sou · GVB352 · 2008-01-01 00:00:00 — –2 kap. 1, 4–6, 8–9 §§ , dock inte befogenhet enligt 9 § att besluta att inte påbörja utredning eller att lägga ned en påbörjad ut- redning, –3 kap. 5, 6 och 8 §§ , –6 kap. 6 §, 13 a § tredje stycket, 13 b § andra stycket, 14 a § andra stycket och 15 a § tredje stycket , –6 kap. 15 c § när det gäller beslut att utse umgängesstöd, –6 kap. 19 § när det gäller beslut att utse utredare i mål och ärenden om vårdnad, boende eller umgänge, –7 kap. 7 § när det gäller godkännande av avtal om att underhållsbidrag skall betalas för längre perioder än , –11 kap. 16 § andra stycket . Uppdrag att besluta på socialnämndens vägnar får inte omfatta be- fogenhet att meddela beslut i frågor som avses i 5 kap. 2 § denna lag eller att fullgöra nämndens uppgifter enligt 5 § lagen (1947:529) om allmänna barnbidrag eller 17 § lagen (1996:1030) om underhållsstöd. I paragrafens första stycke ges besked om i vilka fall uppdrag att be- sluta på socialnämndens vägnar får delegeras när det gäller föräldra- balken. anges att socialnämnden får delegera uppgiften att besluta om godkännande av föräldrars avtal om vårdnad, boende och umgänge. Ett avtal mellan föräldrar om att någon av dem skall ges självständig beslutanderätt berör visserligen vårdnaden. Möjlig- heten att sluta sådana avtal framgår dock av en särskild bestäm- melse, 6 kap. 13 a § tredje stycket FB (jfr 6 kap. 6 § FB), som därför bör anges även i socialtjänstlagens paragraf om delegationsrätten. Delegation skall också kunna ske såvitt gäller möjligheten att sluta avtal om att en vårdnadshavare skall lämna upplysningar till en förälder som inte är vårdnadshavare (se förslaget avseende 6 kap. 13 b § andra stycket FB, jfr 6 kap. 17 § FB). Vidare anges nu i bestämmelsen att delegation är möjlig när det gäller beslut att utse viss person som umgängesstöd när domstol enligt den nya 6 kap. 15 c § FB beslutat att förena ett umgänge med ett sådant villkor. Därigenom blir det möjligt att på ett smidigt och relativt snabbt sätt utse en lämplig person för uppgiften. Beslut- anderätten delegeras lämpligen till en person som leder och fördelar arbetsuppgifter av motsvarande slag. Vid en utredning som rör barn får samtal med barnet genomföras utan vårdnadshavarens samtycke och utan att vårdnadshavaren är närvarande. Paragrafen är ny. De allmänna motiven återfinns i avsnitt 5.6. Paragrafen tar sikte på samtliga utredningar som bedrivs enligt 11 kap. 1 § och som rör barn, dvs. då nämnden inleder utredning av vad som genom ansökan eller på annat sätt kommit till nämndens kännedom och som kan föranleda någon åtgärd av nämnden. Så- ledes omfattar bestämmelsen bl.a. barnavårdsutredningar (se 11 kap. 2 §), utredningar av om barnet har behov av ny vårdnads- havare och biståndsutredningar. Även sådana utredningar som kan härledas till socialnämnden från annan lagstiftning, t.ex. lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) och , berörs. I bestämmelsen föreskrivs att socialnämnden skall ha rätt att tala med barnet utan vårdnadshavarens samtycke. Tanken är inte att barnets egen vilja skall åsidosättas när han eller hon, eventuellt tillsammans med vårdnadshavaren, har en egen rätt att råda över frågan; i bestämmelsen ges endast besked om att socialnämnden inte är beroende av vårdnadshavarens samtycke, som enligt gällande rätt annars utgör den rättsliga förutsättningen för att samtalet skall få äga rum, i vart fall när det gäller mindre barn. Följaktligen utgör vårdnadshavarens eventuellt negativa inställ- ning till att samtalet hålls inte något formellt hinder mot att Däremot kan vårdnadshavarens inställning vara av betydelse för frågan om barnet bör höras i utredningen över huvud taget. Regler om när barn bör höras finns i 11 kap. 10 § andra stycket. Varken 11 kap. 10 § eller den nu aktuella bestämmelsen inne- håller någon uttrycklig regel om att vårdnadshavarnas inställning skall kontrolleras innan samtalet genomförs, dvs. i syfte att under- söka effekterna av