sou · GVB36 · 2008-01-01 00:00:00 — Vidare får enligt 2a § förordningen om särskild företrädare, expediering av beslut om interimistiskt förordnande underlåtas till dess att det kan ske utan men för utredningen, dock aldrig senare än den fjärde vardagen efter det interimistiska beslutet. Åklagaren ska däremellan ha tid att planera in ett förhör som är anpassat efter barnets och andras möjligheter att närvara, liksom till de gällande tidsfristerna. Trots den möjlighet som finns att interimistiskt förordna en särskild företrädare för barn uppstår en rad problem med att få till stånd förhör och läkarundersökning. Problemen har att göra såväl med beslutsvägen som med de tidsfrister som finns i lagstiftningen. Proceduren kring det interimistiska förordnandet har i Barn- ombudsmannens rapport Det svåraste som finns, beskrivits som tidsödande och tungrodd (s. 43). föreslår i rapporten att regeringen skulle utreda om de som Lagen om särskild företrädare för barn åklagaren har för att vidta utredningsåtgärder skulle utökas (s. 45). Olika alternativ på förbättringar har föreslagits. Ett förslag som lämnats i företrädare för barn är att åklagaren i stället för den särskilda företrädaren skulle ges behörighet att besluta om läkarundersökning (s. 11). Utredningen anser att den smidigaste lösningen för att snabbt få till stånd utredningsåtgärder är att åklagaren ges möjlighet att interimistiskt förordna om särskild företrädare och att åklagarens beslut sedan underställs domstolen. Ett viktigt skäl till att åklagaren ska ges befogenhet att besluta om interimistiskt förordnande är att det kommer att påskynda förfarandet. Trots bestämmelsen i 19 kap. 12 § RB och jourdomstolarnas behörighet har domstolarna inte möjlighet att med tillräcklig stor skyndsamhet besluta om interimistiskt förordnande av en särskild företrädare för barn . Jouråklagare finns däremot tillgängliga dygnet runt. Det gör att de praktiska möjligheterna att få till stånd ett interimistiskt beslut om förordnande av särskild företrädare för barn underlättas. Tidsfristen i 2a § förordningen om särskild företrädare för barn I de utvärderingar som gjorts av lagstiftningen om särskild företrädare för barn har den mesta kritiken gällt tidsfristen i 2 a § förordningen om särskild företrädare för barn, som gäller tingsrättens expediering av beslut om interimistiskt förordnande av särskild företrädare. Åklagare och advokater anser att tidsfristen är problematisk. Vissa åklagare i företrädare för barn, menar t o m att förutsättningarna för att utreda den här typen av brott har försämrats sedan lagstiftningen om särskild företrädare för barn kom till (s. 11). Det finns flera delmoment i tidsfristen. Åklagaren måste till att börja med få kontakt med en domare som ska fatta beslut i frågan om förordnande av särskild företrädare. Därefter ska åklagaren ge in en ansökan om förordnande före ett beslut om förordnande ska fattas. Ansökan ska sedan samordnas med tidpunkten för förhöret, vilket kräver planering. Ett annat problem är att förhörsledare som arbetar med brott mot barn är mycket uppbokade. Från den särskilda företrädarens perspektiv kan det vara svårt att hinna upprätta en kontakt med barnet på så . Slutligen finns det inga marginaler för att något inträffar som gör att barnet själv förhindras att medverka, t ex sjukdom eller händelser som har med skola och daghem att göra. Lagen om särskild företrädare för barn Det svåraste som finns, har en åklagarkammare uttalat sig om rättens handläggning vid det interimistiska förordnandet. Åklagarkammaren påtalar att det finns svårigheter med att få tag i domare och tillgängliga advokater eller biträdande jurister. De här problemen blir särskilt uppenbara vid . Dessutom finns det, enligt vissa åklagare, en försiktighet i rättens bedömning, vilket kan försena beslutet om särskild företrädare ytterligare (ss. 38–43). När det gäller tidsfristen menar utredningen att det tydligt har visat sig att är otillräckligt för att verkställa de