sou · GVB329 · 2008-01-01 00:00:00 — I senaste bostads- marknadsenkät framgår att endast cirka en tredjedel av landets kommuner har sådana riktlin- jer, varav en stor andel inte är fastställda i kommunfullmäktige under innevarande mandat- period. (Ds 2006:9 s. 7Allmännyttiga bostadsföretag och kommunernas boendeplanering SOU 2001:27 s. 37. 8Får jag lov? Om planering och byggande SOU 2005:77 s. 164. 1997/98:45, bet. 1997/98:JoU20. 3.4.2Olika former för skydd av skog m.m. beslutade under miljökvalitetsmålet Levande skogar om ett delmål för långsiktigt skydd av skogsmark.10 I Levande skogars delmål 1 preciseras statens ansvar för skydd av skog bl.a. genom att arealmått har satts för de tre skyddsformerna naturreservat, biotopskyddsområde och naturvårdsavtal. I den nationella strategin för skydd av skogsmark benämns dessa tre former formellt skydd. Även skyddsformen nationalpark kan anses höra till det formella skyddet.11 I det följande beskrivs dessa skyddsformer kortfattat liksom ytterligare några skyddsformer som kan förekomma på skogsmark.12 Enligt 7 kap. 2 § skall nationalparkerna omfatta represen- tativa landskapstyper som bevaras i naturligt tillstånd samt av natur- sköna unika miljöer som kan ge starka naturupplevelser. Natur- vårdsverket beslutar om skötseln av nationalparkerna och föreslår nya parker. Beslut om inrättande av parkerna fattas av och marken ägs av staten. har 28 nationalparker. Det är fjäll, urskogar, myrar, skärgårdar, äldre odlingslandskap m.m. Fjäll- natur täcker av parkernas samlade yta. I finns cirka 2 600 naturreservat vilka sammantaget svarar för av all skyddad landareal i . Innan infördes fanns även skyddsformen naturvårdsområden (NVO). Denna skyddsform var svagare än naturreservat och fick inte hindra pågående markanvändning, som t.ex. skogsbruk. Sedan trädde ikraft har möjligheterna att skapa NVO upphört. Redan bildade NVO:n finns dock kvar och skall enligt betraktas som naturreservat. Naturreservat bildas med stöd av 7 kap. 4–8 §§ och kan ha olika syften. Det kan handla såväl om att bevara biologisk mångfald, vårda, bevara, skydda, 2000/01:130, bet. 2001/02:MJU3. 11SOU 2006:81 s. 236. 12Beskrivningen bygger huvudsakligen på uppgifter från ; återställa eller nyskapa värdefulla naturmiljöer, tillgodose behov av områden för friluftslivet samt för att skydda, återställa eller ny- skapa livsmiljöer för skyddsvärda arter. Med infördes en med naturreservaten besläktad skyddsform kallad kulturreservat (7 kap. 9 § ). Kulturreservat kan bildas för att bevara värdefulla kulturpräglade landskap. Beslut om reservatsbildning fattas av eller kommunen. Naturreservat kan omfatta såväl privat mark som mark i allmän ägo. Skyddsbestämmelserna skiftar starkt från fall till fall beroende på vilka motiv som ligger bakom reservatsbildningen. I vissa reser- vat är all ekonomisk markanvändning förbjuden, medan exempel- vis jord- och skogsbruk tillåts i normal omfattning i en del reservat, företrädesvis sådana som har avsatts till förmån för friluftsliv. En betydande del av reservatsarealen, , är belägen i fjällänen (, , och ). Merparten av naturreservaten i dessa län återfinns i fjällen eller fjällnära områden. Djur- och växtskyddsområden, naturminnen samt strandskyddsområden Två skyddsformer som kan användas på skogsmark men som i ersättningssammanhang är av mindre betydelse är djur- och växt- skyddsområden samt naturminnen ( 7 kap. 10 och 12 §§ miljö- balken). Djur- och växtskyddsområden kan avsättas för att skydda sällsynta eller störningskänsliga djur- eller växtarter. Inom sådana områden kan rätten till jakt, fiske och tillträde begränsas, men i övrigt råder inga inskränkningar i rätten att bruka mark eller vatten. Merparten av de drygt 1 000 djurskyddsområden som finns har tillkommit för att freda sjöfågel eller säl. Naturminnen kan dels vara enskilda föremål som exempelvis gamla och storvuxna träd, dels mycket små områden med intressanta naturföreteelser. Det finns cirka 1 400 naturminnen i . I 7 kap. 