sou · GVB368 · 2008-01-01 00:00:00 — Kommentar: Kolumnen Totalt visar antalet valda ledamöter som klarat personvalsspärren. Kolumnen Direkt effekt visar antalet valda ledamöter som klarat personvalsspärren och som inte skulle ha blivit valda i ett system utan personval. Kolumnerna Förändring visar skillnaden mot det faktiska utfallet val. Majoriteten av de personvalda har en så pass hög placering på val- sedeln att de skulle ha blivit valda även utan personval. Antalet personvalda på icke valbar plats, dvs. den direkta effekten av person- valet, hade med ett personvalsdeltagande på blivit 18 ledamöter. Det är en ökning med 12 ledamöter jämfört med . Trots ökningen skulle i flertalet valkretsar fortfarande enbart kan- didater på valbar plats ha blivit personvalda. Det gäller bl.a. de två största valkretsarna, och . I den tredje största valkretsen, , skulle dock antalet personvalda kandidater på icke valbar plats ha ökat från en till två. I tabell 5.9 återges samma resultat som i tabell 5.8 men fördelat på parti i stället för valkrets. De partier som skulle få störst ökning av personvalda om personvalsdeltagandet uppgått till är Socialdemokraterna och med 24 respektive 23 fler personvalda riksdagsledamöter. Totalt skulle därmed knappt en fjärdedel () av de socialdemokratiska riksdagsledamöterna och drygt en tredjedel () av de moderata riksdagsleda- möterna ha varit personvalda, vilket kan jämföras med . Den största procentuella ökningen av antalet personvalda riksdagsledamöter skulle dock gälla . Dagens två personvalda miljöpartister i skulle öka till 14, vilket motsvarar en ökning . Totalt skulle därmed nästan tre fjärdedelar () av riksdagsledamöter ha varit personvalda. Efter skulle och Socialdemokraterna ha fått de största procentuella ökningarna av personvalda (). Minst skillnad skulle ett högre personvalsdeltagande ha för och Center- partiet. Tabell 5.9 Personvalda med ett personvalsdeltagande på och spärr på i riksdagsvalet fördelat på parti (antal) Kommentar: Kolumnen Totalt visar antalet valda ledamöter som klarat personvalsspärren. Kolumnen Direkt effekt visar antalet valda ledamöter som klarat personvalsspärren och som inte skulle ha blivit valda i ett system utan personval. Kolumnerna Förändring visar skillnaden mot det faktiska utfallet val. I tabellen visas även den direkta effekten av personvalet. Som framgått skulle totalt 18 kandidater på icke valbar plats ha blivit personvalda om hälften av väljarna personröstat. Det visar sig att en tredjedel av dessa 18 skulle ha varit miljöpartister. är minsta parti med totalt 19 riksdagsledamöter. Med bevarad personvalsspärr men högre personvalsdeltagande skulle alltså sex av dessa ledamöter ersättas av kandidater som partiet placerat på icke valbar plats. Detta motsvarar nästan en tredjedel av riksdagsgrupp. är det fråga om kandidater med höga placeringar på listor som nummer två eller tre. I ett fall skulle en kandidat med placering som nummer elva på listan () ha blivit personvald. För övriga partier skulle den direkta effekten vara klart lägre. Av ledamöter skulle fortfarande ingen personvald ha varit placerad på icke valbar plats. I övrigt skulle andelen person- valda ledamöter på icke valbar plats ha varierat från (Socialdemokraterna och ) till 11–(och ). Som regel är det fråga om kandidater med förhållandevis höga placeringar på partiernas listor. I två fall skulle dock kandidater placerade på femte och sjätte plats ha blivit personvalda (Socialdemokraterna i respektive kommuns valkrets) och i ett fall skulle en kandidat placerad på 25:e plats ha blivit personvald (Kristdemo- kraterna i läns valkrets). En förklaring som anförts till det som många menar låga person- valsdeltagandet har varit att spärrarna är för höga, åtminstone i riksdagsvalet. Väljarna anser då att det är mindre meningsfullt att personrösta eftersom det krävs ett alltför stort antal personröster på en viss kandidat för att denne ska komma över spärren. Av samma anledning skulle