sou · GVB317 · 2008-01-01 00:00:00 — Respekt för det interna arbete som görs inom kyrkorna bidrar till att underlätta för kristna homosexuella att kunna leva och verka inom sina sammanhang. Den svenska partnerskapslagstiftningen har motsvarighet i samt- liga nordiska länder. Denna s.k. nordiska modell har stått som förebild för bl.a. den tyska partnerskapslagen. in- förde även och en motsvarande lagstiftning. Part- nerskap är ett nyskapat begrepp som vinner terräng i världen. Äktenskap och partnerskap utgör parallella rättsfigurer. Vi delar inte alls utredarens slutsats att den ordningen är diskriminerande, rättsverkningarna är ju identiska för båda rättsfigurerna. Denna parallella ordning har dessutom vunnit erkännande internationellt och skapar inte de problem som utredaren själv pekat på med sitt förslag när det gäller den internationella privaträtten. Att de olika beteckningarna äktenskap och partnerskap används för hetero- sexuella och homosexuella framstår som naturligt med tanke på att de från olika utgångspunkter skiljer sig åt i viktiga hänseenden. Det gäller inte minst när det gäller familjebildningsaspekterna. Där finns stora och viktiga strukturella skillnader även om vissa undantag kan finnas för fall där heterosexuella par inte vill eller kan få barn. Här har utredaren okritiskt tagit till sig argument med hänvisningar bl.a. till Goodwin-fallet, som enligt vår mening saknar betydelse i sammanhanget. Vill man nu ytterligare förstärka parallelliteten utan att blanda begreppen finns istället möjligheten att t.ex. inkludera partnerskapets reglering i en gemensam Äktenskaps- och partner- skapsbalk. Det har utredaren inte övervägt. I länder där s.k. könsneutral äktenskapslagstiftning införts har respektive stat förorsakat djup kyrkosplittring. Det gäller och 2005 och 2006. Frågan som måste ställas är hur klok denna konfrontationspolitik har varit. Kyrkorna inom Kristna Råd jobbar med konsensusmodell och önskar att staten i frågan omkring äktenskap/partnerskap finner en fram- komlig och konstruktiv väg tillsammans med kyrkorna. Det statistiska materialet bör analyseras och bearbetas innan långtgående slutsatser dras. Den kyrkliga vigselrätten har ett starkt stöd hos den svenska befolkningen vilket bl.a. kommit till uttryck i anser att präster och pastorer bör ha rätt att förrätta vigslar som är juridiskt giltiga. En förändring av äktenskapsbegreppet i lagstiftningen bryter med den hittillsvarande samsynen mellan kyrka och staten om definitionen av äktenskapet. För flera trossamfund skulle det inne- bära alltför stort krav från staten på anpassning vad gäller kyrkans liv och lära att acceptera en ny definition av äktenskapsbegreppet. Särskilt yttrande beträffande äktenskap för par med samma kön av Per , ledamot i referensgruppen för trossamfund (i ) Utredaren har enligt sina direktiv haft i uppdrag att göra en grund- lig analys av frågan om par av samma kön bör kunna ingå äktenskap samt att redovisa samtliga skäl som talar för och emot detta. Enligt min och även Katolska kyrkans uppfattning måste frågan om per- soner av samma kön skall kunna ingå äktenskap utgå från en analys av äktenskapet som institution och vilka skäl som finns för sam- hället att särskilt reglera denna form av samlevnad. Förklaringen till att äktenskapet ges en särskild juridisk status genom äktenskaps- lagstiftningen är naturligtvis de speciella egenskaper och syften som karakteriserar denna institution. Jag är av övertygelsen att ett äktenskap endast kan existera mellan en man och en kvinna. Denna uppfattning har inte sina rötter i kristendomen i och för sig utan är betydligt äldre än så. Synen på äktenskapet som en förening mellan man och kvinna delas av alla större kulturer i världen och kan sägas höra till mänsklighetens gemensamma kulturella arv. Även om äktenskapet har visat upp en del olikheter under tidens gång finns det en viss gemensam kärna i synen på den äktenskapliga föreningens speciella ställning. Äkten- skapet har som syfte dels