sou · GVB350 · 2008-01-01 00:00:00 — Inom kulturinstitutionerna har det blivit vanligare att man ifrågasätter och problematiserar samman- sättningen bland sina ordinarie medarbetare. Än så länge är det dock få som realiserat sådana ord genom konkreta förändringar i sina organisationer. Ett annat tecken på representationsfrågans ökade betydelse är hur man inom allt fler politikområden riktar in sig på inkludering och mainstreaming istället för integration. I Mångkulturårets Agenda för mångkultur talas det till exempel om behovet av strukturella förändringar och problematise- ringar av organisationernas sammansättningar av medarbetare. Utvecklingen går också mot intersektionella perspektiv, där mång- 201TP PT 2003 s. 134. Sådana stärkande kulturarvsprojekt kan vara inriktade på såväl svenskt kulturarv som minoriteters behov av att medvetandegöras om sina kulturarv. Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser fald innebär att givna maktordningar utmanas. Institutionerna tar ett bredare grepp kring hur kulturaktörer underordnas på grund av sociala identiteter, som kön, etnicitet, klass, ålder och funktions- hinder. Det sätter dels fingret på vilka grupper som så gott som alltid hamnar överst i olika hierarkier och vad som förenar och skiljer de underordnade sociala kategorierna åt.TPF202FPT Inom mitt pågående forskningsprojekt förändring i en föränderlig värld studerar jag sentida kulturprojekt inom olika konstformer. En del av dessa initiativ försöker medvetet att vända upp och ner på rådande modeller av och för verkligheten, som före- ställningar kring kulturarvets innebörder och effekter. Två sådana exempel är (2001 - 2003) och projektet för alla (2004 – 2006), båda initierade inom kulturmiljös uppdragsarkeologi. Särskilt intressant finner jag hur man valt att förhålla sig till mångfaldsfrågor inom den pedagogiska verksam- heten riktad till en bred allmänhet och till skolbarn.TPF203FPT Så här formulerar sig arkeologen i samband med pro- jektet Arkeologi för alla: Är det verkligen så att vi blir mer toleranta och förstående för att vi fokuserar på vår egen historia och vårt eget kulturarv? Borde det inte vara dynamik, öppenhet och vilja till förändringar som istället förs fram som nödvändigt? Frågan som måste ställas är varför det anses som positivt att stärka människors identitet i nutiden med hjälp av dåtiden? Åsikten genom att känna mitt kulturarv kan jag lättare känna någon annans är en jargong som haltar. Kulturarvet är inte enbart något som fysiskt vittnar om tidigare generationer. Det är också något som kon- strueras i vår egen samtid. Kulturarvet måste därför betraktas för vad det är, dvs. något som inte är definitivt, utan något som kontinuerligt förändras. Inom Arkeologi för alla ifrågasattes med andra ord en samverkans- spiral som utgår ifrån att kulturarvet gör oss toleranta och stärker våra identiteter. Man poängterade också för sina målgrupper hur kunskapen om det förflutna är en symbolisk konstruktion, som produceras och hanteras i . Ett annat projekt som försöker göra upp med hur mångfald hanteras är Statens konstråds Portfo- liovisningar (läs mer om projektet i avsnittet Goda exempel i det här betänkandet). Projektet, som initierades under Mångkulturåret, växte fram i ett skede där kände sig mer eller mindre 202TP PT Anthia 2002, 1990. 203TP PT 2004a, 2004b, 2004. Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser tvingade att uppgradera sina relationer med det omgivande sam- hället. Konstpedagogen berättar att man beslöt sig för att inte sitta och vänta på ansökningar och därefter göra bedömningar, utan att istället aktivt söka upp konstnärer och erbjuda dem möjligheter till portfoliovisningar. Efter den första visningen, som ägde rum i , kunde man konstatera att effekten inte bara handlade om att 84 konstnärer från etablerade kontakter med . Även rådets anställda och ordinarie verksamhet påverkades. Portfoliodagen blev jättebra, men det bästa var uppföljningsdagarna, då