sou · GVB324 · 2008-01-01 00:00:00 — Distriktsveterinärerna, som är en statlig aktör i förvaltningsform på marknaden för veterinärtjänster, omsatte drygt 400 milj- oner kronor. Härtill kommer de privatpraktiserande veterinärer som bedriver sin verksamhet i form av enskilda firmor, handels- eller komman- ditbolag. Det finns ca 750 enskilda veterinärfirmor i landet. Den samlade omsättningen i dessa var ca . Företagen i veterinärsektorn kan således, utifrån tillgängliga data, beräknas omsätta något i . Många olika marknadssegment kan urskiljas, även om gränserna inte är helt tydliga. Veterinärer är inte sällan verksamma inom flera av segmenten. Grundläggande indelningar kan t.ex. ske utifrån djurslag, djursjukvårdens kvalifikationsgrad, utifrån distinktionerna mellan myndighetsutövande veterinärverksamhet och praktisk djursjukvård eller mellan djursjukvård och förebyggande djurhälso- vård. Grundläggande distinktioner finns mellan primär djursjukvård och specialistvård respektive mellan öppen och sluten djursjukvård. Dessa begrepp, som här används för att skapa struktur och förstå- else för olika roller och ansvarsområden inom djurens hälso- och sjukvård, har en motsvarande betydelse som inom humansjuk- vården. Därmed skulle begreppet primär djursjukvård, enligt mönster från 5 § Hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), kunna definieras på följande sätt. Den primära djursjukvården skall, som en del av den öppna vården, svara för djurens behov av sådan grundläggande medicinsk behandling, omvårdnad, förebyggande arbete och rehab- ilitering som inte kräver djursjukhusens medicinska och tekniska resurser eller annan särskild kompetens. Eftersom det inom djur- sjukvården finns mycket begränsad tillgång till inrättningar som motsvarar humansjukhusens akutmottagningar, omhändertas även akut- och olycksfall ofta i den primära djursjukvården. Det gäller särskilt de stora djurslagen. Öppen och sluten djursjukvård Sluten vård avser vård av inneliggande patienter. Vård i samband med sjukbesök, av eller hos en veterinär, är öppen vård. Den öppna vården sker i regel inom den primära djursjukvården, som är den första länken i vårdkedjan, men öppen specialistvård förekommer också. Djursjukvård och förebyggande djurhälsovård En indelning från en annan infallsvinkel gäller distinktionen mellan djursjukvård och förebyggande djurhälsovård. Dessa båda tjänste- typer kan i princip avse alla djurslag, men förebyggande djurhälso- vård riktas företrädesvis mot lantbruksdjur. Förebyggande djur- hälsovård bedrivs, som berörts i kapitel 4, ofta i organiserade, delvis statsfinansierade, program för bl.a. nötkreatur, fjäderfä och gris. Så- dana program kan vara frivilliga eller obligatoriska. En stor andel av den förebyggande djurhälsovården bedrivs av de tre organisation- erna Svensk Mjölk, Svensk Fågel och . Även husdjursföreningar och hushållningssällskap är verksamma inom programmen och med rådgivning i djurhälsofrågor. Före- byggande djurhälsovård erbjuds också av distriktsveterinärer och av privatpraktiker. Verksamheten kan då avse även häst och sällskaps- djur. Till förebyggande djurhälsovård i vid mening räknas, förutom kontrollåtgärder i de organiserade programmen, även rådgivning, allmänna hälsokontroller, vaccinationer och andra åtgärder, som inte är direkt avsedda att behandla ett sjukdomstillstånd. Veterinär fältverksamhet och veterinär mottagning Begreppet veterinär fältverksamhet förknippas i hög grad med lant- brukets djur, men det tycks inte ha någon helt entydig definition. Det används vanligen för att beteckna den ambulerande veterinär- verksamhet, som i samband med gårds- eller hembesök bedrivs utanför den ordinarie kliniken eller veterinärmottagningen. Den veterinära fältverksamheten är en del av den primära djur- sjukvården och en viktig länk i vårdkedjan, eftersom det i regel är svårt eller omöjligt att transportera stora djur, som hästar och kor, till en veterinärmottagning. Veterinär fältverksamhet är därmed i praktiken