sou · GVB390 · 2008-01-01 00:00:00 — Paragrafen har ändrats på så sätt att straffskalan för det tidsbestämda straffet har utvidgats till att omfatta fängelse i lägst tio och högst . Motiven för att ändra i bestämmelsen har behandlats i avsnitt 6.2. Syftet är att åstadkomma en mer nyanserad straffmätning för mord och att skapa utrymme för en höjd straffnivå för de brott som inte föranleder fängelse på livstid. Avsikten är således att komma ifrån den nuvarande tillämp- ningen som enbart innefattar ett val mellan fängelse och fängelse på livstid. Detta innebär att utgångspunkten bör vara att samtliga försvårande respektive förmildrande omständigheter som kan föreligga i det enskilda fallet ska beaktas vid straffmätningen. Hela straffskalan upp till fängelse bör därvid utnyttjas när det inte finns anledning att döma till fängelse på livstid. Minimi- straffet fängelse bör användas endast i fall där omständig- heterna vid en sammantagen bedömning anses vara förmildrande, utan att gärningen för den skull är att bedöma som dråp. Mord utgör ett angrepp på den mest grundläggande av alla rättigheter, nämligen rätten till liv. Denna rätt tillkommer alla människor lika. Utgångspunkten för bedömningen av straffvärdet vid mord bör därför vara att gärningen är att bedöma som lika all- varlig oavsett vem som är offer. Skillnader i straffvärde kan istället motiveras bl.a. utifrån vilka motiv gärningsmannen haft, vad han eller hon insett om gärningen, i vilken utsträckning det kunde krävas att han eller hon skulle ha handlat på ett annorlunda sätt i den uppkomna situationen och om offret utsatts för ett särskilt stort lidande. Även med en utvidgad straffskala måste rätten ta ställning till om brottet är så allvarligt att fängelse på livstid bör dömas ut. Denna bedömning måste ske efter en samlad värdering av vad som framkommit i målet. Såsom framhållits i den allmänna motiveringen bör fängelse på livstid endast dömas ut i de allvarligaste fallen, dvs. i fall där det finns skäl att döma till ett strängare straff än fängelse . I det stora flertalet fall av mord bör istället ett tidsbestämt straff vara tillräckligt. I dessa fall bör sådana omständigheter som talar för att döma till fängelse på livstid istället beaktas såsom för- svårande vid bestämmande av fängelsestraffets längd. Ju starkare skäl som vid en samlad bedömning talar för att döma till livstids fängelse, desto närmare den övre gränsen fängelse bör straffet bestämmas. Följande exempel kan anföras på omständigheter som bör anses vara särskilt försvårande vid straffmätningen för mord. Brottet har riktat sig mot flera personer Brottet har föregåtts av noggrann planering eller har präglats av särskild förslagenhet Brottet har syftat till att främja eller dölja annan brottslighet, såsom vid rån Gärningen har varit särskilt hänsynslös genom att den har med- fört ett utdraget lidande för brottsoffret Brottet har inneburit ett angrepp på någon i dennes tjänste- utövning Brottet har begåtts med sådan avsikt som avses i lagen om straff för terroristbrott eller i lagen om straff för folkmord Brottet utgör återfall i ett mycket allvarligt våldsbrott Som andra exempel på omständigheter som bör beaktas i försvår- ande riktning vid straffmätningen, kan följande anföras Brottet har riktat sig mot någon närstående Brottsoffret har befunnit sig i en skyddslös ställning Den tilltalade har tidigare angripit brottsoffret Gärningen har förövats inför ögonen på någon som är närstå- ende till offret, t.ex. offrets barn På motsvarande sätt finns omständigheter som bör beaktas i mild- rande riktning vid straffmätningen. Exempel på sådana omständig- heter är: Händelseförloppet har varit hastigt och gärningsmannen har därför haft svårt att besinna sig Brottet har föregåtts av en kraftig provokation Brottet har begåtts under påverkan av en psykisk störning eller gärningsmannen har av någon annan orsak haft starkt nedsatt för- måga att kontrollera sitt handlande Det bör understrykas att de nu anförda exempel på förmildrande