de sex projektledarna presenterade konsten för varandra, för när man måste presentera den så måste man sätta sig in i den, måste ha läst på, måste kunna se kvaliteten i det som man kanske förut inte brytt sig om att närma sig. Vi har också kommit fram till nya saker som ska gälla för all vår verksamhet: När vi ger skissuppdrag, ska vi ge tre konstnärer uppdrag, istället för en eller två, och sen blir en av dem vald. Det är ingen katastrof för de andra två, de har fått ett uppdrag, de har något för sitt CV, något att visa nästa gång. Vi har också kommit överens om att man betalar ut en större summa för skissuppdragen redan från början. Man kanske som konst- när inte har råd att ligga ute med kostnader för att bygga modell eller vad det nu är. Vi har också bestämt att vid våra projektsammandragningar som vi har var sjätte vecka ska projektledarna gå igenom alla nya namn på dem som vill ha uppdrag för . Förut lades det bara i pärm i arkiv och så gick man och tittade där. Men när man ska gå igenom de nya blir det en annan sak, man börjar genast diskutera frågor om de nya med de andra projektledarna, och då gäller det alla nya konstnärer, och inte bara denna lilla del som är aktuell för portfoliovisningarna. Inom har projektet dessutom medfört förbättrade ruti- ner för att bemöta personer som tar kontakt med myndigheten. En annan positiv effekt är hur diskussionen om mångfald blivit mer angelägen och intensiv bland medarbetarna. Förekomsten av många kritiska röster har tvingat initiativtagarna att fördjupa sina bevekel- segrunder och kunskaper, menar . Portfoliovisningarna kan ses som ett försök att bryta de gängse modellerna av och för verk- ligheten. Man förlade inte problemen till målgruppen utan grans- kade sina egna rutiner och handhavanden. Det fanns ingen sam- verkansspiral som antog att konstnärerna skulle förändras efter ett givet scenario. Istället fokuserades lärdomarna och avtrycken i den egna organisationen. Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser Projektet pjäser – nya världar, som initierades av och hans dans och teater, genererade 280 pjäs- bidrag genom alternativa nätverk (läs om projektet i avsnittet Goda exempel). Dritëro berättar att redan i valet av teatrar fanns tanken på hur man skulle kunna bryta inrotade föreställningar kring bland annat förortsteater: Jag kontaktade , för de har progressiv barnteater och Folkteatern i , för där finns som har jobbat i . Jag ville inte ha , inte två förortsteatrar, utan någon mer central. Sen ville jag ha en klassisk stadsteater, , man måste jobba på alla plan så att säga. Sen var det Intercult som jag har känt till . För om man bara spelar det i , då kommer omgivningen att säga, ja, det är bara sån där dramatik. Men om man spelar på i och i , då säger folk oj, vad är det där?. Genom att sätta upp de nya teaterstyckena på olika slags teatrar var avsikten att inte låsa dramatiken utifrån omgivningens före- ställningar om vad som egentligen passar på det ena eller det andra stället. Samproduktioner och korsvisa gästspel är tänkta att lyfta uppsättningarna ur för givet tagna sammanhang. Vi talar också om den kritik som brukar riktas mot mångkulturprojekt, att man pekar ut invandrarkonstnärer genom riktade upprop, som i fallet med Nya pjäser – nya världar. Dritëro ser ingen sådan fara, han menar att om det finns ett problem måste detta synliggöras och de som klagar gör själva sällan något aktivt för att förändra situationen. Det viktiga är att författarna själva avgör vad de vill representera och vad de vill berätta om. Dritëro tycks mena att Nya pjäser – nya världar är ett sätt att bemöta sociocentriska förväntningar, om vad som borde angå människor med utländsk bakgrund och vad de borde skriva om. Vi kommer så in på frågan om mångkulturåret och mångkulturprojekt. Dritëro ställer sig positiv till de möjlig- heter som sådana initiativ skapar, trots att han är kritisk till gängse förväntningar på vad mångkulturprojekt ska handla om och generera. För