sou · GVB388 · 2008-01-01 00:00:00 — Ett värdigt liv i äldreomsorgen förutsätter också att äldre och deras an- höriga kan känna sig trygga med omsorgen och vården samt att verksamheten får stöd för ökad professionalisering bland annat ge- nom anpassning till de mest utsatta. En värdegrund som fångar de etiska frågorna i omsorgs- och vårdarbetet ger personalen underlag för att bearbeta attityder, värderingar och förhållningssätt i arbetet. Detta är en angelägen fråga även för den politiska nivån i kommu- nen. Värdegrundsfrågor, etik och bemötande hör också till de van- ligaste områdena för kompetensutvecklingsinsatser inom Kompe- tensstegen. Andra aspekter på mötet med brukare och anhöriga, där utbildning och kompetensutveckling är avgörande för kvalite- ten, är etnicitet, kulturell kompetens och språk. 5.2Principer för framtida utbildnings- och kompetensutvecklingsinsatser Utöver frågan om sambandet mellan kvalitet och kompetens vill kommittén, mot bakgrund av erfarenheterna från Kompetensste- gen, peka på några viktiga principer för framtida utbildnings- och kompetensutvecklingsinsatser för omsorg och vård av äldre. Till grund för kommitténs resonemang ligger här framför allt erfaren- heterna från försöksverksamheten med verksamhetsnära utbild- ningsmodeller. För det första bör utbildningsinsatserna i samband med kom- petensutveckling vara verksamhetsnära i betydelsen utgå från den anställdes erfarenheter från det vardagliga arbetet, men naturligtvis också anpassas till verksamhetens faktiska behov. Kommitténs överväganden och slutsatser från försöksverksamheten visar att ett väl fungerande samarbete mellan företrädare för teori och praktik är avgörande för hur ny- förvärvad kunskap och kompetens kan tillämpas direkt i det dagliga arbetet. Att den förvaltning som ansvarar för vuxenutbildning och den som ansvarar för omsorg och vård av äldre samarbetar kring verksamhetsbaserade och verksamhetsplacerade utbildningsmo- ment har visat sig vara mycket utvecklande för båda verksamhe- terna. Det bör dock understrykas att det är kommunens ansvar att i sin egen planering av utbildningsinsatserna skilja på uppdragsut- bildning och den offentliga vuxenutbildning som bedrivs utifrån delvis andra utgångspunkter. Kommittén gör bedömningen att de modeller för verksamhets- nära utbildning som prövats i försöksverksamheten har en stor ut- vecklingspotential och bör kunna tillämpas i avsevärt större om- fattning . Det är angeläget att det finns strukturer och stöd för ökad samverkan mellan teori och praktik i frågor om kompetensutveckling och lärande inom omsorgen och vården av äldre. Det gäller såväl kopplingen mellan den arbetslivsforskning som bedrivs kring lärande i arbetet som samspelet mellan lokala ut- bildningsanordnare och verksamheten. För det andra bör utbildningsinsatserna vara långsiktigt hållbara i den meningen att de ska vara en del i en tydlig och långsiktig stra- tegi för kunskaps- och kompetensförsörjning inom sektorn. Detta är ett grundläggande arbetsgivaransvar och kan exempelvis innebära att skapa strukturer som gör villkoren och planeringsförutsättning- arna tydliga, inte minst för den enskilde individen. Detta knyter an till frågan om organisering av verksamheten som kommittén pekat på tidigare i detta kapitel. Bland de aktiviteter som genomförs med stöd av Kompetensstegen finns många exempel på hur lärmiljöer utvecklats på arbetsplatser som möjliggör såväl kontinuerlig ut- veckling av ny kunskap som ett kontinuerligt lärande, tillgång till ny kunskap och lärande av och med andra. Det kan exempelvis handla om flerstegsmodeller där ombud, handledare eller samtals- ledare får en spetsutbildning för att sedan utbilda sina arbetskam- rater. Det kan också vara system för validering och komplettering av grundutbildning för nyrekryterade. Centralt är att det finns eta- blerande utbildningsmodeller som kan tillämpas när nya utbild- ningsbehov uppstår. För det tredje vill kommittén lyfta fram vikten av att individan- passa de av