13–18 §§ regleras s.k. strandskyddsområden. Strandskyddets syfte är att trygga förutsättningarna för allmän- hetens friluftsliv och att bevara goda livsvillkor på land och i vatten för djur- och växtlivet. Strandskyddet omfattar normalt land- och vattenområden vid hav, insjöar och vattendrag intill från strandlinjen vid normalt medelvattenavstånd (strandskyddsområde). Det är inte ovanligt att livsmiljöer av stor betydelse för växt- och djurarter endast påträffas som små spridda öar i ett mer alldagligt landskap. Enligt 7 kap. 11 § finns en möjlighet att av- sätta sådana områden som s.k. biotopskyddsområden. De områden som kan få denna status är mindre mark- eller vattenområden som utgör livsmiljö för hotade djur- eller växtarter eller som annars är särskilt skyddsvärda. Äganderätten eller jakträtten påverkas inte av beslut om att in- rätta ett biotopskyddsområde. Åtgärder som kan skada natur- värdena är dock inte tillåtna. Skötsel som röjning och avverkning av utvalda träd utförs dock i vissa fall i syfte att säkerställa att naturvärdena består. Markägaren får ersättning med ett engångsbelopp för det intrång i sitt brukande som följer av beslutet. Antalet konflikter med markägarna i anslutning till inrättande av biotopskyddsområden är litet. Naturvårdsavtal är ett civilrättsligt avtal vars syfte är att bevara, utveckla eller skapa områden med höga naturvärden.14 Avtalet tecknas mellan och markägare som är intresserade av naturvård och är normalt flerårigt. Avtalet omfattar viss ekonomisk ersättning till markägaren för de begränsningar i brukandet som avtalet medför. Äganderätten till marken eller jakträtten påverkas inte. I avtalet regleras hur naturvärdena skall bevaras och utvecklas. Normalt utför markägaren skötselåtgärder på egen bekostnad. Natura 2000 är ett EU-initierat nätverk av skyddsvärda områden i med syfte att skydda djur och växter från utrotning och att förhindra att deras livsmiljöer förstörs. har listat 4 100 om- råden med en total yta på . Natura 2000 innebär inget formellt skydd i sig. 13Beskrivningen bygger huvudsakligen på uppgifter från 14Skogsstyrelsen, Instrument och former för det formella skyddet, PM, . av områdena skyddade som nationalparker eller naturreservat. Områden som inte har skyddats formellt kan nyttjas och brukas, så länge området och de arter som skall skyddas garanteras en gynn- sam bevarandestatus.15 Vill man förändra verksamheten kan det i sig utlösa en ersättningssituation (jfr 31 kap. 4 § ). Den svenska väglagstiftningen fick i huvudsak sin nuvarande form redan genom tillkomsten av väglag och vägväsendets för- statligande . väglagstiftning lades principerna om de olika aktörer- nas roller fast liksom hur åtkomst av mark för allmän väg skall ske. Bl.a. reglerades att dåvarande Kungliga Väg- och vattenbyggnads- styrelsen var central förvaltningsmyndighet och att en vägförvalt- ning var väghållningsmyndighet inom sitt respektive av dåvarande 24 län. Likaså lades grunderna fast för länsstyrelsernas inflytande i såväl den ekonomiska som den fysiska planeringen. Den snabba tillväxten av motortrafik och ledde till en omarbetning av väglagstift- ningen. Den fick sin nuvarande utformning genom väglagen och vägkungörelsen som trädde 1971. Även om författning- arna därefter successivt har ändrats och moderniserats är flera av de grundläggande principerna tämligen oförändrade . Större förändringar i väglagstiftningen har skett genom anpassningen till naturresurslagen och den nya samt genom tillkomsten av . Det som framför allt har förändrats vid ett flertal tillfällen är lagstiftningens allt större krav på hänsyn till miljön. Exempelvis infördes krav på att en arbetsplan skall innehålla en miljökonsekvens- beskrivning. Den ekonomiska planeringen är i huvudsak reg- lerad i en särskild regleringsförordning om nationella och regionala väghållningsplaner. Järnvägssektorn har sedan den trafikpolitiska reformen utvecklats från en marknad där svenska staten starkt dominerat såväl tjänster