sou · GWB355 · 2008-06-02 00:00:00 — Konventionen har närmast ansetts utgöra en kodifiering av allmän folkrätt och gäller därför i stor uträckning även mellan stater som inte är formellt bundna av konventionen. Havsrättskonventionens 320 artiklar innehåller regler om havets indelning i vattenområden och staters jurisdiktion över dessa. Den innehåller också ett omfattande regelverk till skydd för den miljön, vilket bl.a. omfattar alla slags föroreningar från fartyg. Havsrättskonventionen bygger på en uppdelning av olika slags vattenområden, nämligen inre vatten och territorialhav (dvs. sjö- territoriet), den ekonomiska zonen, den angränsande zonen och det fria havet. Indelningen i vattenområden ligger till grund för regleringen av staters rättigheter och skyldigheter. Havsrättskonventionen och svensk jurisdiktion särskilda bestämmelser för sund som används vid internationell sjöfart och passage genom dessa. I avsnitt 12.3 beskrivs avgräns- ningen av dessa vattenområden och hur de förhåller sig till svensk jurisdiktion. Något förenklat kan sägas att jurisdiktionen begränsas alltmer ju längre ut från kusten man kommer. 12.2.2Olika typer av stater och deras rättigheter För att beskriva staters rättigheter och skyldigheter i och på haven görs en indelning av staterna i olika grupper, bl.a. kuststater och flaggstater. Stater med egen kust och med direkt tillgång till havet benämns kuststater och, om staten utövar jurisdiktion över ett utländskt fartyg som vistas i dess hamn, hamnstater (jfr artikel 218 i havsrättskonventionen).TPF3FPT Med flaggstat avses den stat som fartyget är registrerat i. Frågan om en stat har rätt att ingripa på ett vatten- område kan alltså vara beroende av dels var ett fartyg befinner sig, dels varifrån fartyget kommer, dels var fartyget är registrerat. Staternas rättigheter och skyldigheter enligt folkrätten ligger till grund för den geografiska och sakliga avgränsningen av vilka brotts- utredande och brottsbekämpande åtgärder som får vidtas mot utländska fartyg utanför ett lands sjöterritorium. Ytterst följer av folkrätten att rätten att vidta brottsbekämpande och brottsutred- ande åtgärder inom sjöterritoriet avgörs genom den nationella regleringen. Detta gäller alla typer av fartyg. För att en svensk kustbevakningstjänsteman över huvud taget ska ha rätt att ingripa straffrättsligt mot ett utländskt fartyg krävs, om annat inte särskilt följer av överenskommelser mellan en eller flera stater, att det föreligger svensk jurisdiktion. En svensk domstol ska alltså vara behörig att pröva ett framtida åtal avseende brottet. Staternas möjlighet att utöva jurisdiktion är självfallet inte obegränsad. Det finns olika grunder som reglerar när det anses vara folkrättsligt tillåtet att utöva jurisdiktion. Två allmänna folkrätts- liga jurisdiktionsprinciper är territorialitetsprincipen och flaggstats- principen. 3TP PT och , och folkrätten, uppl. 3:1, 2007, s. 206 (i fortsätt- ningen –Mahmoudi). Havsrättskonventionen och svensk jurisdiktion Enligt den grundläggande territorialitetsprincipen har en stat straffrättslig jurisdiktion om brottet begås på det egna territoriet (s.k. territoriell jurisdiktion). Denna rätt att utöva jurisdiktion på visst sätt kan påverkas av innehållet i en konvention eller annan traktat som staten har tillträtt. Principen gäller närmast oinskränkt, men vissa immunitetsregler kan begränsa jurisdiktionen, t.ex. i fråga om utländska statsfartyg och örlogsfartyg. Territorialitetsprincipen hänger också samman med var ett brott ska anses vara begånget. Enligt svensk rätt är det tillräckligt för jurisdiktion att någon del av brottet har begåtts i . Dessutom ska brottet anses ha begåtts i också i de fall där effekten av det har ägt rum här.TPF4FPT Flaggstatsprincipen innebär att en stat har jurisdiktion över de far- tyg som för statens flagg, oavsett var fartyget befinner sig (s.k. flaggstatsjurisdiktion). Den stat som fartyget är registrerat i är, som nämnts, fartygets flaggstat. Dess lagar gäller