arbetsgivaren initierade utbildningsinsatserna. Det inne- bär att ta hänsyn till den enskilde anställdes bakgrund avseende Kommitténs överväganden och slutsatser ålder, tidigare utbildning, annan arbetslivserfarenhet, språklig, kulturell eller etnisk bakgrund, men också till verksamhetens fak- tiska behov. Personalen inom omsorgen och vården av äldre har varierande utbildningsbakgrund. Så kommer det sannolikt att se ut även i ett längre perspektiv, eftersom rekryteringsbasen även utgörs av en heterogen grupp av individer. Ungdoms- gymnasiets omvårdnadsprogram kommer, oavsett framtida attrak- tionskraft, endast att stå för en liten del av personalförsörjningen. Icke yrkesrelevant gymnasieutbildning, ofullständig gymnasieut- bildning, kortare vårdbiträdesutbildning, annan vårdbakgrund eller utländsk vårdutbildning är bara några exempel på hur variationerna kan se ut. Det ses dessutom numera som naturligt att byta yrke under yrkeslivet. Det kan innebära byten till en helt ny verksamhet, men också vidareutbildning till en annan nivå eller uppgift i samma verksamhet. Detta ställer krav på flexibilitet från såväl utbildningsanordnare som arbetsgivare. 5.3Övergripande utgångspunkter inför framtida initiativ och åtgärder Kommittén har berört sambandet mellan kvalitet och kom- petens samt viktiga principer för framtida utbildnings- och kom- petensutvecklingsinsatser. I ett tredje steg vill kommittén lyfta per- spektivet till den övergripande frågan om utgångspunkter för kommande initiativ och åtgärder på området. Det gäller framför allt statens respektive kommunernas ansvar och roll i frågor om kom- petensutveckling inom omsorgen och vården av äldre. Skälet till att kommittén konsekvent använder termen kommunerna är att det är kommunerna som i egenskap av huvudmän bär det övergripande ansvaret för omsorgen och vården av äldre, oavsett driftsform. Re- sonemanget om arbetsgivaransvar avser i tillämpliga delar även alternativa utförare. Kommunernas ansvar – god kvalitet genom kompetent personal i en väl fungerande organisation Det är kommunerna som har det yttersta ansvaret för att kunna er- bjuda omsorg och vård av äldre av god kvalitet i en väl fungerande organisation. Kompetent personal med rätt kunskaper, färdigheter Kommitténs överväganden och slutsatser och förutsättningar är avgörande för verksamhetens kvalitet. Kom- mitténs erfarenheter och intryck efter satsningen på Kompetens- stegen pekar entydigt på att det är kommunerna som vet bäst vilka behov som finns hos anställda, äldre och närstående och vilka slut- satser som bör dras av detta när det gäller kompetensutvecklings- behovet. Det finns stora variationer mellan små och stora kommu- ners förutsättningar i en rad avseenden – exempelvis det lokala arbetskraftsutbudet, personalens utbildningsnivå, brukarnas sociala, etniska eller kulturella bakgrund, geografiska förutsätt- ningar, former för samverkan med , med FoU-miljöer med mera. I vissa kommuner är andelen yrkesutbildad personal en- dast tjugo procent och där står helt naturligt grundutbildning av personalen högst upp på agendan, medan andra kommuner har yrkesutbildad personal men ändå stora kompetens- utvecklingsbehov. Det kan exempelvis handla om specialisering eller om att skapa lärande miljöer på arbetsplatsen. Vissa kommu- ner har resurser att avsätta för särskilda projektledare på heltid in- för större kompetensutvecklingssatsningar, medan det i mindre kommuner kan vara äldreomsorgschefens uppgift att ensam driva kompetensutvecklingsprojekt parallellt med det dagliga arbetet. Mot denna bakgrund är det kommitténs uppfattning att de insatser som görs i syfte att stödja kompetensutveckling på området måste utformas med utgångspunkt i kommunernas faktiska prioriteringar och behov, grundade på kvalitetsutvecklingsarbete i form av upp- följning och utvärdering. Kommittén vill understryka att formerna för statens stöd till kompetensutveckling därför måste bygga på största möjliga lyhördhet, flexibilitet och respekt för de lokala