sou · GVB366 · 2008-01-01 00:00:00 — Amnå påpekar att det pågår ett dubbelriktat lärande mellan äldre och yngre rörelser. Det gäller idéer, inre organisering och yttre relationer. Det yttrar sig också i form av samarbete emellan dem, Nya rörelser i det civila samhället även om rörelserna vanligtvis tycks befinna sig i två olika kluster; ett folkrörelsekluster och ett nya-rörelsekluster. De nya rörelsernas numerära storlek är enligt Amnå svår att uppskatta, bland annat på grund av en betydande fluktuation i aktivt engagemang . De finns ofta registrerade via e-post- listor. De mobiliserbara sympatisörernas numerär är betydande, inte bara i förhållande till antalet formella medlemmar. Han menar att det även bland de gamla rörelserna förmodligen finns en dold samling engagerade, även om deras medlemskap möj- ligen är ännu mer slumrande, bland annat på grund av att det är länge sedan man tog ställning till sitt medlemskap. Men detta ska givetvis inte undanskymma det faktum att människor förvisso även tillfälligt besöker äldre rörelsers utåtriktade samlingar eller ger pengar inom ramen för deras insamlingsverksamhet påpekar han. Ett annat drag som tycks skilja äldre och yngre rörelser åt är betydelsen av antalet aktiva medlemmar. I de gamla rörelserna värderas inte alltid, eller längre, aktiva medlemmar som något avgörande för rörelsen. Hos de nya däremot tilldelas antalet aktiva sympatisörer en mer avgörande betydelse. Amnås slutsats är att engagerade medlemmar/sympatisörer är en större angelägenhet för nya rörelser än för de äldre. Sympatisörerna är/utgör rörelsen på ett mer direkt sätt hos de nya rörelserna än bland de gamla. Han pekar på att ett genomgående tema i de nya rörelserna är deras rop på deliberation (samtal/dialog). Samfällt kritiserar man det politiska etablissemanget för oviljan att samtala, att mötas öppet för debatt och att ta emot ny kunskap. Det är en till synes obesvarad lust att komma till tals menar han. Slutligen påpekar att också nya rörelser åldras. Ingen vet hur deras utveckling kommer att se ut utöver de facit som de sam- tida äldre rörelserna utgör och de lagar om organisationsutveck- ling som man kan generalisera utifrån. En sak som man enligt Amnå vet är att förändringar i de gamla rörelsernas utveckling , såsom storskalighet, centralisering, passivitet etc., ingalunda är nya. Deras inre såväl som yttre relationer är föränderliga, även om det kan skönjas en klar tendens, som just erinrar om ett slags logisk utveckling, där nya rörelser föds som svar på förändringar i de gamla. Nya rörelser i det civila samhället 2.3.1Röst och service i en internationell jämförelse Jag har tidigare pekat på att det som vi i och övriga nordiska länder hänvisar till som folkrörelser inte är någon självklarhet i andra länder. Den breda förankringen och de demokratiska för- tecknen samt en verksamhet som kombinerar en röst- och en servicefunktion ses som främmande i många andra länder. I boken ideell refererar till de båda forskarna som har jämfört ett urval länder utifrån vilken som är den dominerande profilen på det ideella arbetet. De skiljer mellan självförverkligande och service- levererande ideellt arbete. Med självförverkligande menas ideella insatser för att främja idéer eller intressen. Hit hör t.ex. konstnärligt skapande, bevarande av kultur eller natur, politisk mobilisering och påverkansarbete samt främjandet av livskvalitet. Dominerande typ av föreningar är de som har en företrädande funktion. Med servicelevererande menas ideellt arbete för att hjälpa andra, t.ex. möta folks behov, lösa sociala problem eller ge hjälp vid katastrofer. Dominerande typ av föreningar är de som har en tjänsteproducerande funktion. Forskarna har delat upp och rangordnat olika länder efter vilken som är den dominerande profilen på dess ideella arbete enligt följande: (Opinionsbildning, kultur, fritid) (Tjänster till utomstående) Nya rörelser i det civila samhället Som framgår ovan ligger i topp när det gäller självförverk- ligande