sou · GWB389 · 2008-10-13 00:00:00 — Det råder emellertid delade meningar om att låta föräldrapen- ningen omfattas av en optout-lösning. De som anfört en stånd- punkt mot detta har anfört att barnafödande är en samhällsange- lägenhet samt att kvinnor skulle kunna komma att missgynnas för det fall försäkringen blev frivillig. Det har framhållits att optout-lösningar finns i vissa europeiska länder samt att egenföretagare enligt AFL har ett visst mått av valfrihet i och med möjligheten att välja karenstid om tre och . En optout-lösning bör kompletteras med att företagaren får möjlighet att välja att teckna inkomstbortfallsskydd genom privata försäkringar. En sådan försäkring skulle kunna vara branschanpas- sad för att på bästa sätt möta varje företags behov samt, utifrån erlagd premie, vara förmånsbestämd. Mot en förmånsbestämd försäkringslösning har anförts att en sådan blir mer som en kassa eftersom risken måste begränsas genom premiestorlek, karens och antalet ersättningsberättigade dagar. I ett system med individuella försäkringslösningar föreligger risk för moturval och att endast friska personer får teckna försäk- ring. I ett system med individuella försäkringar blir det även svårare för äldre personer att teckna en försäkring till en rimlig kostnad. Alternativ till individuella försäkringar skulle kunna vara kollek- tivt tecknade gruppsjukförsäkringar. Härigenom minskar risken för att vissa individer kan komma att stå utan försäkringsskydd. Från vissa håll har dock framförts att förutsättningen för att en privat försäkringslösning ska införas är att inte någon individ riskerar att stå utan försäkringsskydd. En förutsättning för ett trygghetssystem baserat på valfrihet och flexibilitet är att det leder till avgiftssänkningar. Dessa sänkningar måste uppnå en viss nivå för att vara intressanta. En eventuell sänkning måste åtminstone vara så stor att företagaren kan välja att teckna en alternativ försäkring. Det har framhållits att i ett system med fullständig frivillighet medför att företagare kommer att chansa på att inte behöva någon sjukförsäkring, för att på så sätt spara in premiekostnaderna för försäkringen. En utökad möjlighet till val av förlängd karenstid för företagare i samtliga företagsformer har framförts Synpunkter från organisationer och myndigheter som ett alternativt sätt att öka frivilligheten inom sjukförsäkringen. Ett administrativt problem är hur ska veta företagaren passerat ettårsgränsen. Skäl talar för att försäkring för de långa sjukfallen, dvs. för tiden , bör vara obligatorisk. För att öka tryggheten för dem som startar och driver företag har det diskuterats om ett grundskydd för företagare i sjukförsäk- ringen, liknande det som finns i arbetslöshetsförsäkringen, ska införas. Införandet av ett grundskydd, motsvarande det i , innebär att samtliga företagare vid konstaterad arbetsoförmåga blir berättigade till ett grundskydd om per arbetsdag, vilket motsvarar per kalenderdag. En sådan modell skulle, som utgångspunkt, bygga på frivillighet, där den enskilde företagaren har möjlighet att försäkrar sig utöver grundskyddet efter sitt eget behov. Införandet av en grundskyddsmodell har fått övervägande posi- tiva reaktioner. Det har dock påpekats att det föreslagna grundskyddet, /dag, är väldigt lågt och att andra nivåer bör undersökas. För låginkomsttagare, liksom för den som startar en närings- verksamhet utan att ha en tidigare inkomst, skulle skyddet kunna ha en funktion, även om ett grundskydd inte är avgörande för om den enskilde vågar satsa på sin affärsidé eller inte. Det har framförts att en grundskyddsmodell borde kunna in- föras som ett komplement till befintliga regler för att fånga upp de företagare som, beroende på t.ex. gjorda investeringar, har dekla- rerat låg arbetsinkomst. Det har även föreslagits att sjukpenningen för företagare borde beräknas dels utifrån ett grundbelopp som ska täcka företagets fasta kostnader, dels utifrån vilket inkomstbortfall som uppstått på grund