sou · GVB360d12 · 2008-01-01 00:00:00 — Förväntad effekt av klimatförändring på förekomst och spridning Mycket låg risk hos människa. Okänd, men klimatkoppling möjlig (ökade flöden med markläckage med ev. påverkan på vattentäkt/dricks- och bevattningsvatten). Anaplasmos/Erlichios Anaplasmos ger sjukdom framförallt hos djur och orsakas av en rickettsiabakterie som sprids med fästingar. Sjukdomen rapporterades första gången från människa 1987 (kallades då ehrlichios). I förekommer Anaplasma phagocytophilum som sprids med fästingen Ixodes ricinus. Förmodligen är smågnagare och hjortdjur reservoarer i . Djur får ofta hög feber, trötthet och aptitlöshet men även mag-tarmstörningar (hund), upphörd mjölkproduktion (nötkreatur), och missfall (får) förekommer. Subkliniska infektioner är vanligast hos människa, men sjukdomen kan få ett allvarligt förlopp hos personer med nedsatt immunförsvar. Förekomst i Anaplasmos påvisas hos djur i och utbredningen är relaterad till förekomst av vektorn. Sjukdomen förekommer hos får (tick borne fever), nöt (betesfeber), häst, hund och katt. En undersökning 1997–98 visade att av hästar från hela hade antikroppar mot bakterien. Seroprevalenserna varierade med högre siffror i södra och och lägre i norra. Motsvarande undersökning på hundar från hela 1991–94 visade att hade antikroppar. Erlichios är ovanlig hos människa. Bilaga B 34 SOU 2007:60 120 Förväntad effekt av klimatförändring på förekomst och spridning Mycket låg risk hos människa. Medelhög risk hos djur. Risken kan öka genom en klimatinducerad ökning av fästing och/eller gnagarpopulationerna. En ökad utbredning av sjukdomen i landet är trolig p.g.a. nordlig spridning av vektorn. Babesios Babesios är en malarialiknande, fästingöverförd (framförallt av Ixodes ricinus) sjukdom, som orsakas av en protozo, Babesia divergens . I är babesios vanligt förekommande bland kor och får (Babesia motasi). Klinisk sjukdom brukar vanligen uppträda hos vuxna djur under det att kalvar sällan insjuknar, s.k. omvänd åldersresistens. Alla smittade djur blir dock kroniska smittbärare . Hundar kan insjukna i babesios (Babesia canis) men blir inte kroniska smittbärare. Fästingarna Dermacentor reticularis och den bruna hundfästingen (Rhipicephalus sanguineus) är vektorer för B. canis. hundfästing är väletablerad i upp till 50:e breddgraden. Hos människa är babesios mycket allvarlig men extremt sällsynt och drabbar i stort sett bara personer utan mjälte. Förekomst i C:a 3 000 nötkreatur drabbas i södra och och kan inom riskområdena (: landets sydöstra delar) orsaka stora problem för djurhållningen. Ingen av vektorerna som sprider B. canis hos hund är naturligt förekommande i landet. Sporadisk import av babesiasmittade hundar har förekommit. Förväntad effekt av klimatförändring på förekomst och spridning Försumbar risk hos människa. Hög risk hos djur. Kan bli relevant vid omflyttning av djur och utökad betesgång där vuxna, icke-immuna djur kommer till områden med befintlig förekomst av babesiasmitta och fästingar. Risk ökar med ökad förekomst/utbredning av fästingar. hundfästing, som även sprider andra smittämnen, kan komma att etablera sig i framöver. Badklåda/Simmarklåda/Cerkariedermatit Badklåda är en hos människa helt ofarlig och självläkande parasitorsakad åkomma. Den kan uppkomma efter bad i söt- och bräckvatten. Det är s.k. cerkarier, ett av larvstadierna hos en inälvsmask, SOU 2007:60 Bilaga B 34 121 fågelbilharzia, där sjöfåglar är huvudvärdar och vissa snäckor är mellanvärdar. Snäckorna är vanliga i många sjöar och om vattentemperaturen är optimal kan stora mängder cerkarier bildas och utsöndras i vattnet. Cerkarier kan hos människa tränga in i huden, där de dock dör relativt snabbt. Symtomen förutsätter att man tidigare utsatts för cerkarier och hunnit bli överkänslig (har sensibiliserats). Förekomst i Cerkarierna kan förekomma i söt- och bräckvatten och vissa somrar rapporteras många fall. Då sjukdomssymtomet inte är anmälningspliktigt finns inga exakta