sou · GWB327 · 2008-04-01 00:00:00 — Behöver någonting förändras i det nationella provsystemet? Enligt SkolverketTPF96FPT anser flertalet lärare att de nationella proven i kärnämneskurser och i avslutande karaktärsämneskurser även i fortsättningen bör vara obligatoriska. Ett antal lärareTPF97FPT anser att proven bör spridas till fler kurser än . I kontakter mellan utredningen och har det framgått att det inte pågår någon diskussion om fler prov eller prov i fler kurser än för gymnasieskolan. anser att det kan vara svårt att utöka antalet obligatoriska prov i gymnasieskolan eftersom verket snart inte kan föreskriva dagar. Många prov och ökad flexibilitet för exempelvis lov försvårar arbetet med att bestämma fasta provdagar. PT (2005), Lärare och elever om gymnasieskolans nationella prov – en enkätstudie, PT (2005), Lärare och elever om gymnasieskolans nationella prov – en enkätstudie, PT Drygt fyra av tio lärare i Matematik A och Engelska A samt drygt tre av tio i Svenska B. Gymnasieskolan presentation, problem och analys 4.10.5Slutbetyg och samlat betygsdokument En elev i gymnasieskolan ska få ett slutbetyg när eleven har genomgått ett nationellt eller specialutformat program och fått betyg på alla kurser och det projektarbete som ingår i elevens studieväg. Om läraren p.g.a. en elevs frånvaro saknar underlag för bedömningen av elevens kunskaper ska betyg inte sättas. Enligt den arbetsgrupp som föreslog en ny betygsskala ska denna bestämmelse finnas kvar. Om underlag för bedömning saknas till följd av omfattande frånvaro ska, som nämnts ovan, betyg inte sättas, utan detta ska markeras med ett horisontellt streck.TPF98FPT Lärarens beslut att sätta eller inte sätta betyg avgör om eleven får slutbetyg eller inte. Den elev som saknar betyg i en kurs som ingår i studievägen kan inte få ett slutbetyg. Det finns inga krav på att elevens betyg i slutbetyget ska vara lägst godkända utan en elev kan i teorin ha betyget Icke godkänt (IG) i alla kurser och ändå få ett slutbetyg. När en elev söker till högskola/universitet ställs dock kravet på grundläggande högskole- behörighet vilket motsvarar att minst 2 250 poäng är godkända. Elever på individuellt program får slutbetyg när de fullföljt den studieplan som lagts upp för dem, oavsett hur många eller hur få kurser denna innefattar. Ett problem med dagens benämning slutbetyg är att den signa- lerar att eleven har slutfört och lyckats med en gymnasieutbildning. I verkligheten har eleven genomgått en gymnasieutbildning, men ingenting i dokumentet svarar för om eleven har lyckats eller inte eftersom samtliga betyg i teorin kan vara icke godkända. Använd- ningen av slutbetyg blir därför missvisande, t.ex. i den offentliga statistiken. Denna problematik kopplad till examensfrågan behand- las vidare i avsnitt 4.11. Ett samlat betygsdokument är ett utdrag ur elevens betygs- katalog och visar vilka betyg som redan satts. Eleven har när som helst rätt till ett utdrag ur betygskatalogen, dvs. ett samlat betygs- dokument. Om en elev byter skola eller avbryter sina studier, ska ett samlat betygsdokument utfärdas. För de elever som inte får ett slutbetyg vid gymnasieskolans slut utfärdas i stället ett samlat betygsdokument. 98TP PT Ds 2008:13. Gymnasieskolan presentation, problem och analys Tillträdesregler för högskolestudier, dvs. regler om högskole- behörighet, urval och meritvärdering, finns i 7 kap. högskole- förordningenTPF99FPT. För att ha uppnått grundläggande högskole- behörighet till utbildning som påbörjas på grundnivå ska eleven ha ett slutbetyg med lägst betyget Godkänt (G) i minst 2 250 poäng. Från och med antagningen kommer det för grundläggande högskolebehörighet att krävas att eleven har slutfört en fullständig gymnasieutbildning om 2 500 poäng med lägst betyget G i 2 250 av dessa samt med lägst betyget G i kärn- ämneskurserna i engelska, matematik och svenska/svenska som andraspråk. Den nya regleringen innebär att en elev med reducerat program kan uppnå grundläggande