och försvårande omständigheter långt ifrån utgör någon fullständig uppräkning av relevanta förhållanden vid straffmätningen för mord. De anförda omständigheterna kan också föreligga i olika grad. Såsom inledningsvis framhållits måste därför straffmätningen för mord ske på grundval av en samlad bedömning av vad som före- kommit i målet. Därvid måste givetvis även de övriga principer för straffmätning som finns angivna i 29 kap. BrB beaktas. Vi avser att i vårt slutbetänkande återkomma till frågan om dessa principer och därvid bl.a. överväga behovet av ändringar av bestämmelserna i det kapitlet. Första stycket i paragrafen har ändrats på så sätt att straffskalan för det tidsbestämda straffet har utvidgats. För människorov döms så- ledes till fängelse i lägst fyra och högst eller på livstid. Ändringen har behandlats i avsnitt 6.3. Syftet är att skapa ut- rymme för en mer nyanserad straffmätning i de fall då straffvärdet bedöms motsvara fängelse , men där omständigheterna inte är sådana att det finns skäl att döma till fängelse på livstid. Hela straffskalan upp till fängelse kan vid behov utnyttjas, med beaktande av samtliga försvårande och förmildrande omstän- digheter som föreligger i målet. Detta innebär att fängelse på livstid bör dömas ut endast i fall där fängelse inte är en tillräckligt ingripande påföljd. Avsikten är inte att påverka straffmätningen i de fall som bedöms föranleda ett lägre straff än fängelse . Första stycket i paragrafen har ändrats på så sätt att straffskalan för det tidsbestämda straffet har utvidgats. För grov mordbrand döms således till fängelse i lägst sex och högst eller på livstid. Ändringen har behandlats i avsnitt 6.3. I fråga om tillämpningen hänvisas till vad som ovan sagts beträffande människorov, 4 kap. 1 § BrB. I andra stycket har endast gjorts språkliga förändringar. Tredje stycket i paragrafen har ändrats på så sätt att straffskalan för det tidsbestämda straffet har utvidgats. För allmänfarlig ödeläggelse, grovt brott, döms således till fängelse i lägst sex och högst eller på livstid. Ändringen har behandlats i avsnitt 6.3. I fråga om tillämpningen hänvisas till vad som ovan sagts beträffande människorov, 4 kap. 1 § BrB. Första stycket i paragrafen har ändrats på så sätt att straffskalan för det tidsbestämda straffet har utvidgats. För grovt sabotage döms således till fängelse i lägst två och högst eller på livstid. Ändringen har behandlats i avsnitt 6.3. I fråga om tillämpningen hänvisas till vad som ovan sagts beträffande människorov, 4 kap. 1 § BrB. I andra stycket har endast gjorts språkliga förändringar. Tredje stycket i paragrafen har ändrats på så sätt att straffskalan för det tidsbestämda straffet har utvidgats. För kapning, grovt brott, och sjö- eller luftfartssabotage, grovt brott, döms således till fängelse i lägst två och högst eller på livstid. Ändringen har behandlats i avsnitt 6.3. I fråga om tillämpningen hänvisas till vad som ovan sagts beträffande människorov, 4 kap. 1 § BrB. Andra stycket i paragrafen har ändrats på så sätt att straffskalan för det tidsbestämda straffet har utvidgats. För flygplatssabotage, grovt brott, döms således till fängelse i lägst två och högst eller på livstid. Ändringen har behandlats i avsnitt 6.3. I fråga om tillämpningen hänvisas till vad som ovan sagts beträffande människorov, 4 kap. 1 § BrB. Första stycket i paragrafen har ändrats endast i språkligt hänseende. Andra stycket har ändrats på så sätt att straffskalan för det tids- bestämda straffet har utvidgats. För spridande av gift eller smitta, grovt brott, döms således till fängelse i lägst fyra och högst eller på livstid. Ändringen har behandlats i avsnitt 6.3. I fråga om tillämpningen hänvisas till vad som ovan sagts beträffande människorov, 4 kap. 1 § BrB. Första stycket i paragrafen har ändrats endast i språkligt hänseende. Andra stycket har ändrats på så sätt att straffskalan för det tids- bestämda straffet såvitt avser anstiftare och anförare utvidgats. Vid myteri som inneburit att