som infrastruktur till en marknad på vilken flera aktörer agerar. Genom trafikpolitiska beslut skapades de grundläggande förutsättningarna för konkurrens inom järnvägs- sektorn. Dåvarande delades upp i ett affärsverk (SJ) med ansvar för tågtrafiken och en förvaltnings- myndighet () med ansvar för infrastrukturen. Huvud- delen av har därefter ombildats till flera av staten helägda aktiebolag, bl.a. som bedriver godstrafik och som bedriver persontrafik. De aktörer som bedriver järnvägstrafik betalar avgifter för att nyttja infra- strukturen. Ett transportpolitiskt beslut ledde till att godstrafiken öppnades för konkurrens i fråga om inrikes trafik på järnväg. har trafikhuvudmännen16 haft rätt att organisera lokal och regional persontrafik. De gavs även rätten att utföra den i egen regi eller med hjälp av upphandlad entreprenör. förlorade således sitt monopol som järnvägsföretag på länsjärn- vägarna. har även SJ:s monopol upphört att gälla i statens upphandling av interregional persontrafik.17 beslöt om en reformering av elmarknaden som innebar dels ändringar i den numera upphävda lagen (1902:71) innefattande vissa bestämmelser om elektriska anläggningar (ellagen), dels en ny lag (1994:618) om handel med el, m.m. Elmarknadsreformen låg i linje med flera tidigare förändringar i syfte att skapa en effektivare elmarknad. beslöt riks- dagen att överföra huvuddelen av verksamheten i statens vatten- fallsverk till ett aktiebolag, , och att avskilja verksam- heten i stamnätet till en särskild organisation i syfte att bl.a. de som ansvarar för kollektivtrafikens utförande inom de olika länen. Ansvaret för trafiken i varje län vilar på en offentlig länstrafikansvarig. Trafikhuvudmannen är ofta ett aktiebolag som kontrolleras av den länstrafikansvarige, ett länstrafikbolag eller en förvaltning inom länet. 17En samlad järnvägslagstiftning SOU 2004:92 s. 189 f. effektivisera förvaltningen och öka konkurrensen. började sin verksamhet. inrättades () som driver och förvaltar stamnätet. Elmarknadsreformen innebar förändring bl.a. genom att aktörer- nas ansvar på marknaden ändrades och preciserades. Huvudprin- cipen angavs vara att produktionen och försäljningen av el skall ske i konkurrens, medan nätverksamheten skall regleras och övervakas på särskilt sätt. Det övergripande ansvaret för att elektriska anlägg- ningar samverkar driftsäkert så att balans inom hela eller delar av landet kortsiktigt upprättshålls mellan produktion och förbrukning av el åligger staten.18 Regeringen har uppdragit åt att vara systemansvarig myndighet. Produktionen av el i domineras av ett fåtal företag. Enligt uppgift kunde då av produktionen hänföras till fyra företag: , (numera E.ON ), Fortum och Kraft.19 Denna struktur var resul- tatet av en utveckling då totalt sett antalet större elproducenter i minskat från sju företag till 2004, där det fjärde företaget (Kraft) är märkbart mindre än de tre större.20 En annan förändring är att utländska kraftföretag förvärvat betydande andelar av aktiekapitalet i svensk kraftproduktion samt att svenska företag förvärvat utländska kraftbolag. Det utländska ägandet av svensk elproduktion uppgick till . Bakom ökningen av det utländska ägandet ligger i första hand tyska E.ONs förvärv av , finska Fortums förvärv av och förvärv av Graninge.21 Det svenska elnätsystemet är indelat i tre nivåer: stamnät, regionnät och lokalnät. Stamnätet är det nationella nätet för överföring av el, 18Ny elmarknad SOU 1995:14 s. 46 f. 19El- och naturgasmarknaderna Energimarknader i utveckling SOU 2004:129 s. 122. vari högspänningsledningar för och ingår. I stamnätet ingår även de flesta överföringsförbindelserna till utlandet. Stam- nätet ägs av staten och förvaltas av det statliga affärsverket . Regionnäten, som omfattar kraftledningar på spännings- nivåer mellan och , ägs vanligen av de stora kraft- producerande bolagens nätbolag. Genom dessa förs el från olika stamnätspunkter ut till anslutningspunkter på lokalnäten. Lokal- näten omfattar