sou · GVB32 · 2008-01-01 00:00:00 — I profiling värderas risken för att enskilda arbetssökande ska bli långtidsarbetslösa och vilket behov de har av en arbetsmarknads- politisk insats. Med targeting kan handläggarna få ett underlag om vilken arbetsmarknadspolitisk insats som snabbast och effektivast bedöms leda till arbete. De internationella erfarenheterna av att använda sig av statistiska beslutsunderlag är ännu relativt begränsade. Även i befinner man sig i utvecklingsstadiet, och införandet av statistiska utfall som beslutsunderlag för programbeslut måste genomföras omsorgsfullt. Vinsterna med att använda statistiska metoder ligger framför allt i att Arbetsförmedlingens personal får ett objektivt beslutsunderlag som sannolikt leder till mer effektiva resultat. Det blir även lättare att behandla de enskilda arbetssökande enhetligt och rättvist. Utredningen ser positivt på att IFAU och Arbetsmarknads- verket har börjat utveckla de statistiska modellerna för att göra dessa mer användbara inom arbetsförmedlingarna. Vi vill emellertid betona att det är väsentligt att personalen ges möjlighet att påverka den praktiska utformningen samt att den arbetssökande har inflytande över hur instrumenten används. Bedömning av de arbetssökandes kompetens Att validera kunskaper och kompetens handlar om att identifiera och erkänna en persons reella kompetens. Det handlar inte bara om den kunskap som en individ skaffat sig i utbildningsväsendet och har formella bevis på. Valideringen syftar även till att erkänna sådan kompetens som har förvärvats genom arbete, praktiska erfaren- heter och kompetenshöjningar utanför det reguljära utbildnings- väsendet. Validering, i ett vidare perspektiv, innebär att synliggöra kunskap som inte alltid går att uttrycka i precisa termer, men som kan identifieras och bekräftas i exempelvis en yrkessituation eller genom praktiskt utförande. Syftet med valideringsinsatsen ska vara klart från början och ske i samråd med individen. Validering används för en arbetssökande om det finns en osäkerhet om dennes allmänna kompetens eller osäkerhet om nivån på kompetensen inom ett visst yrkesområde. Enligt utredningens mening är det viktigt att det inte blir ett självändamål att validera personer bara för att de är arbetssökande. Följden kan då bli att valideringen sker slentrianmässigt utan nödvändigt fokus på arbetsmarknaden. Förutsättningen för att validering ska ge ett värdefullt bidrag är att den håller hög kvalitet och att branschorganisationerna på såväl arbetsgivar- som arbetstagarsidan är involverade. Det är nödvändigt att dessa organisationer erkänner och legitimerar valideringen som insats så att individens kompetens, oavsett hur den förvärvats, kan värderas och jämföras med branschens kompetenskrav. Det är också nödvändigt att man bortser från kollektiva lösningar där individerna betraktas som en utsatt grupp med svaga förutsätt- ningar. Valideringen har stora möjligheter att generera samhälls- ekonomiska vinster om den görs individuellt och möjliggör identi- fiering av kompetenser som förhoppningsvis snabbt kan omsättas på arbetsmarknaden. Ur individens perspektiv handlar det om att få hjälp med att formalisera sin yrkeskompetens, främst i relation till kompetensen på arbetsmarknaden, men det kan även vara av personligt värde för den enskilde. När det man på olika sätt har lärt sig i livet blir erkänt och dokumenterat, synliggörs de kunskaper som man faktiskt har. Även om man inte har en formell utbildning eller ett särskilt yrke kan detta värderas av en presumtiv arbetsgivare. För arbetsgivarna ökar därmed tillgången på säkerställd kompetent arbetskraft. I ett samhällsperspektiv kan valideringen minska utbildningskostnader Bedömning av de arbetssökandes kompetens om det innebär att onödig utbildning minskar. Ur integrations- perspektivet finns det stora fördelar om valideringen sker på ett tidigt stadium efter individens ankomst till , och enligt vår mening kan den ske . För denna grupp bör valideringen göras