flera kandidater inte finna det lönt att engagera sig i egna personvalskampanjer, vilket i sin tur också bidrar till ett lägre personvalsdeltagande. Enligt detta resonemang skulle en åtgärd vara att sänka personvalsspärrarna. Det skulle motivera fler väljare att personrösta och fler kandidater att driva egna personvalskampanjer. I det föregående har studerats vilket genomslag personvalet skulle ha fått val med olika spärrnivåer. hur många kandidater som skulle ha blivit personvalda utgick från antagandet att andelen väljare som personröstade skulle ha varit detsamma även med en annan spärrnivå än . Som därvid påtalades är ett sådant antagande inte fullt realistiskt. I enlighet med ovanstående resonemang är det inte orimligt att lägre spärrar skulle leda till ett högre personvalsdeltagande. Vi ska här därför titta på vilket genomslag personvalet hade fått riksdagsval om spärrarna hade varit lägre och personvalsdeltagandet högre än i dag.1 I tabell 5.10 redovisas hur många ledamöter som skulle ha blivit personvalda i riksdagsvalet om spärren hade legat på fem i stället för som personvalsdeltagandet hade uppgått till . Totalt skulle 223 riksdagsledamöter ha blivit personvalda, vilket är 166 fler än . Det innebär att nästan två tredjedelar () av riksdagsledamöterna skulle ha varit personvalda. Antalet personvalda ledamöter skulle ha ökat i alla valkretsar. I absoluta tal skulle ökningen ha varit störst i valkretsen S. Från den valkretsen är ingen ledamot personvald. Med en lägre spärr och ett högre personvalsdeltagande skulle tio av de totalt 13 ledamöterna därifrån ha blivit personvalda. I tre valkretsar skulle samtliga valda kandidater ha blivit personvalda: , och . I ytterligare två valkretsar skulle av ledamöterna ha blivit person- valda: Ö och NÖ. I de totalt 29 val- kretsarna skulle minst hälften av ledamöterna ha blivit personvalda i alla utom två valkretsar. Undantagen är och , där av ledamöterna skulle ha blivit personvalda. Att andelen är klart lägre i dessa valkretsar än i övriga beror inte, som framgår av tabellen, på att antalet person- valda kandidater hade varit lägre än i övriga valkretsar utan på att antalet mandat är större i och än i övriga valkretsar. 1 Beräkningarna bygger alltjämt på antagandet att väljarna skulle ha fördelat personrösterna på olika kandidater på samma sätt som val. Tabell 5.10 Personvalda med ett personvalsdeltagande på och spärr på i riksdagsvalet fördelat på valkrets (antal) Kommentar: Kolumnen Totalt visar antalet valda ledamöter som klarat personvalsspärren. Kolumnen Direkt effekt visar antalet valda ledamöter som klarat personvalsspärren och som inte skulle ha blivit valda i ett system utan personval. Kolumnerna Förändring visar skillnaden mot det faktiska utfallet val. Vidare framgår av tabellen att av de 223 kandidater som skulle ha blivit personvalda så skulle 32 ha haft en placering på icke valbar plats på sitt partis lista. Jämfört med dagens 6 personvalda kandidater på icke valbar plats är det ökning med 26 kandidater. Av 349 ledamöter skulle således knappt en tiondel () ha varit nominerade på icke valbar plats i valet. De 32 kandidaterna skulle ha varit utspridda på 21 av de 29 valkretsarna. Noteras kan här att från den största valkretsen, , skulle det ha blivit en personvald ledamot som varit placerad på icke valbar plats på sitt partis lista i valet (). Störst skulle antalet personvalda på icke valbar plats ha blivit i läns, läns, kommuns och kommuns valkretsar, i samtliga fall tre personvalda på icke valbar plats. Av tabell 5.11 framgår effekten av lägre personvalsspärr och högre personvalsdeltagande för respektive parti. Störst skulle ökningen av personvalda ledamöter ha blivit i Socialdemokraterna. Från dagens 6 skulle antalet personvalda socialdemokrater ha ökat till 63, vilket motsvarar nästan hälften () av samtliga socialdemokrater i . Näst störst skulle ökningen ha blivit i . Antalet personvalda moderater skulle ha ökat till 51, vilket motsvarar