högskolebehörighet. Den särskilda högskolebehörigheten till utbildning som påbör- jas på grundnivå och som vänder sig till nybörjare regleras i form av standardbehörigheter. För utbildningar som leder till en yrkesexamen fastställer () den särskilda behörigheten, dvs. vilken standardbehörighet som ska gälla. För övriga utbildningar fastställer lärosätena själva vilka standard- behörigheter som ska gälla. När den nya regleringen införs 2010 kommer den särskilda behörigheten i stället för standardbehörig- heter att anges som områdesbehörigheter med behörighetskurser och meritkurser. Meritkurser är fördjupning i moderna språk, engelska och matematik samt kurser som är särskilt värdefulla för den sökta utbildningen. Vilka dessa särskilt värdefulla kurser är fastställs av HSV. I samband med den nya regleringen 2010 kommer även incita- menten till konkurrenskomplettering, dvs. att höja betygen i redan lästa kurser, att minska. Detta görs genom att betygsurvalsgruppen till högskola/universitet delas i två. I den första betygsurvals- gruppen ingår alla de som har ett slutbetyg utan kompletteringar från gymnasieskolan eller den gymnasiala vuxenutbildningen. I den andra gruppen ingår alla de som har gjort någon typ av komplet- teringar. När platserna i respektive grupp har fördelats ska den andra gruppen reduceras med en tredjedel som tillförs den första gruppen. Komplikationen i denna nya bestämmelse är att ingen skillnad görs för konkurrenskomplettering och behörighetskomp- lettering, som innebär att eleven läser in en kurs som eleven inte har läst men behöver för den sökta högskoleutbildningen. 99TP PT SFS 1993:100. Gymnasieskolan presentation, problem och analys elever som kompletterar, t.ex. för att de valt fel utbildning i gymnasieskolan eller ångrar sitt utbildningsval i efterhand, kommer således att drabbas negativt vid urvalet till högskolestudier. I dagens gymnasieskola ska alla elever ha möjlighet att gå vidare till fortsatta studier oavsett vilket program eleven har följt. Denna intention uppfylls dock inte i praktiken. Det är ungefär två tredje- delar av eleverna som påbörjar ett programTPF100FPT som verkligen lyckas uppnå grundläggande högskolebehörighet . har inte någon gymnasieexamen. I stället finns två begrepp som används som mål och som mått på i vilken utsträck- ning elever lyckas fullfölja sin gymnasieutbildning. Det första av dessa begrepp är slutbetyg som jag beskrivit i avsnitt 4.10.5. Slutbetyg är inte ett bra mått på om en elev har varit framgångsrik i sina studier. Elever med slutbetyg kan i själva verket tvärtom ha misslyckats i gymnasieskolan. Det andra begreppet är högskolebehörighet. Det är ett bättre mått på studieframgång än slutbetyg. En elev som har fått lägst betyget Godkänt (G) på 2 250 poäng kan rimligen antas ha full- gjort sin utbildning någorlunda framgångsrikt. Det är ändå ett mått som inte är helt tillfredsställande. Jag vill här särskilt lyfta fram två argument som talar mot det. För det första är högskolebehörighet ett mått som inte ens finns inom ramen för gymnasieskolans egna styrdokument, utan alltså endast i regelverket för högskolesektorn, vilket försvagar dess ställ- ning som mål för gymnasieutbildning. För det andra är begreppet genom sin mycket starka koppling till högskola/universitet inte ett bra mått på framgång inom yrkesutbildning. Det är inte rimligt att ett kriterium som gäller högskolebehörighet ska vara det enda existerande måttet på huruvida en elev har uppnått tillräcklig kompetens för att anställas inom ett yrkesområde. Inget av de två nämnda begreppen, slutbetyg och högskole- behörighet, är utöver redan angivna nackdelar väl lämpade för att ge information till arbetsgivare, som vill anställa ungdomar som kommer från gymnasieskolan. Arbetsgivare anser ofta att det är otydligt vad en utbildning på ett yrkesförberedande program leder till och de har svårt att utifrån programbeskrivningar och styrdoku- 100TP PT Exklusive individuella program. Gymnasieskolan