synonymt med djursjukvård för lantbruksdjur och häst. Veterinär fältverksamhet bedrivs i stor utsträckning av besätt- ningsveterinären, dvs. den veterinär som tillgodoser det löpande behovet av veterinärtjänster i en djurbesättning. Besättningsveteri- nären gör besättningsgenomgångar, skriver ut läkemedel för dele- gerad läkemedelsanvändning och bistår med utryckningar vid akuta sjukdomsfall i besättningen. Besättningsveterinären kan vara en en- skild privatpraktiker, en distriktsveterinär eller en veterinär vid en privat veterinärstation. Mindre djur, såsom sedvanliga sällskapsdjur, behandlas i regel vid veterinär mottagning på en klinik, ett djursjukhus eller vid en vete- rinärstation. Av ca 2 600 veterinärer med verksamhet inom landet är ca 1 400 sysselsatta med djursjukvård inom primär- eller specialist- vårdssegmenten. Av dessa är omkring ca 330 distriktsveterinärer och omkring 500 egna företagare. Övriga drygt 600 veterinärer är anställda i privat sektor vanligen vid djurkliniker och djursjukhus. Som framgått finns det betydligt fler enskilda firmor än egen- företagare. Det beror dels på att ett antal enskilda firmor inte är aktiva, dels på att det är ganska vanligt med bisysslor bland an- ställda veterinärer. Sådan bedrivs i regel i form av en enskild firma. Ett femtiotal veterinärer arbetar huvudsakligen med förebyggande djurhälsovård. Omkring 200 veterinärer är anställda i offentlig förvalt- ning bl.a. inom , och läns- styrelserna. Det finns ett femtiotal länsveterinärer och biträdande länsveterinärer. En särskild kategori är veterinärer verksamma inom forskningen och veterinärutbildningen och andra utbildningar inom djursjuk- vården. Knappt 200 veterinärer arbetar med sådana uppgifter, varav de flesta inom (). Ca 85 veteri- närer finns inom besiktningsveterinärorganisa- tion. Tabell 8.1 Den veterinära arbetsmarknaden, antal veterinärer i olika verksam heter . Privat sektor, ej djursjukhus Privat sektor, djursjukhus Kategorin övriga i tabell 8.1, omfattar t.ex. militärveterinärer, lab- oratorieveterinärer utom SVA, stadsveterinärer eller veterinärer som arbetar inom områden utan koppling till veterinär verksamhet. Veterinärer är inte sällan specialiserade inom ett visst djurslag, inom vissa sjukdomar eller inom livsmedelshygien. Det finns knappt 400 specialistutbildade veterinärer. Härav har ca 240 vete- rinärer specialistutbildning inom hund och katt och ca 70 inom hästsjukvård. Ett knappt hundratal är specialister inom nöt- och grissjukvård. utbildas ca 200 veterinärer i pro- grammet med inriktning mot hund och katt och ett trettiotal är under specialistutbildning med inriktning mot häst. Specialistpro- grammen för nöt, gris och livsmedel startade . De första specialisterna inom dessa discipliner beräknas vara färdig- utbildade . Det är också vanligt att verksamheten vid de olika vårdinrätt- ningarna har en huvudsaklig inriktning mot någon av djurkatego- rierna lantbruksdjur, sällskapsdjur eller häst. Inriktning mot säll- skapsdjur är vanligast. En blandad verksamhet med flera djurslag är också vanligt förekommande. Av landets ca 70 hästspecialister finns mer än en tredjedel inom , som är kedja av vårdinrättningar inom hästsjukvård med stor täckning över landet. Ett antal veterinärin- rättningar, bl.a. de statliga och de privata veterinärstationerna, kan betecknas som veterinärföretag med allmänpraktik och åtar sig så- väl lantbruksdjur som sällskapsdjur och häst. Det gäller också en del av de veterinärer som bedriver verksamhet som enmansföre- tagare. Enligt SCB:s företagsregister fanns det sammanlagt 1 069 företag som angivit att de uteslutande eller i huvudsak bedriver veterinär verksamhet. Här ingår samtliga företag med SNI-kod 86200, såväl enskilda firmor som bolag och statliga aktörer. Av dessa hade merparten, eller 668 företag, ingen anställd. Det är i första hand de enskilda firmorna som saknar anställd personal. Sammanlagt 269 företag hade mellan en och fyra anställda och 106 företag hade fler än fyra