för- utsättningarna och kommunernas egen agenda. Statens ansvar – ramar och riktlinjer syftande till nationell likvärdighet och god kvalitet Om kommunernas ansvar är att erbjuda omsorg och vård av god kvalitet utifrån de lokala förutsättningarna kan statens ansvar, en- ligt kommitténs uppfattning, beskrivas som att fastställa ramar och säkerställa grundläggande förutsättningar för det uppdrag som hu- vudmännen ansvarar för. Det mest konkreta exemplet på ramar och grundläggande förutsättningar är den lagstiftning – Socialtjänstlagen (2001:453), Hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), Lag (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade – som styr verk- Kommitténs överväganden och slutsatser samheten, men det kan också handla om nationellt giltiga utbildningar för yrket, riktlinjer för ett värdigt förhållningssätt, till exempel i form av en värdighetsgaranti, eller nationella yrkeskrav för den personal som arbetar närmast de äldre. Det övergripande syftet med statens agerande i dessa frågor bör vara målsättningen om nationell likvärdighet och god kvalitet. Långsiktigt ansvarstagande genom samverkan mellan staten och kommunerna Omsorg och vård av äldre är en verksamhet som står inför stora framtida utmaningar. De människor som är i behov av omsorg och vård blir allt äldre, vilket leder till mer komplexa behov vilket ställer ökade krav på såväl medicinsk som social kompetens i verksamhe- ten. Omsorgs- och vårdkraven ökar också därför att medicinska framsteg lett till att fler människor överlever sjukdomar med tidi- gare hög dödlighet. Behovet av kompetensutveckling för den be- fintliga personalen samt förutsättningarna för den framtida rekry- teringen av yrkesutbildad arbetskraft är centrala frågor. Fyra av tio av omsorgs- och vårdpersonalen saknar formell yrkesutbildning för sitt arbete. En generationsväxling präglad av stora pensionsav- gångar kommer att öka efterfrågan på yrkeskompetent arbetskraft i en omfattning som varken nuvarande arbetskraftsutbud eller dagens utbildningssystem kan möta. Kommittén delar i dessa delar den analys som tillsammans med ett antal andra myndigheter redovisade i rapporten ! Att utifrån ett helhetsperspektiv säkerställa att den befintliga personalen har tillräcklig kompetens för yrket samt att klara kom- petensförsörjningen är en komplex, omfattande och resurs- krävande uppgift som i huvudsak ligger hos huvudmannen. Kom- mittén kan dock mot bakgrund av erfarenheterna från Kompetens- stegen konstatera att ett långsiktigt statligt engagemang i frågan är nödvändigt och önskvärt. Kommittén gör bedömningen att sats- ningen på Kompetensstegen inneburit ett värdefullt och på många håll efterfrågat statligt stöd till kompetensutveckling inom områ- det. Att fokusera på den redan anställda personalen med målsätt- ningen att bidra till att synliggöra, använda och utveckla deras kun- skaper förefaller ha varit ändamålsenligt och i linje med kommu- nernas egna prioriteringar (se bland annat 3 Hur har kommittén genomfört uppdraget). Kommitténs överväganden och slutsatser Dock vill kommittén understryka betydelsen av långsiktighet och förutsägbarhet när det gäller statens fortsatta engagemang i frågan. Huvudmännen måste ges rimliga planeringsförutsättningar för att ta ett långsiktigt ansvar för kompetensförsörjningen. Att säkerställa att alla anställda har tillräckliga kunskaper och färdig- heter för yrket är en stor och resurskrävande uppgift för huvud- männen i egenskap av arbetsgivare. Kompetensutveckling för de anställda måste dessutom kunna genomföras utan att kvaliteten i den dagliga verksamheten påverkas negativt. Långsiktighet och tydliga planeringsförutsättningar är viktigt också för de anställda som överväger att investera tid och pengar i en utbildning. Tillfäl- liga riktade satsningar eller konjunkturrelaterade arbetsmarknads- politiska insatser löser inte verksamhetens grundproblem – behovet av en långsiktig och hållbar struktur och finansieringsform för att grund- och