presentation, problem och analys ment förstå vad eleverna förväntas kunna. Inte heller är slutbetyg och högskolebehörighet väl fungerande instrument för de unga människor, som efter att ha avslutat en svensk gymnasieutbildning vill studera vid ett utländskt lärosäte. Lärosäten runt om i världen är vana vid att studenter har avlagt examen från vad som motsvarar gymnasieutbildning. Att svenska elever inte kan visa upp examens- bevis utan endast slutbetyg är därför till nackdel för dem. Sammanfattningsvis anser jag att det finns god anledning att se över de dokument och begrepp som används för att dokumentera en slutförd gymnasieutbildning och starka skäl för att införa en gymnasieexamen, med ett därtill kopplat examensbevis. Jag åter- kommer till detta i avsnitt 5.12 och avsnitt 5.16. Jag har enligt mina direktiv inte i uppdrag att komma med förslag eller analysera frågor inom ansvarsområde. Under utredningens arbete har emellertid ett antal frågor som berör och som påverkar gymnasieskolan identifierats. Det finns därför anledning att här ta upp dem. Frågan om studie- och yrkesvägledning nämns inte alls i mina direktiv men behöver uppmärksammas. Det är framför allt elever som utredningen har mött som har pekat på hur viktig studie- och yrkesvägledningen är. Många av dessa elever uttrycker kritik och den gäller både studie- och yrkesvägledning inför valen till gymna- sieskolan samt dess utformning i gymnasieskolan. Det finns också elever som anser sig ha fått god hjälp, men det är inte en domi- nerande uppfattning. har i flera rapporterTPF101FPT uppmärksammat studie- och yrkesvägledningen och pekat på ett antal problem. Ett viktigt sådant är att tillgången till studie- och yrkesvägledning har minskat som behoven av en saklig och kunnig vägledning är större än någonsin genom det växande utbudet av gymnasieutbildningar som unga kan välja mellan. Det drabbar, enligt , främst 101TP PT (2004), Ungdomars utbildnings- och yrkesval – i egna och andras ögon; (2005), Utvärdering av vägledning inom det offentliga skolväsendet. Gymnasieskolan presentation, problem och analys unga som kommer från en studieovan miljö där kunskapen om de valbara alternativen saknas. I inspektioner som genom- fört pekar man också på brister i behörigheten hos personal och underdimensionering av studie- och yrkesvägledningen. Verksam- heten beskrivs som ojämn och verkar, enligt , ha stagnerat både på nivå och i skolorna. av vägledning inom det offentliga skolväsendet fokuserar på det offentliga skolväsendet, men i rapporten nämns att det av statistik går att utläsa att tillgången till studie- och yrkesvägledning är än sämre i fristående skolor. lämnar rekommendationen att staten behöver förtydliga målen och ambitionerna för verksamheten. Det är lätt att stämma in i kritiken, men frågan behöver också ses i ett större sammanhang. Vilket ansvar har exempelvis arbets- livets företrädare för att ge information om det arbetsliv som väntar efter avslutade studier? Både () och har engagerat sig i frågan och anser att infor- mationen till elever om vägar in i arbetslivet behöver utvecklas. Dessa frågor togs upp i slutbetänkandet Samverkan för ungas etablering på arbetsmarknadenTPF102FPT som presenterades . Där föreslogs att studie- och yrkesvägledningen måste få nya former där arbetslivet inkluderas i de delar som gäller information medan individuell vägledning behöver utföras av professionell kompetens. Utredaren pekade också på nya distributionsformer som webb och andra medier som gör det möjligt att kvalitets- utveckla information inför val av utbildning. är en strategisk nivå för gymnasieskolan, där sker valen till gymnasieutbildningen. Det sker många byten av program i gymnasieskolan. Det innebär problem och högre kostnader och bör naturligtvis så långt möjligt undvikas. En god studie- och yrkesvägledning kan här ha stor betydelse. Andra strategiska val inom ram är de språkval som kan ge meritpoäng vid ansökan till högskola/uni- versitet. En elev som läst språk på kvalificerad nivå har fördel av det om eleven söker till en attraktiv högskoleutbildning. Dessa språkval innebär en ny viktig informationsuppgift för studie- och yrkesvägledaren. Det är viktigt att alla elever få chansen att skaffa sig dessa meritpoäng. 