ideellt arbete . När det gäller servicelevere- rande ideellt arbete ligger i topp . Forskarna menar att länder med stark statlig välfärd ofta har utvecklat ett självförverkligande ideellt arbete medan det ideella arbetet i länder med svag statlig välfärd oftare är servicelevererande. menar att i är det den tjänsteproducerande, självägande organisationen, dvs. stiftelsen, som är den ideala typen och som dominerar självbilden, litteraturen och forskningen. Nästan all engelskspråkig forskning, litteratur och utbildning om den ideella sektorn, ideella organisationer och om dess ledningar och frivilliga, styrning, ledning och organisering, marknadsföring, insamling m.m. utgår från den tjänsteproducerande institutionen i och hur den fungerar i just den miljön. Precis som i en svensk stiftelse, börjar allt i den tjänsteproduce- rande, självägande ideella organisationen i med verksamhets- idén. För att förverkliga verksamhetsidén rekryterar styrelsen personal och frivilliga (volontärer) för att utföra arbetet. Det finns över 25 olika typer av ideella organisationer i som är skattebefriade. De viktigaste typerna är: Välgörenhetsorganisationer som levererar gratis vård och tjänster till behövande, men dit räknas också sjukhus, museer, orkest- rar, privata skolor, allmän television och radio m.fl. Företag och privatpersoner som ekonomiskt stöder någon av dessa kan göra avdrag på sin skatt. Fonder som antingen finansierar andras verksamhet eller finansierar sin egen verksamhet. Välfärdsorganisationer som sysslar med opinionsbildning och lobbying Yrkes- och handelsorganisationer. Det finns även ideella föreningar i . Det är främst fråga om gräsrotsorganisationer, dvs. små, lokala ideella föreningar. Dessa beaktas inte eftersom de inte finns med i registren över skattebe- friade organisationer. I har den ideella sektorn i kraft av sin storlek, internationella inriktning, lättillgängliga språk, starka paraplyorga- Nya rörelser i det civila samhället nisationer och omfattande forskning och utbildning ett stort inflytande på andra länder. Denna starka infrastruktur stöds av staten. skiljer sig från resten av bl.a. genom att insamling av pengar är en så dominerande del av dess frivillig- arbete. Ett annat särdrag är näringslivets starka stöd. Den viktigaste typen av ideell organisation i är välgörenhetsorganisationen (the ). Att bli godkänd och registrerad som en välgörenhetsorganisation av tillsynsmyndig- heten "the ", innebär ett kvalitetserkännande som ger hög prestige. Det ger möjligheter att söka bidrag från spe- ciella fonder och gör det lättare att mobilisera ekonomiskt stöd från allmänheten. Dessutom blir den skattebefriad och dess givare slipper betala inkomst- eller arvsskatt på sin gåva För att bli godkänd måste organisationen uppfylla vissa krav. Den får inte dela ut vinst, inte bedriva affärsverksamhet hur som helst och dess styrelse får inte ta emot arvoden. Organisationens inkomster får endast användas för det fastställda syftet som inte får ändras. måste organisationen redovisning till tillsynsmyndigheten. Det finns dessutom restriktioner rörande politisk verksamhet. 2.3.3En europeisk modell? Som tidigare redovisats är medlemskapet en viktig aspekt på den ideella sektorn i . Detta innebär att den i hög utsträckning är demokratiskt styrd och att den viktigaste associationsformen är ideell förening. I sin bok redovisar att även i övriga är den medlemsägda ideella organisationen den dominerande formen. Man talar inte på samma sätt som i den anglosaxiska modellen om frivilliga utan om aktiva medlemmar. Men den ideella sektorn i är på intet sätt enhetlig. Tvärt om finns det stora skillnader mellan de olika länderna. Det finns också stora variationer inom själva modellen från land till land. I finns det en rad olika typer av ideella organisa- tioner. Lagen gör klar åtskillnad mellan medlemsbaserade och icke- medlemsbaserade. Till de senare räknas t.ex. fonder, stiftelser, universitet, skolor och försäkringsfonder. En ideell