sou · GWB319 · 2008-03-04 00:00:00 — Merkostnaden för att bygga ut deponin så att allt farligt process- avfall (även det ej Hg-haltiga) ryms under jord bedöms inte bli väsentligt större jämfört med att bygga en avancerad ytdeponi på för det kvicksilverfria avfallet. 2005 föreskrev regeringen att haltgränsen för avfall som måste underjordsdeponeras är . Det betyder att mängden Boliden-avfall som måste deponeras under jord blir minst 50 kton. Bedömning av för- och nackdelar med den nya strategin Följande fördelar med deponeringsstrategin har identifierats: Kostnaden för en avancerad ytdeponi på för icke Hg- haltigt avfall bedöms inte bli väsentligt lägre jämfört med om detta avfall deponeras i samma gruva som Hg-avfallet. (en ytdeponi på måste byggas enligt de nya krav som ställs på deponier, varför kostnaden bedöms bli ). Högre ambition än myndighetskrav Djupförvar för ALLT farligt processavfall överträffar de formella krav som finns i deponeringsförordningen vilket visar att SOU 2008:19 Bilaga 2 har en hög ambition som försiktighetsprincipen i uppfylls. De kringboende i inklusive friluftslivet slipper att ha en stor metalldeponi i närområdet. En djupdeponi i en gruva kommer att beröra ett mindre antal kringboende. Föroreningarna i avfallet återbördas dit de kommer ifrån vilket kan anses utgöra en del i ett kretslopp. Detta kan vara en fördel ur allmänhetens synpunkt. Bra kontroll över verksamheten Djupförvar helt i regi gör att som verksamhets- utövare har full kontroll över verksamheten inklusive kostnader och miljöpåverkan. Underjordsverksamhet är en av kärnkompetenser vilket innebär att kunskapskrav i detta avseende uppfylls. God kunskap om avfallets egenskaper Avfallen, som deponeras, är helt Boliden-specifika vilket innebär att det är som har bästa kunskaperna om avfallets egen- skaper. Kunskapskravet uppfylls även på denna punkt. I en djupdeponi kan inpackning av avfallet pågå året om vilket ger ett oberoende av väder och kort byggsäsong. Byggnation av en ytdeponi kräver bra väder. Korta och väl övervakade transporter Långa transporter undviks om en gruva väljs i Boliden-Kristine- bergsområdet vilket ger fördelar som miljövänlig och flexibel logistik samt god övervakning. Ingen omlastning på väg till deponin Ingen omlastning av avfallet behöver göras – fordon som lämnar kan köra hela vägen ner i gruvan om en ramp finns där. Ingen byråkrati för gränsöverskridande transporter Våra erfarenheter från export av F1K1-stoft till visade att byråkratin är tidsödande och kostsam. Detta undviks om ett svenskt djupförvar används. Följande nackdelar med strategin har identifierats: Lokaliseringen av djupdeponin blir given av gruvans placering och inte i första hand av miljöskäl. Detta står i motsats till krav på lokalisering av miljöfarlig verksamhet. Recipienten bedöms ha låg utspädningspotential jämfört med t.ex. . Transporter genom tätbebyggt område Transporter genom tätort blir oundvikliga vilket innebär en viss risk för olyckor. När djupförvaret förslutits är det svårt (omöjligt) att göra even- tuella, nödvändiga, korrigerande åtgärder i efterhand. Hänsyn måste tas till pågående gruvdrift och närliggande mine- raliseringar vilket möjligen kan inverka på avfallsdeponeringen. 3 Avfallets behandling och förpackning En kort historisk tillbakablick i ansökan till : I beslut av föreskrevs att skulle utreda möjligheterna att upparbeta avfallet och att slutligt deponera detta. Utredningen har redovisats till dels i huvudutredningen , dels i kompletteringsutredningen . Möjligheterna till upparbetning av de av rest- produkter som inte upparbetas är starkt begränsade. I den mån tekniskt möjliga vägar existerar utgör miljömässiga och ekonomiska förhållanden avgörande hinder. Upparbetning kan därför inte betraktas som en lösning på frågan om omhänder- tagande av avfall. föreslår därför att de undersökta avfallen slutligt deponeras. startade försök med stabilisering av Hg-haltigt avfall. Arbetet med karaktärisering av övrigt