102TP PT SOU 2006:102. Gymnasieskolan presentation, problem och analys Jag anser att studie- och yrkesvägledningen behöver ses som den strategiska fråga den är och att det är hög tid att klargöra hur den ska se ut . Till detta återkommer jag i avsnitt 5.17. Resultaten i är av avgörande betydelse för gymnasie- skolan eftersom de avgör vilka elever som blir behöriga att börja på ett nationellt eller specialutformat program. krävs lägst betyget Godkänt (G) i ämnena svenska/svenska som andraspråk, engelska och matematik. Från dessa krav finns inga dispens- möjligheter. De elever som inte blir behöriga har rätt att gå på de individuella programmen (IV). Det är omvittnat att de tre behörig- hetsgivande ämnena får en dominerande roll i senare del. Elever som riskerar att inte få betyget G i något av dessa ämnen får ofta stöd för att klara godkäntnivån. Det kan innebära att dessa ämnen prioriteras framför andra ämnen. Detta fokus på endast tre av alla ämnen är ett problem som brukar benämnas att blivit en treämnesskola. En sådan fokusering kan också innebära att en elev visserligen klarar att nå godkäntgränsen vid vårterminens slut men att förkunskaperna ändå är otillräckliga för att klara gymnasiestudier. Det är särskilt resultaten i matematik som är problematiska. I statistikTPF103FPT anges att matematik har den högsta andelen elever som inte når målen för de nationella ämnesproven jämfört med de andra ämnena, undantaget svenska som andraspråk. har andelen som inte klarat ämnesproven i matematik legat på men försämrades resultatet. I de kommunala skolorna nådde av eleverna inte målen medan andelen var i fristående skolor. Skillnaden i resultat var stor mellan elever med svensk () respektive utländsk bak- grund (). Det fanns ingen större skillnad mellan flickor och pojkar. Det är en hög andel elever som når målen på det nationella ämnesprovet i engelska. gör det inte och där finns en liten skillnad i resultaten till flickornas fördel. Fler elever med utländsk bakgrund når inte målen, , jämfört för svenskfödda elever. Resultaten i fristående skolor är 103TP PT (2008), Resultat från ämnesproven i årskurs 9 , dnr. Gymnasieskolan presentation, problem och analys högre, når inte målen jämfört för kommunala skolor. För svenskämnet syns en skillnad i resultat på de nationella ämnesproven mellan flickor och pojkar. Här skiljer det 3 procent- enheter till flickornas fördel. Provet i läsförståelse har sämst resul- tat av delproven, var tionde elev når inte målen och flest pojkar har problem. Det är också läsförståelsen som visar störst skillnad mellan svenskfödda och utlandsfödda elever, skillnaden är 6 pro- centenheter. Alla elever deltar inte i de nationella ämnesproven. Det är av alla elever i riket som deltar och andelen från fristående skolor är något lägre än från kommunala. De elever som inte gör ämnesproven har generellt sett lägre slutresultat än de elever som gör proven. Det betyder att provresultaten ger en något förskönad bild av måluppfyllelsen i de aktuella ämnena. Sammanfattningsvis visar de nationella ämnesproven att resultaten i matematik försämras. Jag ser detta som ett allvarligt problem. Resultaten i matematik har ett stort signalvärde för hur elever ser på hela det naturvetenskapliga fältet. Elever som fått intrycket att de inte klarar av matematiken väljer ofta bort natur- vetenskapliga studier. har särskilt intresserat sig för matematikämnet i gymnasieskolan och samverkat med ämnesrepresentanter i matematik, se bilaga 7. I dessa överlägg- ningar har också frågan om matematikämnets utveckling och form diskuterats samt hur ämnet disponeras och introduceras i grund- skolan. I internationell jämförelse finns en del skillnader som är