både för fartyget och dess besättning. Eftersom brott som begås på utländska fartyg när dessa befinner sig på svenskt territorium också är att betrakta som begångna i kan flaggstatsprincipen komma att konkur- rera med territorialitetsprincipen (jfr kravet på åtalsförordnande i avsnitt 12.13.1). Flaggstaten och kuststaten, som då båda har straff- rättslig jurisdiktion, får i en sådan situation lösa jurisdiktionsfrågan. Om kuststaten inte har möjlighet eller intresse av att lagföra brottet kan lagföringen i vissa fall övertas av flaggstaten (se avsnitt 12.14). Ett fartyg som befinner sig på det fria havet är i princip endast underkastat flaggstatens jurisdiktion. Enligt havsrättskonventionen kan som nämnts i avsnitt 12.2.2 en stats rätt att utöva jurisdiktion också följa av att det föreligger s.k. hamnstatsjurisdiktion. Detta betyder att en hamnstat har lagstiftande och verkställande jurisdiktion över utländska fartyg när dessa fri- villigt befinner sig i en kuststats hamn. Som nämnts ovan föreligger straffrättslig jurisdiktion redan med stöd av territorialitetsprincipen. Hamnstatsjurisdiktion som företeelse och begrepp har därför främst 4TP PT 2 kap. 4 § . Havsrättskonventionen och svensk jurisdiktion betydelse för förebyggande tillsynsverksamhet. Som nämnts får hamnstaten också inleda rättsliga förfaranden beträffande varje överträdelse av dess regler, om överträdelsen har ägt rum i statens territorialhav och därutöver också – om det är särskilt reglerat – om denna har ägt rum i kuststatens ekonomiska zon (artikel 218 i havs- rättskonventionen). Örlogsfartyg och andra statsfartyg som används i icke-kommersiell drift omfattas emellertid inte av jurisdiktions- bestämmelsen. Statsfartyg är normalt okränkbara enligt folkrätten (prop. 1984/85:156 s. 25). Eftersom verkställande makt över utländska fartyg är avhängig i vilken utsträckning det föreligger svensk jurisdiktion upp- kommer, främst med utgångspunkt i territorialitetsprincipen, frågan om vad som är Sveriges sjöterritorium. Avgränsningen av Sveriges sjöterritorium bygger på regleringen i . Som vi översiktligt redovisat i avsnitt 8.2 anges avgränsningen i lagen (1966:374) om Sveriges sjöterritorium och förordningen (1966:375) om beräkningen av Sveriges sjöterri- torium. Sveriges sjöterritorium omfattar enligt lagen inre vatten och territorialhavet (1 §) enligt följande. Inre vatten är en del av kuststaten och består av de vattenområden som ligger innanför de s.k. baslinjerna (jfr artikel 2 i havsrätts- konventionen). Grundregeln är att baslinjen består av lågvatten- linjen utmed kusten. Till inre vatten räknas insjöar, vattendrag, kanaler, vid kusterna belägna hamnar, bukter och vikar samt vatten- områden innanför och mellan öar, och skär och intill räta linjer som regeringen bestämmer.TPF5FPT Detta innebär bl.a. att skärgårdar och hamnar generellt utgör inre vatten och att som kuststat därmed i fråga om straffrättslig jurisdiktion i princip har full suveränitet över dessa områden.TPF6FPT I mellan fyr och Kullen räknas dock endast hamnar till inre vatten. 2 § lagen om Sveriges sjöterritorium och artikel 2 i havsrättskonventionen. 2005/06:209 s. 10. Havsrättskonventionen och svensk jurisdiktion Andra staters fartyg har ingen generell rätt att passera genom inre vatten och det finns inte heller någon generell rätt till tillträde för utländska fartyg till kuststatens hamnar, även om en kuststat normalt utser vissa av sina hamnar till internationella hamnar som är öppna för internationell handelstrafik.TPF7FPT I havsrättskonventionen regleras inte kuststaters rätt att utöva jurisdiktion mot utländska fartyg som begått brott på inre vatten och som blir föremål för ingripande medan de fortfarande befinner sig på sådant vatten. Rätten för kuststaten att ingripa är i dessa fall i princip obegränsad och som huvudregel är kuststatens nationella rätt tillämplig. Som vi också har framhållit är emellertid örlogsfartyg och andra typer av statsfartyg normalt okränkbara enligt folkrätten. Alla