förening behö- ver inte vara en juridisk person, men om den vill bli det måste den registreras i en lokal domstol. Nya rörelser i det civila samhället Även i pågår det ansträngningar att introducera "den nya frivilligheten" efter amerikansk modell. Den ideella sektorn är särskilt viktig inom hälsovården. Det som har påverkat utveck- lingen av den tyska ideella sektorn mest är att staten tillämpar den s.k. subsidiaritetsprincipen. Den innebär att staten ger vissa ideella organisationer myndighets uppgift och makt. Delar av den tyska ideella sektorn är därför en slags halv- offentlig sektor med statlig finansiering och statliga löneskalor. Dessa organisationer är en integrerad del av välfärdsstaten och dess regelsystem. Systemet innebär att den tyska ideella sektorn i högre grad än i andra länder är finansierad av staten. är det land i världen som har den proportionellt sett största ideella sektorn. Den holländska staten ger ett mycket stort och aktivt politiskt, praktiskt och ekonomiskt stöd till den ideella sektorn. En hög andel av befolkningen är ideellt aktiva. Det är en stark inriktning på medlemsbaserade organisationer och sam- tidigt ett rekordstort antal anställda i sektorn. har vissa likheter med grannlandet , men också stora skillnader bl.a. i inriktningen på arbetet och när det gäller proportionerna mellan frivilliga och förtroendevalda. I dominerar sport och fritid. I är frivillig- arbetet i stor utsträckning samhällsinriktat. I är en hög andel av befolkningen ideellt aktiv men en liten andel av dem är förtroendevalda. I är den ideella sektorn relativt svag jämfört med övriga . Ett skäl till den svaga ställningen är de inskränk- ningar av föreningsfriheten som inleddes i och med den återfick fransmännen förenings- frihet. Enligt denna lag är det fritt att bilda ideella föreningar, men de måste anmälas till myndigheterna. För att få fulla rättigheter måste en förening bli godkänd av staten, vilket kräver en ganska omständlig procedur. Jämfört med övriga delar av och andra delar av världen utgör de nordiska länderna ett ganska homogent block baserad på en stark tilltro till den medlemsbaserade modellen. Men det finns också betydande skillnader. Sådana skillnader beror på olikheter i lagstiftning, tradition, kultur och historia. Nya rörelser i det civila samhället I jämförelse med andra länder är den svenska ideella sektorn minst lika stor som i jämförbara länder. Den har dock en annan struktur än i anglosaxiska länder och på den europeiska konti- nenten. Den är förhållandevis stor inom folkrörelsernas intresse- områden, till exempel fritid och kultur men är förhållandevis liten inom välfärdssektorn. Dess roll är där är snarare intressebevakare än serviceproducent. Norska forskare publicerade 2002 en studie som jämförde den ideella sektorn i med andra länder. Den visar att det finns betydande likheter mellan sektorns utveckling och omfattning i och . De fann att det ideella arbetet fördelar sig på följande typer av ideella organisationer (%) Den svenska ideella sektorn är i hög grad självfinansierad. av inkomsterna kommer från den offentliga sektorn. Organisationer verksamma inom välfärdssektorn är dock till 70– finansierade av stat och kommun. Följande jämförelse mellan de nordiska länderna och EU-länderna visar hur stor andel av den ideella sektorns intäkter som kommer från olika källor (%) Medlemsavgifter, försäljning m.m. Nya rörelser i det civila samhället 2.4Den ideella sektorns utveckling i –2002 I är således medlemskapet en viktig aspekt på den ideella sektorn. () redovisar i rapporten i (Rapport 98, 2003) att det har skett bety- dande förändringar inom föreningslivet i fråga om medlemskap, medlemmarnas aktiviteter och tidsinsats, medlems- profiler samt intresset för ideellt arbete inom föreningslivet. Även om uppgifterna gäller är min bedömning att trenden är densamma. Enligt SCB försvagades föreningsväsendet på så sätt att andelen av befolkningen som valde att bli medlemmar minskade, som allt fler medlemmar