omdiskuterade. Vissa matematiska områden introduceras sent i den svenska jämfört med andra länders undervisning. En fråga som lyfts i den bilaga dessa ämnesrepresentanter gjort för utredningens räkning är behovet av en översyn och en kontinuerlig utveckling av ämnet i såväl som gymnasieskolan. Jag delar denna syn på behovet av att matematikämnet ges ökad uppmärksamhet och att insatser görs för att förbättra elevernas möjligheter att nå bättre resultat. Gymnasieskolan presentation, problem och analys 4.13Gymnasieskolan, vuxenutbildning och eftergymnasial utbildning I detta avsnitt diskuteras samverkan mellan gymnasieskolan och vuxenutbildningen. Den gymnasiala vuxenutbildningen som sådan beskrivs och hinder för samverkan mellan skolformerna problema- tiseras. Oklarheter mellan gymnasieskolan och vuxenutbildningen samt den eftergymnasiala nivån lyfts fram. Några specifika vuxenutbildningsfrågor problematiseras. 4.13.1Samverkan mellan gymnasieskolan och gymnasial vuxenutbildning I propositionen Växa med kunskaperTPF104FPT behandlades samverkans- frågor mellan gymnasieskolan och gymnasial vuxenutbildning. En grundtanke i propositionen var att en utbildning inom såväl gymnasieskolan som den gymnasiala vuxenutbildningen skulle ge samma kompetens. De förändringar som genomfördes inom gymnasieskolan skulle även genomföras i komvux. Kursplanerna skulle vara desamma och timplanerna likaså, men utgöra en rekommendation för vuxenutbildningen. Arbetsplatsförläggning skulle kunna förekomma även inom komvux men det skulle inte finnas några krav på omfattningen som i gymnasieskolan. Den samverkan som förordades mellan gymnasieskolan och den gymnasiala vuxenutbildningen motiverades i propositionen dels som en nödvändig förutsättning för ett effektivt resursutnyttjande, dels utifrån möjligheten att erbjuda ett bredare kursutbud, en större tillgänglighet och valfrihet för den studerande samt en bättre kvalitet i utbildningen. Man betonade i propositionen vikten av att undanröja de hinder som fanns för samverkan mellan skol- formerna. I propositionen angavs en tydlig gränsdragning mellan gymna- sieskolan och komvux. Den handlade om att gymnasieskolan skulle utbilda ungdomar och komvux vuxna. Därför infördes en ålders- gräns vid . Trots den tydliga gränsdragningen var man i propositionen noga med att påpeka att detta inte skulle innebära att gymnasieelever inte kunde läsa komvuxkurser och vice versa. En av tankarna i propositionen var i stället en utvecklad samverkan mellan skolformerna. 104TP PT Prop. 1990/91:85. Gymnasieskolan presentation, problem och analys Många av de intentioner som fanns gällande samverkan mellan gymnasieskolan och gymnasial vuxenutbildning i propositionen Växa med kunskaper delar jag. De har dock, enligt min uppfattning, inte blivit verklighet i dagens gymnasieskola. Samverkan mellan gymnasieskolan och den gymnasiala vuxenutbildningen har inte kommit till stånd på det sätt som var tänkt. En förklaring till detta är just de hinder som finns för samverkan mellan skolformerna, se vidare i avsnitt 4.13.3. Alla kommuninvånare är behöriga att delta i gymnasial vuxen- utbildning från och med det andra kalenderhalvåret då de fyller , eller när de har slutfört en gymnasieutbildning på ett natio- nellt program eller motsvarande. En elev som läser en kurs i gymnasieskolan är dock inte behörig att tas emot för att läsa samma kurs i gymnasial vuxenutbildning. Det bör också påpekas att individen inte har en oavvislig rätt att delta i gymnasial vuxenutbildning. Inom gymnasial vuxenutbildning erbjuds inga program som i gymnasieskolan. I praktiken inriktar dock många studerande i gymnasial vuxenutbildning sin utbildning mot ett program mot- svarande gymnasieskolans. Gymnasial vuxenutbildning får förekomma som kurser i alla ämnen som finns i gymnasieskolan, utom specialidrott, och som projektarbete. Lokala kurser får förekomma liksom i gymnasie- skolan. Kärnämnena är desamma som i gymnasieskolan förutom Idrott och hälsa A samt