i samarbete mellan Arbetsförmedlingen och . På det sättet kan väntetiden utnyttjas till att förbereda asylsökandet för den svenska arbetsmarknaden vid ett eventuellt uppehållstillstånd i . För att säkerställa att arbetsmarknadsperspektivet genomsyrar valideringsprocessen bör Arbetsförmedlingen vara den självklara processägaren. Det bör alltså vara vägledare på som genomför de inledande kartläggningssamtalen för arbets- sökande som betraktas som yrkesobestämda. Kartläggningen ska sedan leda till en handlingsplan. I samarbete med arbetsgivare och branschorganisationer bör Arbetsförmedlingen validera individerna mot konkreta yrkesområden, som bör resultera i kompetensintyg och slutligen kompetensbevis. Arbetsförmedlingen kan även lägga ut uppdraget till ett utbildningsföretag eller något validerings- centrum. Valideringsprocessen bör ingå i Arbetsförmedlingens tjänsteutbud. 24.3Arbetsförmågeverktyg för att ge bättre kunskaper Vår utrednings målgrupp är arbetssökande med ekonomiskt bistånd. Förutom validering anser vi att ett arbetsförmågeinstru- ment i vissa fall kan vara ett lämpligt redskap för att göra en bedömning av dessa personers närhet till arbetslivet. Vi tror att det skulle kunna få stora effektivitetsvinster för Arbetsförmedlingen om instrumentet används som ett komplement till validering för personer i målgruppen som inte tidigare fått sin arbetsförmåga bedömd. Även för personer som inte är inskrivna på kan ett arbetsförmågeinstrument vara av värde. Den enskilde bör så långt det är möjligt själv äga sitt arbets- förmågeinstrument och se det som ett stöd för att förbättra arbets- marknadsanknytningen. Det är även viktigt att redskapet utformas så att det betonar arbetsförmågan hos den enskilde, och inte arbetsoförmågan. Det handlar inte om att införa ett nytt redskap som ska hitta de svaga sidorna och bristerna hos den enskilde. Enligt flera av våra fördjupningsstudier har myndigheterna många Bedömning av de arbetssökandes kompetens gånger ett sådant fokus. Vår övertygelse är i stället att möjligheterna hos den enskilde i högre grad måste betonas. Ett formellt instrument för att bedöma arbetsförmågan i skulle kunna ha den utformning som verktyget har i och . Arbetsförmågeinstrumentet i dessa länder har enligt vår bedömning ett innehåll som betonar den enskildes egen bedömning av sin personliga kompetens. Det finns dock ingen anledning att ta över de norska och danska verktygen utan en ordentlig värdering. Man bör också mer i detalj ta del av de erfarenheter som finns av likartade instrument i andra länder. Ett arbetsförmågeverktyg är ett hjälpmedel när det gäller myndigheters kontakter med enskilda. Myndigheterna bör använda verktyget i dialog med den enskilde. Den huvudsakliga uppgiften för ett arbetsförmågeverktyg är att ge bättre kunskaper om det som påverkar den enskildes möjligheter att få arbete. Det är viktigt att klargöra detta i ett tidigt skede. Den danska modellen betonar den arbetslöses egna strategier för att få arbete, utbildning och yrkeserfarenhet. Modellen fokuserar även på personlig kompetens, ekonomi, nätverk och hälsa. Ett arbetsförmågeverktyg kan även förbättra och förenkla samarbetet mellan de lokala myndigheterna. Med en mer objektiv kunskap om den enskildes förmågor ges bättre förutsättningar att se vad olika myndigheter behöver göra för att förbättra arbets- marknadsanknytningen hos den enskilde. I tillämpas verk- tyget i över hälften av kommunerna i samarbete med Arbetsför- medlingen och en tredjedel av kommunerna samarbetar med För- säkringskassan. Ett arbetsförmågeverktyg ska inte användas på enskilda som redan har utretts och som redan har en fungerande handlingsplan. En viktig målgrupp är däremot personer som inte har arbetat tidi- gare och som inte har fått sin arbetsförmåga bedömd i något sammanhang. Det gäller t.ex. för det stora flertalet som inte omfattas av sjukförsäkringssystemet. De riskerar i förlängningen ett mer eller mindre permanent bidragsberoende så länge deras arbetsförmåga