utred- ningsåtgärder som krävs. När tidsfristens längd skulle bedömas togs inte tillräckliga hänsyn till barnet och möjligheterna att företa de nödvändiga utredningsåtgärderna. Åklagare och advokater vittnar enstämmigt om att tiden är alltför knapp för att hinna samla de personer som måste delta vid förhöret med barnet. Några av de åklagare som utredningen samtalat med har påtalat att det ofta finns behov av ytterligare kompletterande förhör efter det att vårdnadshavaren har kontaktats på telefon. Mot bakgrund av vad som framkommit ovan vill utredningen därför föreslå att tidsfristen i 2 a § förordningen om särskild företrädare förlängs. En utgångs- punkt för utredningens bedömning i den här frågan är att det är grundläggande att den särskilda företrädaren och barnet hinner etablera en kontakt före det första förhöret. Utifrån det material som utredningen har förfogat över och de diskussioner som utredningen fört med berörda myndigheter, anser utredningen att en rimlig tidsfrist är och att tidsfristen således bör förlängas . För barn överhuvudtaget är det inte lätt att möta okända personer som representerar myndigheter. För ett barn som har utsatts för övergrepp av en vuxen person kan detta vara ännu svårare. Det finns olika institut som tar till vara barnets rätt i olika typer av juridiska förfaranden. Enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) kan enligt 39 §, ett offentligt biträde förordnas för den som åtgärden avser, d v s för barnet. Därutöver finns lagstiftning om rättshjälpsbiträde och måls- ägandebiträde. Att barnet har flera olika företrädare i samma ärende förbättrar inte en för barnet redan ansträngd situation. Redan vid remissförfarandet av promemorian Särskilt målsägandebiträde för Lagen om särskild företrädare för barn barn (JU 98/588) framfördes krav på att när ett offentligt biträde förordnats enligt LVU, en samordning borde ske vid utseende av en särskild företrädare för barn (Bl a yttrandet från kammarrätten i och länsrätten i län) På olika sätt har det kommit till utredningens kännedom att det är vanligt att domstolarna inte kommunicerar besluten om offentligt biträde eller särskild företrädare för barn till varandra. Utredningen menar att med tanke på den situation som ett barn befinner sig i när det utsatts för brott av någon närstående, är det mycket olyckligt. Frågan om samordning mellan domstolarna bör därför uppmärksammas. Beroende på vilka omständigheter som föreligger, förordnas antingen enbart en särskild företrädare eller så förordnas ett målsägandebiträde inledningsvis och därefter en särskild företrädare. I det senare fallet är det angeläget att se till att det blir samma person som agerar som målsägandebiträde och särskild företrädare för barn. I promemorian Anmälan och utredning av sexualbrott (Ju 2004:1) föreslås ett samordningsprogram för att få till stånd en samverkan mellan olika myndigheter som arbetar med sexual- brottsoffer (s. 121). Det är ett förslag som utredningen stöder men vill utredningen påpeka att eftersom flera olika företrädare kan förekomma när barn utsatts för brott, är samordning särskilt viktigt i de situationerna. Den verksamhet som bedrivs på sex ställen i landet med s k Barnahus är också något som kan ge positiva effekter för samordningen i rättsväsendet. På dessa barnahus arbetar man med att minska de negativa effekterna av utredningen för barn och olika yrkesgrupper som möter barn ges möjlighet att specialisera sig och utveckla sin kompetens. I det här sammanhanget finns ett forum att uppmärksamma frågan om samordning gällande olika företrädare för barn. 14.6.7Ersättning till den särskilda företrädaren Utredningens uppfattning är att den särskilda utredaren ska hjälpa barnet att få det utdömda skadeståndet indrivet. Utredningen föreslår därför att regeringen låter utreda formerna för hur den särskilda företrädaren ska få ersättning för detta arbete. Lagen om särskild företrädare för barn I 11 § lagen om särskild företrädare för barn anges att en