makarnas bästa, dels frambringandet och vården av barn. Fruktsamheten och den sexuella komplementari- teten mellan könen hör till dess själva natur. Det förhållandet att barnafödande utgör ett syfte med äktenskapet påverkas givetvis inte av att två makar av någon anledning inte kan få barn. Den enskilda personens, liksom samhällets, välgång hänger nära samman med att äktenskap och familj som livsgemenskap ges goda betingelser. Familjen föds ur den nära livs- och kärleksgemenskap som har sin grund i äktenskapet. I familjen skapar mannen och kvinnan en miljö i vilken barnen kan utvecklas, bli medvetna om sin värdighet och förbereda sig för sitt unika och individuella liv. Familjen är den gemenskap där man lär sig moraliska värden och socialt ansvar. Relationerna och stabiliteten i familjen utgör grund- valarna för friheten, tryggheten och solidariteten i samhället. Att upprätthålla den äktenskapliga föreningens och familjens stabilitet kan dock inte enbart överlåtas åt de enskilda individernas ansträng- ningar. Ansvaret för att skydda och gynna familjen genom att ge en tydlig institutionell karaktär åt äktenskapet åligger samhället som helhet. Införandet av sambolagen och lagen om registrerat partnerskap har bidragit till att fördunkla uppfattningen om vad äktenskapet innebär. De skäl som bär upp den rättsliga regleringen av äkten- skapet kan inte utgöras av omständigheter av känslomässig karak- tär, som t.ex. två människors behov av att utåt manifestera sitt förhållande. Äktenskapet är som framgått en inrättning av grund- läggande betydelse för det allmännas bästa och det är denna omständighet som gör att lagstiftningen bör ge en särskild juridisk status åt den äktenskapliga föreningen mellan man och kvinna. Homosexuella relationer saknar däremot de biologiska och antro- pologiska element hos äktenskapet (och familjen) som skulle kunna utgöra grunden för att ge dem status som äktenskap. Frånvaron av sexuell komplementaritet hos homosexuella par skapar hinder för den normala utvecklingen hos barn som är i deras vård. Dessa barn berövas erfarenheten av endera sin far eller sin mor. Härutöver kan det upplysningsvis nämnas att äktenskapet är ett sakrament enligt katolsk troslära. Detta betyder att äktenskapet är ett tecken på förbundet mellan och Kyrkan. Det ömse- sidiga och fullständiga samtycket mellan brud och brudgum är den beståndsdel som skapar ett äktenskap. Det är alltså makarna själva som ger varandra äktenskapets sakrament när de i vigselakten ger uttryck för sitt samtycke, vilket måste fullbordas i deras frivilliga sexuella förening. I äktenskapets gemenskap fulländar makarna ömsesidigt varandra och samarbetar med i frambring- andet och vården av nytt mänskligt liv. Detta kan bara ske i för- eningen mellan två personer av olika kön. Enligt är homosexuella handlingar felaktiga eftersom de utesluter den sexuella aktens potentiella förmåga att ge liv och inte har sitt ursprung i en komplementaritet mellan könen. Denna uppfattning innebär inte i sig att kyrkan tar ställning mot de enskilda personer som har valt en homosexuell livsstil. De skall självfallet bemötas med samma respekt som andra och får inte diskrimineras på grund av sitt val. Betoningen av att det handlar om ett individuellt val sammanhänger med att homosexualitet i sig, oavsett hur dess antropologi beläggs, inte förutsätter etablerandet av en särskild livsform som bekräftas och förstärks genom lagstiftning eller andra offentligt sanktionerade åtgärder. Avslutningsvis måste det påpekas att utredaren inte har lyckats belysa de frågeställningar som har formulerats i direktiven. Tvärtom har kommitténs arbete från början varit präglad av utrednings- mannens ståndpunkt att saken redan var avgjord. och riksdag skall få ett korrekt underlag för ett beslutsfattande är det nödvändigt att det först görs en mer förutsättningslös och djupgående analys. Detta gäller i synnerhet som man överväger att förändra reglerna på ett område som är av sådan grundläggande betydelse