anställda. Ett företag (distriktsvete- rinärorganisationen) har fler än 200 anställda och 26 företag har fler än 20 men färre än 200 anställda. Överlag kännetecknas veterinärsektorn av många mycket små företag. De tjugonde största aktiebolaget, räknat i antal anställda, hade 19 anställda . Sammanlagt sex aktiebolag, hade mer än femtio anställda. Av dessa är samtliga djursjukhus med undantag för . Medelantalet antal verksamma per- soner i de svenska veterinärföretagen är, om vi bortser från distriktsveterinärerna, 1,2 personer inklusive ägaren. Tabell 8.2 (SNI 86200) i alla företagsformer, storleksklasser, antal anställda En majoritet av företagen, ca 750 stycken, är enskilda firmor. Knappt 300 företag bedrivs i aktiebolagsform. har dock ökat från 2004. Ett mindre antal bedrivs i form av handels- eller kommanditbolag. De fyra största företagen i bran- schen är, vid sidan av distriktsveterinärorganisationen, ATG-häst- klinikerna med ca 110 anställda, Regiondjursjukhuset i med ett hundratal anställda, Blå Stjärnan med ett åttiotal anställda samt Regiondjursjukhuset i med drygt 70 anställda. () har ca 380 anställda varav drygt 330 är veterinärer. De största före- tagen har blivit större och de minsta har blivit mindre. Det gäller både räknat som antal anställda och i fråga om omsättningen. Vårdinrättningar för djursjukvård finns av olika storlek, med olika inriktning och med varierande grad av service och specialisering. Sådana variabler kan också tjäna som utgångspunkt för en indelning i olika marknadssegment. De mest kvalificerade vårdresurserna finns vid landets fyra regi- ondjursjukhus i , och samt i mellan och . I och finns även speciella regiondjursjukhus för häst. Det finns, utöver regiondjursjukhusen, ett tjugotal djursjukhus i . Öppen djursjukvård erbjuds, förutom av djursjukhusen, också av djurkliniker och veterinärstationer samt av enmansföre- tagande veterinärer. Kapacitet för sluten djursjukvård finns i regel bara vid djursjukhusen. Delvis är denna indelning ett resultat av de krav som ställs för medlemskap i branschorgan, t.ex. . I andra delar kan avgränsade kategorier urskiljas genom studier av marknaden. I huvudsak kan veterinärföretagen indelas i katego- rierna regiondjursjukhus, djursjukhus, veterinärkliniker, veterinär- stationer och enskilda privatpraktiker. Kategorierna överlappar delvis varandra. Enskilda privatpraktiker kan bedriva en egen verksamhet i form av bolag eller enskild firma, och ingå i ett samarbete med en veterinärklinik eller en veterinärstation. Företag inom alla kategorier kan ha en varierande spridning i verksamheten ifråga om djurslag och när det gäller utbud av dia- gnostiska och behandlande åtgärder. Ett stort antal veterinärinrätt- ningar av alla slag erbjuder allmänpraktik på sällskapsdjur. De flesta djursjukhus och ett stort antal djurkliniker är medlemmar i . Föreningen har fastställt normer för vilka krav som skall ställas på en vårdinrättning för att den skall kunna klassificeras som regiondjursjukhus, djursjukhus respektive djurklinik. Klassificeringen av de olika vårdinrättningarna avser verksam- heten inom en och samma fastighet. Filialer bedöms separat. Om verksamhet bedrivs med både stordjur, t.ex. häst och ko, och med sällskapsdjur, bedöms dessa verksamheter separat, även om de be- drivs på samma fastighet. Klassificeringen sker efter skriftlig an- sökan från en djursjukvårdsinrättning. Ärendet avgörs av . Utförliga data om sök- andens verksamhet, utrustning och driftförhållanden inhämtas bl.a. via ett omfattande frågeformulär. Inspektion av alla anläggningar skall ske minst en gång . Medlems- företagen är skyldiga att anmäla förändringar i verksamheten av sådant slag att de kan föranleda en ändrad klassificering.TPF1FPT Med regiondjursjukhus avses, enligt Svenska Djursjukhusförening- ens normer, ett djursjukhus med öppen och sluten djursjukvård av- seende smådjur eller stordjur, som har särskilda resurser i form av kompetens, personalstyrka, lokaler och utrustning samt erbjuder