sou · GVB392 · 2008-01-01 00:00:00 — a)he does any act which causes an unauthorized modification of the contents of any computer; and b)at the time when he does the act he has the requisite intent and the requisite knowledge. 2)For the purposes of subsection 1)b) above the requisite intent is an intent to cause a modification of the contents of any computer and by so doing – a)to impair the operation of any computer; b)to prevent or hinder access to any program or data held in any computer; or c)to impair the operation of any such program or the reliability of any such data. 3)The intent need not be directed at – a)any particular computer; b)any particular program or data or a program or data of any particular kind; or c)any particular modification or a modification of any particular kind. 4)For the purposes of subsection 1)b) above the requisite know- ledge is knowledge that any modification he intends to cause is unauthorized. Bestämmelsen gäller således olovlig manipulering av alla former av data och inkluderar alltså, men är inte begränsad till, data som har karaktär av instrument enligt FCA 1981. Bestämmelsen är emel- lertid tänkt främst som en motsvarighet till skadegörelsebrottet när angreppsobjekt inte har någon fysisk form. Den engelska lagstiftningen kan emellertid ändå anses ha upp- fyllt kravet som ställts i konventionens art. 7 då instrument enligt sec. 8(1)(d) omfattar any disc, tape, sound track or other device on or in which information is recorded or stored by mechanical, electronic or other means. De svenska bestämmelserna som reglerar förfalskning och därtill relaterad brottslighet är närbesläktad med regleringen enligt tysk rätt i både systematiskt och terminologiskt hänseende även om de enskilda brotten har grupperats på ett något annorlunda sätt i den tyska strafflagen Strafgesetzbuch (StGB) jämfört med . Bestämmelserna på detta område återfinns under – i stort sett – fyra avsnitt i StGB:s speciella del (Besonderer Teil, BT), men det är endast (23. §§ 267–282 Urkundenfälschung om urkunds- förfalskning som berör utredningen och som behandlas nedan.TPF21FPT Enligt den rådande meningen i doktrin och rättspraxis anses skyddsintresset (Rechtsgut) för 23. vara säkerhet och tillför- litlighet i den rättsliga omsättningen av urkunder, tekniska upp- tagningar och data såsom bevismedel; vad som i detta sammanhang faller utanför lagbestämmelsernas skyddsintresse är således skyddet av förmögenhetsvärden.TPF22FPT Inom den vidare ramen för det aktuella skyddsintresset kan fyra huvudsakliga skyddsändamål urskiljas:TPF23FPT (i)urkundens äkthet, så att man är tillförsäkrad om att urkundens utställare verkligen står bakom den förklaring som urkunden innehåller; (ii)riktigheten av urkundens innehåll; (iii)fastställelse av urkundens existens genom att undertryckande och förstörelse av urkund kriminaliseras i vissa fall; och (iv)skydd mot missbruk av en äkta och innehållsmässigt riktig urkund. Strukturen i 23. är så att § 267 StGB (urkundsförfalskning) kan sägas utgöra paradigmet för urkundsförfalskningsbrotten. Det är främst genom analysen av § 267 StGB som läran om förfalsknings- handlingen och urkundsbegreppet utvecklats. Uppfyller en gärning inte samtliga rekvisit i § 267 StGB kan gärningen ändå träffas av andra bestämmelser i avsnittet. I §§ 268–269 anges brottsrekvisiten för speciella fall, nämligen beträffande tekniska upptagningar respek- tive data som har betydelse i bevishänseende och tillämpas när något rekvisit i § 267 StGB inte är uppfyllt (t. ex. om en äkthetsförklaring ges i elektronisk form – t.ex. en elektronisk signatur – och därför inte är att anse som en urkund). I §§ 270–271 finns särskilda bestäm- melser om automatisk databehandling och införande av uppgifter i vissa urkunder. Av nämnda bestämmelser är det § 267 och § 269 StGB som främst är av intresse för utredningen. Såvitt avser § 267 StGB återfinns de materiella brottsrekvisiten i paragrafens första stycke. Den objektiva handlingen är således följande: (i) framställning av en oäkta urkund, eller (ii) förfalskning 21TP PT För övrigt har penningförfalskning och förfalskning av värdemärke bedömts vara speciella fall av urkundsförfalskning, se BGHSt 27, 258. 