sou · GVB398 · 2008-01-01 00:00:00 — att umgås med samma kollegor och ha samma arbetsuppgifter och i statistiken räknas som mobil. Det är närmast ett axiom att mobilitet, och då framför allt genom att en person fysiskt flyttar till en annan ort, är bra. Bakom detta antagande finns inte alltid någon djupare analys. När frågan väl analyseras framställs den akademiska rörligheten som positiv därför att man genom att byta lärosäte och invand miljö öppnar upp för nya influenser och undviker de negativa effekter som skol- bildningar och invanda mönster kan leda till. Att personer flyttar på sig ökar därmed mångfalden och ses som ett verktyg för att för- hindra inåtvändhet och intellektuell isolering. är det få verksamheter, om någon, i vårt samhälle som är så präglade av utbyte och rörlighet som akademisk utbildning och forskning. Den intellektuella rörligheten och utbytet av idéer och kunskap är mycket stor och också grundläggande för den verk- samhet som bedrivs vid universitet och högskolor i såväl som i andra länder. Akademiska lärare och forskare har ofta stora kontaktnät, nationellt såväl som internationellt. Inte sällan har en lärare och forskare betydligt bättre kontroll över och kontakt med kolleger vid andra lärosäten som sysslar med samma typ av forsk- ning och frågeställningar än med kollegorna i korridoren eller fors- kargruppen i rummet bredvid. uppfattas rörligheten inom den svenska akademin som låg. Det finns få internationella undersökningar inom området, men de som finns indikerar att må ha en låg mobilitet men att den inte är sämre än i många andra jämförbara länder. Även om man jämför med , som ofta lyfts fram som ett föredöme, är rörligheten i stort på samma nivå när det gäller professorer.TPF47FPT En stor andel av den undervisande och forskande personalen vid landets tio största universitet och högskolor var, enligt SCB, anställda vid det lärosäte där de avlade sin doktorsexamen. Bland den undervisande och forskande personalen vid de tio största lärosätena arbetade där de doktorerade. För kvinnorna var siffran något högre, . Lektorerna var den tjänstekate- gori som i störst utsträckning, , arbetade vid det lärosäte där de hade avlagt sin doktorsexamen.TPF48FPT Samma resultat kom en utredning från fram till.TPF49FPT Hög- 47TP PT (2002): Befordringsreformen 1999: Hur har det gått?, Delrapport , Rapport 2002:2 R, s. 49. 48TP PT SCB (2003): Universitet och högskolor, Personal vid universitet och högskolor 2003, UF 23 . 49TP PT (2000): Jämförelse av statistik över rörlighet, PM . skollärarutredningen gjorde en liknande studie, som beskrev rör- ligheten genom att mäta andelen lärare som disputerat vid det egna lärosätet.TPF50FPT Resultatet var även då ungefär det samma. Denna typ av rörlighet tycks därmed ha varit relativt stabil under åtminstone det . Det bör påpekas att rörligheten bland högskolans personal är beroende av vilket mått som används. studerade i årsrapporten rörligheten bland högskolans personal genom en matchning av personalregistret för mot registren för perioden –1999. Ett resultat av den studien var att av lektorerna varit anställda vid ett annat lärosäte. En liknande undersökning genomfördes av arbetsgruppen som utvärderade befordringsreformen i början av år 2000.TPF51FPT Genom en enkät tillfrågades ett urval lärare vid samhällsvetenskapliga institu- tioner om de varit anställda vid något annat lärosäte än det nuva- rande. Av de som svarade angav av professorerna, av lektorerna och av adjunkterna att de varit anställda vid ytterligare minst ett lärosäte. Svarsfrekvensen var låg vilket gör resultatet osäkert. Utredningens slutsats var dock att rörligheten vid samhällsvetenskapliga institutioner får anses ganska betydande. Fysisk mobilitet har traditionellt sett framhållits som viktigt och grundläggande för att upprätthålla kvalitet och vitalitet inom forskningen. I en globaliserad och digitaliserad värld med ett öppet informationsflöde är möjligen den fysiska mobiliteten inte längre lika central. Det finns även många problem sammankopplade med längre utlandsvistelser för framför allt yngre forskare med familj, vilka utgör en betydande grupp. Det finns studier som visar att sär- skilt kvinnor missgynnas av meriteringskrav på längre utlandsvis- telser.TPF52FPT Detta diskuteras vidare i avsnittet 5.3.2. 