deltagarna har brukat våld mot person eller egendom döms således anförare och anstiftare till fängelse i högst eller på livstid. I tredje stycket har gjorts motsvarande ändring som i andra stycket. För myteri som är att anse som grovt brott döms alltså till fängelse i högst eller på livstid. Ändringarna i sakligt hänseende har behandlats i avsnitt 6.3. I fråga om tillämpningen hänvisas till vad som ovan sagts beträffande människorov, 4 kap. 1 § BrB. Paragrafen har ändrats på så sätt att straffskalan för det tidsbestämda straffet har utvidgats. För uppror döms således till fängelse i lägst tio och högst eller på livstid. Om faran för uppsåtets förverk- ligande var ringa döms dock till fängelse i lägst fyra och högst . I detta hänseende har inte gjorts någon förändring. Ändringen har behandlats i avsnitt 6.3. I fråga om tillämpningen hänvisas till vad som ovan sagts beträffande människorov, 4 kap. 1 § BrB. Första stycket i paragrafen har ändrats på så sätt att straffskalan för det tidsbestämda straffet har utvidgats. För högförräderi döms således till fängelse i lägst tio och högst eller på livstid. Om faran för uppsåtets förverkligande var ringa döms dock till fängelse i lägst fyra och högst . I detta hänseende har inte gjorts någon förändring. Ändringen har behandlats i avsnitt 6.3. I fråga om tillämpningen hänvisas till vad som ovan sagts beträffande människorov, 4 kap. 1 § BrB. Andra stycket har ändrats endast i språkligt hänseende. Paragrafen har ändrats på så sätt att straffskalan för det tidsbestämda straffet har utvidgats. För trolöshet vid förhandling med främmande makt döms således till fängelse i lägst två och högst eller på livstid. Ändringen har behandlats i avsnitt 6.3. I fråga om tillämpningen hänvisas till vad som ovan sagts beträffande människorov, 4 kap. 1 § BrB. Första stycket i paragrafen har ändrats på så sätt att straffskalan för det tidsbestämda straffet har utvidgats. För grovt spioneri döms således till fängelse i lägst fyra och högst eller på livstid. Ändringen har behandlats i avsnitt 6.3. I fråga om tillämpningen hänvisas till vad som ovan sagts beträffande människorov, 4 kap. 1 § BrB. Andra stycket har ändrats endast i språkligt hänseende. Första stycket har ändrats endast i språkligt hänseende. Andra stycket i paragrafen har ändrats på så sätt att straffskalan för det tidsbestämda straffet har utvidgats. För folkrättsbrott som är grovt döms således till fängelse i högst eller på livstid. Ändringen har behandlats i avsnitt 6.3. I fråga om tillämpningen hänvisas till vad som ovan sagts beträffande människorov, 4 kap. 1 § BrB. Tredje stycket har ändrats endast i språkligt hänseende. Andra stycket har ändrats endast i språkligt hänseende. Tredje stycket i paragrafen har ändrats på så sätt att straffskalan för det tidsbestämda straffet har utvidgats. För olovlig befattning med kemiska vapen, grovt brott, döms således till fängelse i högst eller på livstid. Ändringen har behandlats i avsnitt 6.3. I fråga om tillämpningen hänvisas till vad som ovan sagts beträffande människorov, 4 kap. 1 § BrB. Fjärde stycket i paragrafen har ändrats på så sätt att straffskalan för det tidsbestämda straffet har utvidgats. För olovlig befattning med minor, grovt brott, döms således till fängelse i högst eller på livstid. Ändringen har behandlats i avsnitt 6.3. I fråga om tillämpningen hänvisas till vad som ovan sagts beträffande människorov, 4 kap. 1 § BrB. Första stycket i paragrafen har ändrats mot bakgrund av att det längsta tidsbestämda straff som kan dömas ut för ett enstaka brott har höjts till fängelse . I andra meningen anges, liksom tidi- gare, att fängelse såsom huvudregel inte får överstiga . I en ny tredje mening anges de tre undantag från huvud- regeln som förekommer, nämligen när fängelse på livstid är före- skrivet för brottet och när 2 eller 3 § är tillämpliga. I dessa fall kan längre tidsbestämda straff dömas ut, dock längst . Av första meningen i paragrafen följer att fängelse döms ut enligt vad som är