för samhället som en förändring är av under- ordnad betydelse för den grupp som eftersträvar en ny reglering. Det enda argument som framkommit för en ändring av den befintliga regleringen är äktenskapsbegreppets känsloskapande be- tydelse. I juridiskt hänseende tillför de föreslagna åtgärderna ingen- ting, eftersom samtliga juridiska förhållanden redan har fått en reglering som dessutom av allt att döma fungerar tillfredsställande. Sammantaget finns det enligt min mening inte några skäl att ge homosexuella förhållanden äktenskaplig status. Utredningsmannens argument tillför ingenting som ger skäl för en annan ståndpunkt. Äktenskapet bör även vara förbehållet en man och en kvinna. Särskilt yttrande beträffande vigselfrågorna av , ledamot i referensgruppen för riksdagspartierna (v) Jag bedömer att det förslag som utredaren presenterat i stort med- för att homosexuellas och bisexuellas mänskliga rättigheter inom det familjerättsliga området stärks avsevärt. Utredaren föreslår en äktenskapslagstiftning som ska gälla lika för alla människor oavsett sexuell läggning. I samband med att blir köns- neutral föreslås att partnerskapslagen avskaffas. finns det få rättsliga skillnader kvar mellan partnerskapslagen och äktenskaps- balken. Detta innebär att det inte finns några sakliga skäl att behålla dagens system med två lagar som reglerar samma företeelse, näm- ligen en form av mänsklig samlevnad. När det av utredaren fram- lagda förslaget genomförs försvinner denna inkonsekvens ur lagstift- ningen. Jag instämmer i de flesta av utredarens mycket väl under- byggda och utmärkta slutsatser men väljer dock att lämna ett särskilt yttrande för att klargöra mina ställningstaganden på ett par punkter som skiljer sig från utredarens förslag. Utredaren gör bedömningen att det nuvarande systemet med val- frihet mellan vigsel inom trossamfund och borgerlig vigsel bör behållas. Jag anser i första hand att den juridiska vigselrätten helt bör skiljas från trossamfunden. Den juridiska vigselrätten bör i stället enbart tillkomma statlig myndighet som självfallet precis som ska kunna lämna förordnande om vigselrätt till enskilda personer, vigselförrättare. krävs det att äktenskaps- balkens regler iakttas för att en vigsel ska äga juridisk giltighet. Alltså saknar den religiösa ceremonin i sig rättslig verkan. Att skilja och övriga trossamfund från den myndighets- utövande funktionen torde vara ett beslut i linje med principen om statens neutralitet i religiösa frågor. Den religiösa ceremonin skulle därmed bli en privat angelägenhet för paret som självfallet, liksom , skulle kunna välja att ha en ceremoni med fritt valt innehåll i samband med den civila vigselförrättningen. Vidare skulle en obliga- torisk civil vigsel medföra att diskussionen om en eventuell vigsel- plikt för trossamfunden och en sådan plikts eventuella inverkan på religionsfriheten helt skulle kunna lämnas därhän. Så länge vi har en ordning i där religion och juridik/politik sammanblandas genom den nuvarande går det inte att komma ifrån att staten och lagstiftningen kommer att lägga sig i trossam- fundens interna angelägenheter och trossamfunden får en direkt inverkan på den svenska lagstiftningen. I ett sekulariserat samhälle är denna sammanblandning givetvis olycklig. För det fallet att vigselrätten inte skiljs från trossamfunden anser jag dock att en vigselplikt ska införas. Utredaren gör bedömningen att det inte bör införas någon vigsel- plikt för vigselförrättare inom trossamfund eller för samfunden. Detta innebär att trossamfunden i praktiken kommer att kunna välja om de vill viga samkönade par eller inte, även då äktenskaps- balken blivit könsneutral. Konsekvensen om denna del av förslaget genomförs, blir att lagstiftaren skapar en möjlighet och en rätt för trossamfund att diskriminera homosexuella och bisexuella personer. Även om den skiljande från staten är någon förvaltningsmyndighet och övriga trossamfund aldrig har varit det så följer med vigselrätten samma ansvar som vid all