rent generellt bedöms som alltför liten. Ett arbets- förmågeinstrument kan då vara ett viktigt verktyg. Det kan även användas för att klargöra Arbetsförmedlingens och Försäkrings- kassans ansvar för denna målgrupp. I vissa fall kan det resultera i att flera personer får sjuk- och aktivitetsersättning, men det kan också identifiera de personer som kan börja arbeta efter en rehabili- Bedömning av de arbetssökandes kompetens Det stärker med andra ord arbetslinjen även för dem som står lite längre från arbetsmarknaden. Med undantag av validering befinner sig de beskrivna modellerna ännu i utvecklingsstadiet. I och med att de inte har tillämpats är det svårt att ha en uppfattning om hur de kommer att fungera. Utredningens uppfattning är att de tre instrumenten – statistiska modeller, validering och arbetsförmågeinstrumentet – kan komp- lettera varandra. Beroende på individernas bakgrund och behov kan de tre instrumenten användas i olika sammanhang. Även om aktörer från olika ansvarsområden kan vara inblandade i handlägg- ningen, bör det vara Arbetsförmedlingen som är initiativtagare för dem som är inskrivna på Arbetsförmedlingens. De som är föremål för rehabiliteringsutredning bör ta ett ansvar för och för dem som tar del av rehabiliteringsinsatser bör respektive rehabiliteringsaktör ansvara för. För övriga bör kommunerna vid behov ta initiativet i den mån personerna är aktuella för ekono- miskt bistånd. Ju mer omfattande insatser som behöver sättas in, desto flera aktörer bör involveras. Vi tror att modellerna kan an- vändas ungefär enligt följande struktur. På kan de statistiska beslutsunderlagen inledningsvis användas för att t.ex. identifiera vilka som riskerar långtidsarbetslöshet och vilka som är i behov av arbetsmark- nadspolitiska insatser. Det statistiska beslutsunderlaget bör även kunna visa vilka som har en yrkesidentitet och vilka som anses ha tillräcklig kompetens inom ett yrkesområde för att kunna matchas direkt mot arbete. Andra insatser än ren platsförmedling riskerar i sistnämnda fall att leda till inlåsningseffekter. För dem som riskerar långtidsarbetslöshet är det särskilt viktigt att snabbt sätta in resurser för att underlätta individens inträde på arbetsmarknaden. De statistiska beslutsunderlagen kan då ge en signal om vilken insats som sannolikt är mest effektiv. Beslutsunderlaget kan t.ex. vara ett hjälpmedel för att definiera behovet av en validering. Ansvaret för detta bör ligga hos , men det är även tänkbart att en extern leverantör, t.ex. ett utbildningsföretag, valideringscentrum eller en praktik- anordnare kan stå för utförandet. Vid asylärenden måste givetvis samverka med . Bedömning av de arbetssökandes kompetens Om en validering skulle visa att det behövs en mer omfattande analys av arbetsförmågan bör det mer omfattande arbetsförmåge- instrumentet användas. använder sig Arbetsförmedlingen och av olika definitioner när det gäller en persons arbetsförmåga. pågår ett samarbete där man eftersträvar en samsyn kring detta. Vi tror att det ovan beskrivna arbetsför- mågeinstrumentet bl.a. kan underlätta detta samarbete. Det är även viktigt att kommunerna blir användare av detta verktyg för att få en bättre bild över den enskildes förmågor på arbetsmarknaden och för att närmare klargöra vilken myndighet som är bäst lämpad att ge det stöd som individen behöver. Vi föreslår att en arbetsgrupp med företrädare för , , Kommuner och Landsting samt För- säkringskassan ges i uppdrag att närmare utforma ett gemensamt instrument för att bedöma arbetsförmågan hos arbetssökande personer utifrån de utgångspunkter vi har redovisat. 