föreskrivet för brottet. I samtliga straffbestäm- melser som föreskriver fängelse anges också det längsta fängelse- straff som får dömas ut för brottet. Detta innebär att bestäm- melserna i paragrafen om längsta fängelsestraff endast fyller en deskriptiv funktion. Avsikten är inte att åstadkomma någon änd- ring i detta hänseende. Innehållet i paragrafen kan således aldrig åberopas som stöd för att döma ut längre fängelsestraff än vad som är föreskrivet för brottet eller vad som följer av 2 eller 3 §. Andra stycket av paragrafen har ändrats så att det högsta straff som kan dömas ut med stöd av bestämmelserna är fängelse . Ändringen har behandlats i avsnitt 6.4. Begränsningen till fängelse innebär i praktiken att möjligheten att vid flerfaldig brotts- lighet överskrida det högsta föreskrivna straffet inte aktualiseras i fall då ett så långt straff redan är föreskrivet. Av 26 kap. 1 § framgår att detta endast kan förekomma när fängelse på livstid kan följa på något av brotten. Om i ett sådant fall det samlade straffvärdet för brottsligheten föranleder att ett längre straff bör dömas ut, får i stället dömas till fängelse på livstid. Tredje stycket har ändras endast i språkligt hänseende. Första stycket i paragrafen har ändrats på så sätt att möjligheten att döma ut straff som överstiger det högsta straff som kan följa på brottet har begränsats till fängelse . Ändringen har behand- lats i avsnitt 6.4. Begräsningen till fängelse innebär i prak- tiken att möjligheten att vid återfall i allvarlig brottslighet över- skrida det högsta föreskrivna straffet inte aktualiseras i fall då ett så långt straff redan är föreskrivet. Av 26 kap. 1 § framgår att detta endast kan förekomma när fängelse på livstid kan följa på något av brotten. Om i ett sådant fall den tilltalades tidigare brottslighet föranleder att ett längre straff bör dömas ut, får i stället dömas till fängelse på livstid. Andra stycket har ändrats endast i språkligt hänseende. Första stycket i paragrafen har ändrats endast i språkligt hänseende. Andra stycket har ändrats på så sätt att det längsta straff som får dömas ut för ett brott som någon har begått be- gränsas till fängelse . Ändringen har behandlats i avsnitt 6.5. Gränsen vid fängelse är absolut. Den gäller även vid flerfaldig brottslighet och innebär liksom enligt den tidigare lydelsen ett hinder mot att döma ut fängelse på livstid. Avsikten är inte att ändringen ska påverka tillämpningen av första stycket. Såsom anges i den allmänna motiveringen innebär hänsynstagandet vid straffmätningen till den tilltalades ålder att ett så långt fängelsestraff som bör aktualiseras endast i yttersta undantagssituationer, varvid det får förutsättas att brottet ägt rum innan den tilltalade skulle fylla . Övergångsbestämmelserna har behandlats i avsnitt 8.2. De innebär att 5 § BrP inte tillämpas. 9.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1964:169) om straff för folkmord Paragrafen har ändrats på så sätt att straffskalan för det tidsbestämda straffet har utvidgats. För folkmord döms således till fängelse i lägst fyra och högst eller på livstid. Ändringen har behandlats i avsnitt 6.3. I fråga om tillämpningen hänvisas till vad som ovan sagts beträffande människorov, 4 kap. 1 § BrB. Övergångsbestämmelserna har behandlats i avsnitt 8.2. De innebär att 5 § BrP inte tillämpas. 9.3Förslaget till lag om ändring i lagen (2003:148) om straff för terroristbrott Andra stycket i paragrafen har ändrats på så sätt att straffskalan för det tidsbestämda straffet har utvidgats. För terroristbrott döms således till fängelse i lägst fyra och högst eller på livstid. Är brottet mindre grovt döms dock enligt andra stycket till fängelse i lägst två och högst . I detta hänseende har inte gjorts någon ändring. Ändringen har behandlats i avsnitt 6.3. I fråga om tillämpningen hänvisas till vad som ovan sagts beträffande människorov, 4 kap. 1 § BrB. Övergångsbestämmelserna har behandlats i avsnitt 8.2. De innebär att 5 § BrP inte tillämpas. 