uppgifter. Förväntad effekt av klimatförändring på förekomst och spridning Låg risk hos människa. Med ökade vattentemperaturer ökar antalet cerkarier. Varmare sommardagar ger fler badande vilket ökar exponeringsrisken. Borreliainfektion/Lyme disease/Borrelios Borrelios är den vanligaste vektorburna sjukdomen hos människa i tempererade zoner på norra halvklotet och förekommer i ett bälte från via , norra , till . Den sprids av Ixodes fästingar och orsakas av en spiroketbakterie Borrelia burgdorferi s.l. Hos människa är borreliainfektion ett sjukdomskomplex, där man kan se symtom från bl.a. hud, leder, hjärta, och centrala nervsystemet. Behandlas med antibiotika. Såväl däggdjur som fåglar kan infekteras. Hundar får symtom. Reservoardjur är framförallt smågnagare och harar. Till skillnad från TBE sker ingen smittoöverföring av betydelse direkt mellan fästingar som suger blod på samma värddjur (et al. Stora däggdjur som rådjur och hästar är dead-end hosts men spelar tillsammans med andra värddjur roll för fästingförekomsten. Det mildare klimatet i har medfört en spridning av fästingar norröver i landet utmed hela och runt de stora vattendragen i norr. Förekomst i Sjukdomsförekomsten är relaterad till förekomst av vektorn, Ixodes ricinus. Troligen upp emot 10 000 humanfall i landet men mörkertalet är stort. Förväntad effekt av klimatförändring på förekomst och spridning Mycket hög risk hos människa. Klimatet begränsar utbredningen av borreliainfektion och sjukdomen kommer därför att kunna spridas ytterligare in i under detta sekel. Bilaga B 34 SOU 2007:60 122 områden där sjukdomen redan förekommer kan ett ändrat klimat påverka sjukdomsrisken på ett flertal sätt: Genom påverkan på fästingpopulationen (direkt och indirekt), genom påverkan på viktigare värddjur (t.ex. en ökande rådjurspopulation), genom påverkan på reservoardjur (ex. fler gnagare och harar), genom påverkan på interaktionen mellan fästing-värddjur-reservoardjur, genom påverkan på vegetationen där fästingen lever, samt genom påverkan på människors beteende (vistas mer utomhus) och därmed risken för att utsättas för bett från en infekterad fästing. Campylobacterinfektion Campylobacter förekommer över hela världen och är den vanligaste orsaken till bakteriell diarrésjukdom hos människa i västvärlden. Komplikationer från leder och nervsystem (förlamningar) kan förekomma. Både djur och människor kan infekteras men vanligtvis visar djuren inga symtom. Bakterien utsöndras med avföringen och sprids via förorenade livsmedel (t.ex. otillräckligt upphettad kyckling, opastöriserad mjölk) och via förorenat dricksvatten. Även mekanisk förorening via flugor kan förekomma. Ytvatten kan också vara smittförande. Utbrott av campylobacterinfektion hos människa har rapporterats efter översvämningar i bl.a. (Miettinen et al. 2001) Förekomst i Omkring 7 000 fall rapporteras hos människa i . Av dessa är smittade inom landet. Förekomsten hos svensk slaktkyckling är låg i ett internationellt perspektiv. Förväntad effekt av klimatförändring på förekomst och spridning Medelhög risk. Insjuknandet i campylobacterinfektion är ofta säsongsbundet, och en möjlig klimatkoppling kan finnas här men mer kunskap behövs. Däremot finns en känd koppling till ökade flöden samt eventuellt en koppling till ett ändrat riskbeteende , dvs., med mer utomhusvistelse, bad, grillning, användandet av mindre säkra vattentäkter vid t.ex. sommarstugor, samt ökad närkontakt med djur. Kraftiga regn kan ge utskiljning av bakterien till vattendrag från gödslad mark eller betesmark. Kan vara en risk för smittspridning vid bevattning av grönsaker och bär som sedan förtärs utan värmebehandling samt vid strandbad. SOU 2007:60 Bilaga B 34 123 Cryptosporidiuminfektion Detta är en diarrésjukdom som orsakas av en protozo, Cryptosporidium spp, som finns hos många olika djurslag över hela världen, t.ex. nötkreatur och får. Protozon måste ha en värd (djur eller människa) att föröka sig i. Det är främst unga djur, som kalvar och lamm