vidareutbilda redan anställd personal. i detta kapitel lyfte kommittén fram några strategiskt vik- tiga områden där sambandet mellan kompetensutveckling och kva- litet enligt kommitténs bedömning förefaller vara särskilt tydligt. Dessa sammanfattades i begreppen professionalisering, organisering samt bemötande och värdegrund. Det bör understrykas att underla- get för kommitténs resonemang i dessa delar utgörs av kommitténs samlade erfarenheter och intryck dialog och samverkan med kommuner kring kompetensutvecklingsfrågorna. Resone- manget bygger således inte på någon vetenskaplig effektutvärdering av aktiviteterna. Som tidigare redovisats (se 3.1.4 Uppföljning, ut- värdering och redovisning) har regeringen givit veckling av metoder i social arbete (IMS) vid i upp- drag att utvärdera effekterna av Kompetensstegen. Uppdraget ska slutredovisas . Mot denna bakgrund kan kommit- tén inte redovisa några slutsatser beträffande kompetensutveck- lingsinsatsernas faktiska effekter på kvaliteten i verksamheten. Kommitténs arbetssätt har byggt på principen att ge bästa möj- liga stöd till de deltagande kommunerna, såväl inför och under an- sökningsprocessen som under genomförandet av insatserna. informationsinsatser, personligt kontaktmannaskap, flexibilitet i samband med ansökningsförfarandet, medverkan i konferenser och nätverksbyggande, enskilda kommunbesök, elektroniskt nyhets- Kommitténs överväganden och slutsatser brev och en aktiv webbplats är exempel på hur kommittén valt att arbeta. Försöksverksamheten med verksamhetsnära utbildnings- modeller har givit en god bild av såväl de teoretiska utgångspunk- terna som de praktiska förutsättningarna för olika former för ut- bildning och kompetensutveckling i en verksamhet som omsorgen och vården av äldre. Erfarenheterna av detta arbete har sammantaget givit kommit- tén underlag för vissa slutsatser när det gäller det som beskrivits som steg två och tre i detta kapitel, det vill säga principer för ut- bildnings- och kompetensutvecklingsinsatser samt övergripande utgångspunkter för framtida åtgärder på området. Dessa samman- fattas i följande sju punkter: 1.Integrera stödet i ordinarie strukturer Den breda uppslutning och det stora engagemang som präglat satsningen på Kompetensstegen understryker behovet och nöd- vändigheten av att staten och kommunerna samverkar kring den omfattande och resurskrävande uppgiften att säkerställa att alla anställda inom omsorgen och vården av äldre har en för yrket relevant kompetens. Ett eventuellt framtida statligt stöd bör dock utformas utifrån ett helhetsperspektiv på uppgiften och integreras som en stödform i ordinarie utbildnings- och verksamhetsstrukturer. Stödet bör också, enligt kommitténs uppfattning, inkludera handikappomsorgen. Behovet av kom- petensutveckling finns också inom detta område, även om det gäller delvis andra yrkesgrupper och andra utvecklingsbehov. statliga satsningar, som exempelvis arbetsmarknadsut- bildning, har med säkerhet haft positiva effekter på många håll, men har fördelats ojämnt över landet och endast inneburit ett tillfälligt stöd. Det senare gäller även utbildningsvikariat, en satsning som krävde mycket förberedelser och engagemang från kommunernas sida, men endast pågick . Tillfäl- liga riktade satsningar eller konjunkturrelaterade arbetsmark- nadspolitiska insatser löser inte verksamhetens grundproblem – behovet av en långsiktig och hållbar struktur och finansierings- form. 2.Staten sätter ramar och ger grundförutsättningar Det bör vara statens ansvar att utveckla och fastställa tydliga ramar och mål samt ge grundläggande förutsättningar för kommunernas uppgift att erbjuda en omsorg och vård av äldre Kommitténs överväganden och slutsatser som är nationellt likvärdig och av god kvalitet. Det innebär exempelvis att lagstiftningen ska vara ändamålsenlig i förhål- lande till verksamhetens mål och syfte. Det kan också handla om att fastställa nationella yrkeskrav, fastställa riktlinjer för ett värdigt förhållningssätt i vården, reformera