sou · GWB3108 · 2008-12-11 00:00:00 — tillgängliga prognosen är att den innehåller de förväntade långsiktiga effekterna av den förda politiken. Enligt budgetpropositionen når ekonomin ett jämviktsläge 2014 då den förda politiken bedöms ha fått fullt genomslag. I Långtids- utredningens beräkningar följer ekonomin prognosen till 2014. Därefter är ekonomin i jämvikt med fullt resursutnyttjande . De beräkningar som presenteras i denna bilaga baseras till största delen på resultat från modellsimuleringar. För att kunna presentera en sammanhållen bild av den framtida svenska ekonomin används, i likhet med tidigare långtidsutredningar, dels en flersektors allmän jämviktsmodell, dels en sparbalansmodell (FIMO) för den offent- liga sektorns inkomster och utgifter.1 Resultaten från dessa model- ler stäms av så att de är konsistenta sinsemellan. Till detta kommer ett antal yttre förutsättningar som bl.a. baseras på prognoser om demografi och råvarupriser m.m. Beräkningarna med jämviktsmodellen skapar en bild av ett jäm- viktsläge 2030 för utbudet och efterfrågan på varu- och faktor- marknaderna på en finfördelad branschnivå. Ur denna bild framgår hur ekonomins resurser fördelas mellan olika ändamål om priserna anpassas så att jämvikt råder på alla marknader, dvs. utbudet motsvarar efterfrågan för alla varor, typer av arbetskraft och kapitaltjänster. Från FIMO ges scenarier för den offentliga sektorn (staten, kommunsektorn och ålderspensionssystemet), den privata sektorn (hushåll, finansiella och icke-finansiella företag) samt utlands- sektorn. Modellen fungerar som ett bokföringssystem där konsi- stens garanteras genom att utgifter i en sektor måste vara inkoms- ter i en annan sektor. Utifrån bl.a. demografiska prognoser ger modellen utvecklingsbanor för den offentliga sektorns olika delar. Data för att beskriva den historiska utvecklingen, för att upp- skatta trender och för att kalibrera modellerna kommer i huvudsak från () samt databas . En mer utförlig beskrivning av modeller, data och beräk- ningar finns i appendix. 1FIMO är utvecklad vid och finns översiktligt beskriven på Konjunktur- institutets webbplats (). Allmän jämviktsmodellen är konstruerad inom ramen för . Enkelt uttryckt kommer den framtida tillväxten att bero på produktivitetsutvecklingen och på hur antalet arbetade timmar utvecklas. I detta kapitel beskrivs den historiska utvecklingen och en tänkbar framtida utveckling för insatsfaktorn arbete.2 Fokus i redovisningen ligger på utvecklingen av antalet arbetade timmar och de bestämningsfaktorer som styr den. Sammanfattningsvis konstateras att: Arbetsmarknadens utveckling har påverkats av en mängd faktorer. Bland annat har kvinnornas successiva inträde på den reguljära arbetsmarknaden haft stor betydelse för utvecklingen av antalet arbetade timmar. Den negativa konjunkturutvecklingen första år hade stora konsekvenser på arbetsmarknaden. Arbetskrafts- deltagandet och sysselsättningen sjönk medan arbetslösheten ökade. har en kraftig återhämtning skett men vissa effekter dröjer sig kvar, framför allt bland de yngre. I basscenariot antas att det åldersspecifika arbetsmarknads- beteendet hos svenskfödda och invandrade kvinnor och män inte kommer att förändras . Detta medför att utvecklingen på arbetsmarknaden styrs av befolkningsutveck- lingen. Arbetskraftsdeltagandet beräknas variera kring av befolkningen i arbetsför ålder och sysselsättningsgraden kring av arbetskraften. Medelarbetstiden ökar något och stabiliseras runt . Antalet arbetade timmar ökar svagt från 7 2008 till 7 2030. 