Estetisk verksamhet. Betyg sätts på samma sätt i den gymnasiala vuxenutbildningen som i gymnasieskolan. Samlat betygsdokument och slutbetyg skiljer sig dock åt. Den som har slutfört kurser inom gymnasial vuxenutbildning har rätt att få ett samlat betygsdokument som visar vilka kurser som är slutförda och hur de är betygssatta. Till skillnad från gymnasieskolans samlade betygsdokument får den studerande i gymnasial vuxenutbildning själv välja vilka kurser som ska redovisas i dokumentet. Ett slutbetyg från gymnasial vuxenutbildning ska omfatta minst 2 350 poäng. Det ska innehålla betyg i samtliga kärnämneskurser (600 poäng eftersom Idrott och hälsa A samt Estetisk verksamhet inte är kärnämnen inom vuxenutbildningen) och i minst 1 750 Gymnasieskolan presentation, problem och analys poäng andra kurser, delkurser eller projektarbete. Projektarbetet kan, men måste inte, ingå i ett slutbetyg. Det som skiljer ett slutbetyg i gymnasial vuxenutbildning från ett slutbetyg i gymna- sieskolan är således den totala poängomfattningen (2 350 poäng i stället för 2 500 poäng) och kravet på ett genomfört projektarbete. En elev som redan har ett slutbetyg från gymnasieskolan kan inte få ett nytt slutbetyg från gymnasial vuxenutbildning. I den gymnasiala vuxenutbildningen fanns /07 drygt 165 000 studerande. Det är en minskning med nästan 20 000 stu- derande sedan föregående läsår.TPF105FPT Andelen invånare som deltog i vuxenutbildning ökade kraftigt och var som högst i samband med det s.k. Kunskaps- lyftet. har andelen minskat.TPF106FPT Studerande är den största gruppen inom gymnasial vuxenutbildning. Utbildningsbakgrunden varierar men den största gruppen har en gymnasieutbildning som är längre än bakom sig.TPF107FPT 4.13.3Hinder för samverkan mellan gymnasieskolan och den gymnasiala vuxenutbildningen I dagens system finns ett antal hinder för samverkan mellan gymnasieskolan och den gymnasiala vuxenutbildningen. Ett sådant är att kurser som en elev har läst och fått betygssatta inom gymnasial vuxenutbildning inte får ingå i ett slutbetyg från gymnasieskolan. Motsatsen däremot, att ta in gymnasiekurser i ett slutbetyg från gymnasial vuxenutbildning, är tillåten. Det råder en oklarhet om elever som går i gymnasieskolan får läsa kurser i gymnasial vuxenutbildning. Behovet av detta kan uppstå i många sammanhang, t.ex. för den elev som har hoppat av ett program och väntar på att få gå över till nästa. Enligt de bakomliggande tankarna till dagens bestämmelser finns inga rätts- liga hinder för en gymnasieelev att läsa en kurs inom den gymna- siala vuxenutbildningen om den erbjuds av samma huvudman. Denna möjlighet behöver, enligt min uppfattning, tydliggöras. Den 20-årsgräns som infördes innebär inget direkt hinder för samverkan mellan gymnasieskolan och den gymnasiala vuxenutbildningen. Däremot kan den eventuellt ifråga- 105TP PT officiella statistik, finns som tabell 13 i utredningens tabellbilaga (bilaga 3). 106TP PT (2007), lägesbedömning 2007. 107TP PT officiella statistik, finns som tabell 14 i utredningens tabellbilaga (bilaga 3). Gymnasieskolan presentation, problem och analys sättas i vissa andra sammanhang. Att dra upp en så klar gräns mellan gymnasieskolan och den gymnasiala vuxenutbildningen kan innebära problem, t.ex. för sent anlända invandrare. Det kanske i vissa fall är rimligare att en person som anländer påbörjar sin utbildning inom gymnasial vuxenutbildning i stället för i gymnasieskolan. 4.13.4Oklarheter mellan gymnasieskolan och vuxenutbildningen samt den eftergymnasiala nivån I utredningens arbete har det framkommit att det ibland råder oklarheter om vilka utbildningar som ligger på gymnasial nivå och vilka utbildningar som ligger på eftergymnasial nivå. Den eftergymnasiala nivån kan handla om påbyggnadsutbildningar (PU) och kvalificerade yrkesutbildningar (KY). PU är en del i den kommunala vuxenutbildningen. PU syftar till att ge vuxna en utbildning som leder till en ny nivå inom deras yrke eller till ett nytt yrke.