25Förbättrade ekonomiska incitament för den enskilde Det övergripande målet för denna utredning är att underlätta över- gången från bidragsberoende till försörjning genom eget arbete. Som ett led i detta ska utredningen enligt direktiven också ana- lysera betydelsen av det ekonomiska biståndets konstruktion när det gäller ekonomiska drivkrafter att gå från bidragsberoende till arbete. Eftersom ekonomiskt bistånd utgör samhällets yttersta skydds- nät är den principiella utgångspunkten att alla inkomster ska avräknas i sin helhet innan man gör bedömningen om det finns något biståndsbehov. Vidare sägs i socialtjänstlagen (2001:453) att rätt till ekonomiskt bistånd inte föreligger om behovet kan tillgodoses på annat sätt (4 kap. 1 §). Det innebär t.ex. att höjningar av ersättningsnivåer i andra välfärdssystem inte automatiskt innebär att den disponibla inkomsten ökar för den som får sin försörjning genom ekonomiskt bistånd, eftersom behovet då har kunnat till- godoses på annat sätt. Det innebär även att egna arbetsinkomster inte gör någon ekonomisk skillnad i praktiken, så länge inkomster- na ligger på en nivå som gör att man är beroende av ekonomiskt bistånd. Inkomsterna minskar endast storleken på det bistånd som utbetalas. ekonomiska bistånd har således en 100-procentig marginaleffekt, vilket gör att det inte alla gånger lönar sig ekonomiskt att gå från bidrag till arbete. I förlängningen kan det riskera att leda till inlåsning i ett långvarigt bidragsberoende. Det är viktigt att samhället ger signaler om att det alltid lönar sig att arbeta. Det är även viktigt att stimulera enskilda med eko- nomiskt bistånd att söka sig till arbetslivet även om deras förvärvs- inkomster blir relativt låga, t.ex. vid deltidsarbete eller ett arbete med låg lön. Viljan att ta ett förhållandevis lågavlönat arbete torde öka om även den disponibla inkomsten ökar. Förbättrade ekonomiska incitament för den enskilde Utredningens bedömning: I syfte att stimulera övergången från bidragsberoende till arbete bör de ekonomiska incita- menten för att börja arbeta förstärkas för enskilda som är beroende av ekonomiskt bistånd till sin försörjning. Utredningens förlag: En förvärvsstimulans införs för per- soner som av uppburit ekonomiskt bistånd enligt 1 § socialtjänstlagen (2001:453) och, som 2.ökat sin arbetstid, eller och därigenom ökat sin arbetsinkomst. Förvärvsstimulansen innebär att vid beräkning av skälig levnadsnivå enligt 1 § social- tjänstlagen ska bortses från den ökade arbetsinkomsten, dock högst , man arbetar och högst av . Bestämmelsen om den föreslagna förvärvsstimulansen föreslås regleras genom att en ny paragraf med denna innebörd, 4 kap. 1 a §, införs i socialtjänst- lagen. Som tidigare nämnts är det ekonomiska biståndet samhällets yttersta skyddsnät som ska träda in som ett tillfälligt stöd vid ekonomiska svårigheter. Den enskilde ska således i första hand försöka tillgodose sina behov genom eget arbete eller genom för- måner som kan utgå inom ramen för det generella välfärdssystemet. Det kan även krävas att realiserbara tillgångar måste säljas och användas till försörjningen innan rätt till ekonomiskt bistånd före- ligger. Historiskt sett har beroendet av ekonomiskt bistånd speglat olika former av välfärdsbrister i samhället. Varefter som olika grupper lyfts in i andra mer generella system har beroendet av ekonomiskt bistånd minskat. var den typiske bidrags- tagaren en ensam äldre kvinna. har biståndet haft betydelse för familjer med många barn. är en stor andel av dem med ekonomiskt bistånd ensamstående, som arbetslöshet är en växande orsak till beroendet av ekonomiskt bistånd. Enligt utredningens mening kan det finnas skäl att göra vissa principiella avsteg från det ekonomiska biståndets funktion av att vara samhällets yttersta skyddsnätet, om effekten kan bli ett Förbättrade ekonomiska incitament för den enskilde minskat bidragsberoende och en förstärkt anknytning till arbets- marknaden. Vi föreslår därför att en förvärvsstimulans införs för personer som av uppburit ekono- miskt bistånd och som fått arbete, ökat sin arbetstid eller bytt arbete och därigenom ökar sin arbetsinkomst. Förvärvsstimulansen innebär att vid beräkning av skälig levnadsnivå enligt 1 § social- tjänstlagen (2001:453) ska bortses från den ökade arbetsinkomsten, dock högst . De ökade arbetsinkomsterna ska kunna bortse ifrån man arbetar, dock högst . Som