av arbetsoförmåga. Mot införandet av en grundskyddsmodell har anförts att en sådan inte behövs i ett system med en optout-lösning. Man anser att företagande är förknippat med en risk och de som inte valt att försäkra sig får stå sitt kast. De har möjlighet att söka socialbidrag hos sin kommun. Synpunkter från organisationer och myndigheter Det har påpekats att införandet av ett grundskydd kräver kostnadsberäkningar och beräkningar av vad en sådan modell skulle innebära i form av sänkt sjukförsäkringsavgift. Risken är dock att företagare tvingas betala för ett grundskydd de inte behöver/har möjlighet att utnyttja. Betalar de sedan dessutom en sjukförsäk- ringspremie är risken att de betalar för samma skydd två gånger. Det har ifrågasatts om det är nödvändigt att ha ett grundskydd som gäller löpande i stället för ett grundskydd som endast gäller under ett uppbyggnadsskede. Det har framförts att det bör vara möjligt för företagare att kvarstå i det befintliga systemet. Det har påpekats att grundskydd även bör omfatta arbetstagare, varför någon ansett att frågan om införandet av grundskydd bör ingå i en större översyn av hela socialförsäkringssystemet. Ett annat förslag är att införa en möjlighet att göra avsättningar i det egna företaget under goda tider i syfte att finansiera sitt eget skydd vid eventuell sjukdom, dvs. regler liknande dem som finns för avsättningar till skogskonto. Många har ansett att en sådan form av skydd eventuellt kan utgöra ett komplement till en ordinarie sjukförsäkring, men inte på ett tillfredsställande sätt vara en allenarådande lösning på problemen inom sjukförsäkrings- systemen. 7.3Föräldrapenning och tillfällig föräldrapenning Flera önskemål om ändringar i reglerna för föräldrapenningen har framförts. Systemet behöver bli mer flexibelt för att företagare likt anställda ska kunna utnyttja möjligheten att med ersättning vara hemma med sitt/sina barn. Förslag har framförts på högre ersättningsnivå inom föräldra- försäkringen. Det finns exempel på att unga företagare, som bedriver verksamhet i ett uppbyggnadsskede, avstår från att skaffa barn, eftersom föräldrapenningen inte är tillräckligt hög för att de ska ha råd att anställa någon eller anlita en ersättare. Den tillfälliga föräldrapenningen (TFP) beräknas inte på samma sätt för anställda och företagare. beräknas TFP för anställda Synpunkter från organisationer och myndigheter utifrån årsarbetstiden medan samma ersättning för egenföretagare (dvs. den som har inkomst av annat förvärvsarbete) beräknas ut- ifrån kalenderdagar, dvs. Detta resulterar generellt i lägre ersättning för företagare. Reglerna bör därför ändras så att samma beräkningssätt gäller för både företagare och anställda. Befintligt system bör också ändras så att det blir möjligt att överlåta sin egen TFP till någon annan för att ta hand om företagarens sjuka barn. är det möjligt för annan än föräldern att ta ut TFP, men ersättningen beräknas i så fall på den personens SGI. Förslaget innebär att det ska vara möjligt att överlåta sin SGI så att ersättningen till den som passar barnet motsvarar vad före- tagaren själv skulle ha fått i föräldrapenning om företagaren stannat hemma med barnet. Mot detta har anförts att trygghetssystemen för företagare inte bör utvecklas i denna riktning, men om en sådan möjlighet införs så bör den endast gälla för de som har svårt att ordna barnpassning på annat sätt. Möjligheten för enskilda näringsidkare och handelsbolagsdelägare att få havandeskapspenning bör förtydligas. händer det att denna grupp får avslag av med hänvisning till att företagarna själva har möjlighet att styra över sina arbetsuppgifter. Det har framförts att det är bristande insikt i företagares villkor och inte reglernas utformning i sig som är orsaken till detta. Hos arbetslöshetskassorna (a-kassorna) uppfattas lagen (1997:238) om arbetslöshetsförsäkring () som ett lapptäcke, där ett antal lagändringar skapat många oklarheter och stora tolknings- utrymmen. Detta leder