särskild företrädare har rätt till ersättning i enlighet med det som enligt 27 § rättshjälpslagen gäller för rättshjälpsbiträde. När rättegången är avslutad upphör den särskilde företrädarens uppdrag och kostnadsräkning inges till domstolen. Det innebär att barnet står utan hjälp med att verkställa ett skadestånd som dömts ut av domstolen. Den särskilde företrädaren kan yrka på ersättning för avslutande åtgärder men det arvode som kan ges är inte tillräckligt för fullföljandet av skadeståndsfrågan som i vissa fall kan inbegripa handläggning hos , försäkrings- bolag och och som dessutom, i vissa fall är ett tidskrävande uppdrag. Det är enligt utredningens mening mycket angeläget att barn som utsätts för allvarliga brott av närstående kan få juridiskt bistånd för att verkställa ett av domstolen utdömt skadestånd. Barnets bristande förmåga att själv tillvarata sin rätt, men också barnets beroende av vårdnadshavarna och deras inställning till skadeståndet, gör att barnet har stora svårigheter att få ut sitt skadestånd. Det gör att barnets rättssäkerhet äventyras. Det behövs därför en lösning för att ge den särskilde företrädaren en möjlighet att slutföra arbetet med att bistå målsäganden i den här delen. Utredningens förslag som gäller hjälp till målsäganden med att få ut det tilldömda skadeståndet innebär inte att målsägandebiträdet ska fullfölja hela det förfarande som krävs för att målsäganden ska få tillgång till skadeståndet mer än i vissa fall. Avsikten är i stället att alla målsägande som har en dom i vilken de tilldömts skadestånd ska få hjälp med att starta den process som leder till att skadeståndet utbetalas. I vissa fall kan det räcka med att ta kontakt med ett försäkringsbolag för att försäkringsersättning ska utbetalas och i andra fall att fylla i ansökan till för att brottsskadeersättning ska utbetalas. Målsägandebiträdet ska i sin kostnadsräkning under avslutande åtgärder uppta de kostnader som målsägandebiträdet bedömer att hon eller han behöver för att i skälig omfattning bistå målsäganden för att målsäganden ska få ut skadeståndet. När det gäller barn är situationen en annan. Barnet behöver hjälp med att såväl ta initiativ till att starta förfarandet för att utfå tilldömt skadestånd som med att fullfölja förfarandet. Situationen för den särskilda företrädaren är därför en annan än för den för målsägandebiträdet. Den särskilda företrädaren behöver ett uppdrag att inom ramen för sitt ställföreträdarskap fullfölja barnets rätt till utdömt skadestånd. Lagen om särskild företrädare för barn Utredningen har övervägt några olika lösningar som skulle kunna användas. En sådan är att den särskilde företrädarens uppdrag inte skulle upphöra som det gör nu när rättegången avslutas utan att målet skulle hållas öppet för fortsatt handläggning så att den särskilde företrädaren kunde få ersättning för sitt indrivande av skadeståndet. För domstolen blir det emellertid stora svårigheter att förutse de fortsatta kostnaderna. Detta skulle också medföra vissa administrativa problem. En annan tänkbar lösning är att den särskilde företrädaren ansöker om rättshjälp för att bistå barnet med verkställigheten av skadeståndet. Man kan också tänka sig en ändring av brottsskadelagen så att möjligheten att få ersättning för ombudskostnader utvidgas och den särskilde företrädaren på så vis i vart fall kan få ersättning för kostnader som uppstår i samband med ansökan av brottskadeersättning. Det ger dock ingen lösning på de problem som har att göra med indrivningen av skadeståndet från gärningsmannen via Krono- fogdemyndigheten inte heller på de ärenden där försäkringsbolag involveras. Mot bakgrund av dessa överväganden föreslår utredningen att regeringen låter utreda formerna för hur den särskilda företrädarens ersättning för att fullfölja frågan om skadestånd ska utformas. 