sou · GVB366 · 2008-01-01 00:00:00 — att jämställdhet, precis som andra jämlikhetsfrågor, ska vara en del i demokratiarbetet. Hon ansåg att organisationerna uppfattar frågan om jämställd- het som en icke-fråga. Många folkrörelser verkar förhålla sig till målen med svenskt jämställdhetsarbete, dvs. att kvinnor och män ska ha lika rättigheter, skyldigheter och möjligheter, som om dessa mål redan är uppnådda i den egna organisationen. Jämställdhet verkar inte vara en fråga på organisationernas dagordning. Jag instämmer i den bild som bland annat forskarna ger. Min uppfattning är dock att jämställdhet aldrig kan kommenderas fram. Mycket av jämställdhetsarbetet handlar om attitydförändringar. Verklig jämställdhet kan bara nås om kvinnor och män arbetar till- sammans, mot samma mål och med samma vilja att bryta diskrimi- nerande mönster och beteenden hos den enskilde och i samhället. Jag menar att grunden för ett verkligt jämställt samhälle måste vara principen om alla människors lika rätt och värde. Jag anser därför att det är organisationerna själva som måste ta ett ansvar för detta. De ideella organisationerna är en del av ett ojämställt samhälle och arbetet med ett jämställt samhälle måste därför komma underifrån och från organisationerna själva. Men givetvis är det viktigt att man från statens sida driver frågorna framåt. Den kraftiga ökningen av resurser till jämställd- hetspolitiken har inneburit ökade möjligheter att främja särskilda jämställdhetsinsatser inom andra politikområden. Den statliga för- valtningen har en viktig roll att bidra till jämställdhet inom sina ansvarsområden. I den senaste jämställdhetspropositionen (Prop. Makt att forma samhället och sitt eget liv – nya mål i jämställdhets- politiken) var regeringens bedömning att utgångspunkten på folk- rörelseområdet bör vara att det ställs villkor om att ett jämställd- hetsperspektiv skall beaktas såsom villkor för statliga organisa- tionsbidrag till ideella organisationer. Vid riksdagsbehandlingen väcktes en motion från Kristde- mokraterna (motion 2005/06:A3, yrkande 11) där man menade att det inte är upp till staten att styra det civila samhället, utan att varje organisation måste få råda över sin egen verksamhet och organise- ring. Att villkora statsbidrag med exempelvis en viss fördelning mellan kvinnor och män i organisationens styrelse eller att organi- sationen ska genomföra vissa åtgärder som regeringen bedömer vara jämställdhetsskapande innebär ett kraftigt ingrepp i före- ningsfriheten. Motionärerna ansåg att jämställdhetskrav vid statlig Nya rörelser i det civila samhället bidragsgivning till ideella organisationer alltid måste respektera organisationernas ideella syfte. Föreningarna är inte, och ska inte heller vara, myndigheter. (2005/06:AU11) överlämnade motionsyrkandet till som då behandlade regering- ens folkbildningsproposition (Prop. 2005/06:192 Lära, växa, för- ändra). Där fanns ett förslag om att statens stöd till folkbildningen ska bidra till att grundläggande demokratiska värden som alla män- niskors lika värde och jämställdhet mellan könen ska genomsyra verksamheten. I folkbildningspropositionen angav regeringen att ett av syftena med statens bidrag till folkbildningen är att stödja en verksamhet som bidrar till att stärka och utveckla demokratin. Viktigt är också att folkbildningen påverkar människors grundläggande värderingar om bl.a. alla människors lika värde och jämställdhet mellan könen. Regeringen anförde vidare att mäns och kvinnors lika värde och lika möjligheter måste återspeglas i valet av verksamhet, verksam- heternas innehåll, verksamhetsformerna och organisationernas uppbyggnad samt att detsamma gäller principen om alla männi- skors lika värde. ansåg i sitt yttrande (2005/06:KrU:14) att de motionsyrkanden som berörde bl.a. demokrati- och jämställdhets- aspekter på folkbildningsområdet i allt väsentligt var tillgodosedda och krävde därför inte någon ytterligare åtgärd från sida. Yrkandena avstyrktes