2 Produktivitetsutvecklingen beskrivs i kapitel 3. Bilaga 1 till LU 2008 ningsutvecklingen att arbetsinsatsen stiger något snabbare, 2050 beräknas totalt 7 utföras i ekonomin. En grundläggande faktor för arbetskraftsutbudet är befolknings- utvecklingen och då framför allt antalet personer i arbetsför ålder. fanns det ca 6 803 000 personer i Sverige.3 Alla personer arbetar dock inte efter- som några står utanför arbetsmarknaden på grund av studier, sjuk- dom, pension eller av andra skäl. utgjorde denna grupp 1 965 000 personer eller av befolkningen . Av dem som kan och vill arbeta, och således ingår i arbetskraften, är inte alla sysselsatta utan ca 298 000 personer var arbetslösa. Bland dem finns 79 000 latent arbetssökande heltids- studerande vilka tidigare inte räknades som arbetslösa enligt den officiella statistiken.4 De i arbetskraften som inte är arbetslösa betraktas som syssel- satta. Av dessa var i medeltal ca 711 000 personer heltidsfrånva- rande en genomsnittlig arbetsvecka på grund av semester, sjukdom, föräldraledighet eller studier. Den resterande gruppen, antalet personer i arbete, var ca 3 830 000 personer eller drygt hälften av befolkningen i arbetsför ålder 2007. I denna grupp ingår ett antal personer som var frånvarande endast en del av arbetsveckan, i genomsnitt ca 805 000 personer. Eftersom dessa personer inte var frånvarande på heltid så är de i arbete enligt arbetskraftsundersök- ningen (). Deras frånvaro påverkar därmed inte antalet personer i arbete, utan endast den genomsnittliga arbetstiden. arbetades mer än 7 , eller per sysselsatt, vilket motsvarar . Antalet arbetade timmar är här hämtade från , men i basscenariot beskrivs ekonomins utveckling i enlighet med nationalräkenskaperna (NR). Det totala antalet arbetade timmar i NR överensstämmer inte helt med motsvarande redovisning i 3Beskrivningen i detta kapitel utgår från arbetskraftsundersökningen som, , mäter arbetskraftsutbudet genom att intervjua ett representativt urval av befolkningen . avsåg undersökningen åldersgruppen 16–, därför kommer en stor del av den bakåtblickande redovisningen att begränsas till denna åldersgrupp. 4Tidigare klassificerades dessa enligt arbetskraftsundersökningen () som stående utanför arbetskraften. Bilaga 1 till LU 2008 Om arbetade timmar enligt NR används i beräkningarna ovan blir resultaten totalt 7 , per sysselsatt och år eller . Figur 2.1 Befolkningen i åldern 15–2007 Tusentals personer i olika grupper och antalet arbetade timmar Arbetade timmar 7 207 338 Källa: SCB [a]. 2.1.1Arbetskraftsdeltagande, sysselsättning och arbetslöshet För att en person ska räknas till arbetskraften krävs att hon eller han kan och vill arbeta. De flesta som uppfyller dessa krav är sysselsatta medan en mindre del är arbetslösa. Arbetskraftsdelta- gandet varierar med ålder och kön, se diagram 2.1. Bilaga 1 till LU 2008 Diagram 2.1 Arbetskraftsdeltagande vid olika åldrar 2007 Anm.: Procentandel av befolkningen 15–som tillhör arbetskraften. Källa: SCB [a]. Från ca ingår de flesta i arbetskraften, både kvinnor och män. Fram till omkring är arbetskraftdeltagandet oför- ändrat högt, och därefter lämnar allt fler arbetskraften. Efter sjunker arbetskraftsdeltagandet snabbt. I en internationell jämförelse är det svenska arbetskraftsdeltagandet högt, framför allt för kvinnor och för personer . Även om arbetskrafts- deltagandet faller kraftigt , var 2007 av männen och av kvinnorna kvar i arbetskraften . Kvinnorna ökade sitt arbetskraftsdeltagande starkt men deltagandet är fortfarande lägre än männens, se diagram 2.2. Bilaga 1 till LU 2008 Diagram 2.2 Arbetskraftsdeltagande för kvinnor och män 1980–2007 Anm.: Avser åldrarna 16–och en äldre definition av arbetskraftsdeltagande där latent arbetssökande heltidsstuderande inte ingår. Källa: SCB [a]. ökade arbetskraftsdeltagandet i . När det var som högst 1990 var av alla kvinnor och av alla män mellan aktiva på arbets- marknaden, se diagram 2.2. Utbyggnaden av barnomsorgen och föräldraförsäkringen gav, i kombination med en stark efterfrågan på arbetskraft, kvinnor möjlighet att arbeta även under de år då deras barn är små. Skillnaden mellan mäns och kvinnors arbetskraftsutbud minskade från nästan 15 procent- enheter 1980 till 1987. har kvinnor- nas arbetskraftsdeltagande utvecklats på ungefär samma sätt som männens, och skillnaden mellan könen har därför varit i stort sett oförändrad. sjönk arbetskraftsdeltagandet snabbt