tidigare nämnts anser vi att det är viktigt att signalera att det lönar sig att arbeta. är det viktigt att inte allt för stora avsteg görs från grundprincipen för hur ett ekonomiskt bistånd ska beräknas. Enligt vår bedömning är en väl avvägd nivå på den föreslagna förvärvsstimulansen. Denna nivå skapar tillräck- ligt starka ekonomiska incitament för den enskilde som alltför stora principiella avsteg inte görs, enligt utredningens mening. Förvärvsstimulansen ska vara av tillfällig natur. Det innebär att om man är beroende av ekonomiskt bistånd efter att ha arbetat och erhållit förvärvs- stimulans, kommer den disponibla inkomsten att sjunka i och med att rätten till förvärvsstimulans då upphör. Vi har övervägt om förvärvsstimulansen skulle kunna utgå , för att motverka denna negativa konsekvens. Vi har dock kommit fram till att stimulansen bör vara avgränsad i tiden. I annat fall kommer det att innebära en permanent höjning av det ekonomiska biståndet för alla som arbetar, vilket inte är syftet med förvärvs- stimulansen. Vi avgränsar därför vårt förslag . Fördelarna med förslaget överväger, enligt vår mening nackdelarna, eftersom det leder till en förstärkt anknytning till arbetsmarknaden som i förlängningen bör kunna bidra till att personen i fråga inte längre kommer att vara beroende av ekonomiskt bistånd till sin försörjning. Med detta förslag minskas riskerna för inlåsning i en längre tids bidragsberoende för vissa personer, men inte för alla. Det är viktigt att komma ihåg att ökade incitament till arbete inte är lösningen för alla som är beroende av ekonomiskt bistånd. En del människor som är beroende av ekonomiskt bistånd har problem av mer personlig natur, som t.ex. missbruksproblem eller andra klart utta- Förbättrade ekonomiska incitament för den enskilde lade sociala problem. I dessa fall måste självfallet ge det stöd och de insatser som dessa personer behöver. Förslaget om att införa en förvärvsstimulans bör vidare ses som ett komplement till de övriga förslag som vi lägger i syfte att underlätta övergången från bidragsberoende till eget arbete. Det finns internationella erfarenheter som visar på positiva effekter när det gäller olika sätt att stimulera en ökad arbetsmarknads- anknytning. Många sådana förändringar har genomförts i länder som inte har samma välfärdsystem som det nordiska. Det är därför av begränsat värde att överföra dessa förändringar till det svenska samhället. I har dock både och diskute- rat eller infört förändringar i denna riktning, vilket det kan finnas skäl till att titta närmare på. En dansk välfärdskommission ser förbättrade ekonomiska incita- ment som ett av de nya verktygen för att stimulera en ökad arbetsmarknadsanknytning för grupper som inte har en sådan förankring. I ses det ökade arbetsmarknadsdeltagandet som den viktigaste välfärdsfrågan. I infördes en lagstiftning som slog fast att vissa delar av en arbetsinkomst ska räknas bort innan ett ekonomiskt biståndsbehov ska fastställas. Regeln infördes temporärt och syftade till att stimulera arbete i förhållan- de till bidrag. De utvärderingar som har genomförts om denna regel är i grunden positiva. De verkliga effekterna av förändringen var dock betydligt mindre än vad som förväntades när reformen antogs. Trots detta förlängdes den första provperioden. I den nya lagstiftningen fastställdes det ekonomiska avdraget på en högre nivå. I ser man framför allt till vilka effekter ett ekono- miskt incitament kan ha i ett lite längre perspektiv. Ett ytterligare skäl till att införa en förvärvsstimulans är att det kan påverka förekomsten av svartarbetet. Ingen kan med säkerhet säga hur omfattande svartarbetet i samhället är . Förbättrade ekonomiska incitament för den enskilde verket rapport och svartjobb i SverigeTPF1FPT, uppskattas antalet personer som utfört något svartarbete till cirka 800 000, vilket motsvarar 66 000 helårsarbeten. I en fördjupningsstudie om svartarbete bland ungdomar framkom att av ungdomarna hade arbetat svart medan genomsnittet