att individen ska kunna känna att här har jag en plats, jag kan berätta min berättelse, måste man bygga upp förutsättningar för det. Alla har inte lika bra förutsättningar för att kunna känna det. Mång- kulturåret, mångkulturprojekt, riktade insatser av bidragsgivare, poli- tiker och andra som har makt, kan skapa sådana förutsättningar. Men de här insatserna som man gör för att kunna skapa förutsätt- ningar, de ska inte vara eviga. De ska skapa förutsättningar som gör att Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser uttrycken fungerar som en normal del av kulturen när insatserna tas bort. Det handlar om att mainstreama det som är marginellt. Men, det går inte att mainstreama det som är marginellt och bevara gamla strukturer. Det kanske till och med är så att man måste stänga några institutioner, och med de pengarna skapa något annat. Jag har i den här artikeln försökt att lyfta fram några av kulturens soppstenar. Med uttrycket menar jag problematiska delar av det kulturella samhällsarbetet, inrotade föreställningar och synsätt som dröjer sig kvar fast nya ingredienser tillsatts och kulturpolitiken förändrats. Jag har framförallt riktat fokus mot inslag som för- stärker avståndet mellan samhällets in- och utgrupper. Mycket tyder på att bilderna av eftersatta grupper har bestått från 1970- talet fram till , fastän begreppsfloran förändrats. Förståelse- formerna, vad som karakteriserar målgrupperna, verkar också vara desamma. Dock har de socio- och etnocentriska bilderna invand- rare och förorter förstärkts. Kvar dröjer sig den samverkans- spiral som infördes och som byggde på att vissa kulturaktiviteter skulle leda till projektdeltagares personliga, sociala och integrerande utveckling. Spiralen förekommer ofta i projekt- beskrivningar som något oreflekterat och naturgivet. Kulturen dyker upp i allehanda sammanhang som ett mirakelmedel mot mar- ginalisering. Den anses kunna råda bot på alltifrån utbredda dåliga självkänslor till tillstånd av rotlöshet. Ett annat kvardröjande fenomen är att kulturbegreppet glider mellan olika innebörder i såväl offentliga dokument som enskilda projekt. Inte minst ten- derar en del kulturprojekt att skapa en föreställd etnisk svenskhet som får sina konturer genom kontrasteringar mot målgruppernas förmodade brister och behov. Givetvis är denna problematiska bild av kulturens soppstenar inte allenarådande. Det skapas kontinuerligt nya initiativ och för- sök att åstadkomma en positiv utveckling genom att utmana inrotade modeller av och för verkligheten. Modiga ledare och aktö- rer mainstreamar mångfalden och slåss för det marginaliserades rätt att vara en del av smakens och kulturetablissemangets centrum. dr. i etnologi vid där han driver projektet förändring i en föränderlig värld. Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser Floya Anthia, New Hybridities, old concepts. The limits of Culture. Ethnic and Racial Studies, vol 24, s. 619-641, 2001. , , , Miljonprogram och media – föreställningar om för- orten, ; : , , 2002. , Fra forbigåtte gruppe mot en politikk for kul- turelt mangfald: svensk kulturpolitikk i spenningsfeltet mellom integrasjon og fornyelsesimpulser. Nordisk Kulturpolitisk , 2006:2. , Mangfoldsdoktrinen – et tema i den svenske kulturpolitikk i Kulturen i kunskapssamhället: om kultur- sektorns tillväxt och kulturpolitikens utmaningar, (red.). : Nya Doxa, 2003. , Lokal integration. Hinder och möjlig- heter i integrationsarbetet i ett lokalsamhälle i världen och vardagen, (red.) : Mångkulturellt centrum, 2002a. , Stora fiskar äter fortfarande små fiskar, : Mångkulturellt centrum, 2002b. , Hemslöjdens nationaliteter och kön i Mångfald i kulturlivet, (red.) : Mångkulturellt centrum, 2004. , Arkeologi för alla. Projektprogram för verksamhet inom kulturmiljös uppdragsarkeologi : kulturmiljö, 2004a. , Historiemedvetande och uppdragsarkeologi – tankar om alternativa kunskapsmål , nr 3 2004, 2004b. , Kulturprojekt och projektkultur, 1985, : Liber. (Diss.) Musik, medier, mångkultur. Förändringar i svenska musiklandskap, : Gidlund, 2000. , Vit governmentalitet. Invandrarkvinnor och textilhantverk – en diskursanalys, : . (Diss.) , , Kultur i Storstad, : Mångkulturellt centrum, 2002. Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser , Kulturens nya vägar. Kultur, kulturpolitik och kultur- utveckling i , : Polyvalent, 2003. – en arkeologi för alla, Rapport nr 47. : kulturmiljö, 2004. , Media och levd erfarenhet i , världen och var- dagen, (red.). : Mångkulturellt centrum, 2002. , Bruket av lokala och globala kulturarv i i och mångkultur, (red.) : Archeological Studies 4, , 2006a. , Den kulturbundna kulturen. Om strukturell ute- slutning i kulturlivet i SOU 2006:73, : , 2006b. , , Tid för mångfald. : Mångkulturellt centrum, 2005. , Kulturbegreppets användningar och sociala betydelser, Paper presenterat på . /ecp/015/, 2005. Regeringens proposition 1997/98:165, Utveckling och rättvisa – en politik för storstaden. SOU 1994:35 Vår andes stämma - och andras : kulturpolitik och internationalisering SOU 1996:55 , framtiden och mångfalden : slutbetänkande från , and the Politics of Difference. : , 1990. Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser Det finns regionala konsulenter för mångkultur (mångkultur- konsulenter) i åtta landsting och regioner runt om i Sverige.TPF204FPT De finansieras till hälften av /regionen (som är huvudman) och till hälften av och har till uppgift att vara påtryckare, kunskapsförmedlare och inspiratörer i det lokala och regionala arbetet med etnisk och kulturell mångfald.TPF205FPT De ska också i samarbete med statliga, regionala och lokala krafter stimulera en utveckling som tar tillvara det mångkulturella samhällets skiftande uttrycksformer och främja mångfalden i kulturlivet. Ungefär hälften av konsulenterna är centralt placerade på / regionen medan övriga sitter på någon av länsfunktionerna (exempelvis eller länsmusiken). beslutade att bevilja bidrag med totalt för länskonsulentverksamhet inom områ- det mångkultur . Vid ansökningstillfället hade totalt nio ansökningar om mångkulturkonsulentverksamhet inkommit till . var den enda nya aktör som sökte medel , men ansökan avslogs med hän- visning till att bidraget för mångkulturkonsulentverksamhet syftar till en regional verksamhet.TPF206FPT valde att avveckla sin mångkulturkonsulent- verksamhet. Bakgrunden till inrättandet av mångkulturkonsulenter kommer från det förslag som kommittén Forum för världskultur, verksam – 2000, presenterade i sitt slutbetänkande Ja, jag vill leva jag vill dö i (SOU 2000:118). Där föreslogs att det bör inrättas åtminstone tre regionala världskulturkonsulenter. Regeringen tog fasta på detta och föreslog i budgetpropositionen (Prop. 2001/02:1 utg. omr. 17, bil. 22) till för inrättandet av regionala konsulenter för mångkultur. Förslaget motiverades med att det handlar om ett långsiktigt arbete som kräver öronmärkta resurser under en över- 204TP PT , (0,5 tjänst), , (0,5 tjänst), (1,5 tjänst), , och (1,5 tjänst). 205TP PT Statens kulturråds webbplats 206TP PT Statens kulturråds beslut , GD 2007:116, Dnr KUR 2006/8794. Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser Regeringen föreslog att skulle få i uppdrag att samordna en decentraliserad verksamhet med konsu- lenter vilka har en stark lokal och regional förankring och att kon- sulenterna skulle ha en regional huvudman som mottagare av de statliga medlen. Försöksverksamheten inrättades av Statens kultur- råd 2002. gav Mångkulturellt centrum i upp- drag att genomföra en utvärdering av mångkulturkonsulent- verksamheten. Syftet var att samla in och analysera erfarenheterna från försöksverksamheten med regionala konsulenter för mång- kultur. I rapporten du sett på mångkulturkonsulenten! – Utvär- dering av verksamheten med regionala konsulenter för mångkultur (2006) redogörs för hur arbetet har fungerat ute i regio- nerna och hur man med hjälp av konsulenter har främjat kulturell mångfald