därför. Utskottet tillstyrkte därmed regeringens förslag om att den gemensamma värdegrunden ska vara ett av folkbildningens verksamhetsområden. Jag kommer senare i avsnitt 5.5.3 att knyta an till förslaget i folkbildningspropositionen och tillstyrkan. Där föreslår jag det inte räcker med att en organisation är demokratiskt uppbyggd för att kunna få bidrag. Den skall också ha ett syfte som är förenligt med de värderingar som präglar ett demokratiskt sam- hälle och att verksamheten inte får strida mot demokratins idéer. Jag ser detta som en förlängning av regeringsformens första kapitel, 2 §. där det anges att jämställdhet inom alla samhälls- områden är en grundläggande rättvise- och demokratifråga. Det allmänna ska verka för att demokratins idéer blir vägledande inom samhällets alla områden. Det allmänna ska tillförsäkra män och kvinnor lika rättigheter samt värna den enskildes privatliv och familjeliv. 3Den statliga folkrörelsepolitikens inriktning, omfattning och utformning Mina förslag: Den interdepartementala arbetsgruppen för folk- rörelsefrågor och social ekonomi bör få en mer beredande karaktär. Den bör fungera som ett beredningsorgan för den delegation för samråd mellan staten och den ideella sektorn som jag föreslår. För att öka arbetsgruppens tyngd vid beredning av frågor som går över sektorsgränserna delar jag förslag att det bör göras en samlad översyn av Regerings- kansliets processer och arbetsorganisation som skapar ökat utrymme för en tvärsektoriell beredning. Arbetsgruppen bör ta initiativ till en samlad kommunika- tionsstrategi för att förmedla arbetsgruppens arbete till en bredare krets och för att utveckla en kunskapsbas kring aktuella studier och aktiviteter. Den kan resultera i utveckling av en intern/extern webbplats som har anknytning till den föreslagna delegationen och den forskningssatsning som jag före- slår. I det förra kapitlet redovisade jag att ett syfte med att inrätta folk- rörelsepolitiken som ett eget politikområde var att skapa ett samlat synsätt och agerande från statens sida vad gäller relationer till folk- rörelser och föreningsliv av olika slag samt villkor och förutsätt- ningar för deras verksamhet. Den statliga folkrörelsepolitikens inriktning, omfattning och Den statliga folkrörelsepolitiken består av två delar: En sektorsorienterad del som bedrivs inom i stort sett samtliga politik- och verksamhetsområden i statsbudgeten, t.ex. handi- kappolitiken, ungdomspolitiken, kulturpolitiken, miljöpoliti- ken och idrottspolitiken, och omfattar specifika frågor som rör olika typer av föreningar inom respektive sektor. En generell och sektorsövergripande del där gemensamma frå- gor som rör alla typer av folkrörelser och ideella föreningar hanteras. Jag ska enligt direktiven utvärdera den statliga folkrörelsepolitikens nuvarande uppdelning i en sektorsorienterad del och en sektors- övergripande del samt samordningen mellan dessa delar. I samband med att folkrörelsepolitiken inrättades 2001 tillsattes en interdepartemental arbetsgrupp med uppdrag att samordna regeringens folkrörelsepolitik (Ju 2001/5920/D). I arbetsgruppen ingår representanter från samtliga departement. Huvuduppgifter för arbetsgruppen skulle vara att: dels utgöra ett forum för samråd i frågor som rör föreningslivet och den sociala ekonomin och på så sätt förbättra den gemen- samma kunskapsbasen om dessa frågor i statsförvaltningen, dels följa upp vissa gemensamma insatser på området. Verksamheten skulle ha två huvudsakliga inriktningar: Förbättra den gemensamma kunskapsbasen i . Arbetsgruppen skulle både vara forum för samråd i aktuella frågor och ge underlag för en mer samlad politik, bl.a. genom att följa upp förslagen från den tidigare arbetsgruppen om social ekonomi. Inom ramen för detta arbete skulle gruppen bl.a. fungera som referensgrupp inom vid t.ex. propositionsarbete samt ge underlag till regeringens dialog med organisationer inom sektorn. Frågor kring statistik, forsk- ning och relationerna till EU