drygt hälften () av samtliga moderater i . I övriga partier skulle i stort sett samtliga ledamöter ha blivit personvalda; antalet som inte skulle ha blivit personvalda varierar mellan ett och fyra. Tabell 5.11 Personvalda med ett personvalsdeltagande på och spärr på i riksdagsvalet fördelat på parti (antal) Kommentar: Kolumnen Totalt visar antalet valda ledamöter som klarat personvalsspärren Kolumnen Direkt effekt visar antalet valda ledamöter som klarat personvalsspärren och som inte skulle ha blivit valda i ett system utan personval. Kolumnerna Förändring visar skillnaden mot det faktiska utfallet val. Flest personvalda på icke valbar plats skulle det ha blivit i den moderata riksdagsgruppen, i vilken nio ledamöter på icke valbar plats hade blivit personvalda. Det motsvarar knappt var tionde () moderat riksdagsledamot. Ingen av de nio personvalda på icke valbar plats kan sägas ha stått särskilt långt ned på partiets lista. Flertalet av dem var placerade som nummer tre eller fyra, i ett fall som nummer fem. Näst flest personvalda på icke valbar plats skulle det ha blivit i riksdagsgrupp. De är samma 6 kandidater som skulle ha blivit valda även spärr och högre personvalsdeltagande (se ovan) och som alltså motsvarar nästan en tredjedel av representanter i . Tredje flest personvalda på icke valbar plats skulle det ha blivit i de socialdemokratiska och kristdemokratiska riksdags- grupperna. Av Socialdemokraternas 130 riksdagsledamöter skulle 5 stycken, eller , som var placerade på icke valbar plats på partiets lista ha blivit personvalda. I de flesta fall rör det sig om kandidater med förhållandevis höga placeringar på partiets listor. Lägst placerade skulle vara en kandidat på nionde plats (V) och en annan kandidat på sjunde plats (NÖ). Av 24 riksdagsledamöter skulle också 5 ha blivit personvalda på icke valbar plats i valet. Det motsvarar drygt var femte () kristdemokratisk riksdagsledamot. Av de 5 som skulle ha blivit personvalda stod 1 på plats nummer tjugofem () på partiets lista och en på plats sex (län). Övriga 3 var placerade som andra eller tredje namn. I övriga partiers riksdagsgrupper skulle de personvalda på icke valbar plats ha varit följande: 3 i grupp (vilket motsvarar ), 2 i grupp () och 2 i grupp (). Samtliga dessa var placerade som andra eller tredje namn på sina partiers listor i valet. Vad gäller kan noteras att ingen kandidat på icke valbar plats utöver de två som faktiskt blev valda 2006 skulle ha blivit personvalda även om spärren hade varit lägre och personvals- deltagandet högre. Att så skulle bli fallet har delvis att göra med att väljare redan personröstar i något större omfattning än övriga partiers väljare. En ökning av personvalsdeltagandet till gör således mindre för än övriga partier. En annan förklaring är att väljare i hög utsträckning personröstar på samma kandidater som av partiet har rangordnats högst, dvs. kandidater som har nominerats på valbar plats på valsedeln. Utformningen av det svenska personvalssystemet och debatten därom har beskrivits i inledning av rapporten. Där framgår att det finns olika uppfattningar om hur personvalssystemet bör vara utformat eller om det bör finnas överhuvudtaget. Enligt regeringsformen är det svenska valsystemet i grunden ett partival med möjlighet för väljarna att avge personröst, och med det som utgångspunkt gäller frågan hur stor möjlighet väljarna ska ges att ändra den kandidatordning som presenteras av partierna på valsedlarna. Starkast skulle personvalsinslaget vara om endast väljarnas personröster avgjorde vilka kandidater som ska utses på partiernas mandat. Partiernas listor sägs då vara öppna och de kandidater som presenteras av partierna rangordnas inte. Motsatsen är ett renodlat partival, som innebär att väljarna får ta ställning till slutna partilistor på vilka partierna efter internt nomineringsarbete har fastställt kandidatrangordningen. Ett sådant valsystem skulle dock inte vara förenligt med regeringsformens krav på att det