på lokal och regional nivå. I utvärderingen har de sju landsting och regioner som tillsatte konsulenter – 2004 ingått. Rapportens slutsatser pekar på att konsulenternas styrka i första hand har varit att de har bidragit med utvecklingsinspiration till beslutsfattare, institutioner och organisationer. De har också, i de fall verksamhetsbudgeten har tillåtit, anordnat seminarier, föreläs- ningar, mångfaldsdagar och andra typer av kunskaps- och erfaren- hetsutbytesträffar. Nya nätverk har skapats, diskussion och debatt har bidragit till att höja den teoretiska nivån på samtalet, och amatörkulturen och föreningslivet har involverats i arbetet. Som hinder för verksamhetens utveckling pekar framförallt på att regionerna uppfattade Statens kulturråds mål som oklara och frånvaron av en diskussion om innebörden av begreppet mång- kultur. Med avsaknad av tydliga definitioner var det, enligt , upp till konsulenterna själva att hitta ett förhållningssätt som fungerade. Den förvirringens dynamik, som enligt uppstod, förstärktes av Statens kulturråds svaga roll i utvecklingen av verksamheterna och avsaknaden av en fungerande dialog mellan myndigheten och den regionala nivån. Enligt rapporten har arbetet fungerat bäst på konkret verksam- hetsnivå där konsulenternas kompetens inom mångfaldsområdet och förmåga att skapa möten och nätverk med kulturlivets aktörer Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser har visat sig i praktiken. Viktigt har också varit att konsulenterna har haft ett uttalat och engagerat stöd från regional politik och för- valtning. Begreppet mångkultur har, enligt , skapat viss förvirring och framför allt berört frågor om integration, etnicitet och kultur i antropologisk mening. I regionernas definition av uppdragen har ofta det estetiska kulturbegreppet kommit i skym- undan. menar att i de landsting och regioner där verksam- heten har fungerat bäst har frågan varit förankrad i politik och för- valtning, chefer har gett tillgång till nyckelaktörer och sett till att hålla en dialog mellan nämnd och konsulent. Andra möjliga fram- gångsfaktorer har varit ett nära samarbete med andra konsulenter i länen och regionerna och kontinuitet och långsiktighet i arbetet. Enligt är det svårt att utifrån utvärderingen avgöra om det har fungerat bättre med en förvaltningsplacerad konsulent än det har gjort med en konsulent med sin bas i en institution. Det finns såväl goda som mindre goda erfarenheter av båda modellerna. avslutar med att sammanfatta att verksamheten med regionala konsulenter för mångkultur är så pass viktig för utveck- lingen av främjandet av kulturell mångfald på lokal och regional nivå att en fortsättning av verksamheten är väl motiverad. För att ska bli bättre på att samordna verksamheten föreslås att 1)myndigheten bör förtydliga intentionerna med konsulentverk- samheten, 2)i ansökningsprocesserna vara med och utveckla regionspecifika mål och verksamhetsplaner, samt 3)att genom att regelbundet samla konsulen- terna till ömsesidiga kunskapsutbyten blir bättre på att ta till- vara de kunskaper som konsulentverksamheten genererar i länen. 2.6.3Statens kulturråds kommentar till utvärderingen I Statens kulturråds kommentar till utvärderingen framhålls att myndigheten kommer att ge större valfrihet till regio- nerna att själva utforma mångkulturkonsulentverksamheten. Myn- digheten menar också att syftet med verksamheten har förtydligats års bidragsomgång och att det centrala är att arbeta för att det regionala kulturlivet ska spegla samhällets etniska och kultu- rella mångfald inom såväl utbud, publik och bland kulturlivets Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser Vidare framhålls att bidraget med den utgångspunkten kan användas för att identifiera och undanröja hinder för tillgång till kultur.TPF207FPT Däremot ställer sig kritiskt till förslaget om att myndigheten kan vara med och utveckla region- specifika mål och verksamhetsplaner, och menar att den rollfördel- ning som