15Lagstiftning om målsägande- biträde i de nordiska länderna Målsäganden i som betecknas som den forurettede har inte ställning som part i processen utan betraktas som ett vittne. Med den ställningen följer den vittnesplikt som gäller för alla vittnen. Målsäganden definieras inte i lagen men doktrinen beskriver målsäganden som den som en aktuell straffbestämmelse tar sikte på att skydda. Liksom i kan målsägandens ersättningstalan samman- föras med brottmålet i enlighet med den s k adhesionsprincipen. Det sker inte i lika stor utsträckning som i , bl a därför att det ofta finns brister i utredningarna och dokumentationen av de enskilda anspråken. En statlig utredning, ser över de aktuella bestämmelserna om skadeståndstalan i brottmål i syfte att göra det lättare för målsägande med ersättningsanspråk att föra talan. Målsäganden som har ersätt- ningskrav betraktas i vissa situationer som part i processen, men målsägandens rättsliga ställning i de här situationerna är omdiskuterad i doktrinen. Målsäganden i har möjlighet att biträda åtalet. var det första landet i som införde lagstiftning om rättsligt biträde till brottsoffer. Reglerna om biträde till målsäganden kom till 1980 och infördes som ett nytt kapitel 66 i retsplejeloven genom §§ 741 a–e och genom lov nr 253 om advokat till den forurettede. Målsägandebiträdet i benämns i doktrinen och i vardagligt tal som bistandsadvokat men det uttrycket finns inte i lagen, som istället benämner bistandsadvokaten som advokat till forurettede. Lagstiftning om målsägandebiträde i de nordiska länderna infördes regler om rättslig hjälp till målsäganden genom lag nr 253 1969. Lagstiftningen gav målsägande vid alla slags brott en möjlighet att företrädas av en advokat som bistod målsägande med ersättningskrav i rättsprocessen. De här reglerna gäller fortfarande. Lagstiftningen om bistandsadvokat kom till framförallt för att stärka situationen för våldtäktsoffer i rättsprocessen. Ett annat syfte med lagstiftningen, såsom det uttrycktes av i FT 1977-78, tillæg A och FT 1978-79 tillæg A, var att rättsprocessen skulle göras snabbare och effektivare (sp 4855 och sp 1188). Lagstiftaren ville också att målsäganden skulle kunna få rättsligt bistånd för annat än enbart ersättningsanspråket. ansåg att även om domstolarna gjorde vad de kunde för att skydda målsäganden mot påfrestningar i samband med förhör, så var domstolarnas möjligheter begränsade i det avseendet med hänsyn till målets upplysning. Inledningsvis begränsades lagens tillämpningsområde till att gälla offer för sexualbrott. Det motiverades med att bevissituationen i de här brotten ofta var speciell och ledde till pressande förhör. Även kostnadsskäl anfördes för att begränsa lagens tillämpningsområde. Lagen har utvidgats fyra gånger, genom lov nr 730 från , genom lov nr 349 från och slutligen genom lov nr 558 från . Strafferetsplejeudvalget redogör för utvecklingen av lagstift- ningen i sitt betänkande om våldtäktsoffers ställning , Betænkning om forbedring af voldtægtsofres retsstilling nr 1458, fortsättningsvis betänkande nr 1458/2005. Med ikraftträdandet av ändringar i lagen 1988 kom lagstiftningen om bistandsadvokat att omfatta målsägande i de flesta sexual- brottsmål och även målsägande som utsatts för vissa våldsbrott. Utvidgningen gjorde att det förelåg en s k positiv indikation för att bistandsadvokat skulle förordnas vid de här brotten. En lagändring gjorde att målsägande i vissa grövre sexual- och våldsbrott kunde kräva förordnande av advokat. Bistandsadvokat skulle förordnas för målsägande i de här brotten, om det inte rörde sig om mindre allvarliga brott och om det inte kunde anses som uppenbart onödigt. Strafferetsplejeudvalget uttrycker det som att förordnandet av bistandsadvokat är frivilligt för målsäganden och obligatoriskt för rätten (s. 16). Lagstiftning om målsägandebiträde i de nordiska länderna Två utredningar har behandlat frågor som rör bistandsadvokaten utifrån våldtäktsoffers speciella situation, först en utredning tillsatt av i betænkning om den forurettedes i voldtægts- og voldsager nr 1102/1987, den sk 1987-betænkningen och därefter Strafferetsplejeutvalget i betænkning