som får symtom. Smittämnet utsöndras (i s.k. oocystform) med avföringen. Smittspridning sker via mat och förorenat dricksvatten, genom kontaktsmitta (även djur-människa), samt genom badvatten. Cryptosporidium är mycket motståndskraftig mot klorering och normal vattenklorering i ger inget tillräckligt skydd mot parasiten. Förekomst i Trots att cryptosporidiuminfektion är en vanlig orsak till dricksvattenburna utbrott i många länder verkar vara ett undantag. Omkring 100 humanfall rapporteras i varav merparten är utlandssmittade. Smittan finns i nästan alla svenska nötkreatursbesättningar, enligt en pågående (2007) studie vid SVA, men ger endast undantagsvis sjukdomsproblem. Norsk studie visar en förekomst av Cryptosporidium om hos älg och hos rådjur samt förekomst av parasiterna hos kronhjort och vildren (Hamnes et al. Det är troligt att det ser likadant ut i . Förväntad effekt av klimatförändring på förekomst och spridning Medelhög risk hos människa och djur. Kraftiga regn har lett till stora utbrott av cryptosporidiuminfektion i och då människor smittats via förorenat dricksvatten. Förändrat mänskligt beteende under varma somrar kan leda till frekventare bad i bassänger som kan vara förorenade. Ökad utomhushållning av djur kan förmodas öka exponeringen för smitta och det infektiösa stadiet (oocystan) är mycket motståndskraftig för yttre påverkan. Dirofilarios/Hjärtmask Hjärtmask orsakas av nematoden D. immitis som sprids av myggor av framförallt släktena Culex och Aedes (Cancrini et al. 2006) och ger sjukdom framförallt hos hundar vilka också är huvudvärdar. Symtom som viktförlust, andningsbesvär och med tiden högersidig hjärtsvikt kan ses. Infektionen förekommer globalt hos hund i främst tropiska och subtropiska klimatzoner men är vanlig i ett flertal stater i samt i i . Bilaga B 34 SOU 2007:60 124 områden kan en mycket stor andel av hundarna vara infekterade. Katter kan infekteras liksom undantagsvis även andra däggdjur. Dirofilarios är fortfarande mycket sällsynt hos människa men enstaka fall har upptäckts i nya områden som (2003) och (2003). Orsaken anses dels vara en ökad uppmärksamhet inom sjukvården, dels en ökning av myggvektorpopulationerna (Genchi et al. Förekomst i : Endast importerade fall hos hund. Inga fall hos människa. Förväntad effekt av klimatförändring på förekomst och spridning Mycket låg risk hos djur, försumbar hos människa. Ett varmare klimat snabbar på nematodens livscykel i myggan samt kan påverka vektorutbredningen (Medlock et al. EEE/WEE/VEE; Eastern/Western/Venezuelan Equine Encephalitis Detta är en grupp allvarliga virussjukdomar (Alpha-virus, familj viridae) som hos hästdjur och, mer sällsynt hos människa, kan ge upphov till influensaliknande symptom, hjärninflammation och död. Andra djurarter kan drabbas i vissa fall. Hästar är deadend-hosts för WEE och EEE, dvs., sprider inte smittan vidare. Vissa fågelarter som trivs i våtmarker är reservoar för smittan som sprids via mygg till häst och människa. Sötvattensträsk myggan Culiseta melanura sprider smittan mellan fåglar. Andra stickmyggssläkten (, Coquillettidia och Culex) överför sedan EEE-smittan från fågel till människa och häst. Sjukdomarna förekommer i Nord- och . Hos häst är VEE den allvarligare av de tre. Den kan även ge spridning direkt mellan hästar. Hos människa är dödligheten högst för EEE (). Neurologiska komplikationer är vanliga (). har totalt c:a 220 humanfall av EEE och 640 fall av WEE rapporterats i (CDC 2006). Ingen specifik behandling finns. Vaccin mot EEE, WEE och VEE finns endast för hästar. Förekomst i Smittämnena är aldrig påvisade i eller . Förväntad effekt av klimatförändring på förekomst och spridning Låg risk hos djur. Sjukdomen har en klimatkoppling till högre temperaturer och till förhållanden som ger ökade myggpopulationer. SOU 2007:60 Bilaga B 34 125 Fågelinfluensa Högpatogen aviär influensa orsakar allvarlig akut infektion, vanligen med dödligt förlopp hos fjäderfä. Olika fågelarter är olika mottagliga. Smitta