inom området skulle också ingå i arbetsgruppens arbetsuppgifter. Följa upp särskilda insatser på området genom t.ex. återkom- mande s.k. Folkrörelseforum för dialog mellan regeringen och föreningslivet där såväl traditionella organisationer som små, nya och okonventionella sammanslutningar kunde beredas möjlighet att delta. Gruppen skulle också följa upp slutsatserna från den sjunde europeiska konferensen om social ekonomi. Den statliga folkrörelsepolitikens inriktning, omfattning och Arbetsgruppen har som regel haft 5–7 sammanträden och verksamheten har i stort sett följt den inriktning som pekades ut när arbetsgruppen tillsattes. Ordförande och sekreterare har varit personer från Demokratienheten. Åtminstone har arbetsgruppen haft ett särskilt tema för sammanträdet där en insatt person har gjort en presentation som underlag för en diskussion i arbetsgruppen. Även forskare och utredare har bjudits in för att redovisa resultatet av olika uppdrag som har lämnats av regeringen och som är underlag för arbetsgruppens arbete. En återkommande fråga har varit Folkrörelseforum som regeringen inrättade i syfte att stärka dialogen med föreningslivet. Denna fråga kommer senare att redovisas i detta kapitel. Andra frågor som har återkommit har varit allmänna villkor och förutsättningar för föreningslivet, bidragsfrågor samt statistik- och forskningsfrågor. Dessa frågor kommer att behandlas i egna kapitel längre fram. 3.1.2Departementens arbete med folkrörelsefrågor När arbetsgruppen inledde sitt arbete fanns det inte något forum för samråd och dialog kring generella folkrörelsefrågor som behandlade frågor som rör föreningarnas förutsättningar att bedriva verksamhet. I samband med att arbetsgruppen inledde sitt arbete gjordes en inventering som visade att det inom fanns en rik flora av olika typer av mer eller mindre formaliserade forum för dialog och samråd med aktörer inom den ideella sektorn. Men varje forum var i huvudsak inriktad på samråd i den specifika sakfråga som just det departementet hanterade. gjordes en ny inventering som visade att det före- kommer både informella kontakter med föreningslivet och ett mer formaliserat samarbete. De informella kontakterna sker när det finns behov av expertkonsultationer eller för att inhämta kunskap. Det kan ske i anslutning till konferenser eller inom ramen för kommittéer eller arbetsgrupper. De formella kontakterna kan vara i form av ett särskilt råd som träffas ett antal gånger eller vid behov. I andra fall kan före- trädare bjudas in till ett årligt möte med statsrådet. I de fall där ide- ella organisationer inom ett område har bildat ett eget samråds- Den statliga folkrörelsepolitikens inriktning, omfattning och organ, en paraplyorganisation, sker kontakterna ofta genom att departementet och organisationerna anordnar s.k. dialogforum. En stående punkt på arbetsgruppens dagordning har varit att ledamöterna redovisar vad som pågår inom respektive departement som har anknytning till folkrörelsepolitiken. har en mer systematisk inventering gjorts av vad som pågår inom departementen. Inventeringen visar att departementens arbete med frågor som rör folkrörelsepolitiken i huvudsak är att anslå medel till organisa- tionerna via budgeten. Dessa medel förmedlas som regel av myndigheter som ligger under departementet. Man bevakar också t.ex. skattefrågor och lagstiftning som kan beröra de målgrupper som man ansvarar för. En del departement har även vissa kontakter med organisationer i anslutning till beredning av olika frågor. Arbetsgruppens inventering visar att följande typer av aktivite- ter förekommer: Tillsättande av utredning som berör folkrörelser. Pågående utredningar, hearings, bildande av referensgrupp eller propositionsarbete som berör folkrörelser. Utarbetande av handlingsprogram där folkrörelser och före- ningar involveras. Förberedelse av större kulturevenemang eller kampanj som involverar många föreningar. Uppdrag till myndighet att se över verksamheter som kan beröra folkrörelser. Uppdrag till myndighet att se över bidragssystem. Uppdrag till forskare att göra studier som berör folkrörelser. 