former av tvångsingripanden mot eller på fartyget är därmed i princip uteslutna. Kuststaten har alltså enligt huvudprincipen oinskränkt jurisdik- tion över utländska fartyg i statens inre vatten och därmed också sådana fartyg som frivilligt befinner sig i dess hamnar.TPF8FPT gäller emellertid flaggstatens lagar. Detta har lösts så att kuststaten normalt tillämpar sina egna lagar enbart i de fall där statens intressen direkt berörs.TPF9FPT Om ett förföljande (hot pursuit) påbörjas i inre vatten kan ett ingripande ske även i den ekonomiska zonen (se av- snitt 12.11.2). är beläget utanför det inre vattnet. Detta angrän- sande havsområde anses utgöra en del av kuststatens territorium (artikel 2). Till territorialhavet räknas, med vissa undantag, det vattenområde som sträcker sig med en bredd av tolv nautiska milTPF10FPT från de s.k. baslinjerna.TPF11FPT 7TP PT –Mahmoudi s. 207. 8TP PT En rätt för kuststaten att vidta åtgärder beträffande fartyg i hamn följer även av internationella konvention till förhindrande av förorening från fartyg (International Con- vention for the Prevention of Pollution from Ships; MARPOL). MARPOL innehåller bestämmelser som ska förhindra att fartyg förorenar miljön. Den reglerar bland annat hur fartyg ska vara konstruerade och hur transport av oljeprodukter och andra farliga kemikalier i bulk i fartyg ska gå till. beslutades om vissa ändringar i och tillägg till MARPOL- konventionen. Dessa finns i det s.k. MARPOL-protokollet. Den reviderade versionen benämns vanligen MARPOL 73/78. 9TP PT –Mahmoudi s. 208. 10TP PT En nautisk mil är . 11TP PT Se 4 § lagen om Sveriges sjöterritorium. Havsrättskonventionen och svensk jurisdiktion Med utgångspunkt i territorialprincipen har en hamnstat full jurisdiktion över sina hamnar (hamnstatsjurisdiktion) och en kust- stat jurisdiktion över sitt territorialhav (kuststatsjurisdiktion). som kuststat har alltså som huvudregel en generell straffrättslig jurisdiktion och rätt att ingripa mot utländska fartyg som befinner sig inom territorialhavet. Det finns emellertid en väsentlig inskränkning i den territoriella jurisdiktionen. Med stöd av havsrättskonventionen ges utländska fartyg som huvudregel en rätt till oskadlig genomfart av en annan stats territorialhav (se vidare avsnitt 12.8.2). Som har framhållits gäller ytterligare inskränkningar avseende örlogsfartyg och andra statsfartyg, som i princip är okränkbara. Under vissa förutsättningar kan dock ut- ländska statsfartyg utsättas för mycket ingripande preventiva åtgärder. En sådan rätt att ingripa föreskrivs bl.a. i förordningen (1982:756) om försvarsmaktens ingripande vid kränkningar av territorium under fred och neutralitet (den s.k. IKFN- förordningen) vid kränkning av Sveriges sjöterritorium eller över- trädelser av förordningen (1992:118) om tillträde till Sveriges sjö- territorium av främmande statsfartyg och luftfartyg (tillträdesför- ordningen). 12.7Vattenområden utanför svenskt sjöterritorium Stater har enligt havsrättskonventionen också rätt att inrätta en till territorialhavet angränsande zon (tilläggszon). En sådan får sträcka sig , räknat från baslinjen. Inom den angränsande zonen kan kuststaten utöva nödvändig kontroll för att hindra över- trädelser av statens lagar och förordningar inom vissa i konventio- nen uppräknade områden. För att de särskilda befogenheterna ska kunna utnyttjas i den angränsande zonen krävs att staterna inrättar sådana zoner. har inte inrättat någon angränsande zon. Regeringen har emellertid gett uttryck för att frågan om inrättandet av en angränsande zon bör bli föremål för utredning (prop. 1995/96:140 s. 159 ff.). Frågan om tillsättandet av en sådan utredning bereds i . Om en stat inrättar en angränsande zon utanför territorialhavet innebär det att staten inom detta område har rätt att utöva nöd- vändig kontroll för att förhindra överträdelser av sina lagar och Havsrättskonventionen och svensk jurisdiktion förordningar om tullar, skatter, invandring eller hälsovård samt att