processavfall som ska slutdeponeras under jord pågår. Ett antal prov har tagits 2005, se tabell 2. Proven har uttagits för analyser, laktester och stabiliseringsförsök. Inledningsvis utfördes ett examensarbete vid 2005 (LTU 05/232) i syfte att stabilisera kvicksilver- haltigt rostugnsstoft. Resultaten från utförda försök tyder på att kvicksilvret i stoftet inte är speciellt lättlakat. Kvicksilvret före- ligger enligt resultaten från utförda laktester till övervägande del i en relativt stabil form, troligen som HgS. stabiliseringsförsök koncentrerades initialt på fysisk stabilisering (solidifiering) av Totalt har i skrivande stund 68 stabiliseringsförsök genomförts på rostugnsstoft och 12 försök på gasreningsslam. Stabiliseringen av Hg och övriga metaller kan generellt beskrivas som framgångsrik. När det gäller arsenik har det inneburit en del problem för stabiliseringen av rostugnsstoft. Efter ett större antal försök har en stabilisering uppnåtts även för detta ämne. Vid stabiliseringen är det viktigt att inte mängden stabiliserande tillsatser blir så stor att volymökningen av avfallet blir oproportionerligt stor. För övriga avfall gäller att provtagning och karaktärisering genom analysering +laktestning pågår. Alla avfall bedöms ej vara nödvändiga att stabilisera t.ex. slam från och blykaldoslam. Förpackningen av avfallet är ej slutgiltigt bestämd men vi har upp- fattningen att både det stabiliserade avfallet och det ej stabiliserade avfallet ska transporteras i slutna containrar från till deponiplatsen. Containrarna ska vara stabila mot yttre påverkan så att risken för spridning av avfall vid en eventuell trafikolycka mini- meras. Som nämns på annat håll i texten kommer avfallets form att minska spridningsrisken vid en eventuell trafikolycka – inget torrt dammande eller lättflytande avfall ska transporteras. 4 Djupdeponi – utförande och drift Det uppenbara skälet till att förlägga en slutlig avfallsdeponi till berg på stort djup är att det automatiskt blir väl skyddat mot alla kända, yttre krafter och att det t.o.m. finns goda chanser att det står emot krigs- och sabotagehandlingar. Översvämningar och alla former av erosion kommer att lämna deponin opåverkad under t.o.m. geologiska tidsperspektiv. Ett mindre uppenbart, men inte mindre viktigt skäl, är att en sådan lokalisering ger möjligheter att minska bildningen av lakvatten från det deponerade avfallet till nivåer som inte är tekniskt möjliga att uppnå med ovanjords- deponier. Bedömningen att låga nivåer på lakvattenbildningen är möjliga att uppnå i en djupdeponi baseras på den allmänt låga omsättningen av grundvatten i svenskt urberg vilken uppmätts flera under markytan. Bergets genomsläpplighet för vatten varierar emellertid med flera tio-potenser även på dessa djup. Detta beror på att allt det rörliga grundvattnet magasineras och transporteras i ett spricksystem som är kraftigt inhomogent. För att en tillräckligt låg nivå skall uppnås på vattenomsättningen krävs antingen att deponin lokaliseras utanför sådana mer genomsläppliga zoner av berg som allmänt förekommer i praktiskt taget alla enheter inom det svenska urberget eller att alla sådana partier i bergdeponin tätas eller omdirigeras på konstgjord väg så att avfallet utsätts för en minimal grundvattenströmning. har genomfört en systematisk inventering av samtliga gruvor som skulle tänkas kunna vara tillgängliga för djupdepo- nering av farliga avfall. De gruvor som skulle kunna användas för ändamålet har värderats utifrån sådana aspekter som djup, volymen av icke igenfyllda brytningsrum, vattenomsätt- ning, närhet till känsliga objekt och logistiska förutsättningar (ramp, transportvägar etc.). En utgångspunkt har varit att de utvalda gruvorna skulle erbjuda sådana förutsättningar som framhålls av (4752, 1997) såsom fördelaktigare ur miljö- och säkerhetssynpunkt än en ovan- jordsdeponi på . En annan förutsättning har varit att gruvan skall ligga inom . En sammanställning av resultatet av denna inventering och