3.1.3Arbetsgruppen bör få en mer beredande karaktär Frågan är då om inrättandet av en generell, mer sektorsöver- gripande, folkrörelsepolitik har lett till ett samlat synsätt och om samordningen mellan de båda delarna av folkrörelsepolitiken är ändamålsenlig. Syftet med tillsättandet av arbetsgruppen var att den skulle vara ett internt forum inom där man kan samråda kring gemensamma, tvärsektoriella eller övergripande frågeställ- ningar och där kunskapsbasen kan förbättras. Min bedömning är att detta är en väl känd och ofta förekommande arbetsform på departementsnivå när det gäller frågor som sträcker sig över de Den statliga folkrörelsepolitikens inriktning, omfattning och flera departements sakområden. Men vägen till en samsyn kan vara lång och svår. Det är ofta lätt att komma överens om att det är en brist att det saknas samsyn. Men det är svårare att komma överens om lösningar för att nå dit. Intervjuer med företrädare i utredningens expertgrupp som också ingår i den interdepartementala arbetsgruppen visar att arbetsgruppen kan ses som ett väl fungerande internt forum för samråd och informationsutbyte och för en ökad samverkan i konkreta frågor. De intervjuade pekar på att informations- och erfarenhetsutbytet i arbetsgruppen ger möjlighet för ledamöterna att hålla sig ajour kring aktuella frågor. Det skapar en vidgad kon- takt- och referensram som i konkreta fall har underlättat samarbete och stimulerat till gemensam beredning av ärenden. Det ökar kunskapen om folkrörelsepolitiken och dess utveckling. Det ökar också medvetenheten om parallella verksamheter inom andra departement så att den ena handen vet vad den andra gör. Som en följd av den löpande inventeringen av vad som pågår inom respektive departement har ledamöterna även fått en bättre överblick över aktiviteter och erfarenheter som finns inom det egna departementet. Som enskild handläggare på ett departement är det lätt att bli tämligen avgränsad till frågeställningar som direkt berör de egna ämnesspecifika uppdragen. Detta återspeglas också i brister såväl när det gäller rutiner och sammanställning av kunskaper och erfarenheter, som när det gäller återföring från den interdeparte- mentala gruppens arbete. Flera av de intervjuade uppger att de är nöjda och vill behålla gruppens informativa och kunskapsförmedlande karaktär. Det ses som en styrka att gruppen består av deltagare som ser värdet, finner frågorna angelägna och kan koppla gruppens diskussioner till det dagliga arbetet, snarare än att man följer någon princip om att alla departement ska vara representerade. Eftersom arbetsgruppen inte uppfattas som ett arbetande eller ärendeberedande organ, ser flera av de intervjuade gärna att gruppen breddas och att antalet deltagare från departementen utökas. Jag föreslår dock att arbetsgruppen bör få en mer beredande karaktär. Det behöver inte innebära några större förändringar av det uppdrag som arbetsgruppen har . När arbetsgruppen inrät- tades angavs att den skulle vara både forum för samråd i aktuella frågor och ge underlag för en mer samlad politik. Inom ramen för detta arbete skulle gruppen bl.a. fungera som en referensgrupp Den statliga folkrörelsepolitikens inriktning, omfattning och inom vid t.ex. propositionsarbete samt ge underlag till regeringens dialog med organisationer inom sektorn. Skälet till att dessa mer beredande uppgifter inte har före- kommit i så stor utsträckning är enligt min bedömning att de frå- gor som behandlas inte har någon konkret avnämare. Men i och med att jag kommer att föreslå att en delegation för samråd mellan staten och den ideella sektorn kan arbetsgruppen få en mer aktiv roll inom ramen för delegationen. Det kommer givetvis att ställa mer krav på arbetsgruppens ledamöter. Det kan också innebära att man mer effektivt kan ta tillvara och utveckla det som redan görs inom olika sektorer. Det kan exempel- vis innebära ett ökat eller mer systematiserat utbyte inom arbets- gruppen kring former och metoder för dialoger mellan departe- ment och folkrörelser. Vissa frågor från de departementsanknutna samrådsorganen som är av mer principiell karaktär kan lyftas upp i delegationen som hanterar mer sektorsövergripande frågor. 