sou · GWB355 · 2008-06-02 00:00:00 — Som vi åter- kommer till i avsnitt 11.3 är befogenheterna i 11 kap. vattenför- oreningslagen inte avgränsade i tiden så som de är i LKP. Vatten- föroreningslagen tillämpas när det har konstaterats utsläpp av olja 3TP PT Prop. 1994/95:23 s. 80 ff. och 118. Befogenheter enligt gällande rätt eller andra skadliga ämnen eller det finns misstanke härom. Vid sådan övervakning till havs och i kustvattnen som syftar till att kontrollera att utsläpp inte sker tillämpar däremot LKP. 11.2.5Befogenheter att avvisa, avlägsna eller omhänderta personer I 3 § LKP regleras en kustbevakningstjänstemans ordningshållande befogenheter. Enligt paragrafen har en tjänsteman vid Kustbevakning- en samma rätt som en polisman har enligt 13 § polislagen (1984:387) att den som genom sitt uppträdande i trafiken till sjöss stör ordningen eller utgör omedelbar fara för denna. Befogenheterna omfattar inte enbart ingripanden för att komma till rätta med ordningsstörningar av trafiken till sjöss. En kustbevak- ningstjänsteman har samma befogenheter för att hindra brott mot föreskrifter i författningar som gäller 1.trafikregler och säkerhetsanordningar för sjötrafiken (1 § 5), 2.vattenförorening från fartyg (1 § 6) samt 3.dumpning av avfall i vatten (1 § 7). En kustbevakningstjänsteman får vid ett omhändertagande inte orsaka den omhändertagne större olägenhet än som är oundvikligt med hänsyn till åtgärdens syfte och inte heller väcka onödig upp- märksamhet. Detta följer av en hänvisning i 3 § andra stycket LKP till 17 § polislagen. Sistnämnda bestämmelse innebär också att den som är inte får tas i förvar. 11.2.6Möjligheten att stoppa och visitera fartyg och att inbringa fartyg till svensk hamn Om det uppenbart behövs för att kunna utöva de polisiära befo- genheter som följer av 2 och 3 §§ LKP (den särskilda regleringen i 11 kap. vattenföroreningslagen omfattas alltså inte) har en kustbe- vakningstjänsteman enligt 4 § LKP rätt att 1.stoppa och visitera fartyg, eller 2.inbringa fartyg till svensk hamn. Befogenheter enligt gällande rätt Bestämmelsen har tillkommit för att göra det praktiskt möjligt att utöva de polisiära befogenheterna till sjöss. Visitering innebär att handlingar kontrolleras och vidare, om det anses nödvändigt, att last m.m. undersöks.TPF4FPT Sålunda möjliggör t.ex. en visitation av ett fartyg att en kustbevakningstjänsteman kan kontrollera pass och fartygs- handlingar m.m. vid tillsyn över bestämmelser rörande skydds- och kontrollområden.TPF5FPT 11.2.7Avgränsning av befogenheterna i tiden I 5 § LKP tidsbegränsas de polisära befogenheterna på så sätt att de endast får utövas i omedelbar anslutning till den gärning som föranleder åtgärden. Vad som avses med detta uttryck berördes i förarbetena till lagstiftningen.TPF6FPT Departementschefen pekade särskilt på de speciella förhållanden som råder till havs och att Kustbevak- ningen inte alltid befinner sig på den plats där gärningen begås eller av andra skäl inte är i stånd att ingripa . Som exempel nämndes att ett oljeutsläpp eller en överträdelse av en fiskebestäm- melse uppmärksammas under övervakning från flygplan men att närmaste kustbevakningsfartyg inte kan vara på plats förrän efter det att gärningen begicks. Även i sådana fall borde det enligt departementschefen kunna hävdas att ett ingripande som sker då kustbevakningsfartyget anländer till platsen äger rum i omedelbar anslutning till gärningen. Enligt departementschefen borde Kustbe- vakningens rätt att ingripa i ett sådant fall gälla oavsett vem som lämnat rapport om en begången överträdelse. Förarbetena ger däremot inget entydigt svar på när Kustbevak- ningens befogenheter enligt LKP upphör. Viss ledning ges dock i de ovan redovisade uttalandena och i andra kommentarer i förarbete- na av vilka det framgår att avsikten med LKP är att skapa förutsätt- ningar för ett rationellt system där kustbevakningstjänstemän utrustas med befogenheter att ingripa när polisen inte finns till hands.TPF7FPT 4TP PT Ds H 1980:1 s. 42. 