hindra och bestraffa de överträdelser av dessa lagar som begåtts inom dess territorium eller territorialhav (artikel 33). Det regel- verket är således inte tillämpligt för svensk del. I havsrättskonventionen regleras också möjligheten att inrätta en ekonomisk zon. Denna zon får inte sträcka sig längre än 200 nau- tiska mil ut från baslinjen. Området anses inte utgöra en del av kuststatens territorium, men ger kuststaten vissa suveräna eller exklusiva rättigheter som kan sägas inskränka flaggstatens rättig- heter i motsvarande mån (jfr artikel 55 i havsrättskonventionen). Enligt svensk uppfattning är den ekonomiska zonen således varken fritt hav i traditionell mening eller territorialhav (prop. 1995/96:140 s. 70). Syftet med en ekonomisk zon är bl.a. att utvidga kuststatens rättigheter såvitt gäller skyddet för den miljön. Kuststaten har enligt en grundläggande bestämmelse (artiklarna 56 och 57) dels suveräna rättigheter när det gäller att utforska, utnyttja och förvalta naturtillgångar och att t.ex. framställa energi från vatten, strömmar och vindar, dels jurisdiktion över sådana konstgjorda öar, anläggningar och andra inrättningar som i enlighet med konventio- nen har uppförts i den ekonomiska zonen. Jurisdiktionen omfattar också, för dessa anläggningar, lagar och andra författningar rörande tullar, skatter, hälsovård, säkerhet och invandring (artiklarna 56 och 60.2). har inrättat en ekonomisk zon genom lagen (1992:1140) om ekonomiska zon. I förordningen (1992:1226) om ekonomiska zon har regeringen angett gränserna för zonen. Eftersom den ekonomiska zonen inte ingår i Sveriges sjöterritorium har som kuststat ingen generell suveränitet i zonen. Som redovisats ovan finns det dock en begränsad jurisdiktion. I lagen om ekonomiska zon anges att svensk lag ska tillämpas på sådana inrättningar som anges i artikel 56 i havsrätts- konventionen på samma sätt som om inrättningen varit belägen inom riket (15 §). Inrättningen ska därvid anses vara belägen inom Havsrättskonventionen och svensk jurisdiktion närmaste del av Sveriges sjöterritorium.TPF12FPT Begås ett brott på en konstgjord ö, anläggning eller annan inrättning inom den ekono- miska zonen är alltså svensk lag tillämplig och svensk domstol har jurisdiktion.TPF13FPT Vidare finns det en kompletterande regel som anger att det för brott som avses i 16 § (där bl.a. verksamhet som bedrivs i strid med lagen straffbeläggs) döms vid svensk domstol, även om 2 kap. 2 eller 3 § inte är tillämplig (17 §). Genom lagen om ekonomiska zon har den del i havs- rättskonventionen som rör skyddet för den miljön imple- menterats, bl.a. genom att lagen definierar den lagstiftande och verkställande jurisdiktionen i den ekonomiska zonen. De vattenområden som varken tillhör en stats inre vatten och territorialhav (sjöterritorium) eller dess ekonomiska zon definieras som det fria havet (artikel 86). Detta är öppet för alla stater, vare sig de är kuststater eller kustlösa stater. På det fria havet har alla stater samma rätt till fri genomfart eller överfart, fiske, fri över- flygning, vetenskaplig forskning och rätt att lägga ut undervattens- kablar och rörledningar samt att uppföra konstgjorda öar. Som huvudregel lyder fartyg på det fria havet under flaggstatens såväl lagstiftande som verkställande exklusiva jurisdiktion (artikel 92). En stat får dock alltid borda ett fartyg och gripa personer om- bord om det finns misstanke om piratverksamhet (artikel 105, se avsnitt 12.11.1). Därutöver finns möjlighet till förfölj- ande, s.k. hot pursuit (se avsnitt 12.11.2). Detta innebär att det på det fria havet som huvudregel är för- bjudet för andra stater än flaggstaten att t.ex. uppbringa och borda fartyg eller att hindra ett fartygs väg genom våld eller hot. För- budet mot nu exemplifierad eller annan maktutövning på det fria havet gäller däremot inte egna fartyg.TPF14FPT 12TP PT Bestämmelsen omfattar inte de säkerhetszoner som får inrättas kring sådana inrättningar. Skälet till det är att det inte finns något stöd för sådan jurisdiktion i havsrättskonventionen (prop. 1992/93:54 s. 55). 