3.1.4Ökat utrymme för tvärsektoriell beredning Jag tycker att det är viktigt att slå fast att ansvaret för återföring åligger varje departements representant i arbetsgruppen. Flera av de intervjuade som är ledamöter i arbetsgruppen menar också att det finns en hel del att göra för att förbättra återföringen. Man tycker dock att det är otillfredsställande att det inte finns bra former och rutiner för återföring och kunskapsspridning inom det egna departementet. Det saknas i regel systematik och kontinuitet i återföringen som upplevs som slumpmässig, ofta i form av diskussioner med direkt berörda kollegor. De tillfällen då åter- föringen fungerar som bäst är när en initierad gästföreläsare hos arbetsgruppen har bedömts vara av så pass allmänt intresse att vederbörande har bjudits in till det egna departementet. Av intervjuerna med ledamöter i arbetsgruppen framgår att arbetsgruppens verksamhet är relativt okänd ute på departementen. Detta har inget med själva innehållet att göra. Liksom andra tvär- sektoriella arbetsgrupper har den interdepartementala arbetsgrup- pen en svår uppgift när det gäller att samla olika departement och sakområden kring övergripande politiska frågeställningar. Min bedömning är att problemen med den statliga sektori- seringen till inte oväsentlig del bottnar i funk- tionssätt. Det är en utmaning i sig att arbeta tvärsektoriellt över Den statliga folkrörelsepolitikens inriktning, omfattning och departementsgränserna, eftersom det strider mot den grund- läggande principen för organiseringen av arbetet inom . Organiseringen bygger av tradition på departement med specifika sakområden, s.k. sakdepartement. Mer tvärsektoriella aktiviteteter blir därmed primärt beroende av vilka politiska signaler som ges, men också av ett personligt ansvarstagande och engage- mang hos enskilda tjänstemän som prioriterar frågan. Jag anser att svårigheterna att arbeta tvärsektoriellt hämmar förmågan att skapa nya systemlösningar för samhällsfrågor som griper över flera sektorer. Den strikta arbetsfördelning som finns kan skapa låsningar om den enhet som har det formella ansvaret för t.ex. ett lagstiftningsområde inte vill prioritera ett förändrings- arbete som en annan enhet bedömer vara nödvändigt. Den långt driva specialiseringen bäddar också för en fragmentisering av kompetens. Jag delar därför uppfattning i slutbetänkandet Hållbar samhällsorganisation med utvecklingskraft (SOU 2007:10) om att regeringen bör genomföra en samlad över- syn av processer och arbetsorganisation som skapar ökat utrymme för en tvärsektoriell beredning. 3.1.5Behov av en gemensam kunskapsbas En av de styrkor som särskilt poängteras i intervjuerna med leda- möter i arbetsgruppen är möjligheten till kunskapsutveckling, inte minst genom gruppens samverkan med forskare och andra inbjudna gäster. Att ta del av studier kring utvecklingstrender och omvärldsfaktorer av betydelse för föreningslivet ses som ytterst intressant och angeläget och en grund för att utveckla en gemen- sam kunskapsbas. Min bedömning är att formerna för kommunikationen bör utvecklas, dels för att förmedla arbetsgruppens arbete till en bredare grupp av aktörer , dels för att utveckla en kunskapsbas kring aktuella studier och aktiviteter. Jag föreslår därför att man inom ramen för den interdepartementala arbetsgruppen tar initiativ till en samlad kommunikationsstrategi för hur man kan gå tillväga för att åstadkomma detta. Utgångspunkten för en sådan strategi kan vara att undersöka om det kan utvecklas ett webbaserat verktyg i form av en intern kunskapsbas på intranät för att synliggöra poli- tikområdet, sprida kunskap