samtalet. I praktiken lär det emellertid ofta vara ofrånkomligt att socialnämnden får del av vårdnadshavarens inställ- ning i de fall då tid och plats för samtalet måste diskuteras närmare. skall enligt bestämmelsen ha rätt att genomföra samtalet med barnet utan att vårdnadshavaren är närvarande. Detta betyder inte att samtalet måste genomföras på de premisserna. Nämnden får från fall till fall avgöra om det finns anledning att åberopa sig på denna rätt när samtalet skall hållas. I vissa fall torde ett bättre resultat uppnås, om vårdnadshavaren tillåts närvara. Beslutanderätten vid gemensam vårdnad Utredaren skall analysera vilka nackdelar som kan uppkomma för ett barn vid gemensam vårdnad när vårdnadshavarna inte kan enas i frågor som rör barnet. Utredaren skall särskilt uppmärksamma barns möjlighet att få hälso- och sjukvård och insatser inom social- tjänstens område. Även andra frågor som rör vårdnaden skall be- lysas, t.ex. när det gäller barnets förskoleverksamhet, skola och bo- ende. Med utgångspunkt i analysen skall utredaren lämna förslag som syftar till att bättre tillgodose barnets intressen och underlätta ett gemensamt vårdnadsansvar. Utredaren skall vidare överväga om en förälder som inte är vårdnadshavare i större utsträckning än bör ges möjlighet att få information om barnet direkt från berörda myndigheter och en- skilda organ, t.ex. skola, hälso- och sjukvård samt socialtjänst. En annan uppgift för utredaren är att ta ställning till om det behövs en uttrycklig lagreglering om medverkan av en s.k. kontaktperson vid umgänge mellan ett barn och en förälder, i syfte att säkerställa att barnet får det stöd han eller hon kan behöva vid umgänget. Den som har vårdnaden om ett barn ansvarar för barnets person och har rätt och skyldighet att bestämma i frågor som rör barnets personliga angelägenheter. Har barnet två vårdnadshavare, skall dessa utöva sina rättigheter och skyldigheter mot barnet tillsammans (6 kap. 13 § ). Det krävs alltså normalt gemensamma beslut i frågor som rör vårdnaden. Undantag gäller om en av vårdnads- havarna till följd av frånvaro, sjukdom eller annan orsak är förhindrad att ta del i sådana beslut om vårdnaden som inte utan olägenhet kan Båda vårdnadshavarna kan inte heller förutsättas delta i alla de vardagliga avgöranden som måste träffas när det gäller om- sorgen om barnet, t.ex. om mat, kläder och sovtider. inför- des också en möjlighet för domstol att vid gemensam vårdnad be- sluta om barnets boende, om umgänge med den förälder som barnet inte bor tillsammans med och om resekostnader vid umgänge (prop. 1997/98:7, bet. 1997/98:LU12). Domstolen kan dessutom besluta om underhållsbidrag till barnet. Men i övrigt krävs alltså att vårdnadshavarna kan enas i frågor som rör barnet. Kravet på enighet mellan vårdnadshavarna har varit före- mål för överväganden. Inför de lagändringar som gjordes föreslog att det skulle införas en uttryck- lig bestämmelse om att den vårdnadshavare som barnet bor till- sammans med ensam får besluta i frågor om den dagliga omsorgen (SOU 1995:79 s. 102). Regeringen lade dock inte fram något förslag om detta, bl.a. med hänvisning till att behovet av en reglering inte ansågs vara tillräckligt stort. delade regeringens upp- fattning men förutsatte att regeringen följde frågan och, om det fanns anledning, återkom till med förslag på området (angiven prop. s. 54 f. och bet. s. 37). har det i olika sammanhang gjorts gällande att kravet på samstämmighet vid gemensam vårdnad ibland kan leda till problem, inte minst mot bakgrund av att en domstol numera kan döma till gemensam vårdnad mot en förälders vilja. Bland annat har man uppmärksammat frågor som rör barnets förskoleverksamhet och skola samt barnets möjlighet att få tillgång till hälso- och sjukvård och insatser från . Barns rätt till psykiatrisk vård behandlades av Kommittén mot barnmisshandel i betänkandet Barnmisshandel – Att förebygga och åtgärda (SOU 2001:72). Kommittén framhöll att kravet på enighet mellan