ska vara möjligt för väljarna att avge personröst. Det nuvarande svenska valsystemet innebär att listorna är delvis öppna, vilket betyder att det i grunden finns en av partierna gjord rangordning av kandidater men att ordningen kan ändras av en viss andel av väljarna. Ju lägre spärr som krävs härvidlag, desto mindre inflytande får partierna och partimedlemmarna och desto större inflytande ges till partiernas väljare. I rapporten redovisas vad effekterna skulle ha blivit med olika spärrnivåer val. Det visar sig att en sänkning av person- valsspärren i riksdagsvalet från skulle ha inne- burit en ökning av antalet personvalda ledamöter till drygt det dubbla mot , från 57 till 121. Även antalet personvalda på icke valbar plats skulle ha fördubblats, från 6 till 13. Andra spärrnivåer som studeras i rapporten är . Dessutom redovisas effekterna av ett system utan personvalsspärr. I ett sådant system skulle alla 349 riksdagsledamöter bli personvalda. Den intressanta frågan är snarare hur många av dessa som inte skulle ha blivit valda i ett system utan personval, dvs. som stod på vad som omnämns som icke valbar plats. Det visar sig då att totalt 78 av de 349 valda kandidaterna, eller , inte skulle ha blivit valda i ett system utan personval. Flertalet ledamöter skulle alltså ha varit desamma som . Effekten av sänkt eller borttagen spärr skulle dock variera stort mellan partier och valkretsar. Generellt kan sägas att ju fler mandat ett parti får i en valkrets, desto större skulle förändringarna bli. Om spärrarna togs bort helt skulle antalet personvalda socialdemokrater på icke valbar plats ha ökat från dagens 0 till 33 och för del skulle antalet ha ökat från dagens 1 till 21. Procentuellt sett skulle dock , tillsammans med Social- demokraterna, ha varit det parti som påverkats om spärrarna avskaffades. Av 19 ledamöter skulle 8 ha varit nominerade på icke valbar plats. För , Kristdemo- kraternas och även del skulle förändringarna ha varit förhållandevis små jämfört med . Anledningen till att mindre partier generellt sett skulle påverkas mindre än stora partier är att de mindre partierna sällan får mer än ett mandat i en valkrets och att de kandidater som står överst på partiernas valsedlar oftast är populärast bland väljarna. I partier som får många mandat i en valkrets skulle däremot krävas förhållandevis få röster för att bli personvald på något av de sista mandaten, vilket får till följd att förändringarna jämfört med kandidatrangordningen på valsedlarna blir större. Som exempel kan här nämnas Socialdemokraterna och i valkretsarna och . Totalt i dessa valkretsar skulle 6 av de 16 valda socialde- mokraterna och 7 av de 28 valda har varit nominerade på icke valbar plats, och den genomsnittliga andelen personröster skulle för de sex socialdemokraterna ha varit och för de sju . Det bör i sammanhanget påpekas att de redovisade effekterna vid olika spärrnivåer utgår från att väljarna skulle ha röstat som val även med en annan spärrnivå än dagens. Antagandet är så klart inte helt realistiskt. Sänkt personvalsspärr ökar incitamenten för såväl kandidater som väljare att engagera sig i personvalet, varför effekterna på kandidaturvalet vid lägre eller sänkt spärr förmodligen skulle bli större än de som redovisas i rapporten. Oaktat detta kan dock förutspås att det för kandidater från mindre partier även i ett system med sänkta eller borttagna spärrar i praktiken skulle krävas en stor andel personröster för att bli personvald, och eftersom flertalet personröster som regel går till toppkandidater skulle kandidaturvalet i de partierna sannolikt påverkas i relativt begränsad utsträckning. I större partier däremot, som får flera mandat i respektive valkrets, kan påverkan på kandi- daturvalet tänkas bli större eftersom det i dessa finns större utrymme för kandidater längre ned på listorna att bli personvalda på förhållandevis få personröster. I rapporten redovisas även hur olika spärrnivåer val skulle ha påverkat den sociala