värdering redovisas i tabell 4.1. Tabell 2 Sammanställning av gruvor som utvärderats för djup- deponering av farligt avfall inom med beskrivning av förhållanden som kan vara avgörande för genomförande av en sådan deponi och säkerheten för denna. (ej surt) fart till 340 m 340 m + ort 0,07 MmP /år 1 ej Bolidenägd gruva, stängs . Utvärderingen ledde fram till att den ännu icke öppnade gruvan borde ha de bästa förutsättningarna för att utnyttjas som en djupdeponi. Visserligen skulle gruvbrytningen där behöva samsas med deponeringsverksamheten, men endast under en in- ledande övergångsperiod om kanske 5 då guldmalmen i denna gruva bryts ut. En ramp är redan anlagd ned till -430 m vilket är ett tillräckligt djup för en djupdeponi. Berggrunden, där denna malm uppträder, har visats sig vara ovanligt tät och kompetent. Gruvan ligger inte i direkt anslutning till bebyggda områden även om den ligger relativt nära en större allmän väg. Transportavståndet från är det minsta tänkbara. Ingen av de övriga, tänk- bara gruvorna uppvisar liknande positiva egenskaper. Dessutom är förutsättningarna mycket goda att på plats göra undersökningar i en gruva som ej är nedlagd och återfylld. En undersökning av en nedlagd gruva som vattenfyllts och återfyllts blir väsentligt mer komplicerad, tids- och kostnadskrävande. Eftersom inte någon av de övriga av aktiva gruvor inom bedöms kunna uppfylla kraven på en djup- deponi för farligt avfall från har även andra lokaliseringsalternativ övervägts. En av dessa är att utnyttja ett granitmassiv nära Åkullagruvan men att använda samma ramp som leder till denna gruva. Alternativet bedömdes vara av mindre intresse eftersom anläggningen därmed kommer närmare bebyggel- se och i en bergmassa vars egenskaper är okända. Den ekonomiska vinsten med att utnyttja den redan utsprängda rampen blir dess- utom begränsad eftersom minst 1 000 m ramp måste ytterligare sprängas ut för att granitmassivet skall kunna nås. Det alternativ som bedömdes vara mera intressant än sidoalter- nativet till Åkulla och i det läge att någon lämplig gruva inte är tillgänglig är en djupdeponi under en möjlighet, dvs. ett alternativ som inte utgår ifrån några redan utsprängda utrymmen i berggrunden. De två lokaliseringsalternativ som beslutat utreda är således Åkullagruvan och . 4.3Utformning av gruvalternativet Åkulla En förutsättning för Åkulla-alternativet, vilket kan tyckas vara helt avgörande, är om guldförekomsten i Åkulla är så betydande att den kommer att brytas ut. Om den inte bryts ut kan emellertid den gynnsamma bergkvaliteten där ändå innebära att man anlägger en slutdeponi för det aktuella avfallet åtminstone i närheten av malm- kroppen. I det läget utnyttjas enbart rampen ned till 430 m-nivån för deponiverksamheten. Läget för Åkullagruvan framgår av figur 2. Figur 2 Läget av Åkullagruvan nordväst om sam- hälle i . På kartan markeras dagbrottet för en äldre gruva med samma namn. Den nya gruvan ligger strax öster om denna och på -430 m nivån. Rampen som leder ned till denna nivå i Åkullagruvan utgår ifrån Kankbergsgruvan i norr. Ur Din Karta och SverigeBildenTM. Utformningen av de bergrum som skall innehålla avfallet blir således beroende av om och hur malmen kommer att brytas. Detta kommer inte att stå klart förrän hela det prospekteringsprogram är genomfört som pågått och som beräknas vara klart . Dessutom krävs också att utbrytningsplanen fastställts vilket beräknas ta ytterligare några månader i anspråk. Redan nu har dock kommit så långt i sina planer att man har tagit fram ett preliminärt brytningsprogram som omfattar en beskrivning av troliga brytningsrum och principen för vilka av dessa och hur de skall utnyttjas för deponeringen. över- vägs öppen brytning alternativt igensättningsbrytning eller en kombination av dessa, beroende på mineraliseringarnas geometri. För flera av avfallen gäller att de kommer att behandlas (stabi- liseras) före deponering. Denna behandling kommer att i viss utsträckning innebära en volymökning av avfallet. Det bestäms av ett flertal faktorer såsom volymökning, vattentillskott, transport- egenskaper (inkl. graden av minskning av riskerna för transporten) och lämpligheten att förlägga behandlingsenheter på respektive plats. 