vårdnadshavarna får negativa konsekvenser när det gäller ett barns möjlighet att få psykiatrisk behandling efter att ha blivit ut- satt för övergrepp i hemmet (s. 269). Frågor som rör kravet på samstämmighet vid gemensam vårdnad togs också upp av vårdnadskommitté (SOU 2005:43 s. 125 f.). Kommittén uppmärksammade särskilt situationer där barn har behov av psykiatrisk vård eller behandling efter att ha ut- satts för övergrepp eller sett någon annan i familjen utsättas för över- grepp. Kommittén pekade bl.a. på ett fall som har prövats av Riks- dagens ombudsmän () där det fanns misstanke om kvinnomiss- handel, barnmisshandel och sexuella övergrepp. att det i en sådan situation krävdes att båda föräldrarna godkände insatser från hälso- och sjukvården, trots att det var barnets far som misstänktes för övergreppen (se JO:s ämbetsberättelse 2003/04 s. 314). Kommittén gjorde bedömningen att ett barn måste kunna få tillgång till hälso- och sjukvård och andra stödinsatser även om en vårdnadshavare motsätter sig detta. Kommitténs slutsats var dock att frågan krävde en djupare analys än vad den hade möjlighet att göra inom ramen för sitt uppdrag. Som regeringen uttalade i samband med behandlingen av vård- nadskommitténs betänkande bör frågan om kravet på enighet vid gemensam vårdnad nu analyseras vidare (prop. 2005/06:99 s. 52). Behovet av sådana överväganden har också påtalats av (bet. 2005/06:LU27 s. 22). En närliggande fråga som uppmärksammades under beredningen av kommitténs betänkande och som bör övervägas i sammanhanget är möjligheterna för en förälder som inte är vårdnadshavare att få upplysningar om barnet. En annan fråga som bör tas upp är med- verkan av en s.k. kontaktperson vid umgänge mellan ett barn och en förälder. finns det vissa oklarheter när det gäller förut- sättningarna för beslut om kontaktperson (angiven prop. s. 58). En särskild utredare skall utses och ges följande uppdrag. Kravet på enighet mellan vårdnadshavarna Utredaren skall analysera vilka nackdelar som i praktiken kan upp- komma för ett barn vid gemensam vårdnad när vårdnadshavarna inte kan enas i frågor som rör barnet. Utredaren skall särskilt upp- märksamma barns möjlighet att få tillgång till hälso- och sjukvård och insatser inom område. Även andra frågor som rör vårdnaden skall belysas, t.ex. när det gäller barnets förskole- verksamhet, skola och boende. Utredaren skall med utgångspunkt i analysen lämna förslag som syftar till att bättre tillgodose barnets intressen och underlätta ett gemensamt vårdnadsansvar. En ordning som skall övervägas är att ge domstol möjlighet att ge en av vårdnadshavarna rätt att besluta ensam i en viss fråga eller att dela upp vårdnadshavarnas uppgifter. Alternativt skulle någon annan myndighet, t.ex. socialnämnden, kunna utses att avgöra en viss fråga när vårdnadshavarna inte kan enas. Ett annat sätt kan vara att direkt i lag ge en av vårdnadshavarna rätt att besluta ensam i större utsträckning än . Utredaren skall överväga dessa och andra möjligheter. Utredaren skall eftersträva att regelsystemet blir så utformat att gemensam vårdnad fungerar i det dagliga livet utan att alltför stora avsteg görs från principen att föräldrar med gemensam vårdnad skall kunna enas om det som rör barnet. Ett gemensamt rättsligt ansvar mellan vårdnadshavarna kan ofta leda till ett större engage- mang och därmed i vid bemärkelse öka barnets möjligheter att få tillgång till båda sina föräldrar. måste det eftersträvas att kravet på samstämmighet mellan vårdnadshavarna inte bidrar till ökade konflikter som riskerar att påverka barnets livssituation negativt. Utredaren skall utgå ifrån att regleringen vid gemensam vårdnad så långt det är möjligt och lämpligt bör vara densamma för föräldrar som bor tillsammans som för särlevande föräldrar. Utredaren skall även överväga behovet av en reglering när det gäller förutsättningarna för att tala med ett barn utan vårdnadshavarens samtycke (jfr JO:s beslut , dnr 1059-2003 och 4857-2003). Om en förälder