9.4Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:1703) om ändring i Andra stycket i paragrafen har ändrats på så sätt att straffskalan för det tidsbestämda straffet har utvidgats. För olovlig kärnsprängning, grovt brott, döms således till fängelse i högst eller på livstid. Ändringen har behandlats i avsnitt 6.3. I fråga om tillämpningen hänvisas till vad som ovan sagts beträffande människorov, 4 kap. 1 § BrB. Särskilt yttrande av experten Jag kan i huvudsak instämma i de överväganden som görs i betänk- andet. På ett par punkter kommer jag emellertid till andra slutsatser än de som dras av utredningen, vilket utvecklas närmare i detta yttrande. Utgångspunkten för mina överväganden kan sägas vara att det, från principiella synpunkter, inte finns något att invända mot ut- sagan att våldsbrotten relativt sett (dvs. i relation till andra brotts- typer) är undervärderade i straffvärdehänseende. Fråga är inte om stora obalanser, men mot en försiktig och relativ uppvärdering av våldsbrotten finns knappast något att invända. En liknande slutsats drogs för övrigt redan av . En relativ obalans kan naturligtvis lösas på åtminstone två sätt. Givet de utgångs- punkter som ges i utredningens direktiv kan emellertid en försiktig höjning av straffnivån för grova våldsbrott sägas vara befogad. När det gäller straffskalan för mord och andra brott med livstids fängelse i straffskalan har det, genom utvecklingen av nådepraxis och genom lagen (2006:45) om omvandling av fängelse på livstid, uppstått en situation där domstolarna kan ställas inför ett val mellan att döma till fängelse eller till ett livstidsstraff som innebär fängelse. Situationen uppstår i praktiken närmast uteslutande vid mord, men det är fullt tänkbart att den kan uppkomma också vid andra brottstyper. Även om det finns skäl att laborera med något större steg på skalan vid mycket höga straff- värdenivåer är det uppenbart att en lucka som motsvarar fängelse är problematisk både från ett proportionalitets- perspektiv och från ett allmänmoraliskt perspektiv. Det finns följaktligen – och egentligen oberoende av Högsta domstolens dom i NJA 2007 s. 194 – goda skäl att skapa utrymme för en mer nyanserad straffmätning vid straffvärden som bedöms överstiga fängelse. Särskilt yttrande av experten Med utgångspunkt dels i det faktum att utredningen inte haft i uppdrag att överväga livstidsstraffets vara eller inte vara, dels i att det inte kan anses önskvärt med ett ökat antal livstidsstraff, fram- står den lösning som består i att öppna upp det utrymme som ligger mellan tio och fängelse som ett självklart alternativ (jfr SOU 2002:26 s. 120 f.). Detta resultat uppnås enligt utredning- ens förslag genom en förändring av straffskalorna för de enskilda brotten. Det synes emellertid vara möjligt att uppnå samma resultat med betydligt mindre ingripande lagstiftningsåtgärder. Sålunda skulle det i 26 kap. kunna föreskrivas att domstolen, om det är föreskrivet livstid för ett visst brott, också får utnyttja utrymmet mellan det högsta tidsbestämda straffet () och det lägsta straff till vilket ett livstidsstraff får omvandlas (). En sådan bestämmelse skull t.ex. kunna placeras som ett andra stycke i 26 kap. 1 § (eller i en särskild bestämmelse i anslut- ning därtill) och utformas enligt följande: 1 § Fängelse ådöms enligt vad för brottet är stadgat eller på livstid. Fängelse får ej överstiga , om inte annat följer av andra stycket eller av 2 eller 3 §, och ej understiga . Vid ådömande enligt 28 kap. 3 § av fängelse i förening med skyddstillsyn gäller i fråga om tiden för fängelsestraffet vad i nämnda lagrum stadgas. Om det för ett brott är föreskrivet fängelse på livstid får rätten härutöver döma till fängelse i högst . I dessa fall skall 2 och 3 §§ inte tillämpas. Om fängelse såsom förvandlingsstraff för böter är särskilt stadgat. Denna lösning har enligt min mening påtagliga fördelar i jämförelse med en förändring av straffskalorna för de brott som kan ge livs- tidsstraff. Inledningsvis bör framhållas att lösningen