13TP PT A. prop. 14TP PT , , , och , , Folkrätten, 4 uppl., 1987, s. 449 (i fortsätt- ningen m.fl.) Havsrättskonventionen och svensk jurisdiktion 12.8Jurisdiktion över utländska fartyg inom det egna territoriet Utgångspunkten är, som tidigare nämnts, att kuststaten anses ha jurisdiktion över sådana utländska fartyg som befinner sig på dess inre vatten eller i dess territorialhav (dvs. på dess sjöterritorium) eftersom detta vattenområde utgör en del av statens eget territorium (se avsnitt 12.3 angående territorialitetsprincipen). Staternas suverä- nitet över sjöterritoriet begränsas emellertid av att alla kategorier av fartyg i princip har rätt att passera genom en stats territorialhav så länge genomfarten inte stör kuststatens fred, ordning och säkerhet (jfr i första hand artikel 17 i havsrättskonventionen). Denna rätt till s.k. oskadlig genomfart kan alltså inskränka den territoriella juris- diktionen. Om ett brott begås med fartyget eller ombord på far- tyget är genomfarten dock i princip inte längre oskadlig. Det finns också vissa andra restriktioner för utövande av straff- rättslig jurisdiktion inom territorialhavet (se avsnitt 12.8.4). 12.8.2Rätten till oskadlig genomfart Rätten att passera genom territorialhav eller inre vatten gäller oav- sett om fartyget avser att anlöpa hamn eller inte. Rätten begränsas av att genomfarten måste vara oavbruten och skyndsam, även om det föreskrivs en rätt att stoppa och ankra under vissa särskilda förhållanden (artikel 18). Detta innebär att fartyget inte får kryssa runt på territorialhavet. Genomfarten måste också i sig vara oskad- lig, dvs. inte störa kuststatens lugn, ordning eller säkerhet. Innebörden av begreppet oskadlig genomfart beskrivs närmare genom en uppräkning av tolv olika typer av verksamheter som anses störa kuststatens lugn, ordning eller säkerhet (artikel 19). Uppräkningen är uttömmande och ska ligga till grund för kust- statens bedömning av om en genomfart är oskadlig eller inte. Varje bedömning måste göras på grundval av handlingar begångna i territorialhavet (prop. 1995/96:140 s. 60). Genomfart av ett utländskt fartyg anses inte vara oskadlig om fartyget exempelvis deltar i att ta ombord eller lämna av handels- varor, kontanta penningmedel eller personer i strid med kuststatens lagar och andra förordningar rörande tullar, skatter, invandring Havsrättskonventionen och svensk jurisdiktion eller hälsovård (artikel 19.2). Ett fartyg som under färden genom territorialhavet t.ex. tar ombord eller lämnar av utlänningar kan därmed inte åberopa oskadlig genomfart. En annan verksamhet som inte omfattas av rätten till oskadlig genomfart är avsiktlig och allvarlig förorening av territorialhavet. Kuststaten kan därför i en sådan situation ingripa mot fartyget och eventuellt gripa personer ombord på fartyget eller genomföra en undersökning i anledning av brottet (prop. 2000/01:139 s. 102). Kuststaten har också rätt att ingripa om åtgärderna är nödvändiga som ett led i narkotikabekämp- ning (artikel 27.1 d). Fartygets befälhavare eller flaggstatens myn- digheter kan också begära att kuststaten ingriper (artikel 27.1 c). Rätten för utländska statsfartyg till oskadlig genomfart regleras särskilt i tillträdesförordningen. Vid överträdelser av tillträdesför- ordningen ska åtgärder mot kränkningen av svenskt territorium vidtas med stöd av IKFN-förordningen (se avsnitt 5.2.6). 