ensam har vårdnaden om barnet, kan det ur barnets synvinkel vara viktigt att den andra föräldern ändå finns med i barnets vardag på ett naturligt sätt. Detta underlättas om föräldern kan ta del i barnets liv. I strävandena att främja en sådan kontakt infördes en skyldighet för den förälder som är vårdnads- havare att till den andra föräldern lämna sådana upplysningar om barnet som kan främja umgänget med den föräldern, om inte särskilda skäl talar mot det (6 kap. 15 § fjärde stycket föräldra- balken). Det kan gälla upplysningar om barnets skolgång, hälso- och sjukdomstillstånd, fritidsintressen och kamratrelationer. En förälder som inte är vårdnadshavare saknar däremot i allmänhet möjlighet att få information om barnet direkt från t.ex. förskole- verksamhet, skola, hälso- och sjukvård samt socialtjänst. Utredaren skall överväga om en förälder som inte är vårdnads- havare i större utsträckning än bör ges möjlighet att få infor- mation om barnet direkt från berörda myndigheter och enskilda En sådan ordning finns i andra nordiska länder. Behovet av regler för att undvika missbruk av upplysningar skall särskilt upp- märksammas i sammanhanget. Det gäller bl.a. i situationer där en av vårdnadshavarna eller barnet utsätts för hot eller förföljelse. Utredaren skall ta ställning till om det behövs en uttrycklig lag- reglering om medverkan av en s.k. kontaktperson vid umgänge mellan ett barn och en förälder, i syfte att säkerställa att barnet får det stöd han eller hon kan behöva vid umgänget. Utredaren skall överväga om socialnämnden – till skillnad från – bör vara skyldig att utse en kontaktperson när domstolen har beslutat om detta. Vidare skall det utredas vilken kontakt som bör förekomma mellan domstolen och socialnämnden före domstolens beslut, lik- som andra frågor om socialnämndens hantering. Utredaren skall uppmärksamma de oklarheter som ombudsmän () har pekat på när det gäller medverkan av kontaktperson (se JO:s ämbetsberättelse 2002/03 s. 252 f.). Andra frågor som skall tas upp är kontaktpersonens uppgifter, utformningen av uppdraget och uppdragets avslutande. Utredaren skall redovisa gällande rätt och eventuellt pågående lagstiftningsarbete i länder som utredaren bedömer vara av intresse i sammanhanget. Regleringen i andra nordiska länder bör ges en särskild belysning och beaktas i arbetet. Utredaren skall inhämta synpunkter från berörda myndigheter och organisationer. Utredaren skall föreslå de författningsändringar som bedöms vara behövliga. Utredaren skall redovisa vilka budgetära konsekvenser förslagen kan komma att medföra och lämna förslag på hur dessa kostnader kan finansieras. Uppdraget skall redovisas . Sammanställning av vårdnadskommittés undersökningsresultat 1.12002 års vårdnadskommittés undersökningsresultat En av de uppgifter som gavs till vårdnadskommitté var att undersöka hur de regler som kom till genom vårdnads- reform tillämpas av socialnämnderna. Utvärderingen skulle inriktas på hur socialnämnderna klarat sina nya arbetsuppgifter och vad reformen inneburit för strävandena att föra bort vårdnadsfrågorna från domstolarna. Kommittén skulle också undersöka hur bestäm- melserna om barns rätt att komma till tals tillämpas av bl.a. social- nämnderna. Härutöver hade kommittén ytterligare frågor som berör socialnämndernas arbete att ta ställning till (se dir. 2002:89). För att få en närmare belysning av socialnämndernas arbete och in- hämta underlag för kommitténs ställningstaganden tillställde kom- mittén ett urval av socialnämnder (och stadsdelsnämnder) – samman- lagt 77 stycken – en enkät med frågor om samarbetssamtal, avtal om vårdnad, boende och umgänge, utredningar om vårdnad, boende och umgänge, situationer där umgänget ställer särskilda krav, um- gänge med närstående samt kunskap/utbildning. 