blev passiva. Den sjunkande föreningsaktiviteten gäller för i stort sett alla förenings- typer. Allt fler föreningsmedlemmar minskade också sin aktivitets- grad. Andelen passiva medlemmar ökade med mer än en tiondel. För allt fler handlar medlemskapet om ideellt ekonomiskt stöd och information utan fysisk närvaro. Den viktigaste förändringen är enligt SCB den svaga återväxten i ungdomsgenerationen. Tillbakagången är särskilt tydlig i ålders- gruppen 16 till där andelen helt föreningslösa ökade från . Föreningslivet bärs således i stor utsträckning upp av medelålders och äldre, som relativt sett är aktiva och innehar förtroendeuppdrag. Färre förtroendevalda drar ett allt tyngre lass, medan kvarvarande medlemmar visar ett allt mindre engagemang för ideellt arbete. SCB har försökt att finna orsakerna till varför föreningslivet har svårigheter att rekrytera nya medlemmar, framför allt yngre. En förklaring till den minskade aktiviteten kan enligt SCB vara att konkurrensen om de ungas fritid har hårdnat. Detta gäller särskilt i miljöer, där möjligheter till sociala möten och fritids- alternativ utanför det organiserade föreningslivet är större. I gles- bygden har däremot andelen aktiva ökat, liksom andelen som är med i många föreningar. Svårigheterna att rekrytera nya medlemmar kan också bero på konkurrensen från medieutvecklingen. Det gäller särskilt det enormt vidgade utbudet av TV-kanaler respektive Internet. SCB frågar sig om föreningslivet inte längre känns attraktivt och att Nya rörelser i det civila samhället medborgarna därför väljer andra sätt att agera och att organisera sig. Andra tänkbara orsaker till den minskade rekryteringen kan enligt SCB vara föreningarnas arbetsformer. Föreningslivet har gått mot ökad centralisering. SCB pekar också på att det finns tendenser mot en ökad professionalisering inom föreningslivet. Verksamheten sköts allt mer av anställd personal och allt mindre genom frivilliga medlemsinsatser. SCB ställer frågan om ungdomens tvekan att göra entré i svenskt föreningsliv möjligen kan vara en periodeffekt av 90- talskrisen eller om det är tecken på en mer djupgående förändring som har att göra med utbud och organisationsformer. Om det skulle vara en mer långsiktig trend mot minskat föreningsengage- mang kan det enligt SCB få allvarliga konsekvenser för välfärden. Minskat frivilligarbete i föreningarna kan innebära verksam- hetsminskningar, kostnadsökningar och att vissa aktiviteter kan utövas. Verksamheter skulle ersättas av tjänster på marknaden. Föreningslivet som mötesplatser för sociala kontakter skulle krympa och infrastrukturen för individuellt stöd, liksom för alternativa politiska dagordningar, skulle försvagas. 2.4.2Fortsatt högt och stabilt engagemang i frivilligt arbete Flera forskare tillbakavisar emellertid bestämt påståendena om att medborgarnas engagemang skulle vara på tillbakagång. De menar att till följd av den stora samhällsomvandling som globaliseringen och individualiseringen innebär har engagemanget tagit sig andra former. En del av diskussionen gäller hur omfattande engage- manget egentligen är och om det minskar eller ökar. Forskare vid vid finner i de befolkningstudier som man ha genomfört 1992, 1998 och 2004 att medborgarnas engagemang i frivilligt arbete är fortsatt högt och anmärkningsvärt stabilt. av befolkningen gör frivilliga insatser och den tid som medborgarna lägger ner på sådana insatser har till och med ökat något. I genomsnitt satsar den enskilde aktive . låg motsvarande insats . Forskarna pekar dock på stora svårigheter för svensk och skandinavisk folkrörelsetradition som riskerar att vittra sönder. Enligt denna tradition finns det en stark koppling mellan att göra Nya rörelser i det civila samhället insatser, att vara medlem och att få möjligheter till inflytande genom demokratiska beslutsprocesser. var medborgarna i hög grad också medlemmar i den organisation där man arbetade ideellt. Forskarna har dock funnit att bland dem som gör insatser har andelen som är