representativiteten i riksdag, kommun och landsting. Det kan konstateras att representativiteten för de flesta grupper inte skulle ha ändrats i någon mer påtaglig mening med lägre spärrar, men vissa förändringar är värda att notera. I skulle andelen yngre ledamöter och ledamöter i yngre medelåldern ha blivit något fler, medan ledamöter skulle ha blivit något färre. Den största förändringen är att andelen ledamöter med utländsk bakgrund skulle ha ökat om spärrarna varit lägre . Om spärren tagits bort helt skulle andelen med utländsk bakgrund nästan ha blivit dubbelt så stor som . Till stor del kan ökningen härledas till de tre största valkretsarna (, och ), vilket sannolikt har att göra med att det i dessa skulle krävas för- hållandevis få röster för att bli personvald på de sista mandaten. Vidare skulle låg- och medelinkomsttagarna ha blivit något fler medan höginkomsttagarna skulle ha blivit färre, vilket kan bero på att lägre spärrar skulle leda till att färre av de sittande riksdagsleda- möterna, vilka alla till följd av riksdagsarvodet ingår i den högsta inkomstkategorin, skulle blivit omvalda. Vad gäller kön och utbild- ning skulle skillnaden ha blivit liten med lägre spärr. Även i kommunfullmäktigeförsamlingar skulle andelen yngre och yngre medelålders ha ökat något och andelen ha minskat något om spärren varit lägre eller tagits bort helt. Andelen ledamöter med utländsk bakgrund skulle ha ökat, om än inte lika mycket som i . Vad gäller utbildning och inkomst skulle lägre eller borttagen spärr inte ha inneburit några större föränd- ringar. Däremot skulle kvinnors representativitet ha försämrats något med lägre eller borttagen spärr. Här bör noteras att det finns stora skillnader inom landet. På vissa håll skulle andelen kvinnor i kommunfullmäktige inte ha påverkats negativt om spärren varit lägre eller tagits bort, men på andra håll skulle det ha inneburit en större minskning. I landstingsfullmäktigeförsamlingarna, slutligen, påminner de förändringar som skulle ha skett med lägre eller avskaffad spärr till stora delar om förändringarna i kommunerna. En skillnad är dock att andelen kvinnliga ledamöter inte skulle ha minskat utan tvärtom ökat något. Jämfört med avsnittet om kandidaterna och personvalet kan konstateras att resultaten här delvis pekar i en annan riktning. Kandidater som tillhör överrepresenterade grupper i befolkningen fick i många fall fler personröster än kandidater som tillhör under- representerade grupper i befolkningen, men som här framgått skulle sänkta eller borttagna spärrar alltså inte ha resulterat i för- sämrad representation för de senare grupperna. Förklaringen till detta oväntade resultat kan vara att flertalet av de personröster som går till kandidater som tillhör de överrepresenterade grupperna går till ett mindre antal kandidater. Bakom dessa kandidater skapas utrymme för kandidater som tillhör underrepresenterade grupper att bli personvalda på förhållandevis få personröster, framför allt i större partier och valkretsar där antalet mandat som ska fördelas är stort. Här bör upprepas att beräkningarna bygger på hur väljarna röstade val, varför resultaten självklart måste tolkas med stor försiktighet. I synnerhet ett personval utan spärr torde föra med sig ett ökat engagemang i form av personvalskampanjer då ingen kandidat längre skulle kunna förlita sig på enbart partiets framgång för att bli vald utan även skulle behöva konkurrera med övriga kandidater från det egna partiet. Ofta resursstarka kandidater med höga placeringar på partiets valsedel som inte haft större anledning att driva egna kampanjer skulle således behöva göra det, vilket kan antas öka antalet personröster på dessa jämfört med vad de får . De positiva effekter som här visat sig för vissa traditionellt sett mindre resursstarka grupper av kandidater kan i så fall vara överskattade. skulle lägre spärrar innebära ökade incitament även för kandidater längre ned på listorna att engagera sig i personvalet. En annan