på ett tydligare sätt än det som förordas av utredningen kopplar området mellan tio och till livstidsstraffet. Detta är en fördel eftersom pro- blemen med den nuvarande regleringen helt och hållet är kopplade just till den lucka som finns mellan fängelse och livstids- straffet och det i detta sammanhang inte bör göras större för- ändringar än de som behövs för att komma till rätta med den nu- varande situationen. Också om detta intresse i viss utsträckning tillgodoses genom utredningens förslag (se den föreslagna utform- ningen av 26 kap. 1 §) synes förslagen i övrigt (se de föreslagna straffskalorna) i praktiken innebära att man, genom vad man skulle kunna kalla ett genombrott, generellt öppnar för möjligheten att – också i fall av enkel brottslighet för vilken inte är föreskrivet Särskilt yttrande av experten livstidsstraff – (via enkla lagändringar) frångå fängelse som högsta tillåtna tidsbestämda straff för ett enskilt brott. En sådan öppning fordrar enligt min mening betydligt grundligare överväg- anden än de som varit möjliga att göra inom ramen för den mycket begränsade utredningstiden (och bör bl.a. innefatta överväganden om livstidsstraffet överhuvudtaget skall finnas kvar). Genom den här förordade lagstiftningstekniken undviker man också de mycket vida straffskalor som, såvitt gäller andra brott än mord, blir följden av de förslag som läggs fram av utredningen. Genom att området mellan tio och direkt kopplas till livstidsstraffet klargörs att området är avsett för fall där det finns skäl att överstiga det normala maximistraffet som gäller för tids- bestämda straff enligt straffskalan för brottet (nämligen ). Straffskalorna kommer därigenom att ge bättre vägledning för domstolarna än om man väljer att bygga på utredningens förslag. Det förhållandet att den här föreslagna lösningen leder till att området mellan tio och kommer att kunna användas i förhållande till alla brott för vilka livstid är föreskrivet (dvs. också i förhållande till de brott med livstid i straffskalan för vilka utred- ningen inte föreslår några förändringar) bör i sammanhanget närmast ses som en fördel. Det framstår helt enkelt, givet de skäl som ligger bakom förslaget att öppna upp området mellan tio och , som önskvärt att generellt undvika den mycket tydliga tröskel som finns mellan fängelse och livstidsstraffet. Beträffande de flesta brott torde denna tröskel förvisso inte utgöra något praktiskt problem eftersom brott med straffvärden som överstiger aldrig eller mycket sällan förekommer, men detta betyder naturligt- vis inte att det inte kan inträffa fall där det skulle kunna framstå som högst olyckligt att problemet inte har åtgärdats i förhållande till en viss brottstyp. Det kan inte utan varje fog hävdas att den här föreslagna lös- ningen är något mindre tydlig (i den mening att hela straffskalan inte framgår av den enskilda straffbestämmelsen) än den som före- slås av utredningen. Med beaktande av att livstids fängelse är före- skrivet för brottet synes emellertid denna konsekvens vara fullt godtagbar från rättssäkerhetssynpunkt, och det är mycket svårt att tro att den lagtekniska lösningen i sig skall föranleda några som helst problem i rättstillämpningen (jfr 26 kap. 2 § och 26 kap. 3 § ). Jag vill avsluta denna del med att framhålla att det, mot bakgrund av det nuvarande rättsläget, är närmast givet att den förändring som Särskilt yttrande av experten här föreslås i första hand kommer att innebära en skärpning av straffen för en del av de brott som skulle föranleda fängelse. Det kan emellertid, enligt min mening (och med hänsyn till de påtagliga nackdelar som är förknippade med livstidsstraffet; jfr avsnitt 6.2.2), inte ses som någon nackdel om de utökade möjlig- heterna att döma till tidsbestämda straff (oberoende av vilken teknisk lösning som väljs) också skulle leda till en ytterligare något mer restriktiv användning av livstids fängelse. Den andra punkt där jag inte kan instämma i utredningens slut- satser gäller de unga lagöverträdarna.