12.8.3Inskränkningar i rätten till oskadlig genomfart Kuststaten får anta författningar som gäller även gentemot fartyg som utövar rätten till oskadlig genomfart. Detta gäller dock enbart inom vissa specifika områden som pekas ut i konventionen (arti- kel 21). Exempel på sådana är sjösäkerhet och reglering av trafiken till sjöss, förhindrande av överträdelser av kuststatens lagar och andra författningar på fiskets område, bevarande av kuststatens miljö samt förhindrande, begränsning och kontroll av förorening därav och förhindrande av överträdelser av kuststatens lagar och andra författningar rörande tullar, skatter, invandring eller hälsovård. Ett fartyg i oskadlig genomfart omfattas alltså av kuststatens lagstift- ning enbart på områden som är särskilt uppräknade i artikeln. Utländska fartyg som utövar rätten till oskadlig genomfart av territorialhavet ska iaktta alla sådana lagar och förordningar som antagits avseende säkerheten för sjöfarten eller övriga områden som kuststaten har rätt att reglera. Sådana lagar får dock inte avse utformning, konstruktion, bemanning eller utrustning av utländska fartyg om de inte ger uttryck för internationella regler eller standarder (artikel 21.2). Även regler om farleder och trafik- separeringssystem är tillåtna (artikel 22). Kuststaten får inte ställa sådana krav på utländska fartyg som faktiskt medför att rätten till oskadlig genomfart förvägras eller inskränks eller som formellt eller faktiskt diskriminerar någon stats Havsrättskonventionen och svensk jurisdiktion fartyg eller fartyg som fraktar last till eller från någon annan stat eller för dess räkning (artikel 24). Kuststatens myndigheter, vilket för svensk del innefattar bl.a. , får när genomfarten inte är oskadlig ingripa med de befogenheter som gäller enligt nationell lagstiftning (artikel 25). Rätten till oskadlig genomfart får dras in i särskilt utvalda om- råden om detta bedöms vara av väsentlig betydelse för statens säker- het (artikel 25.3). 12.8.4Restriktioner i fråga om jurisdiktion i territorialhavet Havsrättskonventionen begränsar kuststatens rätt att utöva straff- rättslig jurisdiktion ombord på utländska handelsfartyg och stats- fartyg som används för kommersiella ändamål och som är under genomfart i territorialhavet. Om inte fartyget är på väg in till kust- statens inre vatten eller på väg ut från detta, bör kuststaten inte utöva sin straffrättsliga jurisdiktion för att anhålla någon person eller göra efterforskningar med anledning av brott som begåtts ombord på fartyget under dess genomfart (artikel 27). När fartyget däremot befinner sig på, på väg till eller på väg från inre vatten gäller inte denna begränsning. Kuststaten har alltid rätt att besluta om anhållande och om undersökning på ett utländskt fartyg som efter att ha lämnat kuststatens inre vatten passerar territorialhavet (artikel 27.2). Undantag kan vidare medges i vissa närmare angivna situationer, bl.a. om brottets följder sträcker sig till kuststaten eller om brottet är av sådant slag att det stör lugnet i landet eller ordningen på territorialhavet. Var ett brott kan anses ha förövats kan också påverka bedöm- ningen av om genomfarten är oskadlig. Även om den brottsliga handlingen har företagits på ett fartyg, men gärningen också ägt rum utanför fartyget i en kuststats vatten, anses kuststaten ha rätt att ingripa om brottets verkningar sträckt sig utanför fartyget och det som sker på fartyget därmed kan sägas störa kuststatens lugn, ordning eller säkerhet (se artikel 27.1 a och b; jfr NJA 1989 s. 804). Havsrättskonventionen och svensk jurisdiktion När straffrättslig jurisdiktion utövas ska kuststaten, om befälhav- aren begär det, underrätta flaggstatens diplomatiska eller konsulära tjänstemän innan den vidtar några åtgärder. I en nödsituation kan en sådan underrättelse dock lämnas medan åtgärderna vidtas (arti- kel 27.3). Vid övervägande om eller hur ett anhållande bör företas ska enligt en generell regel myndigheterna ta vederbörlig hänsyn till sjöfartens intressen (artikel 27.4). Havsrättskonventionen reglerar också den civilrättsliga jurisdik- tionen avseende utländska fartyg. Kuststaten bör bl.a. inte hejda eller omdirigera ett utländskt fartyg som passerar genom territorialhavet för att utöva civilrättslig jurisdiktion över en person ombord på fartyget (artikel 28). Under oskadlig genomfart har statsfartyg som används i ett icke- kommersiellt syfte rätt till immunitet. Kuststaten har alltså som huvudregel ingen möjlighet att utöva jurisdiktion mot ett sådant fartyg (artikel 32).