om forbedring av voldtægtsofres retsstilling nr 1458. Förslag om ändringar av bestämmelserna om bistandsadvokat gavs också i den s k Voldspakken eller Regeringens handlingplan vedrørende bekæmpelse af vold . I samband med att antog lov nr. 349 af 23. om ændring af retsplejeloven, straffeloven og erstatnings- ansvarsloven fattades ett beslut om att etablera ett nät av lokala rådgivningskontor för att ge brottsoffer stöd och vägledning. Det är möjligt att förordna bistandsadvokat vid många olika typer av brott. Liksom i och har den danska lagstiftningen olika regelverk för förordnande av bistandsadvokat beroende på vilket brott det rör sig om. Bestämmelsen som anger när en bistandsadvokat kan förordnas, §741 a retsplejeloven, är uppbyggd så att i första stycket räknas samtliga brott upp vid vilka det är möjligt att förordna bistandsadvokat. I andra stycket anges några av brotten i första stycket vid vilka bistandsadvokat som utgångspunkt ska förordnas, och i tredje stycket anges de brott där rätten kan avslå begäran om bistandsadvokat om brottet är av mindre allvarlig karaktär och bistånd anses som uppenbart onödigt. I fjärde stycket slutligen, anges att bistandsadvokat i vissa fall kan förordnas utan att målsäganden begärt det. Vid en rad allvarliga sexualbrott, §§ 210, 216, 217, 218 stk 2 samt §222, stk 2, 2 pkt eller § 223 stk 1 i strafflagen är det obligatoriskt för rätten att förordna bistandsadvokat i enlighet med § 741 a första stycket retsplejeloven. De brott som omfattas av den här bestämmelsen är bl a incest och andra grova sexualbrott mot barn. Det betyder att bistandsadvokat automatiskt ska förordnas vid dessa brott såvida inte målsäganden avsäger sig den rätten. Vid övriga brott, t ex brott mot liv och hälsa och den personliga friheten, ska bistandsadvokat förordnas, såvitt det inte rör sig om ett mindre allvarligt brott och sådant bistånd kan anses som uppenbart onödigt. Som mindre allvarliga brott räknas enligt Lagstiftning om målsägandebiträde i de nordiska länderna Robberstad i Kontradiktion og verdighet sådana brott som ger böter eller kortare fängelsestraff (s. 30). Bland de här brotten finns bl a misshandel, frihetsberövande och rån. Möjligheterna att besluta om avslag på framställan om bistandsadvokat är mycket snäva. Enligt danska domare som utredningen talat med krävs det mycket för att en framställan om bistandsadvokat ska avslås enligt den här bestämmelsen. Skadornas art och omfattning tillmäts stor betydelse för bedömningen av om ett förordnande anses lämpligt enligt det här stycket. Bistandsadvokat kan förordnas vid överträdelse av besöksförbud enligt § 265 strafflagen, men bara om gärningsmannen också har begått en av de lagöverträdelser som är uppräknade i rets- plejelovens 741 a §, d v s någon form av våldsbrott. Slutligen kan bistandsadvokat förordnas i sådana ärenden där den tilltalade har erkänt, i s k tilståelsesager enligt retsplejelovens § 922, även om målsäganden inte ska höras i rätten. Det kan vara av betydelse bl a med hänsyn till att bistandsadvokaten i de här fallen kan göra gällande ersättningskrav för målsägandens räkning. Anhöriga till personer som avlidit på grund av en brottslig gärning kunde tidigare inte få målsägandebiträde. Efter det att lagändringar trätt i kraft finns det möjligheter att förordna en bistandsadvokat för efterlevande till målsägande om förhållandena talar för det. Det innebär att det har införts en ny bestämmelse i retsplejelovens § 1020 e, stk. 2, enligt vilken det finns en möjlighet att förordna en advokat för nära anhöriga till målsägande dels om en målsägande avlidit som följd av polisens ingripande och dels när den avlidne var i polisens förvar. Även i andra mål när målsägande avlider innan ärendet är avslutat kan målsägandebiträde förordnas för de efterlevande. Bistandsadvokat förordnas efter begäran av målsäganden men om en sådan begäran inte gjorts kan polisen enligt § 741 a stk 2, under förundersökningen förordna en advokat för målsäganden. Bestäm- melsen