50TP PT SOU 1996:166 Lärare för högskola i utveckling. 51TP PT (2002): Befordringsreformen 1999: Hur har det gått?, Delrapport , Rapport 2002:2 R, s. 49. 52TP PT , (2003): Effekter av postdoktoral utlandsvistelse, 2003:29. 5 En sammanhållen karriärväg förslag: För att förbättra forsknings- anknytningen och möjliggöra för adjunkter att kompetensut- veckla sig genom forskarutbildning bör behörighetskravet för att anställas som adjunkt vara examen på avancerad nivå eller motsvarande. En ny tvåårig anställning kallad postdoktor införs i högskoleförordningen som ett första karriärsteg efter doktors- examen. Försöksverksamheten med biträdande lektor perma- nentas och lärarkategorin forskarassistent utgår. Därmed skapas en tydlig övergång från tidsbegränsad meriteringsanställning till tillsvidareanställning som lärare och forskare, s.k. tenure. Den postdoktorala perioden bör noga följas upp ur jämställdhets- synpunkt av både lärosäten och regering. Lärarkategorin biträdande professor införs för att erbjuda en progressiv och sammanhållen karriärgång för väl meriterade lärare och forskare. För att uppnå ökad flexibilitet och kvalitet bör universitet och högskolor ges rätt att reglera de kategorier av lärare, utöver professor, som de själva önskar i den lokala anställningsord- ningen. Förenade anställningar enligt 4 kap. 2 § HF ska, efter medgivande av sjukvårdshuvudman, kunna inrättas även för andra lärare än professor eller lektor. En biträdande lektor bör normalt prövas för befordran och anställning som biträdande professor. Tillsvidareanställda lärare ges rätt till befordran efter kompetens. Andra vetenskapligt kompetenta personer än lärare med tillsvidareanställning ges rätt att prövas för befordran till anställning som biträdande profes- sor eller professor. Möjligheten att som icke-disputerad adjunkt bli befordrad till lektor utifrån särskild skicklighet utgår. Regeringen har under försökt att på olika sätt skapa förutsättningar för en sammanhållen karriärväg för lärare och forskare vid landets lärosäten. Regeringens ambition och mål har, inte minst sedan lärarreformen , varit att arbetsuppgif- terna för universitetens och högskolornas lärare på alla nivåer ska innehålla både forskning och utbildning. En viktig del i arbetet med att åstadkomma en sammanhållen karriärväg för högskolans lärare var införandet av den s.k. befordringsreformen . Regeringen fortsatte att arbeta efter dessa målsättningar genom införandet av lärarkategorin biträdande lektor . I konstaterar dock regeringen att trots en politisk ambition, såväl som en vilja från lärosätena, att skapa ett sammanhållet karriär- och meriteringssystem har utveck- lingen i vissa delar gått i den motsatta riktningen . Ett problem som specifikt pekas ut, i direktivet såväl som i åtskilliga rapporter och dokument, är perioden mellan dok- torsexamen och den första tillsvidareanställningen vid ett lärosäte, det som i internationella sammanhang brukar benämnas över- gången till tenure. Utredningens förslag har som mål, vilket tidigare beskrivits i kapitel 1 Utredningens uppdrag, arbete och utgångspunkter, att lan- dets lärosäten ska kunna säkerställa en långsiktigt hög verksam- hetskvalitet. För att detta ska kunna uppnås krävs ett tydligt och transparent system för rekrytering, karriär och befordran som är så utformat att det har förmåga att attrahera unga såväl kvinnor som män till en karriär som lärare och forskare i högsko- lan. En sådan ordning kräver att arbetsgivaren på ett helt annat sätt än utvecklar sitt strategiska arbetsgivaransvar. Den Europeiska stadgan för forskare och Riktlinjer för rekrytering av forskare (2005/251/EG, hädanefter Stadgan och Riktlinjerna) ger stöd för en sådan utveckling. Där sägs bl.a. att nya instrument för forskares karriärutveckling bör införas och användas för att för- bättra karriärmöjligheterna för forskare i och att medlems- staterna bör se till att forskare ingår i hållbara system för karriärut- veckling i alla skeden av karriären (preambeln punkterna 6 och 9). Själva stadgan lyfter därefter frågor om osäkra anställningskon- trakt, vikten av att utarbeta strategier för karriärutveckling för forskare i alla skeden av karriären, inbegripet visstidsanställda fors- kare, liksom tillgång till karriärrådgivning. Här understryks även att det ska finnas system för utvärdering och att resultaten av sådana bedömningar ska beaktas för den vidare karriärutvecklingen. I detta kapitel presenteras utredningens förslag till en samman- hållen karriär- och befordringsväg. Förslaget berör hela spannet från doktorsexamen till anställning som professor. Som utvecklas i avsnitt 5.5 föreslår utredningen en långtgående frihet för lärosätena att utforma sina egna lärarkategorier. Att högskoleförordningens reglering fortsatt erbjuder en fullödig befattningsstruktur bedömer utredningen emellertid som angeläget, inte minst under en eventu- ell övergång till självständigare lärosäten med mer individuellt utformade anställningsordningar. Omotiverade variationer i befatt- ningsstrukturen är vidare inget självändamål. Även i det perspekti- vet är en gemensam reglering av befattningsstrukturen önskvärd som denna erbjuder goda möjligheter till självbestäm- mande. Kapitlet börjar med ett avsnitt som närmare presenterar och problematiserar kring dagens system. Åtskilliga av förslagen i detta kapitel vidareutvecklas i senare kapitel. Uppdraget att presentera en sammanhållen karriärväg från doktorsexamen till professor leder av naturliga skäl till en beskriv- ning som fokuserar arbetstagarens väg genom befattningsstruktu- ren och kan därmed förefalla ensidigt spegla ett individuellt arbetstagarperspektiv. Ur ett arbetsgivarperspektiv lämnar den föreslagna befattningsstrukturen emellertid ett avsevärt utrymme för olika rekryteringsstrategier – bl.a. i ett växelspel mellan hög- skoleförordningens och LAS regler. Detta utvecklas i kapitel 8 Lärare och forskare – en strategisk resurs. Högre utbildning och forskning spelar som tidigare beskrivits i kapitel 1 Utredningens uppdrag, arbete och utgångspunkter en nyck- elroll i dagens samhällsutveckling och är därmed av avgörande betydelse för hela samhället. behöver en välutbildad arbets- kraft för att klara den internationella konkurrensen och skapa eko- nomisk tillväxt och ökad välfärd. Akademisk utbildning har ett stort värde för studenternas personliga utveckling, samhällsenga- gemang och förmåga att utveckla ett självständigt och kritiskt tän- kande. Forskningen är på samma sätt avgörande för landets väl- stånd och framtida samhällsutveckling. För att våra lärosäten ska kunna förmedla och bedriva högkva- litativ utbildning och forskning krävs att deras lärare och forskare erbjuds goda förutsättningar. Lärosätena måste klara av att rekry- tera och behålla bra lärare och forskare, såväl som att ge dem goda utvecklingsmöjligheter. I utredningens direktiv konstateras dock att det finns en rad problem och svårigheter med att uppnå trygga och tydliga villkor för medarbetarna liksom ett fungerande system för rekrytering, karriär och befordran. En viktig målsättning är att mäns och kvinnors möjligheter till karriär inom högskolan ska vara jämställda. Hälften av de anställda inom universiteten och högskolorna är kvinnor men andelen minskar ju högre upp i hierarkin man kommer. Bland den forskande och undervisande personalen är andelen kvinnor , men bland professorerna utgör kvinnorna . konstaterar att män har dubbelt så stor chans som kvinnor att bli professorer efter disputation.TPF1FPT Detta är givetvis oacceptabelt och visar på grundläggande och strukturella brister i karriärsystemet