5TP PT A.a. s. 42 och 74. 6TP PT Prop. 1981/82:114 s. 20. 7TP PT A. prop. Befogenheter enligt gällande rätt Med stöd av 7 § LKP kan en åklagare vid förundersökning mot brott som avses i 1 § LKP anlita biträde av en kustbevakningstjänsteman samt uppdra åt denne att vidta de särskilda åtgärder som behövs för undersökningen. Detsamma gäller en polismyndighet som leder en sådan förundersökning. En begäran om biträde förutsätter att det är lämpligt med hänsyn till omständigheterna. Vilka åtgärder en kustbevakningstjänsteman får vidta med stöd av biträdesregeln är inte helt klart. Givetvis kan sådana befogen- heter som anges i lagen komma i fråga, men det rättsliga stödet för åtgärderna får sökas i förundersökningsledarens roll och behörighet enligt , eftersom befogenheterna enligt LKP upp- hör relativt snabbt. I första hand rör det sig om uppgifter som inte kräver användning av tvång eller våld, t.ex. att genomföra förhör efter kallelse eller att inhämta skriftlig bevisning samt att samman- ställa förundersökningsprotokoll. En åklagare torde också kunna uppdra åt en kustbevakningstjänsteman att ta egendom i beslag eller i förvar, även om detta inte ingår i tjänstemannens normala befogen- heter. I dessa fall rör det sig enbart om verkställighet av åklagarens beslut. Även en polisiär förundersökningsledare torde kunna uppdra åt en kustbevakningstjänsteman att t.ex. verkställa beslag. På mot- svarande sätt får också verkställande av förundersökningsledarens beslut om kroppsbesiktning och kroppsvisitation anses omfattas av biträdesregeln. Det finns nämligen ingen anledning att göra skillnad mellan verkställighet av olika typer av tvångsmedelsbeslut, så länge det enbart rör sig om verkställighet av ett av förundersökningsledaren fattat beslut. 11.2.9Verkställande av en tjänsteåtgärd I 8 § LKP finns en allmän föreskrift om en kustbevakningstjänste- mans rätt att använda våld för att verkställa en tjänsteåtgärd. Bestäm- melsen ger särskilt uttryck för de s.k. behovs- och proportionalitets- principerna som har behandlats i avsnitt 9.2. Av behovsprincipen följer att våld bara får användas när det är nödvändigt för att avvärja den fara eller störning som föreligger i det aktuella fallet. Proportionalitetsprincipen innebär att ett ingripande ska utföras så att uppgiften löses med lindrigaste möjliga medel och så att det alltid föreligger en rimlig proportion mellan mål och Befogenheter enligt gällande rätt Våld ska alltså tillgripas bara när uppgiften inte kan lösas på något annat sätt. Som vi redovisat i avsnitt 9.6 innehåller 29 och 10 §§ polislagen också bestämmelser om när en kustbevakningstjänsteman får tillgripa våld i sin tjänsteutövning. Den regleringen, som inte exakt överens- stämmer med 8 § LKP, är generell och gäller således oavsett vilket brott eller vilken ordningsstörning kustbevakningstjänstemannen ingriper mot. Genom att 29 § polislagen hänvisar till LKP regleras rätten att tillgripa våld i båda lagarna utan att det klargörs hur reg- lerna förhåller sig till varandra. 11.2.10Rätt att utöva befogenheterna Av 6 § LKP följer ytterligare en begränsning. Endast tjänstemän vid med viss befattning och utbildning har rätt att utöva befogenheterna. I förordningen om medverkan vid polisiär över- vakning regleras vilka tjänstemän som har de angivna befogenheterna. I 2 § förordningen föreskrivs att de befogenheter som anges i 2– 4 §§ LKP får utövas av 2.chef vid regional ledning vid , eller 3.annan tjänsteman vid som handhar operativa övervakningsuppgifter. Dessutom ska tjänstemannen ha genomgått av föreskriven utbildning för ändamålet. Åtgärder enligt 2–4 §§ ska enligt 9 § LKP skyndsamt anmälas till polismyndighet. I förarbetena betonas vikten av att skyndsamt anmäler ett ingripande till polisen och att ärendet där- med övertas av polisen.TPF8FPT Detta hör samman med att den grundläg- gande uppgiften att bekämpa och utreda brott fortfarande ligger på polisen. När anmälan har kommit in övertar vederbörande