medlemmar minskat . tycks därmed snabbt närma sig de betingelser som gäller i de flesta länder i och . I stället framträder en grupp som brukar kallas volontärer, som i mindre grad tar del i och ansvarar för organisationen i sin helhet. Forskarna vill dock inte överbetona detta eftersom av de aktiva alltjämt är medlemmar. Forskarna finner att innehållet i de ideella insatserna, och där- med en hel del av organisationernas utformning, karaktäriseras av stabilitet och kontinuitet. Styrelseuppdrag och administration är fortfarande de vanligaste uppgifterna. De traditionella förenings- insatserna, som att genomföra utbildningar, utöva ledarskap, föra ut information och bedriva opinionsbildning verkar vara stabila. Penninginsamling tycks emellertid minska i en långsam takt. De direkta sociala insatserna tycks öka något medan uppgifter av lösli- gare slag är mer omfattande än de var . De finner att idrotten fortsätter att vara den typ av frivilligorga- nisation där den allra största gruppen medborgare gör insatser. , drygt en miljon av alla vuxna, utför ideellt arbete inom idrotten. Forskarna sammanfattar det frivilliga arbetets omfattning och utveckling på följande sätt: Det frivilliga arbete är ofta inte i stället för andra resurser och aktiviteter. Det har snarare karaktären av både förvärvsarbete och frivilligt arbete, både andra åtaganden och frivilligt engagemang. Omvänt, tycks frivilligt föreningsengagemang inte vara ett sätt att kompensera för bristande resurser. Det är också ett mönster som verkar vara stabilt . Det ideella arbetet verkar i huvudsak inte fungera som bro från det privata livet ut till samhällslivet för personer med svag socioekonomisk förankring. Det finns enligt forskarna uppenbara risken för att vissa grupper hamnar i ett eroderande socialt medborgarskap, där en brist på tillhörighet förstärker en annan och där den begränsade tillgången Nya rörelser i det civila samhället till sociala arenor inte ger samma möjligheter som andra får. Till detta kommer kanske det egna tillkortakommandet inför civil- samhällets ökande anspråk på kompetens och specialisering. Forskarna menar att det finns konturer av en ökande polari- sering inom civilsamhället, där en stor majoritet är engagerade i ideellt arbete och/eller har tillgång till informella nätverk, men att de som står utanför allt detta också är en relativt stor grupp. En ansenlig del av dessa är ensamstående män och kvinnor med låg utbildning och som bor i storstäder. fick i uppdrag av regeringen att undersöka varför en del av befolkningen är passiv. Med passiv menas här den som inte arbetar frivilligt, inte ingår i ett socialt nät- verk eller som inte gör informella insatser gentemot släkt och vän- ner. Huvudresultaten av studien har redovisats i rapporten ensam – En studie av människor som inte deltar i föreningslivet. Där framgår följande: av befolkningen (16–) är passiv. Det finns inte några skillnader när det gäller personer med utländsk bakgrund. Inkomst är mest betydelsefulla faktorn. Den som tjänar mer är också mer aktiv. De med låg utbildningsnivå är mer passiva. Människor på landsbygden är mer passiva än människor i stor- städer. De som är sambo och som har hemmavarande barn är mer aktiva. Personer med föreningsaktiva föräldrar är mer aktiva (särskilt kvinnor). Aktiva har bättre självskattad hälsa. Passiva uppger att de är mer ängsliga och har mer ångest än aktiva. Passiva röstar mindre i riksdagsval. De passiva är mer lågtillitare till andra människor och till samhällsengagemang. Aktiva kan i högre grad överklaga beslut Det finns ingen skillnad i upplevelsen att bli kränkt De passiva träffar mindre släkt och sina vänner (särskilt män) De passiva använder sin tid mer på att se på tv (särskilt kvinnor). Nya rörelser i det civila samhället Som tidigare redovisats pekar SCB på att en tänkbar orsaker till den minskade rekryteringen till föreningslivet vara föreningarnas arbetsformer. Föreningslivet har gått mot ökad centralisering. Det finns också tendenser mot en ökad professionalisering inom före- ningslivet. Verksamheten sköts allt mer av anställd personal och allt mindre genom frivilliga medlemsinsatser. Forskarna redovisar i boken till näringsliv att – 2002 expanderade den ideella sektorn i såväl absoluta tal som i rela- tion till övriga sektorer i samhället. 