trots den formaliserade anställningsprocessen, som brukar anses gynna underrepresenterade grupper. Att kvinnor bereds plats också på de högsta befattningarna är ytterst en fråga om kvalitet i verksamheten. Vidare, ungefär en tredjedel av den samlade personalstyrkan vid våra lärosäten utgörs av visstidsanställda.TPF2FPT Andelen är betydligt högre än för den övriga arbetsmarknaden där den var 17 pro- cent.TPF3FPT Detta gäller även när doktoranderna räknas bort. Inom många ämnesområden finns det en tradition med upprepade viss- tidsanställningar under åtskilliga år. I och med ändringarna i LAS måste lärosätena bryta med denna praktik. övergår en allmän visstidsanställning automatiskt i en tillsvidareanställning (se bilaga 3 Förändringar i lagen om anställningsskydd). 5.1.1Dagens karriärsystem och befattningsstruktur Figur 5.1 representerar en översiktsbild av dagens befattnings- struktur och visar på några av de brister som finns i karriär- systemet. Som alla översiktsbilder är detta en förenkling av en ytterst komplex verklighet och figuren ska därför inte övertolkas. 1TP PT (2006): Forskarutbildning och forskarkarriär – betydelse av kön och socialt ursprung, Rapport 2006:2 R. 2TP PT Denna uppgift finns i regeringens direktiv (dir. 2006:48) till utredningen, se bilaga 1 3TP PT SCB (2006): Statistisk för 2006, tabell 334. Det finns åtskilliga företeelser som utelämnats. Figuren illustrerar dagens befattningsstruktur och några av dess tillkortakommanden. Figur 5.1 Dagens befattningsstruktur Forskare () 5 587* Den gröna färgen i figuren markerar tillsvidareanställning för den aktuella gruppen, medan rosa färg representerar den otryggare tids- begränsade anställningen. Procentsatserna för doktoranderna visar på ett ungefär vart dessa tar vägen efter disputation. I och med de nya LAS-reglerna kommer fler anställningar under den postdoktor- ala perioden, såväl som för personerna i den s.k. LAS-forskar- gruppen, att övergå till fasta anställningar, därav färgskiftningen från rosa till grönt. De gröna pilarna visar på rätten att prövas för befordran. Den blå rutan symboliserar omgivande arbetsmarknader. De engelska titlarna representerar en generali- serad internationell jämförelseskala. Siffrorna gäller för och avser (utom doktorander) heltidspersoner.TPF4FPT Siffrorna som avser den omedelbara postdokto- rala perioden är utredningens uppskattningar. 4TP PT , Rapport 2007:33 R. av alla de personer som har en doktors- utbildning i vårt land återfinns vid våra universitet och högskolor.TPF5FPT Av vår undersökning om den postdoktorala perioden (se avsnitt 4.3 samt bilaga 6 Den postdoktorala perioden för doktorsexaminerade /99) framgår att åtminstone en tredjedel av de dispu- terade har fått anställning vid något lärosäte. Denna siffra var relativt stabil under de redovisade fem åren. Diskrepansen mellan och en tredjedel beror troligen på att en större andel av de disputerade tidigare gick över till en anställning vid universiteten och högskolorna. Orsaken till detta är troligen i sin tur den kraftiga ökningen av forskarutbildningen . En annan orsak till diskrepansen är de disputerade personer som försvann i vår studie och hur man väljer att bokföra dem. En del av dessa är troligen på en postdoktoral vistelse utomlands och kan därmed ses som en del av det akademiska systemet. Andra är utländska studenter på forskarnivå som efter examen återvänt till hemlandet. Majoriteten av dem som genomgått en forskarutbildning har dock en anställning utanför akademin. Dagens situation för de nyexaminerade doktorerna är otillfreds- ställande. Det postdoktorala molnet i Figur 5.1 symboliserar avsaknaden av ett tydligt karriärsteg direkt efter doktorsexamen. Det är helt enkelt oklart hur vägen framåt ser ut. Ingången till fortsatt karriär är påtagligt otydlig, men kan vara ett postdoktoralt stipendium eller en tidsbegränsad anställning i något forsknings- projekt. Även för de personer som fått en sådan ingång är osäker- heten stor. Det finns svårigheter också för dessa personer att kunna avgöra var de befinner sig i karriären och hur de lämpligen kan ta sig vidare. De egentliga meriteringsanställningarna forskarassistent och biträdande lektor används i ringa omfattning. Antalet forskarassi- stenter har legat så gott som det senaste dryga decenniet. Anställningsformen biträdande lektor har endast långsamt tagits i bruk och antalet anställda i denna kategorin uppgick så sent som till totalt 110 personer. har examine- ringen från forskarutbildningen mer än fördubblats. 