ofta till att likartade fall bedöms olika. De problem, och i förekommande fall förslag till lösningar, som därvid lyfts fram behandlas nedan var för sig. Synpunkter från organisationer och myndigheter 7.5.1Vem är företagare? Enligt 34 § avses med företagare personer som äger eller är delägare – direkt eller indirekt i näringsverksamhet som de är personligen verksamma i och som de har ett väsentligt inflytande över. Detta företagarbegrepp är, enligt vissa organisationer, alltför oprecist och det medför onödig administration och olika tolk- ningar. För att tydliggöra företagarbegreppet i föreslås en ny definition av begreppet företagare, i vilken en fast gräns för ägandets omfattning införs. Mot detta förslag har framförts att fasta gränser visserligen kan underlätta handläggning och beslutsfattande, men göra systemet stelt. I vissa fall kan en samlad bedömning vara mera ändamålsenlig, även om den leder till mer administrativt arbete. Utformningen av 34 § medför att det kan vara svårt att avgöra från och med vilken tidpunkt en person är företagare enligt . Start av ett företag föregås normalt av förberedelser i form av t.ex. lokalanskaffning, marknadsundersökningar och registrering för F-skatt och moms. En person som får ersättning från a-kassa riskerar att bli av med denna, om arbetsförmedlingen anser att personen inte står till arbetsmarknadens förfogande på grund av vidtagna åtgärder av förberedelsekaraktär. Många som startar företag beviljas visserligen stöd (aktivitets- stöd) för detta genom stöd till programmet Start av näringsverk- samhet. Om åtgärder av förberedelsekaraktär vidtas, finns risk att det uppstår en tidsperiod då ingen ersättning utges från det att arbetslöshetsersättningen upphör till dess att aktivitetsstödet utbetalas. av utebliven ersättning är besvärande, eftersom den kan leda till att arbetslösa av ekonomiska skäl tvingas avstå från att starta eget. Den som startar ett eget företag kan sägas söka jobb hos sig själv. Detta borde vara lika mycket värt som att söka jobb hos annan arbetsgivare. Mot detta resonemang kan anföras att den som är deltidsarbetslös inte kan anses stå till arbetsmarknadens för- fogande om hon eller han endast söker jobb hos sin nuvarande arbetsgivare. Synpunkter från organisationer och myndigheter Reglerna bör ändras så, att den som startar företag beviljas dagpenning till dess verksamheten kommit igång eller aktivitets- stöd börjat utbetalas. Arbetsförmedlingen har som en tänkbar lösning föreslagit att en förberedelsetid för start av företag om 30–införs. skulle den blivande företagaren få aktivitetsstöd, utan krav på att söka annat arbete. För att betona karaktären hos stöd till start av näringsverk- samhet av stöd till just företagande har det föreslagits att detta stöd ska göras om så att även de personer som kombinerar anställning och företagande, s.k. kombinatörer, får rätt till aktivitetsstöd för att kunna utöka företagande från halvtid till heltid. För att visa att aktivitetsstödet har samband med företagande har det föreslagits, att det bör administreras av . Mot detta har anförts, att en uppdelning på flera myndigheter kan medföra samordnings- problem. Även om det är angeläget att arbetslösa får ekonomiska möjligheter att starta företag är inte mycket vunnet om stödet leder till snedvriden konkurrens så att redan etablerade verksamheter tvingas lägga ned. 7.5.1.2Omfattningen av begreppet företagare Företagarbegreppet kan ibland komma att omfatta personer som troligtvis inte är tänkta att betraktas som företagare, såsom föräldrar som arbetar i föräldrakooperativ samt styrelseledamöter i bostadsrättsföreningar. Det finns exempel på att personer som bebor en fastighet som taxeras som lantbruksenhet ansetts vara företagare i ALF:s mening, trots att de inte arbetar på den del av fastigheten som skatterättsligt betraktas som näringsfastighet eller endast, på denna del av fastigheten, vidtagit nödvändiga åtgärder som betingas av själva innehavet, t.ex. omhändertagande