myndighetsutövning. Detta innebär att diskrimi- nering av människor på grund av kön, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, språklig eller religiös tillhörighet, funktionshinder, sexuell läggning, ålder inte ska förekomma. När det gäller religiös tillhörighet är det för övrigt inte ovanligt att personer, av traditio- nella skäl, väljer att viga sig t.ex. genom försorg trots att de inte anser sig vara troende kristna. Det är en helt annan sak att ett trossamfund ställer krav på medlemskap i samfundet eller dylikt för att ett par ska få viga sig där. Detta är inte att anse som diskriminering. Att trossamfund enligt lag tillåts särbehandla par beroende på sexuell läggning är dock lika diskriminerande som om ett trossamfund skulle tillåtas vägra viga ett par beroende på personernas etnicitet eller hudfärg. För att undvika diskrimine- ringsproblematiken bör därför en vigselplikt införas som ett villkor för att ett enskilt trossamfund ska få ha kvar sin vigselrätt. Jag anser att diskrimineringsfrågan är av central betydelse i utredningen och ett strikt diskrimineringsförbud borde därför in- föras oavsett om nuvarande förordningssystem bibehålls eller om civiläktenskap införs. I denna punkt inför utredarens förslag en rätt för trossamfunden att diskriminera vilket jag ser som helt oaccep- tabelt. Jag tillstyrker en höjning av ersättningen till vigselförrättare med motiveringen att ersättningsnivåerna har varit oförändrade . Höjningen av arvodet bör dock inte finansieras genom en avgift för vigselförrättningen som utredaren föreslår. Det är inte rimligt att kostnaden för arvodet ska bäras av det enskilda paret eftersom rätten att ingå äktenskap då blir beroende av parets ekonomi och således riskerar att bli en klassfråga. Av princip bör samhället även fortsättningsvis erbjuda kostnadsfria förrättningar för de par som genom äktenskapet vill få ett starkare juridiskt skydd i sin samlevnad. Jag anser att en höjning av ersättningen i stället bör finansieras via statsbudgeten. Särskilt yttrande beträffande vigselfrågorna av , ledamot i referensgruppen för riksdagspartierna (mp) Min bedömning är att utredningens arbete har fungerat bra och att utredarens förslag i stort innebär en avsevärd förbättring av homo- sexuellas och bisexuellas livsvillkor och mänskliga rättigheter i . Jag står därför i huvudsak bakom utredarens förslag och då särskilt förslaget om att avskaffa partnerskapslagen och i stället göra regler tillämpliga även för samkönade par. Trots detta vill jag ändå lämna ett särskilt yttrande för att tydlig- göra de områden i utredningen där mina ståndpunkter skiljer sig från utredarens. Jag delar inte utredarens uppfattning i den del som rör vigselplikten. Utredaren anser att det inte skall införas någon vigselplikt för de religiösa samfunden, trots att vigselförrättandet är en myndighets- utövning som delegerats till samfunden från staten. I praktiken innebär det att det i kommer att finnas myndighetsutövare som har rätt att välja vilken del av lagen de skall följa och i prak- tiken ha rätt att helt öppet diskriminera personer på grund av deras sexuella läggning, något jag anser är helt oacceptabelt. Den grund- läggande principen för den svenska äktenskapslagstiftningen bör vara likhetsprincipen. Det vill säga att vi alla skall vara lika inför lagen, oavsett om vi talar om heterosexuella, bisexuella eller homo- sexuella. Den principen måste vara vägledande för såväl lagstift- ningens utformning, som hur lagarna efterlevs. Jag menar dessutom att det är av yttersta vikt att inte införa en uttrycklig bestämmelse i ÄktB som medger diskriminering så som utredaren förslår i följande stycke: att befattningshavare i ett tros- samfund inte är skyldiga att förrätta vigsel (se sammanfattningen). Att genomföra en förändring i lagen där en myndighetsutövande person tillåts vägra utföra uppdrag på grundval av de fördomar denne per- son har, anser jag vara orimligt. Oavsett grunden till diskriminering är diskriminering alltid