är avsedd för sådana fall där målsäganden inte är i stånd att tillvarata sina rättigheter, t ex om målsäganden är minderårig eller psykiskt sjuk. Polisen har en skyldighet att informera målsäganden om möjligheten att förordna en bistandsadvokat. Det framgår av § 741 b stk 2 andra punkten retsplejeloven, liksom av Lagstiftning om målsägandebiträde i de nordiska länderna Rigsadvokatens cirkulär Vejledning til ofre for forbrydelser og udpegning af en kontaktperson meddelelse nr 2/2001. I lagen anges att informationen om bistandsadvokat ska lämnas vid det första förhöret och upprepas i samband med kompletterande förhör. Det ska också framgå av polisanmälan att målsäganden har fått informationen om bistandsadvokat, liksom om måls- äganden har avböjt ett erbjudande om att en bistandsadvokat förordnas. Med anledning av den nya lagstiftningen gav Rigsadvokaten ut en ny skrivelse till landets polismästare, Forbedring af voldtæktsofres retsstilling og midlertidig indberetning af afgørelser vedrørende bevisførelse i voldtægtssager om forurettedes tidligere seksuele adfærd, om de nye reglerna om beskikkelse af bistandsadvokat. I praxis lämnas information till målsägande om bistandsadvokat oftast muntligen. Dansk polis uppger att polisen informerar sexualbrottsoffer om bistands- advokat som ett erbjudande snarare än som en rättighet. Skriftlig information om bistandsadvokat finns i riktad till offer för våldtäkt, sexuella övergrepp och incest, Til den, der har varit udsat for voldtægt, incest (blodskam) eller andre seksuelle overgreb. Polisen ska också enligt lagtexten förmedla målsägandens begäran om bistandsadvokat till rätten. Utredningens samtal med poliser, åklagare och advokater i det danska rättsväsendet ger vid handen att dessa inte anser att det skriftliga underlaget är tillräckligt för domare att besluta om förordnande av bistands- advokat. Om en advokat inte har förordnats till det första förhöret med målsäganden och målsäganden önskar biträdas av en bistandsadvokat, kan polisen tillkalla en advokat från en s k pro- deolista, en lista med särskilda i lagen angivna advokater som upprättats enligt med § 733 första stk 1 retsplejeloven. Av det nya cirkuläret Forbedring af voldtæktsofres retsstilling og midlertidig indberetning af afgørelser vedrørende bevisførelse i voldtægtssager om forurettedes tidligere seksuelle adfærd, framgår att om en bistandsadvokat inte har förordnats kan polisen hålla förhör för omedelbar bevissäkring utan att bistandsadvokaten närvarar. Om en advokat inte har förordnats när åtal väcks ska målsäganden få en skriftlig underrättelse om det av polisen. Enligt Straffplejeudvalgets undersökning i betänkandet 1458/2005 förordnas målsägandens advokat i regel mellan anmälan Lagstiftning om målsägandebiträde i de nordiska länderna och första förhöret, alternativt mellan första förhöret och åtals väckande (s. 47). I finns ett system med s k beneficierade advokater. En advokat som har tjänstgjort under ett visst antal år kan söka hos om att få titel som s k beneficerad advokat. Det är framförallt domstolarna som bedömer om den sökanden kan anses lämplig för att få den titeln. Fördelningen av uppdrag som bistandsadvokat bygger på samma system som gäller vid förord- nande av offentliga försvarare. Huvudregeln är att bistandadvokat ska förordnas i kretsen av beneficierade advokater. Alla advokater har emellertid rätt att ta uppdrag som bistandsadvokat och om målsägande vill kan hon eller han välja en annan advokat, en s k mötesberättigad advokat som bistandsadvokat. Ytterst få advokater har specialiserat sig på att bistå målsägande. Det danska har inget särskilt krav på fortbildning för advokater i allmänhet, men advokaterna ska se till att de har kompetens för de uppdrag de påtar sig. Det ges särskilda kurser för bistandsadvokater men det är inget krav att ha genomgått någon särskild utbildning för att ta uppdrag som bistandsadvokat. Bistandsadvokatens uppgifter regleras i § 741 c retsplejeloven.