särskilt hög servicenivå och grad av kontinuitet. Ett regiondjur- sjukhus skall genom sin höga samlade kompetens utgöra ett regio- nalt, veterinärmedicinskt centrum och vara en naturlig remissin- stans för andra veterinärinrättningar i regionen. Regiondjursjukhuset skall bedriva kvalificerad diagnostik och be- handling inom ett flertal veterinärmedicinska specialområden, t.ex. kirurgi, ortopedi, neurologi, oftalmologi, dermatologi, urologi, kardiologi, onkologi, anestesti, intensivvård och patologi. Kompe- tens inom de vikigaste specialområdena skall finnas tillgänglig dyg- Sjukhuset skall ha minst fem veterinärer med specialist- examen (steg I). Laboratoriekapacitet skall finnas inom hema- tologi, klinisk kemi, cytologi, parasitologi och bakteriologi. Den nationella och internationella veterinärmedicinska utvecklingen inom de olika specialområdena skall följas noggrant och ligga till grund för fortbildning av veterinärer och annan personal. Även djursjukhusen skall ha både öppen och sluten verksamhet, men det ställs lägre krav på utrustning, personal och specialisering än på regiondjursjukhusen. Ett djursjukhus skall kunna erbjuda kvalificerad kirurgisk och allmänmedicinsk verksamhet. Det ställer bl.a. krav på radiologiska och anestesiologiska resurser av hög standard samt tillräcklig utrustning för behandling av livshotande tillstånd. Verksamheten skall bedrivas dygnet runt, men det ställs inte krav på att alla specialiteter skall kunna erbjudas med full kontinuitet. Djursjukhus för smådjurssjukvård skall ha minst fyra veterinärtjänster på heltid, varav minst två skall ha specialistexamen (steg I). Vid djursjukhus för stordjur, såsom häst och nöt, krävs minst tre heltidsanställda veterinärer, varav minst en med speci- alistexamen. Djursjukhus är alltså specialiserade på häst och andra stordjur, alternativt på sällskapsdjur. Inte sällan finns vårdresurser för stor- djur och sällskapsdjur inom samma organisation, men mot bak- grund av klassificeringskraven skiljs de åt begreppsmässigt. Ett exe- mpel är Regiondjursjukhuset i och Reg- ionhästdjursjukhuset på samma ort. Ett annat exempel är Djursjukhuset i , som delats i två enheter. Smådjursverksamheten har överlåtits till stiftel- sen Blå Stjärnan, medan hästverksamheten vid samma vårdinrätt- ning övertagits av . Med djurklinik avses en anläggning för öppen djursjukvård för ett eller flera djurslag. Det krävs inte resurser för sluten vård. Däremot skall stationär vård kunna erbjudas då kliniken hålls Vissa krav ställs på utrustningen. Det skall bl.a. finnas möj- lighet till röntgenundersökningar och anestesi. Verksamheten skall bedrivas året runt, men kliniken får hålla semesterstängt under , förutsatt att sam- ordning sker med annat medlemsföretag dit kunderna kan hänvisas då kliniken är semesterstängd. Det skall finnas minst en vete- rinärtjänst på heltid med specialistexamen (steg I). Djurkliniker som saknar jour eller beredskap skall hänvisa kunderna till djur- sjukhus eller annan inrättning som upprätthåller jour. Med sådana vårdinrättningar skall ett samarbetsavtal finnas för att säkerställa att patienterna kan hänvisas utan störningar. Begreppet veterinärstation är inte närmare definierat, i vart fall inte i Svenska Djursjukhusföreningens normer. Begreppet används av tradition för att beteckna en veterinärinrättning i landsorten, som tillhandahåller veterinär fältverksamhet och har en blandad verksamhet i övrigt. I regel erbjuds allmän veterinärpraktik åt säll- skapsdjur vid stationens fasta mottagningsställe samt ambulerande verksamhet med häst. Kännetecknande för veterinärstationer är dessutom att de som regel upprätthåller dygnstäckande jour. De enskilda veterinärerna vid stationen har då ofta jour en helg samt en eller två vardagsnätter enligt den modell för jourhållning som till- ämpas av distriktsveterinärerna. Helgjouren påbörjas 00 och avslutas 00 . Samma klockslag gäller vid nattjour under arbetsveckor. Vete- rinärstationer är i regel bemannade med 3–5 