diskriminering. Då samfunden är medlemsorganisationer så bör de även i fort- sättningen ha möjlighet att neka icke-medlemmar i respektive sam- fund att vigas. Är de som vill vigas däremot medlemmar i ett sam- fund skall samfundet inte ha rätt att diskriminera på grund av med- lemmens sexuella läggning. Jag anser att det i bör införas en personlig vigselrätt som är direkt kopplad till den enskilda fysiska person som skall förrätta vigslarna. Samfundens vigselförrättare och de borgerliga vigsel- förrättarna jämställs därmed juridiskt trots att de har olika arenor som de är verksamma på. Denna ordning skulle innebära att alla vigselförrättare utses av det offentliga. På så sätt ökas inte bara medborgarnas möjlighet att hitta en förrättare som passar just dem, utan också möjligheten för små samfund att kunna genomföra juridiskt giltiga vigslar vilket de utestängs från. I det fall en vigselförrättare tillhör ett samfund så är det fritt upp till denne att inordna själva ceremonin i en religiös kontext. Samhället har då heller inte i lag reglerat samfundens inre liv utan enbart satt upp krav för hur själva myndighetsutövningen skall ske. Beslut vid regeringssammanträde . En särskild utredare, biträdd av två referensgrupper, skall ta ställning till om par av samma kön bör kunna ingå äktenskap. Utredaren skall göra en grundlig analys av frågan och redovisa samtliga skäl som talar för och emot detta. Vidare skall utredaren ta ställning till formerna för ingående av äktenskap. Utredaren skall överväga om behörigheten för trossam- fund att företräda det allmänna vid ingående av äktenskap bör finnas kvar eller om äktenskap endast bör få ingås civilt. Om utredaren anser att äktenskap även i fortsättningen bör kunna ingås hos tros- samfund, skall det övervägas om några förändringar bör göras när det gäller denna behörighet. Utredaren skall, oavsett sina ställnings- taganden när det gäller trossamfunden, utreda formerna för ingående av äktenskap civilt. Om utredarens slutsats blir att äktenskap bör kunna ingås av par av samma kön, bör detta få till följd att partnerskapslagen upphävs. Om utredaren kommer till slutsatsen att äktenskap inte bör kunna ingås av par av samma kön, skall utgångspunkten i stället vara att partnerskapet behålls. Det skall då övervägas om förändringar bör göras när det gäller partnerskapet. I äldre tid ingicks äktenskap genom avtal mellan mannens och kvin- nans släkter (ätter). Avtalet innefattade flera rättshandlingar. Viktigast var dels fästningen (trolovningen), dels giftermålet, dvs. det tal – mål – genom vilket giftomannen överlämnade kvinnan till mannen, dels den s.k. sängledningen. Som en följd av kristet inflytande infördes den kyrkliga vigseln i . kunde man välja att ingå äktenskap i kyrkan eller enligt den äldre traditio- nen. Först blev den kyrkliga vigseln ett villkor för ett äkten- skap med full rättsverkan. Kravet på kyrklig vigsel motiverades visserligen av religiösa skäl men också av de praktiska och administra- tiva fördelarna. Före reformen var det vanligt att äktenskap ingicks under så oklara former att många levde i vad de trodde vara riktiga äktenskap men som inte var det. Andra visade sig vara lagligen gifta utan att veta om det. Genom den nya ordningen undveks sådana oklarheter. senare hälft utvecklades successivt möjligheten att ingå äktenskap i borgerlig ordning, och infördes slut- ligen det system som finns , dvs. med en generell möjlighet att välja mellan civil och kyrklig vigsel. I samband med detta diskute- rades om äktenskap endast borde få ingås civilt och om de par som önskade sedan skulle kunna bekräfta äktenskapet genom en ceremoni med t.ex. kyrkligt innehåll. En sådan ordning ansågs på ett klarare sätt ge uttryck för äktenskapet som ett icke-religiöst rättsförhållande men infördes trots detta inte, framför allt med hänvisning till de prak- tiska olägenheterna. Det var bara kyrkan, som ju var en del av staten, som var representerad över hela landet. Kyrkan ansvarade då också för