polismyn- dighet ansvaret för den fortsatta handläggningen. Det är inte nödvändigt att anmälningsskyldigheten fullgörs av just den kustbevakningstjänsteman som svarat för åtgärden, utan 8TP PT Prop. 1981/82:114 s. 23. Befogenheter enligt gällande rätt anmälan kan enligt förarbetena t.ex. också göras av en chefsmyndig- het eller via en sambandscentral.TPF9FPT 11.2.12Sammanfattning av befogenheterna enligt LKP Befogenheterna enligt LKP är – med undantag av de särskilda bestäm- melserna i fråga om förorening från fartyg – i huvudsak avgränsade så att de reglerar inledande polisiära åtgärder. De generella befogenheterna enligt LKP kan sammanfattas så att en kustbevakningstjänsteman, i omedelbar anslutning till den gärning som föranleder åtgärden har rätt att –ta med någon till förhör, och –gripa någon. Med rätten att gripa en misstänkt följer enligt 27 kap. 4 § rätte- gångsbalken en rätt att ta föremål i beslag. I övrigt torde en kust- bevakningstjänsteman inte ha rätt att besluta om beslag, om det inte finns en bestämmelse som ger beslagsrätt i den författning som reglerar brottet. I stort sett motsvarar befogenheterna sådana åtgärder som en polisman kan företa både i fråga om primärutredningsåtgärder och användning av tvångsmedel, men vissa avvikelser finns. En polisman har t.ex. rätt att i brådskande fall göra husrannsakan för fler ända- mål än som anges i LKP. Vidare får en polisman besluta om beslag för alla typer av brott samt besluta om vissa andra tvångsmedel. Om det uppenbart behövs för att en kustbevakningstjänsteman ska kunna utöva sina befogenheter med stöd av LKP får denne däremot, till skillnad från en polisman, i omedelbar anslutning till den gärning som föranleder åtgärden –stoppa och visitera, eller –inbringa fartyg till svensk hamn. Av regleringen följer att en kustbevakningstjänsteman saknar befo- genheter att agera med stöd av LKP i ett senare skede av brotts- utredningen. En kustbevakningstjänsteman har inte heller någon rätt enligt LKP att leda förundersökning eller att på eget initiativ vidta andra förundersökningsåtgärder än dem som anges i lagen. Detta betyder att så snart misstanke riktas mot en bestämd person så följer av att i princip endast den som är förundersök- ningsledare får besluta om utredningsåtgärder. 9TP PT A. prop. Befogenheter enligt gällande rätt som kan betraktas som en primärutredning har således stor bety- delse för i vilken utsträckning en kustbevakningstjänsteman har rätt att agera. Som vi pekat på har en tjänsteman vid Kustbevak- ningen dock alltid möjlighet att med stöd av bestämmelsen i 24 kap. 7 § andra stycket gripa någon som påträffas på bar gärning eller flyende fot, under förutsättning att den misstänkte har begått brott på vilken fängelse kan följa (s.k. envarsgripande, se vidare avsnitt 10.3.2). Ett sådant ingripande ger också rätt att i samband med gripandet ta föremål i beslag, även om det inte finns någon sär- skild regel om beslag i den bakomliggande materiella regleringen. En kustbevakningstjänsteman har vidare i förhållande till bl.a. den som genom sitt uppträdande i sjötrafiken stör ordningen eller utgör en omedelbar fara för denna rätt att i omedelbar anslutning till den aktuella gärningen –avlägsna, eller –omhänderta vederbörande. En kustbevakningstjänstemans befogenheter att vidta åtgärder vid misstanke om brott mot föreskrifter som gäller förorening från fartyg regleras, som tidigare nämnts, särskilt i vattenförorenings- lagen. Vattenföroreningslagen innehåller bestämmelser om förbud mot utsläpp av olja och andra skadliga ämnen.TPF10FPT Lagen kompletteras av förordningen (1980:789) om åtgärder mot förorening från fartyg. Lagstiftningen är tillämplig på såväl svenska som utländska fartyg, men inte på andra utländska fartyg än sådana som används i affärs- drift. Bestämmelserna gäller inte heller fritidsfartyg (2 kap. 8 § för- ordningen). Regeringen, eller den myndighet som regeringen utser, har genom 2 kap. 3 § vattenföroreningslagen bemyndigats att meddela föreskrif- ter som sträcker ut utsläppsförbudet till att gälla även andra om- råden än de som anges i 2 kap. 2 § första stycket vattenförorenings- lagen. En sådan reglering finns numera i 2 kap. 5 § andra stycket förordningen. 