kraftledningar för en spänning om högst . Överföring av el genom landet samt export och import av el från utlandet sker alltså på hög spänningsnivå via stamnätet. Ett väl fungerande stamnät är en förutsättning för en trygg elförsörjning i och därmed av nationell betydelse. Överföring på stamnätet måste ske effektivt och säkert. För att kontinuerligt säkra god elöverföring och hög leveranskvalitet måste vidare stamnätets ut- formning och uppbyggnad planeras långsiktigt. Stamnätet är alltså ett av staten ägt nät som förvaltas av en statlig myndighet, . Stamnätet skiljer sig därigenom från region- och lokal- näten, vilka drivs av enskilda bolag. Nätverksamhet är sedan genomförandet av elmarknadsreformen skild från elproduktion och elförsäljning. En betydande del av nätföretagens verksamhet, att ledningsbundet överföra el mellan producent och kunder, är ett s.k. naturligt monopol. Verksamheten är kapitalkrävande med höga fasta kostnader. Därigenom blir stordriftsfördelarna sådana att det i praktiken blir omöjligt för någon annan än nätägaren att etablera en konkurrerande verksam- het. Överföring av el har vidare en påtaglig miljöpåverkan genom det utrymme som tas i anspråk för ledningar m.m. Det krävs därför koncession enligt ellagen för att bedriva nätverksamhet. Nätverksamhet är enligt ellagen (1 kap. 4 §) att ställa elektriska starkströmsledningar till förfogande för överföring av el. Till nät- verksamheten hör också projektering, byggande och underhåll av ledningar, ställverk och transformatorstationer, anslutning av elektriska anläggningar, mätning och beräkning av överförd effekt och energi samt annan verksamhet som behövs för att överföra el på det elektriska nätet. Nätverksamheten omfattar således i huvudsak två funktionella delar som är av olika karaktär, men som var och en för sig är av av- görande betydelse för elsystemets drift och marknadens funktion. Den primära funktionen är att ombesörja den fysiska överföringen av ledningsbunden el av god kvalitet från producent till konsument. Den andra uppgiften, som till följd av öppnandet av elmarknaden har tagit allt större resurser i anspråk hos nätföretagen, är mät- ningar av olika typer av förbrukningsvärde.22 För att täcka kostnaderna för överföring av el i nätet tar nätföre- taget betalt av kunden. Enligt ellagen (4 kap. 1 §) skall nättariffer vara utformade så att nätföretagets samlade intäkter från nätverk- samheten är skäliga i förhållande dels till de objektiva förutsätt- ningarna att bedriva nätverksamheten, dels nätkoncessionshavarens sätt att bedriva den. Vidare skall nättariffer vara utformade på sak- liga grunder. energipolitiska program (prop. 1996/97:84, bet. 1996/97:NU12, rskr. 1996/97:272) bestod av två delar, dels ett kort- siktigt program med fokus på ökad tillförsel av förnybar el- produktion och minskad elanvändning i ett kortare perspektiv, dels ett program av mer forskningsinriktad och långsiktig karaktär. Det kortsiktiga programmet energipolitiska program omfattade åtgärder som syftar till att minska användningen av el för uppvärmning, utnyttja det befintliga elsystemet effektivare och öka tillförseln av el och värme från förnybara energikällor. Det kortsiktiga programmet löpte –2002. Det långsiktiga programmet i det energipolitiska be- slutet omfattade ett sjuårigt program för ett ekologiskt och ekonomiskt uthålligt energisystem som innebar en kraftfull sats- ning på forskning, utveckling och demonstration av ny energiteknik –2004. Målet för de insatser som gjordes på forskning, utveckling och demonstration av ny energiteknik var att under de närmaste 10–15 åren kraftigt öka el- och värmeproduk- tionen från förnybara energikällor och utveckla kommersiellt lön- sam teknik för energieffektivisering. energipolitiska beslut (prop. 2001/02:143) innebar en kraftigt höjd ambitionsnivå avseende utbyggnaden av förnybar elproduktion. är nu elcertifikat- systemet i drift. Syftet med systemet är att stimulera tillkomsten av förnybar elproduktion