fråga som diskuterats är riksdagsvalkretsarnas storlek. En invändning mot den nuvarande valkretsindelningen är att det är för svårt att bli personvald i de största valkretsarna, i synnerhet för kandidater i de största partierna. Frågan om en annan valkretsin- delning har utretts och avvisats, bl.a. med hänvisning till att de berörda partiorganisationerna var negativa till en ändring. Denna undersökning visar att sannolikheten för att en kandidat ska vara personvald är lägre i större valkretsar än i mindre. Grunden för detta är dock främst att det är fler mandat som ska fördelas i de större valkretsarna. Studeras i stället det absoluta antalet kandidater som klarar personvalsspärren finns inget tydlig samband med val- kretsstorlek. Det finns inte heller något som tyder på att det skulle vara mindre vanligt i de stora valkretsarna med personvalda kandi- dater från de större partierna. Det bör dock noteras att flera av de personvalda i de större partierna har haft centrala positioner i sitt parti, till exempel som partiledare. En delning av valkretsar skulle sannolikt leda till fler personvalda kandidater, men den huvudsak- liga grunden för det skulle vara att valkretsarna blev fler till antalet, inte att de blev mindre i storlek. Slutligen i avsnittet studeras personvalsdeltagandets betydelse för personvalets genomslag. Inför personvalsreformen för- utspåddes ett personvalsdeltagande på i riksdagsvalet och i kommunalvalet. Att personvalsdeltagandet inte har nått upp till dessa nivåer har av vissa satts i samband med att spärrarna är för höga och att de därför borde sänkas. var inför personvalsreformen, som framgått i inledningen av rapporten, risken för lågt personvalsdeltagande ett argument för högre per- sonvalsspärr. Kombinationen låg spärr–lågt personvalsdeltagande ansågs ge små väljargrupper ett alltför stort inflytande över kandi- daturvalet. I undersökningen redovisas vad ett personvalsdeltagande på i riksdagsvalet skulle ha betytt för antalet personvalda. Med utgångspunkt fördelning av personrösterna skulle antalet personvalda ha ökat från 57 till 165. Knappt hälften av riks- dagsledamöterna skulle alltså ha blivit personvalda. De flesta av dessa skulle vara kandidater som stod på valbar plats. Antalet personvalda kandidater på icke valbar plats skulle ha ökat från 6 till 18. En lägre personvalsspärr skulle kunna leda till ett större enga- gemang från både kandidater och väljare i personvalet. I undersök- ningen har därför även studerats just kombinationen lägre spärr ökat personvalsdeltagande. Det visar sig då att en spärr på fem i stället för och ett personvalsdeltagande på i riksdagsvalet skulle ha resulterat i 223 personvalda riksdagsleda- möter, vilket motsvarar nästan två tredjedelar av ledamöterna. Antalet personvalda ledamöter på icke valbar plats skulle ha ökat till 32. Flest personvalda på icke valbar plats skulle det ha blivit i den moderata riksdagsgruppen, därefter i de miljöpartistiska, socialdemokratiska och kristdemokratiska grupperna. 6Valet till och personvalet Sedan blev medlem i EU har val till genomförts : 1995, 1999 och 2004.1 Vid samtliga dessa har funnits möjlighet för väljarna att personrösta. Europa- parlamentsvalet var således inte bara det första Europavalet i . Med undantag för de försök som anordnades i sju kommuner kommunalval var det också första personvalet i . till regleras i samma vallag som val till riksdag, kommun och landsting. För rösträtt och valbarhet krävs medborgarskap i eller annat EU-land. Hela landet utgör en valkrets. Efter valet fördelas först mandaten mellan de partier som fått av rösterna i landet, därefter avgörs vilka ledamöter som ska utses i första hand med utgångspunkt i hur många personröster kandidaterna har fått och i andra hand genom de jämförelsetal som beräknas utifrån placering på listan. Samma regler gäller här som i riksdags-, kommunal- och landstingsvalen, och personvalsspärren är densamma som i kommunal- och lands- tingsvalen, dvs.