66 svar inkom . Kommittén uttalade att urvalsmetoden som användes samt svarsfrekvensen innebar att undersökningsresultatet torde sägas ge en representativ bild av situationen i rikets samtliga kommuner (SOU 2005:43 s. 715 f.). Nedan återges några av undersökningsresultaten. Utredningar om vårdnad, boende och umgänge Kommittén ställde i sin enkät frågan om det händer att föräldrarna motsätter sig att handläggare inom socialnämnd (stadsdelsnämn- der) talar med barnet, vidare hur en sådan situation där föräldrarna motsatt sig samtal hanteras. Av kommitténs sammanställning av enkätsvaren framgår följande (SOU 2005:43 s. 727). Drygt hälften av kommunerna svarade att det visserligen händer att föräldrarna motsätter sig att utredaren talar med barnet, men att det är mycket sällsynt. I första hand försöker utredaren som regel motivera föräldrarna genom att informera dem om hur samtalen går till och varför det är viktigt att han eller hon får tala med barnet. Motsätter sig föräld- rarna ändå att barnsamtal genomförs redovisas detta till domstolen. Någon kommun svarade att det kan hända att någon av för- äldrarna motsätter sig att utredaren träffar barnet tillsammans med den andra föräldern. Någon kommun angav att det tvärtom ofta finns en vilja hos föräldrarna att utredarna i alltför hög grad enbart skall ta fasta på det barnet säger och att det skall styra rekommendationen till dom- stolens beslut. Barnet skjuts då på ett olyckligt sätt fram i kon- flikten. Situationer där umgänget ställer särskilda krav I enkäten tillfrågades socialnämnderna (stadsdelsnämnderna) om hur de formellt handlägger frågan om utseende av kontaktperson i de fall domstolen förordnat att en sådan skall närvara vid umgänge. Kommittén konstaterade (s. 731 f.) att frågan sannolikt var otydligt formulerad, eftersom många kommuner inte vetat hur de skulle svara på den. I en del kommuner handlades ärenden om för- ordnande av kontaktperson dessutom av en annan enhet än den som besvarat enkäten. Kommittén fick därför in svar på frågan från endast omkring en tredjedel av kommunerna. SOU 2007:52 Bilaga 2 16 kommuner angav endast att de fattar ett beslut om bistånd med kontaktperson. 7 kommuner angav att de beviljar bistånd enligt 4 kap. 1 § SoL och 2 kommuner att de beviljar bistånd enligt 5 kap. 1 § SoL. 1 kommun uppgav att ärendet handläggs enligt 11 kap.1 § SoL. 4 kommuner angav att de inte överprövar tingsrättens beslut att förordna om kontaktperson i samband med umgänge, medan 1 kommun angav att en egen bedömning görs av om kontaktpersons medverkan är till barnets bästa. 4 kommuner angav att föräldrarna måste vara ense om att kontaktperson skall utses – men också om val av kontaktperson – för att sådant bistånd skall beviljas, medan 1 kommun angav att det inte krävs att föräldrarna är överens. 4 kommuner uppgav att domen ersätter föräldrarnas ansökan om bistånd med kontaktperson, medan 1 kommun angav att en särskild ansökan från föräldrarna krävs för att ärendet skall tas upp. På frågan om domstolen tar kontakt med nämnden innan den fattar beslut om att kontaktperson skall närvara vid umgänge svarade att domstolen tar kontakt med dem i av fallen. angav att domstolen kontaktar dem före ett beslut i 25–av fallen. Sammanlagt svarade alltså ca 6 av 10 kommuner att domstolen tar kontakt med dem i mindre än hälften av de fall då kontaktperson skall förordnas. Endast en dryg fjärdedel av kommunerna angav att domstolen tar kontakt med dem i av fallen (s. 732). Nämnderna tillfrågades också huruvida de har tillräckliga resurser för att ställa upp med kontaktperson vid umgänge i efterfrågad utsträckning. Två tredjedelar av kommunerna angav att de i av fallen har tillräckliga resurser för att ställa upp med kontaktperson i efterfrågad utsträckning. Omkring en fjärdedel av kommunerna angav att de i mindre än hälften av alla efterfrågade fall kan ställa upp med kontaktperson (s. 732 – kommittén fram- höll f.