såsom vindkraft, bioeldad kraftvärme, sol- energi och vattenkraft. I propositionen 2004/05:62 s. 188 f. uttalar regeringen bl.a. följande om den nya elproduktionen till följd av omställningen till energi- 22 A.a. s. 152. system utan kärnkraft. Vattenkraften är viktigaste förny- bara elproduktion. Den kommer även att spela en central roll för vår elförsörjning. Biobränslena har stor användning i industrin och i fjärrvärmeproduktionen. Naturgasen är från klimat- synpunkt det bästa fossila bränslet men används i liten skala. Vind- kraften svarar fortfarande för mindre än en procent av den svenska elproduktionen men har en stor potential. Solenergin är på stark frammarsch globalt sett. Även i ökar användningen av sol- energi och den kommer att spela en allt viktigare roll i om- ställningen. Naturgas har använts i . Naturgasen står för av totala energiförsörjning. I de kom- muner där naturgasnätet är utbyggt står naturgasen för , dvs. lika stor andel som i övriga . EU har som mål att skapa en gemensam europeisk naturgas- marknad med konkurrens. Med de nya naturgasdirektiven har genomförts en rad förändringar både på den svenska och euro- peiska marknaden. I syfte att genomföra EG:s s.k. reviderade gasmarknadsdirektiv infördes en ny naturgaslag. De nya lagen, naturgaslag (2005:403) trädde i kraft den 1 juli 2005.24 Lagen innehåller bestämmelser för att genomföra direktivet vilket innebär bl.a. ökad marknads- öppning, krav på juridisk åtskillnad mellan överföringverksamhet och handel med naturgas. Uppdelningen mellan handel och över- föring är nödvändig för att förhindra korssubventionering mellan den monopoliserade överföringsverksamheten och den konkurrens- utsatta handelsverksamheten. Att naturgasmarknaden öppnats innebär att handel med gas ut- sätts för konkurrens. Nätverksamheten, dvs. utbyggnad, drift och förvaltning av naturgasledningar samt överföring av gas, bedrivs emellertid fortfarande i monopol. Det är inte samhällsekonomiskt försvarbart att olika nätägare anlägger parallella ledningar. Genom att nätägarna på objektiva och icke diskriminerande villkor upplåter sina naturgasledningar till gasleverantörer och slutkunder (s.k. reglerat tredjepartstillträde) kan handeln ändå ske i konkurrens. 23Uppgifter hämtade från bl.a. . 2004/05:62, bet. 2004/05:NU14, rskr. 2004/05:246. Ökad konkurrens på gasmarknaden kan öka nyttan för kunderna genom lägre priser, bättre service och högre effektivitet. tog beslut om ett nationellt mål för vind- kraften som innebär att förutsättningar skall skapas för en årlig produktionskapacitet på från vindkraft år 2015.25 Energi- myndigheten ansvarar för att främja vindkraften genom att peka ut områden av riksintresse för energiproduktion genom vindkraft enligt 2 § förordningen (1998:896) om hushållning med mark- och vattenområden m.m. har utformat kriterier för att länsvis välja ut områden av riksintresse i syfte att planerings- målet skall uppfyllas.26 Flera andra statliga verk har på regeringens uppdrag utrett förutsättningarna för vindkraften som en mera be- tydande energikälla i . har utrett förutsättningarna för storskalig utbyggnad av vindkraft till havs och i samt i fjällområdena. har utarbetat en modell för att beskriva kulturmiljövårdens intressen med avseende på vind- kraftens påverkan. har genomfört utredningar om vindkraft i den miljön. Begreppet elektronisk kommunikation definieras i lagen om elektronisk kommunikation. Enligt denna lag omfattas begreppet elektronisk kommunikation av alla typer av elektroniska kommuni- kationsnät som telenätet, Internet och kabel-TV-nätet. På teleområdet har den tekniska utvecklingen, utvecklingen av olika tjänster och marknader liksom antalet aktörer på dessa mark- nader förändrats i mycket hög utsträckning . hade det statliga affärsverket i praktiken monopol på marknaden för teletjänster. Förutom Tele- verket fanns endast vissa telenät för specifika ändamål såsom nät för övervakning av olika funktioner för industriell drift samt signalsystem