5TP PT (2003): Redovisning av uppdrag till att utreda det framtida behovet av lärare vid universitet och högskolor, Rapport . En viktig förklaring till den blygsamma användningen av meriteringsanställningarna forskarassistent och biträdande lektor är att lärosätena i stället i ökande omfattning valt tidsbegränsade anställningar baserade på LAS – här kallade LAS-forskare. Sådana anställningar är inte kringgärdade av villkor vare sig rörande anställ- ningsprocessen eller anställningens innehåll på samma sätt som de meriteringsanställningar som regleras i högskoleförordningen. LAS-forskarnas anställningsform följer därmed smidigare de villkor som kan följa med exempelvis extern projektfinansiering. Den ökande andelen externfinansiering är en viktig förklaring till den kraftiga ökningen av gruppen visstidsanställda LAS-forskare . Andelen personer som inte tillhör någon av de definierade lärarkategorierna i högskoleförordningen, men som ändå har olika typer av forskningsrelaterade uppgifter, har alltså ökat påtagligt det . Dessa personer utgör inom många ämnesom- råden och institutioner en relativt stor del av personalen. Dessa personer är inte lärare i högskoleförordningens bemärkelse och har därmed ingen rätt att examinera eller rösta till fakultetsnämnder. Majoriteten av dem har olika typer av tidsbegränsade anställningar. Andelen personer med tillsvidareanställningar inom denna grupp kommer troligen att öka i och med ändringarna i LAS, eftersom en allmän visstidsanställning inom en femårs- period automatiskt övergår i en tillsvidareanställning. Det går inte att bortse från att allmän visstidsanställning kan vara en smidig väg att tillsvidareanställa personal utan utlysning och andra formkrav. Omvandlingsregeln gör emellertid i många lägen anställningsformen mindre attraktiv ur arbetsgivarens synvinkel. Utredningen gör därför bedömningen att det är troligt att en rörelse tillbaka till de i högskoleförordningen reglerade meriteringsanställningarna kommer att inträffa. En väsentlig nack- del med LAS-forskaranställningarna är att de sällan tillsätts i öppen konkurrens, i den mån inte detta följt redan med den externa finansieringen, och därmed inte är kvalitetsdrivande på samma sätt som de regelrätta meriteringsanställningarna som återfinns i högskoleförordningen. En person är oftast inte aktuell för en anställning som forskarassistent eller biträdande lektor redan kort efter doktors- examen. Utredningens undersökning visar att det i genomsnitt dröjer innan den disputerade är aktuell för en anställ- ning som biträdande lektor. Undersökningen av den postdoktorala perioden visar också att andelen forskarassistenter ökar påtagligt med antalet år efter doktorsexamen. Det finns således inte något naturligt karriärsteg efter doktorsexamen, om personen inte befinner sig inom ett ämnesområde där vikariat på en lärarbefattning är det vanliga steget in i en akademisk karriär. ska här framhållas att just lektorstjänst – inte sällan i form av vikariat – är den vanligaste anställningstypen för dem som går vidare i en akademisk karriär efter doktorsexamen. Framöver kommer troligen även tillsvidareanställning efter en allmän viss- tidsanställning att bli allt vanligare. En sådan rekrytering som alltså bygger på inLASning har klara nackdelar ur kvalitetssynpunkt eftersom det inte handlar om rekrytering i öppen konkurrens. Adjunkterna är något färre än lektorerna då deras antal minskat