1992 hade de ideella och idéburna organisationerna cirka 110 000 anställda, vilket representerade av den samlade arbetskraften i landet. 2002 var drygt 120 000 personer, mot- svarande av landets arbetskraft, anställda i ideella organisationer. Med inträde i den ideella sektorn ökade det totala antalet anställda i den svenska sektorn till omkring 145 000 personer. Räknar man inte med detta tillskott har sektorn haft en nettotillväxt med drygt 10 000 anställda. Forskarna finner att tillväxten inom den ideella sektorn primärt har skett inom tjänsteproducerande verksamhetsfält. De stora minskningarna finns i organisationer som traditionellt är mer röstproducerande. Den största minskningen återfinns inom fältet arbetsmarknad, dvs. fack- och yrkesföreningar, samt olika former av arbetsgivar- och branschorganisationer. Den svenska ideella sektorn och alla dess organisationer omsatte vilket ställt i relation till BNP motsvarade . Forskarna fann att 2002 hade den samlade omsättningen i sektorn (exklusive ) vuxit till 125 mdr. kr Detta motsvarade av BNP . Vid kartläggningen 1992 var de största sektorerna mätt i ekonomiska termer kultur, sport och rekreation: (22,). 2002 har kultur och rekreation ökat något till . Jämfört med 1992 har organisationerna inom fältet arbetsmarknad minskat sin andel från till . Organisationer som är verksamma inom vård, skola och omsorg, det vill säga väl- färdsstatens kärnområden, har fortfarande en relativt låg andel () av den ideella sektorns samlade bokförda ekonomi. Nya rörelser i det civila samhället Forskarna uppskattar att 1992 motsvarade det oavlönade ideella arbete som tillfördes de svenska organisationerna ungefär 300 000 heltidstjänster. Omsatt i ekonomiskt värde motsvarade det cirka 70 mdr.kr. Det ekonomiska värdet av det ideella arbetet i organisatio- nerna var således av samma storleksordning som organisationernas samlade bokförda ekonomiska omsättning En stor del av detta arbete är fortfarande kopplat till olika former av medlemskap i organisationerna. Per definition finns denna form för tillhörighet och engagemang varken i stiftelser eller i aktiebolag. I dessa organisationer har det i stället växt fram andra former för att markera tillhörighet eller för att kanalisera sitt engagemang såsom olika former av fadderskap eller "vänner", månadsgivare, volontärer, mentorer, frivilliga med flera. Forskarna har funnit att det har skett en markant förändring i den ideella sektorns struktur . 1992 återfanns av den ideella sektorns samlade kostnader i ideella före- ningar. Dessa var oftast sammanslutna i någon form av större, federativa strukturer i den klassiska folkrörelsetraditionen. Reste- rande av den svenska sektorns omsättning återfanns i stiftelser () samt nykooperation och samfällighetsföre- ningar () 2002 fördelades den ideella sektorns kostnader, inkl. , enligt följande: Stiftelsernas relativa expansion har skett på bekostnad främst av de ideella föreningarnas tidigare dominans. Enligt forskarna beror det på att många av de idéburna aktörerna med hjälp av olika juridiska former och stiftelser har byggt upp komplexa strukturer där man blandar flera typer av organisatoriska byggstenar som federativt sammanslutna ideella föreningar med stiftelser och aktiebolag. Dessa aktiebolag representerade 2002 av den ekonomiska omsättningen i den ideella sektorn. Även om de ideella föreningarna alltjämt dominerar ser forskarna ändå intressanta förändringar: Nya rörelser i det civila samhället Omsättningen av organisationer mätt som andelen nystartade organisationer har ökat . Detta är allra tydligast bland stiftelserna. Det gör att stiftelserna nu tar en allt större plats i den ideella sektorn.