gymnasie- och vux- enutbildningen så att det finns nationellt giltiga utbildningsvä- gar som till sitt innehåll motsvarar omsorgen och vården av äld- res specifika behov, utforma nationellt giltiga högre utbild- ningar i ledarskap inom omsorg och vård med mera. 3.Kommunerna bestämmer inriktning och innehåll Det bör vara kommunernas ansvar att, i egenskap av huvudmän, utifrån ovan nämnda ramar bestämma vad som behöver göras och hur det ska göras för att klara uppgiften att erbjuda omsorg och vård av äldre av god kvalitet. När det gäller kompetensut- vecklingsfrågorna kan det exempelvis innebära att utarbeta en behovsanalys utifrån ett tydligt brukarperspektiv, formulera mål och en verksamhetsidé för kompetensutvecklingen samt fastställa en långsiktigt hållbar genomförandeplan. 4.Dialog och respekt för kommunernas skiftande behov Samverkan mellan staten och kommunerna bör präglas av dia- log och respekt för kommunernas varierande förutsättningar och skiftande behov. Kommitténs arbetssätt har i hög grad byggt på dessa principer och det är kommitténs bedömning att detta bidragit till den breda uppslutningen bland landets kom- muner och haft positiva effekter på satsningen i stort. 5.Fortsatt stöd till kommunernas arbete med Kompetensstegen Kommittén gör bedömningen att vissa delar av Kompetensste- gens nuvarande verksamhet bör ges förutsättningar att bedrivas vidare utan avbrott efter det att kommittén har upphört. Det behövs en funktion för stöd, hantering av redovisningar och ut- värderingar med mera. Därutöver finns värdefull dokumenta- tion, information och nätverksstrukturer för samarbete mellan kommuner som riskerar att gå förlorade om den nationella koordineringen som kommittén ansvarat för upphör. Det är också vikigt att berörda myndigheter tar ett fortsatt ansvar. 6.Stöd till ökat samspel mellan teori och praktik Mot bakgrund av erfarenheterna från Kompetensstegen vill kommittén lyfta fram betydelsen av samverkan mellan teori och praktik inom omsorgen och vården av äldre. Kommitténs överväganden och slutsatser att det omfattande forsknings- och utvecklingsarbete i äldrefrå- gor som bedrivs vid de regionala FoU-centrumen och i andra forskningsmiljöer vid universitet och högskolor får påverka verksamheten. Detsamma gäller den arbetslivsinriktade forsk- ning kring system och modeller för lärande i arbetet som ut- vecklas på olika håll i landet. Formerna för att stödja detta kan se ut på olika sätt – nationellt centrum för lärande i arbetet, ökat stöd till regionala FoU-centrum för uppbyggnad av fasta strukturer för kunskapsförmedling är exempel på tänkbara mo- deller. De vård- och omsorgscollege som växer fram i många regioner i landet är exempel på en samverkansform mellan ut- bildningsanordnare och verksamhet som enligt kommitténs uppfattning bör uppmuntras. Erfarenheter och resultat från Ut- redningen om nya former för stöd till kunskapsutvecklingen inom (dir. 2007:91) bör även kunna vara till nytta för utvecklingen inom området omsorg och vård av äldre. 7.Framtida satsningar bör utgå från brukarnas behov och önskemål Kommitténs erfarenheter visar att många kommunen har svå- righeter att beskriva kompetensutvecklingsbehov ur ett tydligt brukarperspektiv. Ofta är det organisationens krav och behov som styr utvecklingen. Det saknas system för att ge de äldre och deras närstående inflytande över utvecklingsarbetet och att vara med och formulera vad kvalitet i omsorgen och vården av äldre innebär. Mot den bakgrunden vill kommittén understryka betydelsen av att framtida satsningar på området redan i plane- ringsstadiet involverar de äldre och deras närstående samt under genomförandet innehåller tydliga incitament och system för brukarinflytande. Det betänkande kommittén lämnar ställer vi oss i allt västenligt bakom. Enligt vår mening har kompetensstegen lyckats väl i sitt arbete med att stödja och stimulera kommunernas insatser för att utveckla kompetensen hos den personal som arbetar inom vård och omsorg om äldre. Vad