för båda könen till följd av den kraftiga lågkonjunkturen. Ned- gången kom först och har varit störst för yngre personer, se Bilaga 1 till LU 2008 har läget på arbetsmarknaden åter förbättrats och antalet sysselsatta har ökat. Trots detta når inte arbetskraftdeltagandet upp nivåer för de tre yngre åldersgrupperna. Framför allt för personer i åldrarna 20–är nedgången kraftig jämfört med tidigare nivåer. Den här gruppen hade tidigare ett betydligt högre arbetskraftdeltagande än de som är , men är det tvärtom. Den äldsta gruppen, 55–, har ökat sitt arbetsutbud, från som lägst 1994 till i mitten av 2000- talet. Inom den äldre gruppen har utbudet bland de allra äldsta, 60–, ökat mest. Diagram 2.3 Arbetskraftsdeltagande –2007 20–24 år 25–54 år 55–64 år 16–(höger axel) Anm.: Latent arbetssökande heltidsstudenter ingår inte. Källa: SCB [a]. Bilaga 1 till LU 2008 Ett antal av de personer som vill och kan arbeta, dvs. uppfyller kriterierna för att tillhöra arbetskraften, är inte sysselsatta på grund av att de saknar arbete. Även arbetslösheten har varierat relativt kraftigt och den skiljer sig åt mellan olika åldrar och kön. Generellt är arbetslösheten högre bland personer som har invandrat till än bland personer som är födda här. Skillnaderna är också stora mellan olika regioner. har arbetslösheten bland kvinnor varit något lägre än bland männen, se diagram 2.4. Detta gap har dock slutits . Diagram 2.4 Arbetslöshet för kvinnor och män 1980–2007 Anm.: Avser åldrarna 16–och en äldre definition av arbetslöshet där latent arbetssökande heltids- studerande inte ingår. Källa: SCB [a]. Arbetslösheten steg kraftigt till följd av lågkonjunkturen . Detta drabbade yngre i betydligt större utsträckning Bilaga 1 till LU 2008 än övriga, se diagram 2.5. Bland de yngsta har arbetslösheten dess- utom bitit sig fast och ligger fortfarande på en mycket hög nivå. Diagram 2.5 Arbetslöshet i olika åldersgrupper 1980–2007 16–19 år 20–24 år 25–54 år 55–64 år Anm.: Avser en äldre definition av arbetslöshet där latent arbetssökande heltidsstuderande inte ingår. Källa: SCB [a]. De i arbetskraften som inte är arbetslösa definieras som sysselsatta. När sysselsättningsgraden beräknas relateras antalet sysselsatta till befolkningen i stället för till arbetskraften. Sysselsättningsgradens utveckling följer därför i stor utsträckning arbetskraftsdeltagandet. Skillnaden i sysselsättning mellan kvinnor och män minskade också tydligt , se diagram 2.6. Mönstret sammanfaller i hög grad med arbetskraftsdeltagandets utveckling (diagram 2.2). föll sysselsättningen kraftigt för både kvinnor och män. Fallet var dock kraftigare för männen som i högre grad än kvinnor drabbades av arbetslöshet. var kvinnornas syssel- sättning på samma nivå som männens. Bilaga 1 till LU 2008 återhämtningen har dock skillnaden mellan kvinnor och män i viss utsträckning återkommit. Diagram 2.6 Sysselsättning för kvinnor och män 1980–2007 Anm.: Avser åldrarna 16–. Källa: SCB [a]. Ur ett sysselsättningsperspektiv var det, liksom i fallet med arbets- kraftsdeltagande och arbetslöshet, framför allt de yngre som drab- bades av 1990-talets ogynnsamma arbetsmarknadsutveckling, se diagram 2.7. Sysselsättningsgraden bland de yngsta (16–) varierade på en nivå kring, eller strax under, . har den i stället pendlat mellan . Bilaga 1 till LU 2008 Diagram 2.7 Sysselsättning per åldersgrupp 1980–2007 16–19 år 20–24 år 25–54 år 55–64 år Källa: SCB [a]. I genomsnitt var, enligt arbetskraftsundersökningen, ca 711 000 personer eller av de sysselsatta i åldrarna 15–frånvarande från sitt arbete på heltid under en godtyckligt vald vecka 2007. Resterande del av de sysselsatta som arbetade åtmin- stone under mätveckan kallas i arbetskraftundersök- ningen för personer i arbete. En relativt stor del av dem som var i arbete, ca 805 000 personer, var frånvarande från sitt arbete under en del av veckan Bilaga 1 till LU 2008 Arbetskraften Frånvaro och medelarbetstid 2007 Frånvarande del av veckan Anm.: Avser