veterinärer. Jord- bruksverket bedömer att det krävs minst 4 veterinärer för att jour- tjänstgöringen inte blir för betungande för veterinärerna och för att sårbarheten vid sjukskrivningar och ledighet skall minimeras. Den största aktören på riksnivå är Distriktsveterinärstationerna, som drivs av . Distriktsveterinärerna har en liten andel, , av den samlade veterinärmarknaden, men är i delar av landet en dominerande aktörer på de lokala marknaderna för djursjukvård, inte bara åt lantbruksdjur. Verksamheten i DVO beskrivs närmare i det följande. I samband med omorganisation av den statliga vete- rinärverksamheten valde ett hundratal veterinärer att starta egen verksamhet i former som liknar de statliga veterinärstationerna.TPF2FPT I regel är de verksamma inom samma distrikt som . Följden har blivit att vissa delar av landet kan liknas vid en mosaik, där vissa veterinärdistrikt bemannas med statliga veterinärer och andra, intilliggande distrikt, bemannas med privatpraktiserande veterinär- er. I sammanlagt ett tjugotal veterinärdistrikt upprätthålls veterinär- service för lantbrukets djur, inklusive jour, av privatpraktiker. Det gäller t.ex. i , , , , , Kal- mar, , , , , , , m.fl. I många fall är de privata veterinärstationerna omgivna av veterinärdistrikt med statliga veterinärstationer. I andra fall, såsom i län, förses ett större sammanhängande område med fältveterinärtjänster genom privata aktörers försorg. Det gäller veterinärdistrikten i , och på . Gemen- samt för de privata veterinärstationerna är att de finns i djurtäta län och ofta i djurtäta områden inom länen. av de privatpraktiserande veterinärerna bedriv- er en verksamhet utan regelbundet samarbete med kollegor i någon av de former som berörts. Verksamheten, och den utrustning som finns, svarar kanske inte mot de krav som ställs för att klassi- ficeras som djurklinik. Den motsvarar inte heller det som tradition- ellt avses med en veterinärstation. Inriktningen avser ofta sällskaps- djur, men det förekommer också allmänpraktik som även kan om- fatta lantbruksdjur och häst och en varierande grad av jour. En variant av enmansföretag är veterinärverksamheter som bedrivs i liten eller mycket liten skala. Även sådan verksamhet avser i regel sällskapsdjur, men kan också omfatta häst och lantbruksdjur. Inte sällan bedrivs verksamhet på deltid. är den bisyssla till en an- ställning vid t.ex. en klinik, ett djursjukhus eller en statlig myndig- het. Sådana bisysslor förekommer både bland privatanställda och offentliganställda veterinärer. 2TP PT Se nedan under rubriken Verksamheten kan också vara den enda veterinärverksamhet som bedrivs och kan då, genom den mindre omfattningen, svara mot önskemålen att kombinera yrkesutövningen med barnpassning eller med utövande av någon hobby etc. Ofta bedrivs verksamheten i bostaden, t.ex. i avgränsade utrymmen i den egna villan. Inom veterinärkåren kallas sådana verksamheter ibland hundlådor. En indelning av marknaden kan ske utifrån inriktning mot djurslag. Traditionellt har man skiljt mellan lantbruksdjur och sällskapsdjur. Hästar hänförs ibland till sällskapsdjuren, men utifrån veterinärväsen- dets organisation och kraven på särskild kompetens, är det antagligen riktigare att tala om hästsjukvård som ett eget marknadssegment. Sjukvård för lantbruksdjur, eller veterinär fältverksamhet, erbjuds både av distriktsveterinärer och av privatpraktiserande veterinärer. Även de senare är ibland, liksom distriktsveterinärerna, organi- serade i veterinärstationer och bedriver en verksamhet som i allt väsentligt liknar den vid distriktsveterinärstationerna. Det finns också egenföretagare som erbjuder en blandad verksamhet som också omfattar djursjukvård för lantbruksdjur. I sådana fall före- kommer inte sällan en viss jourverksamhet, men det är av uppen- bara skäl svårt för en veterinär, att utan joursamarbete med andra veterinärer, upprätthålla ständig jour. Det är mycket sällsynt att lantbruksdjur vårdas vid djursjukhus eller annars blir föremål för