrare känner sig maktlösa Generella utsagor om invandrare från experter, utsedda repre- sentanter för invandrare eller från textens berättare fogas in i nyheterna. Många invandrare är en fara i trafiken, anser Invandrargrupperna i misstror polisen Många unga invandrarkvinnor vågar inte överge sina familjer – trots att de lever under förtryck många invandrarkvinnor har sina barn i knät i bilen Kvinnorna // lär sig cykla och simma, vilket många invandrar- kvinnor inte kan Personifierade invandrare gestaltas som exempel på en redan defi- nierad generell problematik eller som undantag från en generell problematik. För och många andra kvinnor ute i de invandrartäta förorterna pågår en intensiv befrielsekamp är en av de utomnordiska invandrare som lyckats få jobb Ett mediearkiv i text och bild över invandraren gör det möjligt att associera till, återanvända och bekräfta en igenkännbar idévärld. är viktiga kunskapskällor inom journalistiken och den kunskap som finns i dem kan användas som bakgrund och utgångspunkt för nya nyheter. handlar det om en kun- skap som är formad av nyhetslogikens krav och av tillfälligheter. texter tillhandahåller både faktisk kunskap och spe- cifika tolkningsmönster. När mediearkivets texter om invandrare får filtrera uppsökandet av, mötet med och gestaltningen av verk- liga människor och grupper som har invandrat, så skapar medierna en begreppslig invandrare. Den begreppslige invandraren är skild från verklighetens levande invandrare och lever sitt eget liv som idé; som en serie brister och problem och som bärare av det hotfulla, oroande och annorlunda som finns i Andra religioner, regioner och kulturer. är det viktigt att påpeka att nyhetsjournalistik också arbetar på ett inkluderande sätt i förhållande till människor som Forskningsöversikt, svenska medier och utsatta grupper kan uppfattas som invandrare. har det skett en gradvis förbättring när det gäller att inkludera människor med olika bakgrund som källor i olika typer av frågor; alltså inte bara i invandrarfrågor. I nöjes- och sportgenrerna syns detta speciellt tydligt (Kratovic, 2004; , 2006a). Sporten är ett stort bevak- ningsområde i medierna och det ämnesområde där personer med icke-etnisk-svensk bakgrund oftast figurerar, näst efter området brott (se nedan). Sportjournalistik har förvisso starkt nationalis- tiska drag, och arbetar villkorligt inkluderande i förhållande till svenska idrottspersoner med utländsk bakgrund (Furvik, 2004; , 2006). Men mängden av artiklar där dessa idrottspersoner bara figurerar i kraft av sina prestationer, ger ändå en bild av som ett fleretniskt land, som andra nyhetsgenrer inte når upp till (, 2006a). Inledningsvis pekade jag på den relativa osynligheten av personer med annan bakgrund än den etniskt svenska i nyhetsmedierna. har vid upprepade undersökningar av lokala medier kommit fram till att mellan 5 och 6 pro- cent av dem som syns i nyheterna själva är invandrare eller barn till invandrare (, 2004). En kombination av osynliggörande och negativ framställning av en grupp, säger är troligen något som starkt bidrar till existensen och fortlevandet av negativa stereotyper (Boréus, 2005:131). Temat invandrares brottslighet har utgjort ett kvantitativt sett viktigt bevakningsområde. Fokuseringen på invandrares brott måste ses i relation till nyhetsmediernas uppmärksamhet på brott generellt och i relation till deras uppmärksamhet på invandrare generellt. Enligt (2004) handlar av alla artiklar i lokala nyhetsmedier om brott eller brottspåföljder, typ rättegångsreferat och domslut. Det är ett stort tema i bevakningen, bara sportartiklarna är fler. Man skulle alltså kunna vänta sig att av de artiklar i en dagstidning som berör personer med annan bakgrund än etnisk-svensk på något sätt handlar om deras brott. En under- sökning av invandrares synlighet i tre tidningar visar att andelen artiklar som handlar om brott är betydligt större när per- soner eller grupper med icke-svensk bakgrund kommer till synes i Forskningsöversikt, svenska medier och utsatta grupper av artiklarna i , av dem i och av dem i handlade om deras brott (, 2006a). Det finns flera diskriminerande inslag i den brottsrapportering som berör invandrare, flyktingar och minoritetsgrupper. För det första är själva uppmärksamheten ibland diskrimine- rande. Triviala och normalt sett inte nyhetsvärda brott tycks kunna få nyhetsvärde just genom att de knyts till stereotypa föreställ- ningar om Andra grupper.