av stormfälld skog. Det efter- lyses tydligare regler om vilka bidrag en person kan söka för att t.ex. hålla landskapet öppet, samt hur många djur personen kan äga utan att betraktas som företagare. En alltför välvillig inställning till att förvärva jordbruksfastig- heter och uppbära arbetslöshetsersättning kan dock komma i konflikt med att arbetslöshetsförsäkringen är en omställ- ningsförsäkring. Synpunkter från organisationer och myndigheter Till utredningen har även framförts att medlemmar och ägare i s.k. sociala företag inte bör betraktas som företagare, även om de är ledamöter i företagets styrelse. driver näringsverk- samhet med syfte att integrera personer i arbetslivet. Företagen delar inte ut någon vinst utan återinvesterar vinsten i företaget. De sociala företagen erhåller lönebidrag för så gott som alla verksamma i företaget. och a-kassorna gör var för sig bedömning av vem som är företagare. är restriktivt i bedömningen av vem som uppfyller näringskriterierna och därmed anses som företagare, vilket medför att en person som inkomstskatterättsligt bedriver hobbyverksamhet ändå kan vara företagare i arbetslöshetsförsäk- ringens mening. Det är önskvärt med ett klargörande hur gränsen för hobbyverksamhet respektive näringsverksamhet i arbetslöshets- försäkringen ska bedömas. Det råder ofta oklarhet om en uppdragstagare ska betraktas som företagare eller som anställd. Särskilt gäller detta den grupp av uppdragstagare som skapat en s.k. egenanställning. Det är önskvärt att reglerna för uppdragstagare blir tydligare genom att det i lagtext anges exempel på de vanligast förekom- mande uppdragsformerna. Tydligare regler ökar den enskilde upp- dragstagarens möjlighet att bedöma sin ställning som arbetsta- gare/företagare. Mot dessa synpunkter har framförts att värdet av klara och tydliga regler, i syfte att underlätta handläggning och administra- tion, måste vägas mot vikten av flexibilitet. Att i lagreglerna preci- sera vilka uppdragstagare som är företagare enligt 34 § är svårt. I dessa fall bör det finnas möjlighet att göra en samlad bedömning. Synpunkter från organisationer och myndigheter 7.5.2När upphör man att vara företagare? Nuvarande företagarbegrepp innebär att det också kan vara svårt att avgöra från vilken tidpunkt en person upphör att vara före- tagare. Har man en gång uppfyllt kriterierna för att betraktas som företagare i 34 § måste man visa att den personliga verksam- heten i företaget verkligen upphört för att inte längre betraktas som företagare. Detta innebär ofta att den person som sålt sitt företag, men fortsätter att arbeta i detta som anställd, betraktas som företagare i ALF:s mening. Om det ska vara möjligt att ta en anställning i ett tidigare ägt företag utan att betraktas som företagare i ALF:s mening, bör det regleras under vilka omständigheter så kan ske. 7.5.3När är en företagare arbetslös? I 35 § regleras när en företagare ska anses vara arbetslös. Enligt denna bestämmelse anses en företagare som arbetslös när dennes personliga verksamhet i rörelsen, vid en samlad bedömning, kan anses ha upphört annat än tillfälligt. Det väsentliga vid den samlade bedömningen är att företagaren för det första är aktivt arbetssökande och står till arbetsmarknadens förfogande utan begränsningar. För det andra krävs normalt att fast egendom och rörelsetillgångar i allmänhet ska ha avyttrats och att företaget har avregistrerats. Bedömningen av när en person definitivt har upphört med sitt företagande är besvärlig och till stor del en tolkningsfråga vilket kan leda till olika resultat i likartade ärenden. Fråga är om en verksamhet kan anses ha upphört i ALF:s mening om verksamheten i ett företag har avslutats men företaget behållits, dvs. andelarna i ett aktiebolag behålls, en inregistrerad firma behålls eller en enskild näringsverksamhet inte är avregistre- rad för F-skatt och moms. Orsaken till att alltsammans inte har avvecklats kan vara en tanke att skydda ett varumärke för att eventuellt