något . Det finns här stora skillnader mellan olika typer av lärosäten och ämnesområden. Adjunkterna är i nuvarande system viktiga för att klara under- visningen inom vissa delar av högskoleområdet. Dessa lärare är inte disputerade och den absoluta majoriteten har inte heller påbörjat någon forskarutbildning. Enligt gällande regler kan också den anställas som adjunkt som inte ens är behörig att bli antagen till forskarutbildning. Adjunkterna kan befordras till anställning som lektor om de har disputerat. De relativt få adjunkter som blir befordrade är oftast väl pedagogiskt meriterade, men har som regel ingen forsknings- meritering utöver sin avhandling. Den person som fått en anställ- ning som biträdande lektor ska, om denna person uppfyller upp- ställda behörighets- och lämplighetskrav, erhålla en fast anställning som lektor. De biträdande lektorer som befordras har, i en meriteringsanställning med utrymme för forskning, normalt en forskningsmeritering som vida överstiger den befordrade adjunk- tens. Det kan uppfattas som en anomali i befattningsstrukturen, att dessa två kategorier av lärare, adjunkter och biträdande lektorer, således befordras utifrån helt olika förutsättningar till en och samma anställningskategori, nämligen lektor. Härtill kommer, att det i dagens system finns ett gap, illustrerat av ett vitt fält i Figur 5.1, mellan lektorn och professorn. Detta blir inte minst tydligt vid en internationell jämförelse. Utredningen är väl medveten om att det inte finns några entydiga och odiskutabla internationella karriärsteg att jämföra med, men, som visats i kapitel 3 Internationella nedslag, är det vanligt med ett mellansteg i andra länder. Utredningen menar att det svenska karriärsystemet saknar ett sådant steg. Detta synsätt har stöd i det faktum att vi i det informella svenska systemet valt att behålla steget docent, trots att detta inte längre intar någon reglerad position i den egentliga befattningsstrukturen. I praktiken har docentskapet också tillmätts en formaliserad betydelse inom ramen för systemet, t.ex. i samband med handledarskap för doktorander. Dagens docentprövning är dock som regel i hög grad – om än långtifrån uteslutande – cent- rerad kring forskningsmeriter. I sammanhanget kan också nämnas att ett lärosäte som valt att både använda docent som ett steg i befattningsstrukturen och att införa en befattning som biträdande professor (se vidare avsnitt 4.7). I följande stycke kommer adjunkterna att närmare presenteras och diskuteras. Utredningen vill redan inledningsvis slå fast att även om en större andel av lärarkåren enligt utredningens uppfattning borde vara disputerade, så utgör adjunkterna en stor och viktig grupp bland högskolans lärare. fanns närmare 7 200 adjunkter (6 130 heltidspersoner). Adjunkterna utgör därmed närmare en tredjedel av den totala lärarkåren. Adjunkterna finns inom alla utbildningsområden, men är flest inom vård- och utbildningsvetenskaperna. Det har tidigare framförts förslag att slopa befattningen som adjunkt. I förslaget till ny högskolelag och högskoleförordning som den presenterades i och högskolorTPF6FPT framförde regeringen åsikten att undervisningen i högskolan huvudsakligen skulle ske av lärare med doktorsexamen. Regeringen föreslog av den anledningen att inga nyanställningar av högskoleadjunkter skulle göras samt att de tjänster som fanns skulle dras in i samband med innehavarens avgång. Vid remissbehandlingen av förslaget framkom att ett flertal av lärosätena delade grundsynen när det gällde behovet av fler disputerade lärare, men remissinstanserna framhöll att stora delar av högskoleutbildningen saknade anknytning till traditionell vetenskaplig verksamhet, varför det inte 6TP PT Ds 1992:1. heller skulle vara meningsfullt att ha doktorsexamen som generellt krav för anställning som lärare. Regeringen valde att i förslaget till ny högskolelagstiftning föreslå att befattningen som adjunkt skulle behållas och så beslutade även riksdagen.TPF7FPT