åldersgruppen 15–. Källa: SCB [a]. Frånvaron påverkar medelarbetstiden, dvs. den genomsnittliga tid som en person arbetar . Medelarbetstiden kan antingen definieras som den vanligen arbetade tiden, dvs. i det närmaste den tid som en person åtagit sig att arbeta, eller som den faktiskt arbetade tiden. Det är den vanligen arbetade tiden justerad för olika typer av frånvaro och övertidsarbete. Genom att multiplicera den faktiskt arbetade tiden med antalet personer i arbete erhålls antalet arbetade timmar i ekonomin. Ytterligare ett medelarbetstidsbegrepp får man om antalet arbetade timmar relateras till samtliga sysselsatta. Det talet blir mindre än det förra eftersom de frånvarande inte bidrar med några arbets- timmar, se tabell 2.1. I arbetskraftsundersökningen påverkar antalet heltidsfrånvarande skillnaden mellan antalet sysselsatta personer och antalet personer i arbete, medan de deltidsfrånvarande betrak- tas både som sysselsatta och i arbete. Den frånvaro som uppkom- mer till följd av heltidsfrånvaron påverkar endast antalet arbetade timmar per sysselsatt, medan de deltidsfrånvarandes frånvaro påverkar den faktiska medelarbetstiden för dem som är i arbete. Medelarbetstiden påverkas av ett antal faktorer . För det första finns det stora skillnader i arbetstidens längd mellan kvinnor och män, samt mellan olika åldersgrupper, se diagram 2.8. Kvinnor har generellt en kortare arbetstid än män och de yngre och de äldre arbetar än personer i arbets- kraftens kärnåldrar, 25 till . Kvinnor uppvisar, till skillnad från män, en tydlig nedgång i genomsnittlig arbetstid under den ålder då de vanligen har små barn. Ålders- och könsmönster som dessa gör att sammansättningsförändringar i arbetskraften kommer att påverka medelarbetstiden. Bilaga 1 till LU 2008 Diagram 2.8 Genomsnittlig arbetstid per sysselsatt 2007 vid olika åldrar Källa: SCB [a]. Medelarbetstiden är inte heller över tiden för de olika åldersgrupperna. Den genomsnittliga arbetstiden tenderar att minska när produktivitetstillväxten möjliggör en ökad realinkomst. På så sätt har en del av produktionsökningen tagits ut i en kortare arbetsvecka, längre semester och ökade möjligheter till frånvaro på grund av studier, föräldraledighet, sjuk- dom etc. Detta pågick fram till och kan till viss del förklaras av en stark sysselsättningsökning för kvinnor med en genomsnittligt kortare arbetstid. Avtalade och lagstiftade arbetstidsförkortningar påverkade också medelarbetstiden negativt. Nedgången i medelarbetstid bröts dock omkring 1980 och där- efter har arbetstiden ökat något, se diagram 2.9. I genomsnitt ökade årsarbetstiden per sysselsatt med . Variationerna mellan åren har dock varit stora. till början ökade först medelarbets- tiden för att sedan falla snabbt. Bilaga 1 till LU 2008 berodde på 1990-talskrisen som medförde att frånvaron från arbetet minskade kraftigt och att antalet deltidsarbetande minskade något. Det fick till följd att medelarbetstiden steg kraftigt. tycks utvecklingen ha återgått till den trend som rådde . Diagram 2.9 Antalet arbetade timmar per sysselsatt 1980–2007 Anm.: Arbetade timmar enligt nationalräkenskaperna/sysselsatta enlig arbetskraftsundersökningen. Källa: SCB [a] och SCB [b]. Det finns flera förklaringar till att antalet arbetade timmar per sysselsatt har ökat . En orsak är att andelen sysselsatta har minskat bland personer , vilka normalt har en kortare arbetstid än genomsnittet. En annan förklaring är variationer i antalet sysselsatta som av olika skäl är frånvarande från sin arbetsplats. Andelen frånvarande uppvisar ett cykliskt mönster. Den ökade snabbt när medelarbetstiden föll, och i något lägre takt då medelarbetstiden stabiliserades, se diagram 2.10. Bilaga 1 till LU 2008 en toppnivå 1990, när arbetslösheten bara var . Den kraftiga försämringen av arbetsmarknadsläget som följde fick frånvaron att åter sjunka till en ny bottennivå 1997. därefter ökade antalet sjukskrivna kraftigt vilket innebar att ande- len frånvarande åter ökade . Därefter har frånvaron åter minskat. –2007 minskade frånvaron med i genomsnitt . Diagram 2.10 Andelen av de sysselsatta som är frånvarande hela mätveckan 1980–2007 Källa: SCB [a]. De komponenter som analyserats påverkar på olika sätt hur mycket arbete som sammantaget utförs . Ur ett produktionsfaktorperspektiv är det antalet arbetade timmar i ekonomin som påverkar tillväxten. har insatsen av denna produktionsfaktor varierat kraftigt, men sett över hela perioden har arbetsinsatsen ökat, se diagram 2.11. Bilaga 1 till LU 2008 Diagram 2.11 Antalet arbetade timmar 1980–2008 Arbetade timmar (vänster axel) Timmar per person i arbetsför ålder (höger axel) Timmar per person i befolkningen (höger axel) Anm.: Arbetsför ålder definieras här som 16–. Källa: SCB [b] och SCB [2008b]. Om arbetsinsatsen relateras till befolkningen i arbetsför ålder fås en bild av hur väl det potentiella arbetsutbudet utnyttjas. tycks arbetsmarknadens funktionssätt ha förbättrats ur detta perspektiv. Lågkonjunkturen bröt dock denna utveckling och antalet arbetade timmar per person i arbetsför ålder ligger strax jämfört med nästan 1 1989 och 1990. Antalet timmar relate- rat till totalbefolkningens storlek ger ungefär samma mönster, men utvecklingen ser mindre dramatisk ut. Antalet arbetade timmar per person i befolkningen varierar kring en långsiktigt stabil nivå på . Bilaga 1 till LU 2008 Arbetsmarknadens utveckling har, som framgår av föregående avsnitt, påverkats av en mängd faktorer. Befolkningsutvecklingen har varit betydelsefull, men det är framför allt kvinnornas succes- siva inträde på den reguljära arbetsmarknaden samt effekterna av 1990-talskrisen som har gjort beständiga avtryck. När vi nu vänder blicken framåt är dessa två faktorer mindre relevanta. Kraftiga låg- konjunkturer som den som drabbade kommer sannolikt att inträffa igen. På lång sikt är det dock näst- intill omöjligt att på ett meningsfullt sätt försöka förutsäga sådana händelser. Därför antas i stället att arbetsmarknaden, liksom resten av ekonomin, befinner sig i en permanent jämvikt där inga konjunktursvängningar förekommer.5 skillnader mellan kvinnors och mäns arbetsmarknadsbeteende tycks nu ha avstannat. De skillnader som finns kvar antas i beräkningarna komma att bestå . Den framtida utvecklingen av antalet arbetade timmar kommer därför att styras av befolkningens tillväxt och sammansättning. Jämfört med /04 innebär detta att grundantagandet om oförändrat beteende nu tillämpas mer strikt. I /04 antogs att den genomsnittliga arbetstiden bland de sysselsatta skulle minska trendmässigt i fram- tiden och att skillnaderna i sysselsättning mellan utrikes födda och svenskfödda skulle minska. Att dessa antaganden inte görs i beror inte i första hand på att en minskad medelarbetstid eller en förbättrad integration bedöms som osannolik utan på en ambition att skapa ett basscenario som är så fritt från beteendeförändringar som möjligt. På detta sätt erhålls en förhållandevis enkel och transparent framskrivning. har medelarbetstiden ökat, vilket ytter- ligare talar mot ett antagande om minskad medelarbetstid i fram- tiden. En förbättrad integration av invandrare på arbetsmarknaden skulle av flera skäl vara en mycket önskvärd utveckling. Ett antal skäl talar dock emot en sådan utveckling. Den del av befolkningen som inte är född i består i stor utsträckning av arbetskraftsinvandrare som är väl integrerade på den svenska arbetsmarknaden. Invandringen har förändrat karaktär och en stor andel av de nytillkomna är flyktingar och anhöriga till 5 Detta resonemang utvecklas ytterligare i kapitel 6. Bilaga 1 till LU 2008 Dessa grupper har haft betydligt svårare att ta sig in på arbetsmarknaden. De flesta kommer dessutom från länder utanför vilket ytterligare försvårar inträdet på den svenska arbetsmarknaden. Sammantaget är det därför inte självklart att integrationen av utlandsfödda kommer att förbättras . Antalet personer i arbetsför ålder har en avgörande betydelse för utvecklingen av antalet sysselsatta och antalet arbetade timmar. Denna faktor utgör en förhållandevis trögrörlig restriktion för det potentiella arbetsutbudet. befolkning uppgår till 9,2 miljoner personer. Enligt befolkningsprognos6 kommer befolkningen 2030 att ha växt till 10,1 miljoner personer. Till 2050 förväntas befolkningen växa med ytterligare 300 000 personer till 10,4 miljoner. Huvuddelen av befolkningsökningen består av personer som inte är i arbetsför ålder, men efter 2035 förväntas antalet i arbetsför ålder åter öka, se diagram 2.12. 