kvalificerade och kostsamma vårdinsatser. Djursjukvård för häst ges vid djursjukhus och djurkliniker och i samband med veterinär fältverksamhet. Denna kan utövas både av distriktsveterinärer och av privatpraktiserande veterinärer. Dess- utom är ATG Hästklinikerna en stor aktör på denna marknad genom den kedja av hästkliniker av varierande storlek som bolaget driver med god spridning över landet. Det finns också ett antal en- skilda veterinärer och veterinärkliniker som erbjuder hästsjukvård. Dessa är i huvudsak belägna i och . Enligt bedömningar av ATG omsätter marknaden för häst- sjukvård . Därav be- döms ca avse vård vid hästkliniker och djur- sjukhus och 100 – 150 miljoner avse veterinär fältverksamhet för häst. Storleken av det senare marknadssegmentet har uppskattats utifrån data om distriktsveterinärernas verksam- het med häst samt utifrån ATG:s egna bedömningar mot bakgrund av bolagets branschkännedom. Sjukhusvård för häst erbjuds, vid regionhästdjursjukhusen i och , vid i , Hästsjukhuset utanför och av Uni- versitetsdjursjukhuset i . De viktigaste aktörerna utgörs således av de fem djursjukhus med specialisering på häst, distriktsveterinärstationerna, privata veterinärstationer, övriga privatpraktiserande veterinärer som er- bjuder hästsjukvård samt ATG:s egna hästkliniker. ATG-klinikerna beskrivs närmare i det följande. Sällskapsdjur, av vilka hund och katt är helt dominerande, kan er- bjudas vård vid nästan alla veterinärinrättningar i landet med undantag för dem som är specialiserade på hästsjukvård och andra stordjur. Det gäller t.ex. vissa privatpraktiserande egenföretagare, och de speciella hästsjukhusen. I övrigt erbjuder de flesta djurkliniker och veterinärstationer sjukvård för sällskaps- djur. Undantag finns även bland veterinärstationerna. Den privata veterinärstationen i uppger sig vara helt inriktad på lant- bruksdjur. Både privatpraktiker och distriktsveterinärer åtar sig sällskapsdjur. är en del av och bedrivs således i form av offentlig förvaltning. Privat veterinärverksamhet bedrivs endera i bolagsform eller som enskild firma. Veterinärer i den privat sektor är i nästan lika hög grad anställda (), som företagare (). De an- ställda återfinns i första hand inom den specialiserade djursjuk- vården vid djursjukhusen. En mindre andel är anställda vid djur- kliniker i primär djursjukvård. Det är inte ovanligt att anställda veterinärer bedriver viss före- tagsverksamhet som bisyssla, t.ex. klinisk djursjukvård eller kon- sultverksamhet. Klinisk djursjukvård är den vanligaste typen av bi- syssla. De större företagen i veterinärsektorn, t.ex. djursjukhusen, är aktiebolag. Det gäller i regel även bland djurklinikerna. Bland de privatpraktiserande veterinärer som är egenföretagare är bolag och enskild firma ungefär lika vanliga företagsformer för den huvudsakliga verksamheten. Som framgått i det föregående finns det ca så många enskilda firmor som bolag i veterinär- sektorn. I omkring 200 enskilda firmor bedrivs dock ingen verk- samhet. Enskild firma är också en vanlig företagsform för bisysslor. Knappt hälften av de egenföretagande privatpraktikerna bedriver huvuddelen av sin verksamhet i enskild firma och drygt hälften i bolag. Aktiebolag är den vanligaste bolagsformen. Av privat- praktikerna uppger att veterinärverksamheten bedrivs i aktiebolagsform. uppger att verksamheten bedrivs i ett handels- eller kommanditbolag.TPF3FPT Djursjukhus och djurkliniker har ofta koncerngemenskap med ett mindre antal andra, liknande aktörer. Ett holdingbolag äger då ofta de företag där den operativa verksamheten bedrivs. Holdingbo- lagen ägs, i sin tur, i många fall av en stiftelse. är stiftelsen huvudman för verksamheterna i bolagen. Exempel på sådana stift- elser är Stiftelsen stjärnan med tre djursjukhus i och stiftelsen , som är huvudman för de båda djursjukhusen i och dessutom för flera olika djurkliniker i , , och . Två av de tre djursjukhusen i , och , ägs av i . Det tredje, Södra djursjukhuset, är ett eget aktiebolag.