ta upp verksamheten igen eller så kan skälen vara rent skattemässiga, dvs. att det från skattesynpunkt är för- månligt att behålla t.ex. sitt aktiebolag . Frågan kan även avse innehav av en näringsfastighet på vilken verksamheten är avvecklad eller utarrenderad. Synpunkter från organisationer och myndigheter De beskrivna åtgärderna kräver endast en begränsad eller ingen arbetsinsats av sökanden, som därmed knappast kan anses vara förhindrad att söka nytt jobb. Samma bedömning bör gälla i fall ett företag behålls för att ägaren i detta vill bedriva diskretionär kapitalförvaltning. Trots detta anses sådana personer inte som arbetslösa enligt 35 § . 35 § bör utformas så att personer i de situationer som nämnts ovan och liknande situationer anses som arbetslösa i ALF:s mening. Härvid har föreslagits att innebörden av 35 § ändras så att en företagare är arbetslös när denna på egen begäran fått sin F- skattsedel återkallad. Mot detta har anförts att det är mycket enkelt att ena dagen avregistrera F-skattsedel för att senare skaffa en ny för samma verksamhet. En företagare får uppbära dagpenning under ett tillfälligt uppehåll i rörelsen. Detta gäller dock endast en gång per rörelse, förutsatt att rörelsen inte är av säsongskaraktär, och att ingen verksamhet bedrivs i företaget under uppehållet. Fråga om vilka uppehåll som ska anses tillfälliga uppstår ofta när en företagare lägger ned verksamheten, men behåller själva bolaget eller när en företagare avregistrerar sig från F-skatt, men sedan ansöker om F-skatt på nytt och påbörjar en ny verksamhet. Frågan uppkommer även när man säljer sitt företag till ett annat företag, i vilket man själv är delägare. Med beaktande av förslag kan allt fler förväntas att bedriva näringsverksamhet som uppdragstagare . Man bör därför se över deras rätt till a-kassa för det fall det uppstår arbetslöshet mellan uppdragen. företaget är vilande bör det vara tillåtet att vidta sådana åtgärder som syftar till att verksamheten ska kunna åter- upptas och arbetslösheten brytas, t.ex. marknadsföringsåtgärder. Det är önskvärt att lagstiftaren bestämmer vad som menas med tillfälligt uppehåll samt vilka åtgärder som får vidtas under sådant uppehåll utan att verksamheten anses som återupptagen och rätten till arbetslöshetsersättning går förlorad. Det har framförts att företagare bör ha samma rätt som ans- tällda att uppbära a-kassa mellan säsongsarbeten. Synpunkter från organisationer och myndigheter säsongsarbete och är tillsvidareanställd har dock inte rätt till arbets- löshetsersättning eftersom personen i så fall står till sin arbets- givares och inte till arbetsmarknadens förfogande. Begränsningen till ett uppehåll per rörelse har motiverats med att minska risken för missbruk, men denna risk borde inte vara större vid ett andra eller tredje tillfälle än vid det första. För att undvika missbruk kan man införa ett krav på att måste ha förflutit mellan uppehållen. Detta intervall bör ligga mellan 3 . Regeln får dock inte leda till inkomstutfyllnad i en verksamhet som inte är bärkraftig och därmed riskera att konkurrensen snedvrids. Konkurrensneutraliteten måste alltid iakttas. Regeln ska skydda företagaren och inte företaget. En fråga är hur man i så fall ska kunna kontrollera intervallet mellan uppehållen. Det har också påpekats att risken för missbruk är stor och att reglerna för tillfälligt uppehåll inte bör utvidgas. I stället bör rutinerna för att följa upp vilande företag snarare skärpas. 7.5.4Kombinatörers rätt till a-kassa Många kombinerar anställning och företagande. De är s.k. kombi- natörer. Företagande kan ske i kombination med deltidsanställning eller heltidsanställning. När arbetslöshetsersättning kan utges i dessa fall beskrivs nedan. 