som varit särskilt viktigt är betoningen av att de kommunala satsningarna skall vara långsiktiga och innebära hållbara system för kompetensutvecklingen. Denna långsiktighet är nödvändig mot bakgrund av de stora framtida behoven av välutbil- dad personal inom vården och omsorgen om äldre. För att kunna tillgodose både dagens men i ännu större ut- sträckning det framtida behovet av yrkeskompetent personal inom äldreomsorgen krävs insatser på olika nivåer. I första hand ligger ansvaret för kompetensutvecklingen hos kommunerna, som skall kunna erbjuda en vård och omsorg av god kvalitet. I betänkandet påpekas också att det är kommunerna som vet bäst vilka behov som finns hos anställda, äldre och närstående och vilka slutsatser som bör dras av detta när det gäller kompetens- utvecklingsbehovet. Vi instämmer i detta. Kunskapen om vilka utbildningsinsatser som behöver genomföras ligger hos den lokalt ansvarige. måste staten ta ett stort ansvar för frågor som gäller kunskap och kompetens hos den personal som är verksam inom äldreomsorgen. Vi instämmer inte i kommitténs uppfattning att statens insatser bör begränsas till att utveckla och fastställa tydliga ramar och ge grundläggande förutsättningar för kommunernas uppgift att erbjuda vård och omsorg om äldre som är nationellt lik- värdig och av god kvalitet. Kompetensstegen i sig vittnar om betydelsen av att staten med särskilda medel kan stimulera och styra statliga insatser. Olika for- mer av statsbidrag har haft stor betydelse för utveck- lingen inom äldreomsorgen. påverkades till exempel kommunernas utbyggnad av demensboenden på ett mycket påtagligt sätt av bidragen från staten. Både den förra och nuvarande regeringen vill genom särskilda stimulansbidrag för- bättra kvaliteten inom äldreomsorgen. Mot bakgrund av dagens och morgondagens stora behov av fortbildning och kompetensutveckling av personalen inom äldre- omsorg krävs ett statligt engagemang inom området, som både kan ekonomiskt stödja, stimulera och styra kommunerna. Vi vill också uppmärksamma frågan om yrkeskraven för äldre- omsorgens personal. saknar av de anställda i den kommunala äldreomsorgen adekvat utbildning för sina arbets- uppgifter. Att personalen har rätt utbildning är en viktig kvalitets- fråga. Bestämda nationella kvalifikations- och behörighetskrav måste därför ställas för arbete inom området. Sådana krav skapar förutsättningar för en god kvalitet inom vården och omsorgen i hela landet. Med likvärdiga krav på kvalifikationer och behörighet underlättas också rörligheten bland äldreomsorgens personal, utan att det leder till kännbara kompetensförluster. Stöd till kvalitetsutveckling inom den kommunala vården och omsorgen om äldre genom kompetensutveckling för personalen En kommitté tillkallas med uppgift att utveckla principer och utar- beta strategier för stöd till kommunerna för kvalitetsutveckling inom kommunala vården och omsorgen om äldre genom kompe- tensutveckling för personalen. Kommittén ansvarar också för att ta fram underlag och förslag till beslut om stöd, samt för att följa upp effekter av insatt stöd. Kommittén skall fungera som forum för dialog och samverkan mellan berörda aktörer i frågor som rör kva- litet och kompetensutveckling inom området äldres vård och om- sorg. Välfärdspolitikens mål är att alla äldre med behov av hjälp och stöd skall erbjudas vård och omsorg av god kvalitet. genomför därför regeringen en flerårig satsning på kva- litetsutveckling inom den kommunala vården och omsorgen om äldre genom kompetensutveckling. I budgetpropositionen (prop. 2004/05:1) föreslår rege- ingen att avsätts 2005 för att ge anställda inom vård och omsorg för äldre möjlighet till kompetensutveckling. avsätts för denna sats- ning. Stödet skall betalas ut genom en kreditering av kommunernas skattekonto och får användas till kostnader som uppstår i samband med aktiviteterna. Äldreomsorgens läge och utveckling Under har kraven på äldreomsorgen ökat och personalen möter allt mer komplexa vård- och omsorgsbehov.