4.3.2Utnyttjande av ramper och brytningsrum Rampen till Åkullagruvan utgår ifrån den ramp som använts för att föra upp berg och malm från Kankbergsgruvan. Den har drivits vidare mot den gamla Åkullagruvan och guldförekomsten under denna strax under -400 m-nivån. Denna ramp bedöms vara tillräck- lig som transportled från markytan och ned till brytningsrummen. Den väg som leder från till Kankbergsgruvan och rampens påslag kommer att förstärkas så att den klarar transporter- na av berg och malm från Åkullagruvan. Därmed kommer den även att klara transporterna av avfall till denna gruva. Figur 3 Principbild för deponering i brytningsrum resp. särskilda berg- rum Sannolikt kommer malmen i Åkulla att tas ut i ett flertal brytnings- rum. En del av dessa kommer att bli för små eller få ej lämplig form för att de skall bli användbara som deponiutrymmen för Rönn- skärsverkens avfall. Ett mindre antal rum kanske 10 rum kommer dock att få en sådan storlek och form att de kan användas som deponi. Utsprängningen av dem kommer troligen att ske i tre pallar med en slutlig höjd av 17 20 m. Deras botten kommer att lutas så att det fria lakvatten som bildas kan samlas upp och tas om hand. Principbild över bergrummen i figur 3. Den totala mängden lagrat avfall som behöver slutdeponeras i Åkulla uppgår, som redan nämnts i avsnitt 1, till 250 kton. Efter den behandling som krävs före deponeringen uppskattas avfalls- volymen som skall deponeras uppgå till 250 000 m3P ,P inklusive den volymökning som uppstår vid stabilisering. Med utrymme för fallande avfall under en tillräckligt bedöms det totala deponeringsbehovet för anläggningen uppgå till 300 000 m3P .P Den erforderliga deponeringsvolymen kan visa sig bli så stor att de lämpliga brytningsrummen inte räcker till. Därför planeras det för att särskilda bergrum skall kunna anläggas utanför de malmförande zonerna i Åkullaformationen. 4.3.3Tillkommande strukturer i anläggningen Trots att slutdeponin kommer att förläggas i ett osedvanligt tätt berg, kommer det med stor sannolikhet att uppkomma enskilda vattenläckage i de brytningsrum som skall användas för depone- ring. I de fall att dessa enskilda sprickor eller ansamlingar av sprickor i berget kan tätas genom injektering eller om vattnet genom dräneringar kan ledas runt det deponerade avfallet, genom- förs sådana insatser innan avfallet deponerats i det aktuella bryt- ningsrummet. Om det finns avfall där förbehandlande (stabiliserande) insatser inte är tillräckliga för att få ned lakbarheten av förorenande ämnen till en acceptabel nivå för djupdeponin, kommer särskilda, konst- gjorda barriärer att installeras mellan bergrumsväggen och det deponerade avfallet. Dessa barriärer kan vara av två slag. Tät- barriärernas uppgift är att reducera omsättningen av vatten genom avfallet medan filterbarriärernas uppgift är att fastlägga de för- orenande ämnen som lämnar det deponerade avfallet med det grundvatten som perkolerat genom avfallet. Dessa barriärer ut- provas i förväg för varje enskilt avfall och måste installeras före eller som avfallet packas in i respektive brytningsrum eller bergrum. 4.4Utformning av ett Rönnskärsalternativ 4.4.1Förutsättningar och grundläggande principer I rapporten för den utredning som legat till grund för lagen om djupdeponering av kvicksilverhaltigt avfall (referens) uppger man att det är möjligt att vattenomsättningar av storleksordningen 0,1 1 liter per m2P P och år kan uppnås i sådana anläggningar. har därför satt som krav för en lokalisering av en djupdeponi till att där finns en till- räckligt stor bergvolym cirka 1 Mm3P P – med en så låg omsättning av grundvattnet alternativt att detta skall kunna uppnås med rimliga medel. Liksom de allra flesta små öar i våra kustområden, vilka har stått emot inlandsisens erosiva verkan, består det ursprungliga Rönn- skäret av en motståndskraftig och relativt sprickfri bergmassa. Genom fyra borrningar som genomförts på Rönn- skär till , har detta bekräftats. således som goda att finna en tillräckligt stor och tät bergmassa under . 