ö. att det föreföll vara större problem i detta avseende i de mindre kommunerna). För att närmare undersöka och belysa hur de bestämmelser som kom till genom vårdnadsreform och reform om barns rätt att komma till tals tillämpas av domstolarna gick kom- mittén igenom ett stort antal domar från tingsrätter och hovrätter. Underlaget för de resultat som kommittén redovisade var bl.a. 249 stycken tingsrättsdomar, meddelade , i vårdnads-, boende- och umgängesmål som varit tvistiga och som avgjorts efter huvudförhandling. Sammanlagt 376 barn berördes. 135 av domarna överklagades (SOU 2005:43 s. 739 ff.). Några av de undersökningsresultat från undersökningen av tingsrättsdomarna som är av intresse redovisas nedan. För av barnen som var föremål för tvist i de granskade domarna var det vårdnaden som utgjorde tvistefrågan. Boendet var föremål för prövning för av barnen. Motsvarande siffra för umgängesfrågan var . tvistade natur- ligtvis föräldrarna om mer än en av dessa frågor. Kommittén försökte även kartlägga vad föräldrarna åberopade till stöd för sin talan (se s. 745 ff.). De vanligaste omständigheterna som togs upp av mamman var, enligt kommittén, allvarliga sam- arbetssvårigheter (130 mål), våld/hot mot föräldern (90 mål) samt barnets inställning (68 mål). De tre vanligaste omständig- heterna som togs upp av pappan var motarbetar umgänge (96 mål), samarbetssvårigheter inte så allvarliga (48 mål) och barnets in- ställning (38 mål). I betänkandet noterade kommittén att argumentet samarbets- svårigheter inte så allvarliga ofta användes som ett motargument till ett påstående om att det faktiskt föreligger allvarliga sam- arbetssvårigheter samt att det görs gällande för att motivera gemen- sam vårdnad. Av intresse är att föräldrarna (mamman i 43 av målen och pappan i 25 av målen) ofta åberopade att ingen kommunikation förekom. Pappan i målen gjorde ofta gällande att det brast i informations- hänseende, dvs. att vederbörande inte ansett sig få tillräcklig infor- mation om barnet från t.ex. skolan. Detta var något som enligt kommittén som regel åberopas för att motivera gemensam vårdnad (i 35 av målen åberopade pappan dålig information som en om- ständighet). Kommittén utvärderade också domsluten och de skäl som åberop- ades för en viss bedömning (s. 753 ff.). I 178 mål (som berörde totalt 269 barn) tvistade föräldrarna om vårdnaden om barnen skulle vara ensam eller gemensam. I drygt hälften av fallen () beslutade tingsrätten att vårdnaden skulle vara gemensam. Den vanligaste motiveringen till beslut om gemensam vårdnad mot en förälders vilja var att samarbetssvårig- heterna mellan föräldrarna inte ansågs vara så allvarliga att de upp- vägde det positiva med gemensam vårdnad. Denna motivering an- gavs, enligt kommittén, i tre fjärdedelar av domarna (75 fall). Ofta angavs flera skäl till varför domstolen fattade ett visst beslut, men i över hälften av domarna var detta den enda motiveringen som gavs. – Av intresse är också att det i 13 av domarna angavs att föräldrarna hade så allvarliga samarbetssvårigheter att det fanns risk för att barnet skulle förlora kontakten med den ena av föräldrarna, om vårdnaden tillkom den andra (alternativt: om båda föräldrarna blir delaktiga i vårdnaden, blir ingen av dem utelämnad till den andras goda vilja). Således åberopades den bristande samarbets- förmågan i dessa fall av domstolen som ett skäl för gemensam vård- nad. Annars var det faktum att det kunde konstateras samarbets- svårigheter av allvarlig art den vanligaste motiveringen när dom- stolen valde att besluta om ensam vårdnad. Kommittén kartlade även i vilken utsträckning det yrkades respektive beslutades om att kontaktperson skulle vara närvarande vid umgänge (s. 763 f.). Yrkanden om att kontaktperson skulle medverka vid umgänget framställdes beträffande 68 barn och bi- fölls helt eller delvis beträffande 47 av dem (därutöver förordnade tingsrätten om medverkan av kontaktperson beträffande ytterligare 10 barn, dvs. utan att yrkande härom framställts). Vanligast var ett förordnande om att kontaktperson skulle när- vara vid umgänge – nästan hälften av alla förord- nanden rörde sådant umgänge (26 barn). Motiveringen var i om- kring hälften av dessa fall att förordnandet meddelats för att skydda barnet.