gäller mellan den nationella och den regionala nivån bör respekteras. Däremot påpekas att det är viktigt att uppdraget till regionerna är klart och tydligt utformat men att det, enligt myn- digheten, är regionerna som ska avgöra hur verksamheten ska bedrivas.TPF208FPT En viktig del av mångkulturkonsulenternas arbete har handlat om kunskaps- och erfarenhetsutbyte kring frågor om delaktighet och mångfald i kulturlivet. Konsulenterna har valt att arbeta utifrån olika metoder för att skapa förankring och nätverk för ett långsiktigt arbete i samverkan med det lokala föreningslivet, amatörkulturen, , kulturinstitutioner, kommuner och andra aktörer. En viktig uppgift för konsulenterna har varit att arbeta till- sammans med regionens kulturinstitutioner och bistå dem med stöd och råd vid exempelvis utarbetandet och uppdaterandet av mångfaldsplaner, policydokument och handlingsplaner (bland annat och ) för såväl det interna arbetet i den egna organisationen (till exempel rekryterings- och antidiskrimine- ringsfrågor), som i det externa arbetet med information, mark- nadsföring och publikarbete. I har konsulenten inriktat sitt arbete mot att stödja regionens kommuner att ta fram mång- faldsplaner genom att bland annat anordna seminarier och fortbild- ning i mångfaldsfrågor. I den största regionen har konsulenterna valt att arbeta med fyra av regionens 49 kommuner (, , och ). Några kon- sulenter har särskilt fokuserat på länsfunktionerna (bland annat , och ) medan andra har haft ett bredare angreppssätt (exempelvis ). har även skapat en chefsgrupp med regionala kulturinstitutionschefer 207TP PT Statens kulturråds kommentarer, . 208TP PT Ibid. Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser som träffas för att följa upp arbetet, samt en arbetsgrupp med representanter för kulturinstitutioner kring till- komst och förankring av mångfaldsplaner. En annan viktig uppgift för konsulenterna har varit att syn- liggöra och stödja det lokala och regionala föreningslivet och enskilda aktörer (bland annat och ) samt samverka med kommuner och organisationer som anordnar kultur- arrangemang (exempelvis och ). Några har valt att även fokusera på de nationella minoriteterna (bland annat och ). Flera har även fungerat som ett stöd för kulturaktörer som vill nå nya publikgrupper (bland annat , , , och ) eller fokuserat på pedagogiskt arbetet (). Samtliga har på ett eller annat sätt arbetat med att tillhandahålla kompetensutveck- ling och utbildning i mångfaldsfrågor, samordning, processtöd m.m. Konsulenten i har även fungerat som konsult och resurs i arbetet med utställningar och programverksamhet och bland annat samarbetat med SFI-undervisningen. kom igång och har i första hand ägnat sig åt att bygga upp en fungerande verksamhet. Konsulenterna i har även arbetat med att stödja regionala radionätverk som tillhan- dahåller ett bredare språkligt utbud i syfte att koppla ihop dem med kulturinstitutioner och arrangörer i regionen. har planer på att fortsätta arbetet med att formu- lera och implementera en regional mångfaldsplan för kulturområ- det där det övergripande målet är att den etniska och kulturella mångfalden på kulturinstitutionerna ska motsvara befolknings- strukturen i avseende organisation, produktion, publik och rekrytering. I ett första skede handlar det om att sär- skilt fokusera på scenkonstinstitutionerna för att fort- sätta med andra kulturområden. För att marknadsföra sig själva och sin verksamhet har konsu- lenterna bland annat informerat via nyhetsbrev (till exempel och ) och på webbsidor. Information om mångkulturkonsulentverksamheten har även funnits på Statens kulturråds och kommitténs webbplatser. Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser Samordnaren tog initiativ till att för- djupa samarbetet med konsulenterna genom bland annat regel- bundna mångkulturkonsulentmöten. genomförde samordnaren totalt sju gemensamma kunskaps- och erfarenhetsutbytesmöten till vilka även representanter för bjöds in.