4.4.2Ramp och andra transportvägar Det lagrade avfallet är fördelat på i huvudsak 4 platser på (se även figur 1). Källargrundet (Lagerplats 21 27) Silobyggnaden (Magasin 11) Lagerplats 5A och 5B Figur 4 Markering av läget för de platser på som kan bli aktuella för nedfartsramp Av dessa platser är Källargrundet tänkbart som påslag för den ramp som leder ned till en eventuell djupdeponi. En annan tänkbar plats att börja rampen på är i den stora berghällen strax väster om laboratoriebyggnaden (Centrallaboratoriet) vilken ligger längst västerut inom industriområdet. Om deponin förläggs på nivån -400 m, krävs en ramp ned till denna. Eftersom de lämpligaste delarna av ön för ett djupförvar verkar vara under de östra delarna av det ursprungliga Rönnskäret, som ligger en knapp km från de tänkbara påslagen, krävs en spiralformad ramp för att nå ned till det avsedda djupet. De transportvägar som måste utnyttjas eller nyanläggas från lagerplatserna till rampen, måste till stor del samnyttjas med annan trafik på . Detta ställer vissa krav på samordningen och säkerheten mot olyckor etc., se vidare avsnitt 4.5.2. Den totala deponivolym som behövs för avfallet som skall slutförvaras i djupdeponin är ännu inte fullt känd. Det beror bl.a. på hur avfallet skall stabiliseras och hur stor volym som skall avsättas för det fallande avfallet. Preliminärt uppskattas en volym om 300 000 m3P P erfordras. Detta är en relativt stor volym, jämförbart med den som t.ex. innehålls i stora oljelager i berg. För så stora volymer är bergrum med höjder och spännvidder på 20 25 m de mest rationella. Rummens längd blir beroende av bergkvaliteten och främst förekomsten av sprick- och krosszoner som inte bara kan ge upphov till tekniska problem utan även ökar omsättningen av vatten genom deponin vilket i sin tur ökar riskerna för oönskad spridning av förorenande ämnen från det deponerade avfallet. De längder på bergrummen som för Rönnskärslokaliseringen bedöms vara mest fördelaktigt är cirka 80 100 m. För att uppnå den erfor- derliga totalvolymen krävs då 10 15 bergrum. Det är ett generellt önskemål att varje avfallstyp förvaras i en eller flera separata delar av slutdeponin och att de inte blandas eller varvas om det inte ger uppenbara fördelar från kemisk eller meka- nisk synpunkt. Därför är det önskvärt att det finns flera fronter i deponin där olika avfallstyper packas in . Visserligen kommer de lagrade avfallen sannolikt att transporteras och packas in ett i taget, men de fallande avfallen måste kunna deponeras efter hand som de genereras. Genom att anlägga bergrummen i fil efter vartannat uppnås denna möjlighet. Genom att utnyttja berget mellan bergrummen för sidoskepp erhålls ytterligare möjligheter att separatdeponera avfall som förekommer i små mängder sam- tidigt som hela deponin blir mycket kompakt. Figur 4 ger ett exem- pel på hur den tekniska lösningen kan se ut. 4.4.4Omhändertagande och rening av lakvatten (Åkulla + ) Den allmänna omsättningen av inläckande grundvatten i en deponi som förlagts i tätt berg och som eventuellt försetts med tätningar och avledningar av vatten är liten sett i relation till den porositet som det deponerade avfallet har. Det innebär att en stor del av det vatten som perkolerar igenom avfallet och bildar lakvatten poten- tiellt kan bindas kapillärt i avfallet och i vissa fall även som kristallvatten. Denna potential är emellertid även beroende av vilka kapillära egenskaper avfallet får efter inpackning i deponin, vilka deponihöjder som tillämpas och hur mycket vatten som redan lagrats i avfallet. Dessa förhållanden är inte fullt kända varför man försiktigtvis måsta anta att fritt lakvatten kommer att bildas av åtminstone