6 SCB [2008b]. Bilaga 1 till LU 2008 Diagram 2.12 Förändring av befolkning till 2050 Förändring jämfört med , tusental personer 0–19 år 20–64 år Källa: SCB [2008b]. Invandringen står för huvuddelen av befolkningstillväxten och den har avgörande betydelse för tillväxten av befolkningen i arbetsför ålder. Utan invandring skulle antalet personer i åldersgruppen 20–minska, se diagram 2.13. Den största delen av invandrarna är personer som är födda utanför EU. Denna grupp har en betydligt lägre sysselsättningsgrad än genomsnittet. Den ökning som förutses i åldersgruppen 20–resulterar därför, om integrationen av invandrare på arbetsmarknaden inte förbättras, endast i en svag ökning av antalet sysselsatta. Bilaga 1 till LU 2008 Diagram 2.13 Befolkningen i åldrarna 20–64 år Förändring jämfört med , tusental personer Källa: SCB [2008b]. 2.2.2Sysselsättning och arbetade timmar Den långsiktiga framskrivningen av utvecklingen på arbetsmarkna- den utgår från den prognos för svensk ekonomi som redovisas i budgetpropositionen för 2009.7 Sysselsättningsutveck- lingen efter 2011 bygger huvudsakligen på den förväntade befolk- ningsutvecklingen. I beräkningen antas svenskfödda och utrikes födda kvinnor och män inom olika åldersgrupper arbeta i samma utsträckning som . Den genomsnittliga arbetstiden, andelen sysselsatta och arbetslösa m.m. hålls alltså inom grupper definierade efter kön, ålder och födelseland. En sådan rent demo- grafistyrd beräkning representerar ett oförändrat arbetsmarknads- beteende vilket inte nödvändigtvis är den mest sannolika utveck- lingen. Alternativa antaganden avseende arbetskraftsdeltagande, medelarbetstid och pensionsålder skulle mycket väl kunna ge en tänkbar bild av den framtida utvecklingen. 7 Regeringens proposition 2008/09:1. Bilaga 1 till LU 2008 scenariot är alltså inte en prognos utan resultatet av ett antal för- hållandevis enkla och transparenta antaganden. Fram antas även att en viss anpassning till följd av de utbudsstimulerande åtgärder som regeringen genomför fortfarande pågår.8 I diagram 2.14 redovisas hur arbetskraftsdelta- gande, sysselsättning och arbetslöshet utvecklas givet de antagan- den som gjorts. Diagram 2.14 Arbetskraftsdeltagande, sysselsättning och arbetslöshet 1980–2050 Arbetskraftsdeltagande (vänster axel) Sysselsättning (vänster axel) Arbetslöshet inkl. åtgärder (höger axel) Anm.: Avser åldrarna 16–definitioner av arbetslöshet och arbetskraftsdeltagande där latent arbetssökande heltidsstuderande inte ingår. Källa: SCB [a], Regeringens proposition 2008/09:1 och egna beräkningar. stiger arbetskraftsdeltagandet något och stabili- seras på lång sikt kring . Sysselsättningen följer ett liknande mönster men på en lägre nivå, . 8 Se Regeringens proposition 2008/09:1 för en närmare beskrivning. Bilaga 1 till LU 2008 siktiga arbetslöshetsnivån blir i beräkningarna . Medelarbetstiden stiger något och stabiliseras sedan på ungefär (diagram 2.15). Den totala arbets- insatsen i ekonomin mätt som antalet arbetade timmar är förhål- landevis stabil . Därefter ger befolk- ningsutvecklingen ett tillskott av personer i arbetsför ålder vilket resulterar i en ökning av antalet arbetade timmar. Diagram 2.15 Antalet arbetade timmar och medelarbetstid 1980–2050 Arbetade timmar (vänster axel) Medelarbetstid (höger axel) Anm.: Medelarbetstiden definieras som antalet timmar per sysselsatt och år. Källa: SCB [a], SCB [b], Regeringens proposition 2008/09:1 och egna beräkningar.