till människa är extremt sällsynt och förekommer endast vid mycket nära kontakt med fåglar, t.ex. hos fågeluppfödare i och . spreds den högpatogena fågelinfluensan från till och där man hade svårt att kontrollera den. I , , , och drabbades förutom vilda fåglar även fjäderfäbesättningar. Förekomst i Högpatogent virus av typen H5N1 har påvisats bland vilda fåglar samt hos gräsand i en viltuppfödning i . Inga fall har påvisats hos människa i (vår 2007) Förväntad effekt av klimatförändring på förekomst och spridning Mycket låg risk hos svenska fåglar. Försumbar risk hos människa. Utbrott av influensa bland sjöfåglar kan uppvisa säsongsvariation som kan tänkas bero på näringsstatus och populationstäthet bland sjöfåglarna. Men det är oklart om det finns någon koppling till en ändring i klimatet. Översvämningar och en därav följande spridning av sjöfåglar borde enligt erfarenheterna års utbrott minska spridningen av viruset mellan fåglarna. Klimatförändringar som förorsakar större förflyttningar av fågelpopulationer och exponering mellan arter som inte kommit i kontakt med varandra kan tänkas påverka smittspridningen. Giardiainfektion Giardiainfektion är en tarminfektion orsakad av en protozo Giradia intestinalis/lamblia som förekommer världen över. Det finns sju olika genotyper A–G, varav av A och B kan infektera både människa och ett flertal däggdjur, medan övriga genotyper är värdspecifika (2004). Hos hund och katt förlöper infektion ofta symtomfritt. Giardia kan inte föröka sig utanför sin värdorganism. Giardia utsöndras via avföringen och smittan sker vanligen via förorenat vatten och ibland via livsmedel (framförallt grönsaker som bevattnats med avloppsförorenat vatten). Person till person smitta förekommer också (ex. på daghem) liksom sexuell överföring. Parasiten är mycket motståndskraftig mot klorering Bilaga B 34 SOU 2007:60 126 och normal vattenklorering i ger inget tillfredställande skydd mot parasiten. Förekomst i Omkring 1 100–1 500 humanfall rapporteras i varav är smittade inom landet. Prevalensen av värddjursspecifika subtyper av Giardia bland idisslare finns hos av individerna och av besättningarna, samt hos av hundar liksom av katter (, SVA, pers komm.). En pågående SMIstudie pekar på att risken för spridning av Giardia från djur till människa kan betraktas som liten i , genom att de flesta infekterade djur (studien omfattar bl.a. får, nöt, hund och katt) visar sig ha värdspecifika genotyper. I en norsk studie påträffades Giardia hos av älgarna och av rådjur samt även hos kronhjort och vildren (Hamnes et al. Det är troligt att det ser likadant ut i . Förväntad effekt av klimatförändring på förekomst och spridning Mycket låg risk: Den zoonotiska formen av Giardia kan ha en koppling till översvämningar och kan ge upphov till smitta hos både människa och djur. Detta torde dock vara av underordnad betydelse jämfört med de humanspecifika formerna av Giardia, vilka också kan spridas med infekterat avloppsvatten till dricksvatten. Harpest/Tularemi Tularemi är en mycket smittsam sjukdom som förekommer över hela norra halvklotet och orsakas av en bakterie, Francisella tularensis . Det är främst smågnagare och harar som drabbas och de dör oftast . De är reservoardjur men vissa teorier hävdar att mygg blir infekterade redan som larver i vatten där protozooer kan agera som reservoarer. Bakterien kan infektera över 250 olika djurarter. Vektorer i är ett flertal Aedes och Ochlerotatus arter samt bromsflugor och fästingar. Kunskap saknas ännu vad gäller sjukdomens epidemiologi. Hos människa kan smittan överföras genom inandning av damm, genom kontaminerat vatten, som laboratoriesmitta, via direktkontakt med sjuka gnagare, m.m., eller genom mygg-, broms- och fästingbett. Människor får influensaliknande symtom och beroende på smittväg uppstår sår med förstoring av de närliggande lymfknutorna eller lunginflammation. SOU 2007:60 Bilaga B 34 127 Hos djur varierar symtomen från akut blodförgiftning hos skogshare till kroniska