folkbokföringen och andra administrativa offentliga uppgifter. övervägdes ett förslag av Familjelagssak- kunniga som innebar att äktenskap skulle ingås genom en anmälan till en företrädare för det allmänna (SOU 1972:41). Tanken var att en sådan anmälan skulle kunna tas emot av tjänstemän vid vissa myn- digheter och av präster. De par som ville skulle dessutom kunna få en vigsel eller annan högtidlig inramning. Förslaget genomfördes dock inte. I stället förenklades det då gällande borgerliga vigselfor- muläret (se prop. 1973:32 s. 101 f.). Inte heller den reform som innebar att skiljdes från staten föranledde någon ändring av vigselrätten. Bestämmelser om äktenskap finns numera i . Äktenskap ingås genom vigsel i närvaro av vittnen. Vid vigseln skall kvinnan och mannen vara närvarande. De skall var för sig på fråga av vigselförrättaren ge till känna att de samtycker till äkten- skapet. Vigselförrättaren skall därefter förklara att de är makar. Behörig att vara vigselförrättare är lagfaren domare i tingsrätt, den som har förordnat till vigselförrättare, präst i och sådan präst eller annan befattningshavare i ett annat tros- samfund som har förordnande enligt lagen (1993:305) om rätt att förrätta vigsel inom andra trossamfund än . Behöri- ga är vidare bl.a. vissa befattningshavare inom utrikesförvaltningen. Frågor om tillstånd enligt lag prövas av Kammarkollegiet efter ansökan av trossamfundet. Efter det att ett samfund har fått tillstånd får Kammarkollegiet förordna en präst eller någon annan befattningshavare inom samfundet att vara vigselförrättare. Ett fyr- tiotal trossamfund har vigseltillstånd, bl.a. i , , , , Judiska Församlingarnas i Centralråd samt flera ortodoxa och muslimska samfund. Vid vigslar som förrättas av en präst i eller av en präst eller annan befattningshavare i annat trossamfund gäller de in- terna föreskrifterna inom trossamfundet. Förordningen (1987:1019) med närmare föreskrifter om vigsel som förrättas av domare eller särskilt förordnad vigselförrättare innehåller bestämmelser om vigslar som förrättas av nämnda befattningshavare. För ingående av äktenskap finns vissa formföreskrifter i FN-kon- ventionen angående samtycke till, minimiålder för samt registrering av äktenskap (SÖ 1964:29). Konventionen har tillträtts av . förrättades knappt 40 000 vigslar, varav förrättades av präster i . Vid utgången av var drygt tre miljoner kvinnor och män folkbokförda i som gifta. Par av samma kön som vill få en heltäckande rättslig reglering av sin samlevnad kan registrera sitt partnerskap. Bestämmel- ser om partnerskap finns i lagen (1994:1117) om registrerat partner- skap. Förfarandet vid registrering av partnerskap motsvarar vad som gäller vid civil vigsel. Behörig att vara registreringsförrättare är lag- faren domare i tingsrätt och den som har förordnat. För registrering gäller särskilda s.k. anknytningskrav. Registrering får ske endast om minst en av partnerna har hemvist i eller om minst en av partnerna är svensk medborgare med hem- vist här. Med svensk medborgare jämställs den som är medborgare i , , eller . Ett registrerat partnerskap har med ett par undantag samma rätts- verkningar som ett äktenskap. En skillnad är att partner inte har till- gång till assisterad befruktning inom den svenska sjukvården. Vida- re gäller inte vissa förmåner för änkor som övergångsvis finns kvar. Inte heller gäller de internordiska reglerna om äktenskap (förord- ningen [1931:429] om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap, adoption och förmynderskap). Vid utgången av hade knappt 2 900 personer folkbokförda i registrerat partnerskap. Drygt 200 partnerskap registrera- des . Behovet av en utredning Frågan om att öppna upp äktenskapet för par av samma kön har övervägts tidigare av regering och riksdag. I samband med att den numera upphävda lagen om homosexuella sambor infördes avvisades tankar om en sådan förändring med hänvisning till den tidens värderingar om äktenskapet som en bildning mellan en man och en kvinna (prop.