en del av det i deponin inpackade avfallet. Det lakvatten som dräneras ur det deponerade avfallet i deponin deponin anläggs måste tas om hand och behandlas innan det kan släppas ut i någon recipient. För att begränsa mängden lakvatten som måste behandlas, är det viktigt att avleda allt inläckt grundvatten från deponin och rampen vilket inte har haft kontakt med avfallet. Varje deponienhet måste således förses med en uppsamlingsanordning för lakvattnet liksom särskilda avledningsanordningar för det rena grundvattnet, som samlas upp i en gemensam pumpgrop längst ner i deponin där det kontrolleras innan det pumpas upp till markytan för avledning till en lämplig recipient. För Åkulla-alternativet kan lämpligen reningsverket förläggas till markytan ovan deponin för att undvika återkonta- minering vilken risk bedöms bli större nere vid bergrummen än på markytan. Det krävs således separata pumpsystem för lakvatten, respektive rent grundvatten. Figur 5 Exempel på utformningen av ett djupförvar med plats för cirka 300 000 m3P P avfall. Observera att bilden endast visar den undre delen av den rampen För Rönnskärsalternativet kan lämpligen vattnet från deponin pumpas direkt till markytan ovan deponin för att direkt tas omhand i ordinarie reningsverk för processvatten. Om vatteninflödet blir för stort för reningsverkets kapacitet krävs två separata pumpsystem för lakvatten, respektive rent grund- vatten där det rena grundvattnet leds direkt till recipient. 4.4.5Stängning av deponin (Åkulla + ) När deponin är fylld med avfall, måste pump- ningen av grundvatten upphöra och deponin stängas. För att uppnå fördelarna med okänslighet mot externa krafter krävs också att deponin förseglas på ett lämpligt sätt. I praktiken innebär en för- segling att det krävs stora insatser för att komma åt avfallet i deponin – om det t.ex. skulle bli önskvärt att återvinna metaller ur avfallet – eller att genomföra någon form av reparation eller renovering av deponin. Det bedöms dock som mer önskvärt att uppnå en hög grad av säkerhet mot att externa krafter verkar för en spridning av föroreningarna i avfallet. En motståndskraftig försegling bedöms således bli nödvändig. Stängning av deponin är egentligen en driftåtgärd och dessa insatser redovisas närmare i avsnitt 4.5.7. Det är emellertid även en planeringsfråga som kräver omtanke om både deponins funktion som barriär mot spridning av föroreningar och som skydd mot externa, framtida krafter. Även om åtgärderna vid stängningen av djupdeponin kan utformas först i samband med att deponin är färdigfylld, kommer därför planeringen av stängningsåtgärderna och kraven på förslutningen att preciseras närmare redan i den ansökan om att få utföra djupdeponeringen som krävs. 4.5Drift av djupdeponin (Åkulla + ) Vid öppning och tömning av avfallet vid de nuvarande lagrings- platserna liksom vid transporten av avfallet till slutdeponin upp- kommer risker för påverkan på hälsa och miljö som tillfälligt är större än under lagringen respektive slutdeponeringen. Det gäller därför att minimera dessa risker så långt det är tekniskt möjligt och ekonomiskt rimligt. Öppningen av de nuvarande lagringsplatserna och tömningen av dessa blir i princip likartad oavsett om slutdeponin lokaliseras till Åkullagruvan eller till . I stora delar är även inpackningen av avfallen i de iordningställda bergrummen liksom omhänder- tagandet och reningen av lakvatten samt stängningsåtgärderna likvärdiga för de två alternativen. Därför beskrivs i detta avsnitt driftåtgärderna för båda lokaliseringsalternativen med anmärk- ningar om avvikelser som kan bli aktuella för respektive alternativ. 4.5.2Öppning och tömning av tillfälliga avfallslager Det lagrade avfallet förvaras på på flera olika platser och på flera olika sätt. Man har dock varit noga med att hålla de olika avfallstyperna i separata enheter och så att de mest farliga avfallen är minst utsatta för externt vatten. Dessa förutsätt- ningar kräver olika åtgärder vid öppning och tömning.