för samtliga åldrar var . Av undersökningen framkommer vidare att ungdomar som studerar har attityden och värde- ringen att det inte är konstigt att jobba svart och att ingen bryr sig så länge det är ungdomar och studerande som utför svartarbete. Svartjobb utförs främst inom restaurang och butikTPF2FPT. Införandet av en förvärvsstimulans kan till viss del minska värdet av att arbeta svart, enligt utredningens mening. En förändring av detta slag måste följas och utvärderas. Vårt förslag är att får i uppdrag att följa upp och utvärdera effekterna av införandet av förvärvsstimulansen. Utvärdering bör främst visa vilka effekter det har på bidragsberoendet och på över- gången till arbete, men även visa på vilka effekter det har för den enskilde samt de ekonomiska konsekvenserna för kommunerna. Det finns även anledning att i samarbete med övriga nordiska länder diskutera och värdera effekterna av den föreslagna förvärvs- stimulansen. I den finländska lagstiftningen omfattas alla som arbetar och som har ett behov av ekonomiskt bistånd. Följden av en sådan regel blir i praktiken att hushåll där man arbetar får en generell höjning av nivån på det ekonomiska biståndet. Som tidigare nämnts är vår uppfattning att ett ekonomiskt incitament måste vara mer träffsäkert och ta sikte på mer specifika grupper. Den danska väl- färdskommissionen diskuterar på ett likartat sätt. I vårt förslag ska en förvärvsstimulans kunna ges efter sex måna- ders bidragsberoende och sedan betalas ut . Förslaget riktar in sig på personer som ökar sin arbetsinkomst. 1TP PT , Svartköp och svartjobb i , Rapport 2006:4. 2TP PT (2006), Studerande ungdomar och svartarbete, , Skatteekono- miska meddelanden. Förbättrade ekonomiska incitament för den enskilde menas i detta sammanhang ett avlönat arbete från en arbetsgivare med eller utan subventioner. Alltså kan förvärvsstimulans exempel- vis gälla för de införda nystartsjobben, lönebidragsanställ- ningar samt andra former av anställningsstöd. Regeln föreslås dock inte gälla vid deltagande i arbetsmarknadsprogram med aktivitets- ersättning. Förslaget riktar sig dels till dem som går från att vara helt beroende av bidrag till att få en egen insats, dels till dem som ökar en förvärvsinkomst som man har. Det ska dock inte gälla en normal löneökning som ges på grund av ett nytt löneavtal, utan arbetsinkomsten ska öka till följd av att man ökar sin arbetstid. Förslaget riktar sig till enskilda med ett ekonomiskt bistånds- behov som överstiger . I statistikTPF3FPT uppgår den gruppen till drygt 103 000 bidragshushåll, dvs. ungefär hälften av det totala antalet hushåll som erhöll ekonomiskt bistånd. Av dessa är cirka 62 000 ensamstående hushåll utan barn, drygt 16 000 är samboende med barn, fler än 5 000 är samboende utan barn och nästan 20 000 är ensamstående med barn. 3TP PT , Ekonomiskt bistånd, årsstatistik, , tabell 15. Förbättrade ekonomiska incitament för den enskilde 25.2Inkomster från ungdomars feriearbete Utredningens bedömning: Det behövs förbättrade ekonomiska incitament som gör att ungdomar under främst gymnasietiden upplever att det lönar sig att arbeta under ferier och lov. Utredningens förslag: Vid beräkning av skälig levnadsnivå enligt 4 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453) för familjer som är beroende av ekonomiskt bistånd ska bortses från faktisk inkomst, högst ett halvt prisbasbelopp, för hemmavarande barn i och hemmavarande barn och ungdomar som inte fyllt och som studerar på gymnasienivå. Regeln ska omfatta hushåll med ekonomiskt bistånd, där för- äldrarna är försörjningsskyldiga för hemmavarande barn i och för ungdomar som inte fyllt och som studerar på gymnasienivå. Bestämmelsen regleras genom att en ny paragraf med denna innebörd, 4 kap 1 b §, införs i socialtjänstlagen. Genom denna reglering skapas en enhetlig regel för hur stor del av den in- tjänade inkomsten som den unge får behålla utan att det ekonomiska biståndet till familjen minskar. 25.2.1Det ska löna sig att feriearbeta