abscesser hos fälthare. Förekomst i Sjukdomen påvisas regelbundet i hos skogs- och fälthare. har tillsammans med den högsta incidensen i världen av harpest hos människa. rapporterades fall i stort sett uteslutande från de norra delarna av centrala och utmed . Förekomstområden ligger alltid i närheten av vatten, t.ex. (vilket skulle underbygga hypotesen om vattenprotozoer som smittreservoarer). Det har alltid varit en stor variation i antalet fall mellan olika år, från inga alls till flera hundra. Tularemiutbrott hos människa har kopplats till en ökad förekomst hos gnagare (Tärnvik & 2003, CDC 2005). Förväntad effekt av klimatförändring på förekomst och spridning Låg risk hos människa. Mycket låg risk hos djur. Sjukdomen har visat koppling till översvämningar och kraftig nederbörd, vilket bl.a. beskrivits från (Briukhanov et al. Mer forskning behövs för att förklara den nuvarande geografiska utbredningen. Hepatit E Hepatit E orsakas av ett virus som liknar calicivirus och symtomen liknar Hepatit A. Dödligheten tycks generellt vara låg men är högre om det är en gravid kvinna som drabbas. Hepatit E virus utsöndras med avföringen och sprids via förorenat vatten eller förorenade livsmedel. Någon specifik behandling finns inte. Sjukdomen kan inte förebyggas genom vaccination eller med gammaglobulin. Större hepatit E utbrott har hitintills endast rapporterats från utvecklingsländer. Förekomst i Endast importerade fall. Förväntad effekt av klimatförändring på förekomst och spridning Mycket låg risk. Se Hepatit A. Leishmaniainfektion/leishmaniasis Leishmaniasis har spridit sig norröver i . Den viscerala formen (VL) är allvarligast och kan infektera både människa och hund. Sjukdomen överförs med Phlebotomus sandmyggor Bilaga B 34 SOU 2007:60 128 och orsakas av protozoer av släktet Leishmania. I är framförallt hund reservoar. Subkliniska infektioner är vanliga. Hos människa får dock sjukdomen ett galopperande förlopp ifall samtidig infektion med HIV föreligger och leder till en medelöverlevnad på endast 13 månader. Ett tusental humanfall av VL rapporteras i från . Antalet fall har ökat vilket delvis kan bero på etableringen av WHO övervakningscenter i området och på fler HIV-infekterade personer i regionen. Vektorn har upptäckts på betydligt nordligare breddgrader (södra/mellersta ) och härifrån har även rapporterats ett par inhemska humanfall (Naucke & , 2004). En förklaring till detta kan vara den intensiva forskning som förekommit i området. Känt är dock att vektorutbredningen är klart temperaturberoende och följer vissa isotermer (2006). Phlebotomus sandmyggor är inte beroende av vattensamlingar , och därmed inte av nederbörd, utan lägger sina ägg i gamla trädstammar, soptippar och vägghåligheter, m.m. Förekomst i Inhemska fall förekommer ej. Ett 10-tal importerade fall diagnostiseras hos både människa och hund. Förväntad effekt av klimatförändring på förekomst och spridning Hög risk hos människa och hund. Sandmyggevektorn skulle möjligen kunna spridas till under detta sekel. Om sjukdomen skulle etablera sig i är detta mycket allvarligt. Ytterligare forskning behövs för kompletterande riskbedömning. Leptospirainfektion/Weils sjukdom/Fältfeber Leptospirainfektion är en akut, bakteriell febersjukdom hos människa och djur, som hos människa kan övergå i gulsot, njursvikt och hög dödlighet. Gnagare är reservoar för bakterien, vilket kan vara av betydelse när de lever nära eller i områden där tamdjur och människor vistas. Andra djur som hund, nöt och svin kan också vara bärare av smittan. Människa och djur smittas främst via kontakt (hudsår, slemhinnor) med urin eller urinkontaminerat vatten från smittade djur. Leptospira kan överleva länge i vatten men också i miljön under lämpliga förhållande, t.ex. i fukt och lera. Tropiskt klimat är optimalt men leptospiros förekommer även i kallare regioner. Mindre epidemier har rapporterats när människor smittats SOU 2007:60 Bilaga B 34 129 vid bad i insjöar eller vattendrag med förorenat stillastående