och öka möjligheter till samverkan. Den statliga folkrörelsepolitikens inriktning, omfattning och Det kan vara ett viktigt verktyg när det gäller att öka kunskapen om folkrörelsepolitikens mål och att öka insikten om folkrörelser- nas betydelse och att skapa förutsättningar för en ökad samsyn inom kring folkrörelsefrågorna. Min bedömning är att en sådan intern kunskapsbas också kan utvecklas till att bli en kanal mellan regeringen och föreningslivet. genomförde 2002 en enkätundersökning till samtliga kommuner samt till ett urval av föreningar och bibliotek. Svaren visade att det fanns ett behov av och ett intresse för att kontaktuppgifter om föreningar samt information om föreningars målsättningar sammanställs i elektronisk form. Ytterligare en möjlighet som arbetsgruppen bör kunna under- söka är därför om denna interna webbplats kan utvecklas till att bli en offentlig webbplats i form av en utåtriktad dialogbaserad informationsplats med varierat innehåll. En sådan webbplats bör exempelvis kunna innehålla uppgifter om föreningslivet. Det kan även finnas grundläggande information om hur man startar föreningar, liksom information kring villkor och förutsättningar för föreningslivet. Det kan även finnas in- formation och rapporter från konferenser och aktuell forskning. Här finns nära kopplingar till den Folkrörelsedelegation som jag föreslår i nästa avsnitt. Det finns också kopplingar till det förslag om kunskapsspridning som jag presenterar i forsknings- kapitlet. En sådan utbyggd webbfunktion skulle kunna bidra med möjligheter för föreningslivet att vända sig direkt in i i ett forum för diskussion, men även ge ansvariga statsråd en väg att ge tyngd åt och föra fram politiken. För övrigt kan nämnas att det inom –NTO pågår ett arbete med att upprätta en databas som ska fungera som en samlad förteckning över de svenska ideella föreningar på riksnivå som önskar ingå i en sådan förteckning. Målgruppen för databasen är bl.a. ideella föreningar och myndigheter. Databasen ska vara webb- baserad och innehålla kontaktuppgifter t.ex. adress och telefon- nummer som uppdateras kontinuerligt. Informationen från data- basen kommer även att finnas tillgänglig i skriftlig form. Detta kan underlätta både människors möjlighet att komma i kontakt med föreningslivets aktörer och samarbetet mellan olika typer av före- ningar. Den statliga folkrörelsepolitikens inriktning, omfattning och 3.2.1Samrådsforum mellan folkrörelserna och regeringen När folkrörelsepolitiken inrättades 2001 fanns det en grund- läggande önskan från regeringen om en dialog med det själv- ständiga föreningslivet. Mot den bakgrunden beslutade regeringen att inrätta Folkrörelseforum. Där skulle behandlas frågor som rör den ideella sektorns villkor och förutsättningar och sektorns möjligheter att utgöra en samlad samhällsröst för demo- kratin. Bakgrunden till inrättandet av Folkrörelseforum var ett föreslag från Arbetsgruppen om den sociala ekonomin och dess utveckling som lämnade sin slutrapport . Organisationsföre- trädare i den expertgrupp som var knuten till arbetsgruppen hade utarbetat ett förslag om ett samrådsforum för överläggningar mellan folkrörelserna och regeringen. Detta forum skulle ha en relativt fast form och de frågor som skulle behandlas skulle inte bara handla om rådgivning utan mer om överläggningar om åtgärder som kan vidtas. Genom detta sam- rådsforum skulle regeringen kunna ge stöd till ett stort årligt folk- rörelseforum som skulle vara en mötesplats för ledare och aktiva i stora och små folkrörelser och vara en slags manifestation för folk- rörelsernas verksamhet och samhällsnytta. hade dessutom i sitt slutbetänkande En uthållig demokrati! (SOU 2000:1) behandlat medborgarsam- manslutningarnas roll. Utredningen menade att sammanslutning- arna regelbundet bör inbjudas till dialog med det offentliga för att deras betydelsefulla engagemang långsiktigt och fullt ut ska tas till- vara. I propositionen Demokrati för det nya seklet (prop.