10TP PT Prop. 1982/83:87, 2000/01:139, 2002/03:109 och 2005/06:209. Befogenheter enligt gällande rätt Regeringen eller den myndighet som regeringen utser får före- skriva om eller i enskilda fall medge undantag från förbudet mot utsläpp av olja (2 kap. 2 § tredje stycket vattenföroreningslagen). infördes en ny administrativ sanktion vid olovliga olje- utsläpp, s.k. vattenföroreningsavgift. Avgiftens syfte är huvudsakligen att verka preventivt.TPF11FPT Närmare bestämmelser om vattenförorenings- avgiften finns i 8 kap. vattenföroreningslagen. Enligt 8 kap. 1 § vattenföroreningslagen ska avgift tas ut om ett förbud mot utsläpp av olja har överträtts och utsläppet inte är obetyd- ligt.TPF12FPT Vid bedömningen av om ett utsläpp är att anse som obetydligt ska i första hand beaktas om den utsläppta kvantiteten olja är obe- tydlig, men även oljans farlighetsgrad bör vägas in. Avgift ska vidare tas ut om olja, i strid med ett utsläppsförbud, till följd av olycks- händelse släpps ut från ett fartyg och utsläppet inte har begränsats så långt det är möjligt. Vattenföroreningsavgiften ska i första hand påföras den fysiska eller juridiska person som vid överträdelsen var fartygets redare eller den som utövade det avgörande inflytandet över fartygets drift i redarens ställe (8 kap. 2 §). I sista hand ska avgiften påföras den som vid överträdelsen var fartygets ägare. Vattenföroreningsavgiften tas ut enligt principen om strikt ansvar. Avgift kan alltså tas ut även om det inte kan visas att någon har handlat uppsåtligt eller oaktsamt. Om utsläppet har orsakats av en olyckshändelse och har begränsats så långt det är möjligt tas där- emot inte någon avgift ut. Avgiftens storlek bestäms enligt en särskild tabell med hänsyn till utsläppets omfattning och fartygets storlek. handlägger ärenden och fattar beslut om vatten- föroreningsavgift (8 kap. 5 §). Beslut i frågor om vattenförorenings- avgift meddelas av centrala ledning eller av någon av regionala ledningar.TPF13FPT Uppgiften att fatta beslut om sådan avgift har delegerats till regioncheferna. Beslutet kan över- klagas hos den tingsrätt som är sjörättsdomstol i den ort där den en- het vid som har meddelat det överklagade beslutet har sitt säte (9 kap. 3 §). På svenskt sjöterritorium och i svensk ekonomisk zon gäller svensk jurisdiktion med möjlighet att ta ut vattenföroreningsavgift (se vidare avsnitt 12.9.2).TPF14FPT 11TP PT Prop. 1982/83:87 s. 13. 12TP PT A. prop. s. 36 f., 52, 73 och 166. 13TP PT 8 kap. 3 § förordningen (1980:789) om åtgärder mot förorening från fartyg. 14TP PT har ansett att svensk jurisdiktion föreligger i mål om vattenförorenings- avgift för otillåtet utsläpp i ekonomiska zon, se NJA 2004 s. 255. Befogenheter enligt gällande rätt Straffbestämmelserna finns i 10 kap. Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot ett förbud mot utsläpp av olja eller andra skadliga ämnen döms till böter eller fängelse i högst . Om gärningen är belagd med strängare straff i eller i miljö- balken ska i stället dessa bestämmelser tillämpas. De straffbestämmel- ser som i första hand avses finns numera i . Även den som uppsåtligen eller av oaktsamhet underlåter att så långt som möjligt begränsa ett utsläpp som skett till följd av en olyckshändelse döms till böter eller fängelse i högst (10 kap. 1–2 §§ vattenförore- ningslagen). Den angivna straffskalan är emellertid inte tillämplig fullt ut när det gäller utländska fartyg.TPF15FPT Ett olagligt utsläpp av olja eller andra skadliga ämnen kan även vara straffbart enligt (29 kap. 1 § ). Förutom olagliga utsläpp straffbeläggs även en rad andra gär- ningar i 10 kap. vattenföroreningslagen. Några exempel på sådana gärningar anges nedan. Utöver de generellt tillämpliga ansvarsbestämmelserna finns sär- skilda regler som föreskriver ett utökat ansvar för bl.a. befälhavare, redare och ägare. Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot förbud mot trafik i visst farvatten eller mot föreskrifter om läkt- ring av olja eller mot bl.a. nyttjandeförbud som meddelats för fartyget döms till böter eller fängelse i högst (10 kap. 3 §). Vidare döms befälhavare som uppsåtligen eller av oaktsamhet använder ett fartyg som saknar föreskrivet certifikat eller för vilket föreskrivits förbud mot sjöfart till böter eller fängelse (10 kap. 4 § 2). I de nu nämnda fallen kan även redaren eller ägaren dömas till ansvar om han har underlåtit att göra vad som skäligen kunnat fordras av honom för att förhindra det inträffade (10 kap. 6 §). Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet underlåter att rappor- tera utsläpp av skadliga ämnen eller händelser som innebär risk för förorening, eller som bryter mot en föreskrift om att föra oljedag- bok, kan dömas till böter eller fängelse (10 kap. 4 § 3). Samma straffskala gäller för den som uppsåtligen eller av oaktsam- het bryter mot en föreskrift om hur en anordning för mottagning 15TP PT Anledningen till detta är att artikel 230 i havsrättskonventionen föreskriver att endast böter får ådömas för utsläppsbrott som har begåtts av utländska fartyg utanför inre vatten. Begränsningen gäller dock inte om det rör sig om uppsåtliga och allvarliga gärningar i terri- torialhavet, utan i dessa fall kan även fängelse utdömas. Artikel 230 i havsrättskonventionen har i svensk lagstiftning införts i lagen (1996:517) om begränsning av tillämpningen av svensk lag vad gäller vissa brott begångna på utländska fartyg. Befogenheter enligt gällande rätt eller behandling av förorenat barlast- eller tankspolvatten ska vara utformad och drivas (10 kap. 4 § 1). Utöver de ovan nämnda brotten, som alla har fängelse i straff- skalan, bestraffas ett antal brott mot bestämmelser i lagen, eller i före- skrifter som har meddelats med stöd av lagen, med böter (10 kap. 5 §). Med stöd av 7 kap. 5 § vattenföroreningsförordningen har Kustbe- vakningen, dvs. myndigheten, rätt att meddela ett fartyg förbud att anlöpa svensk hamn eller att avgå från en svensk hamn, om det krävs snara åtgärder och beslut i frågan inte kan avvaktas (7 kap. 6 och 6 b §§). För att säkra bevisning i ett ärende om vattenföroreningsavgift eller för att säkerställa betalning av avgiften kan meddela de förbud eller förelägganden beträffande fartyget som är nödvändiga, såsom förbud mot fartygets avgång eller vidare resa eller föreläggande att fartyget ska anlöpa viss hamn (8 kap. 6 §). Så- dana förbud eller förelägganden mot egendom får också meddelas i samband med att påför någon vattenförorenings- avgift (8 kap. 7 §). Beträffande utsläpp i den ekonomiska zonen från utländska fartyg som därefter påträffas i territorialhavet eller den ekonomiska zonen finns vissa inskränkningar i rätten att meddela förbud och föreläg- ganden i syfte att säkra bevisning. För att sådana beslut ska få meddelas krävs i dessa fall dels att det är klarlagt att ett utsläpp har skett från fartyget i fråga, dels att utsläppet har medfört eller kan medföra betydande skador för del (8 kap. 6 § andra stycket). Begränsningen i denna del ansluter till havsrättskonventionen, vilken behandlas närmare i avsnitt 12.9.2. Inspektion av utländska fartyg på svenskt territorialhav för de ändamål som anges i lagen får endast ske om det föreligger klara skäl att anta att ett förbjudet utsläpp har skett i territorialhavet. Är det fråga om utsläpp utanför territorialhavet, men inom eko- nomiska zon, är utrymmet för inspektion ännu mer begränsat. Vid inspektion av ett utländskt fartyg, som har sådana certifikat som avses i 4 kap. 1 § eller motsvarande handlingar, ska inspektionen begränsas till en granskning av dessa handlingar om det inte finns grundad anledning att anta att fartyget i väsentliga avseenden avviker från Befogenheter enligt gällande rätt vad som sägs i certifikaten. Enligt 6 kap. 8 § får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela bestämmelser om avgifter för tillsynen.TPF16FPT kan i samråd med besluta att till delegera rätten att utöva tillsyn över efterlevnaden av de bestämmelser i fråga om fartygs konstruktion, utrustning och drift som anges i 4 kap. 1 § vattenföroreningsförordningen eller i förordningen (EG) nr 782/2003 av om förbud mot tennorganiska föroreningar från fartyg (6 kap. 1 § förordningen). Någon sådan överenskommelse har inte träffats. Enligt 6 kap. 2 § lagen (2003:778) om skydd mot olyckor har en räddningsledare långtgående möjligheter att ingripa i annans rätt, vilket kan aktualiseras bl.a. vid utsläpp. En räddningsledare kan t.ex. ta i anspråk utrustning och annan egendom såsom fordon, maskiner och fartyg som kan användas i räddningstjänsten. Denne kan också utrymma och spärra av områden, låta räddningsstyrkan ta sig in i byggnader eller fartyg samt ge styrkan i uppdrag att ta bort t.ex. träd och staket eller flytta fartyg om räddningsarbetet kräver det.TPF17FPT 11.3.3Brottsutredande uppgifter och straffprocessuella befogenheter har rätt att inleda och bedriva för- undersökning, dvs. självständiga brottsutredande uppgifter, avseende sådana olagliga oljeutsläpp till sjöss som anges i 2 kap. 2–4 §§ vatten- föroreningslagen. Förundersökningsrätten anses omfatta även utsläpp i hamnar.TPF18FPT befogenheter är främst avsedda att användas när man ingriper på platsen för ett utsläpp eller i nära anslutning till brottet. När utredning inleds efter en anmälan från en utomstående först efter den påstådda gärningen bör enligt förarbetena utgångspunkten vara att utredningsansvaret ska ligga på polisen, såvida inte myndigheterna kommer överens om annat.TPF19FPT När leder förundersökningen gäller i princip samma regler som för en förundersökningsledare enligt rättegångs- balken. Den tjänsteman på som är förundersök- 16TP PT Prop. 2000/01:139 s. 26. 17TP PT Se vidare prop. 163–169. 18TP PT Prop. 2000/01:139 s. 97. 19TP PT A. prop. Befogenheter enligt gällande rätt ningsledare har alltså rätt att hålla förhör med personer, att samla in bevismaterial på annat sätt och att hämta personer till förhör i de situationer där detta medges enligt . Förundersök- ningsledaren har vidare i stort sett samma rätt att besluta om tvångs- medel som en polisiär förundersökningsledare (11 kap. 4 § första och andra styckena). Ansvaret för förundersökningen ska alltid tas över av åklagare senast när någon skäligen kan misstänkas för ett olagligt utsläpp. Även i annat fall ska åklagaren ta över ledningen av förundersökningen om det är påkallat av särskilda skäl. Ett sådant särskilt skäl anses vara att det finns ett misstänkt fartyg (11 kap. 4 § tredje stycket). Kustbevakningstjänstemannens befogenheter att ingripa vid brott mot vattenföroreningslagen är enligt 11 kap. 2 och 5–8 §§ följande. Innan förundersökning har hunnit inledas har en tjänsteman vid rätt att hålla förhör och vidta andra utrednings- åtgärder som är av betydelse för utredningen (11 kap. 2 § första stycket). Det motsvarar vad en polisman får göra enligt 23 kap. 3 § tredje stycket . En kustbevakningstjänsteman har vidare rätt att från en brottsplats ta med någon som ska förhöras (11 kap. 2 § andra stycket). Bestäm- melsen gäller för de fall där personen inte har gripits och det inte heller är fråga om ett beslut av undersökningsledaren att hämta denne.TPF20FPT Om det finns skäl att anhålla någon får en kustbevakningstjänste- man i brådskande fall gripa personen även utan anhållningsbeslut (11 kap. 5 § första meningen). Ett beslut om gripande får hävas av , men bara om det är uppenbart att det inte finns skäl för fortsatt frihetsberövande och åklagare inte har underrättats eller om beslutet hävs i omedelbar anslutning till gripandet (11 kap. 5 §). En kustbevakningstjänsteman har samma rätt att ta egendom i beslag enligt som en polisman (11 kap. 6 §). Med stöd av bestämmelsen kan exempelvis ett fartygs oljedagbok tas i beslag eller oljeprov säkras.