för järnvägar och övervakning av elproduktion och 2001/02:143. Dessutom har det länge funnits telenät för Försvars- makten. Den tekniska utvecklingen på området tog fart . Det är framför allt datorteknikens utveckling och utvecklingen av fiberoptik för elektronisk kommunikation som har drivit fram utvecklingen. Kommunikationssätten utvecklades med hjälp av digitalisering och effektivare sätt att förmedla framför allt data- trafik genom olika överföringssätt. Användningen av radio för överföring har ökat jämfört med tidigare. har även utvecklingen av radioteknik för bredbandsaccess tagit fart bl.a. genom användning av nationella och regionala system för fast yttäckande radioaccess. Olika sätt att bruka elektroniska tjänster Utvecklingen har gått från att fast telefoni, där terminalerna ansluts mot ett kabelnät, varit den helt dominerande kommunikations- formen till en allt större andel för mobiltelefoni.27 En ytterligare utveckling är den som innebär konvergens mellan tele-, data och mediesektorerna. Utvecklingen på området för elektronisk kommunikation innebär att olika infrastrukturer och tekniker för överföring av kommunikation och tjänster samman- smälter, konvergerar. Den har sin grund framför allt i digitaliser- ingen och den standardisering som skett på Internetområdet. Kon- vergensen medför att samma nät kan bära trafik för telefoni, datakommunikation och överföring av utsändningar till allmän- heten av radio- och TV-program. Det kan exempelvis vara fråga om att kabel-TV-nät används för tele- och datakommunikation. Även elnät kan användas för sådan kommunikation.28 27Post- och , Svensk telemarknad 2001, s. 23. 28Ledningsrätt för elektroniska kommunikationsnät SOU 2002:83 s. 25. ombildades det statliga till , numera TeliaSonera. tillkom telelagen (1993:597) och lagen (1993:599) om radiokommunikation. Lagstiftningen tillsammans med vissa andra åtgärder syftade till att öppna telemarknaden för andra aktörer. Genom anslutningen till EES och senare även EU kom EG:s telereglering att bli tillämplig i . Många bolag har till följd av detta etablerat sig i branschen. fanns fyra före- tag anmälda hos tillsynsmyndigheten, , och fanns 459 företag anmälda.29 Alla dessa bolag äger dock inte telenät. TeliaSonera och två andra bolag har parallellt byggt ut mobilnät genom utplacering av basstationer för andra generationens mobil- nät, GSM-nät (digital överföringsteknik). pågår utbyggnad av tredje generationens mobilnät (eller UMTS) med högre överföringskapacitet som medger datakommunikation som även klarar att överföra rörliga bilder och ljud, dvs. Sammantaget finns fyra GSM-operatörer och tre UMTS/3G-operatörer.30 Utbyggnaden av näten skall enligt till- stånden täcka i princip hela befolkningen och skulle ursprungligen ha varit slutförd vid utgången av . Utbyggnaden skall nu- mera vara slutligt genomförd den 1 juni 2007.31 Kravet på att snabbt uppnå täckning innebar följaktligen ett högt ställt krav på utbyggnadstakt av operatörernas nät.32 Utöver de ovannämnda näten finns nät som tillhör bl.a. , Fortum, E.ON, och . Dessa aktörer använder näten för tjänster för den egna verksamheten, för elektro- niska kommunikationstjänster som man själv tillhandahåller på marknaden till slutkunder, tillhandahållande av kapacitet eller led- ningar utan aktiv utrustning (s.k. svart fiber) till operatörer på grossistmarknaden. , , elnätsföretagen och har dessutom upplåtit plats för ledningar eller antenner till operatörer. Utöver detta har ett antal privata aktörer också byggt ut rikstäckande nät för elektronisk kommunikation. I många fall har dessa slutit avtal med andra infrastrukturägare för att kunna dra fram ledningar så kostnadseffektivt som möjligt. 29Post- och , Svensk telemarknad 2005 s. 14. 31Post- och underrättelser 06-7725/23, 06-7726/23 och 06-7742/23. 32När en räcker SOU 2005:97 s. 45. Företag, universitet och högskolor, myndigheter, kommuner, landsting m.fl. har skapat företagsinterna nät för elektronisk kommunikation.