7.5.4.1Företag vid sidan av anställning, den s.k. 17/10- regeln Den som haft en anställning men förlorat denna kan få fortsätta med sitt företagande och ändå få arbetslöshetsersättning under förutsättning att den förlorade anställningen omfattat minst 17 tim- mar och att verksamheten i företaget varit begränsad till . Dessutom får inkomsten som verksam- heten i företaget genererar inte överstiga det högsta dagpenningsbeloppet i försäkringen.1 Om verksamheten i företaget utökas under arbetslösheten förlorar kombinatören sin rätt till arbetslöshetsersättning. De två begränsningarna, dvs. 17/10-regeln och inkomstbegräns- ningen, har ifrågasatts av många. När det gäller 17/10-regeln har många invänt att summan av 17 och 10 blir , /vecka (3x680 kronor). Synpunkter från organisationer och myndigheter som en normal arbetsvecka är . Varför inte tillåta 20/20 i stället? Då skulle även den som drivit företag på halvtid vid sidan av en halvtidsanställning vara berättigad till a-kassa, vilket är rimligt eftersom en deltidsföretagare borde uppmuntras att klara av att försörja sig själv. Att detta inte är tillåtet grundar sig på att det i praktiken är svårt att kontrollera företagaren. 17/10-regeln är egentligen tänkt som en skyddsregel och inte som en begränsning. Den tillkom för att en mindre verksamhet vid sidan av anställningen inte skulle inverka på a-kasseersättningen. Det som ska avgöra om ersättning ska utges i dessa fall bör i stället vara den tid som arbetas i företaget samt om personen ifråga står till arbetsmarknadens förfogande. En deltidsföretagare bör ha möjlighet att utöka sin verksamhet utan att arbetslöshetsersättningen faller bort helt. Ersättningen bör i stället trappas ned i takt med ökade inkomster från företaget. Detta förslag har bemötts med tveksamhet. En sådan lösning riskerar att snedvrida konkurrensen, eftersom det är svårt att kon- trollera om utbetald arbetslöshetsersättning till företagaren verk- ligen står i proportion till företagarens arbetsinsats i företaget. Varaktighetskravet som gäller för bisyssla bör gälla även i dessa fall. Det vore önskvärt att företag inom 17/10-regeln inte längre omfattas av deltidsbegränsningen. 7.5.4.2Företag som bisyssla till heltidsarbete Den som varaktigt, (fram till var tidsgränsen ), haft ett företag vid sidan om ett heltidsarbete kan, under vissa förutsättningar, fortsätta med sin verksamhet som företagare under arbetslösheten utan att rätten till arbetslöshetsersättning påverkas. För att företagsverksamheten ska betraktas som bisyssla får nettointäkten i företaget inte överstiga sex grundbelopp2 , och inte utökas under arbetslösheten. En invändning mot dessa begränsningar är att den som betalat in till a-kassan för sin heltidsanställning också borde ha rätt till ersättning när denna upphör, oavsett verksamheten i företaget. Det är vidare märkligt att en verksamhet kan betraktas som bisyssla även om den inte gett något ekonomiskt utfall. /vecka (6x320 kronor). Synpunkter från organisationer och myndigheter Det har å ena sidan framförts att det är nedlagd tid i företaget och inte inkomsten som ska bedömas och vara avgörande för om den sökande står till arbetsmarknadens förfogande eller inte. Det har å andra sidan ifrågasatts varför a-kassorna ska betala ut ersätt- ning till någon som kan kompensera sitt inkomstbortfall genom ökade inkomster från sin bisyssla. Bedömningen av en rörelse har utökats är också problematisk. Tydligare riktlinjer vore önskvärda. Dessutom har man ställt sig frågande till om inkomstbegräns- ningen i praktiken kan tillämpas, eftersom det råder oklarheter om hur förvärvsinkomsten ska beräknas. 7.5.4.3Företag som bisyssla till företag Bedömningen av företag som bisyssla till företag bör ses över. ligger gammal praxis från Försäkringsöverdomstolen till grund för när en sådan situation ska accepteras och dessa ärenden gällde jord- och skogsbruk. Samhället har förändrats mycket sedan dessa domar. Det blir allt vanligare med bolag i vilket det bedrivs för- valtning av värdepapper. Bruttointäkten blir ofta betydande trots att arbetsinsatsen är begränsad. Det bör därför förtydligas i vilka fall företag kan anses utgöra bisyssla till företag. 7.5.5Beräkning av dagsförtjänst för företagare