vatten. Utbrott av leptospiros hos människa har rapporterats efter översvämningar, ex. 1997 (Kriz 1998), 1997 och 2002 (et al. 2003a, Mezentsev et al. Hos hund sker smitta framförallt genom kontakt med gnagare, infekterad hundurin och vatten. Svenska hundar vaccineras inför utlandsresa. Förekomst i Leptospiros hos människa var i första hälft inte ovanligt, numera ses nästan inga fall alls. Det finns inga aktuella uppgifter om förekomst hos svenska gnagare. Studier gjorda i visade att av undersökta råttor var infekterade med leptospira. I och har senare studier gjorts på råttor () och andra gnagare som åkersork, husmus och skogsmus. Förväntad effekt av klimatförändring på förekomst och spridning Låg risk hos människa och djur. En klimatförändring kan gynna förekomsten av gnagare och eventuellt påverka överlevnaden av Leptospira i naturen. Fler översvämningar kan bidra till en eventuell ökad risk för leptospirosutbrott. Listeriainfektion Listeriainfektion orsakas av en bakterie, Listeria monocytogenes, som är vanligt förekommande i jord, vatten och i tarmen hos många däggdjur, inklusive människan. Hos djur kan sjukdomen ge centralnervösa symtom och missfall. Subklinisk infektion är vanlig hos människa men influensaliknande symtom med komplikationer som blodförgiftning och hjärnhinneinflammation kan förekomma. Allvarliga symtom förekommer framförallt hos personer med nedsatt immunförsvar, bl.a. gravida kvinnor. En graviditet kan sluta i missfall/dödfött barn eller i svår sjukdom hos det levande födda barnet. Människan kan smittas från infekterade djur eller via födan. Listeriabakterien kan tillväxa vid kylskåpstemperatur. Livsmedel som förvarats i kylskåp utgör alltså en risk om de äts utan tillräcklig uppvärmning. Detta gäller såväl färdiglagade köttprodukter som fisk, t.ex. kallrökt eller gravad lax. Även mjuka dessertostar, som är tillverkade av opastöriserad mjölk, kan innehålla Listeria. Bakterien kan också smitta andra livsmedel i kylskåpet. Förekomst i Ett fyrtiotal fall hos människa rapporteras i . Bilaga B 34 SOU 2007:60 130 Förväntad effekt av klimatförändring på förekomst och spridning Mycket låg risk hos människa och djur. Vid varmare klimat finns en risk för ett ökat antal fall p.g.a. risk för att det blir svårare att behålla låga temperaturer i kylförvaring och vid transport. Mjältbrand/Antrax Mjältbrand orsakas av en sporbildande bakterie, Bacillus antracis. Idisslare är mycket känsliga och akut infektion kan ge plötsliga dödsfall utan tydliga symtom, ibland syns blödningar från kroppsöppningar. När bakterien exponeras för syre utanför kroppen utvecklas sporer som är mycket resistenta för fysisk och kemisk påverkan. Mjältbrand överförs genom inandning av sporer, via smittad mat eller genom kontakt med vävnader från sjuka djur, jord, eller produkter som ull, fällar, foder som förorenats med bakterien eller med sporer. Sjukdomsbilden hos människa beror på smittväg, och varierar från bölder, lunginflammation och magtarmbesvär ofta med efterföljande blodförgiftning. Utan snabb behandling med antibiotika är dödligheten stor. Om omgivningen kontamineras kan infektiösa sporer kvarstå och fortsätta att smitta djur via vatten eller bete. Kontaminerad mark är mycket svår att sanera. I områden där smittan förekommer och smittrycket är högt är vaccination av betesdjur enda möjligheten att kontrollera smittspridning. Förekomst i Mjältbrand har inte påvisats i på djur och på människa 1965 (smitta från importerad ull). Sporer finns sannolikt i gamla antraxgravar (gravar där antraxsmittade kadaver grävts ner) I finns flertalet av dessa i Syd- och där flertalet lantbruksdjur finns eller har funnits. Vissa men inte alla antraxgravar finns markerade på kartor hos länsstyrelserna. Förväntad effekt av klimatförändring på förekomst och spridning Mycket låg risk hos djur. Försumbar risk hos människa. Risk föreligger endast ifall ras, skred eller översvämning sker i områden där det finns gamla nedgrävda antraxsmittade kadaver.