22TP PT Tröndle/, Strafgesetzbuch mit Nebengesetzen und Verordnungen, 54. Aufl., C.H. , 2007, vid § 267 Rdn. 1, W. Joecks, Strafgesetzbuch – Studienkommentar, 6. Aufl., C.H. , 2006, vid vor §§ 267–274 Rdn. 1, BGHSt 2, 50, 52. 23TP PT Se Joecks vid vor §§ 267–274 Rdn. av en äkta urkund, eller (iii) bruk av en oäkta eller en förfalskad ur- kund. Utöver det vanliga kravet på uppsåt krävs att handlingen för- övats i ett vilseledande syfte i kontext av ett rättsförhållande. En urkund har definierats som varje beständig förkroppsligad tankeförklaring, som är ägnad att vara ett bevismedel i rättsförhål- landen och vars utställare är känd.TPF24FPT Ett visst innehåll ska alltså för- kroppsligas i ett beständigt fysisk medium. Kravet på viss bestän- dighet är sammankopplad med urkundens funktion som bevismedel. Det ska vara fråga om en mänsklig förklaring.TPF25FPT Därutöver ska en utställare vara identifierbar. En utskrift från datorn kan alltså vara en urkund om rekvisiten i övrigt är uppfyllda.TPF26FPT En enkel avskrift eller en kopia av en urkund är emellertid inte en urkund eftersom dessa handlingar inte har ansetts innehålla någon mänsklig för- klaring.TPF27FPT Däremot har det fastlagts i praxis att vidimerade av- skrifter eller kopior av en urkund uppfyller kravet som urkund. En fotokopia är inte någon urkund eftersom man normalt utan pro- blem skulle känna igen en fotokopia som sådan – här har man i tanken främst den klara skillnaden mellan originaldokument med olika färger i diverse format jämfört med svart/vita reproduktioner i standardstorlek för fotokopiatorer.TPF28FPT I vissa undantagsfall har en enkelTPF29FPT fotokopia likställts med en urkund – så att bruket av eller manipulationer med kopian kan kvalificeras som befattning med urkunden.TPF30FPT Ett fax är egentligen en form av fotokopia och har inte bedömts som en urkund.TPF31FPT När det gäller e-postmeddelanden har det i doktrinen hävdats att ett sådant meddelande kan erhålla kvaliteten av en urkund tidigast genom att meddelandet skrivs ut.TPF32FPT I detta sammanhang bör emellertid påpekas att särskilda bestäm- melser om dataförfalskning finns i § 269 StGB. 24TP PT Joecks vid § 267 Rdn. 13, jfr BGHSt 3. 84; 13, 235. Jfr även Kindhäuser, Strafgesetzbuch, Lehr- und Praxiskommentar, 3. Aufl., Nomos, , vid § 267 Rdn. 2, som kräver även att urkunden ska vara visuellt läsbar. 25TP PT Det kan alltså inte vara fråga om s.k. Augenscheinsobjekte, som kan ha ett visst bevisvärde, t.ex. fingeravtryck, fotavtryck eller blodfläckar, se Joecks vid § 267 Rdn. 26TP PT Tröndle/vid § 267 Rdn. 27TP PT Tröndle/vid § 267 Rdn. 28TP PT Se diskussionen och vidare hänvisningar i /vid § 267 Rdn. 29TP PT En fotokopia är enkel om den inte innehåller någon ytterligare förklaring om dess innehåll, äkthet eller egenskap som kopia osv. 30TP PT Problemet har främst aktualiserats genom färgfotokopior. Som Joecks har anmärkt har en gärningsman som manipulerat sitt examensbevis förfalskat en äkta urkund. Om han sedan gör fotokopior av falsifikatet och använder dessa är handlandet att bedöma som brukande av förfalskad urkund. Joecks vid § 267 Rdn. 43, jfr BGHSt 24, 140. 31TP PT OLG Zweibrücken NJW 1998, 2918. Självfallet är det fråga om brukande av en förfalskad urkund om ett sådant har skickats genom fax. 32TP PT Joecks vid § 267 Rdn. Jfr Tröndle/vid § 267 Rdn. För straffbarhet krävs att brottet förövats uppsåtligen. Här räcker det med s.k. bedingter Vorsatz (en variant av eventuellt uppsåt enligt tysk straffrätts allmänna del) för såväl handlingsrekvisiten som det ifrågavarande dokumentets egenskap som urkund. Därutöver erfordras ett överskjutande uppsåt, dvs. att framställningen, förfalsk- ningen eller brukandet måste ske i syfte att förväxlas inom den rättsliga omsättningen.TPF33FPT Försök är straffbart enligt § 267IIP P StGB. Enligt doktrin är för- sökspunkten uppnådd redan genom att gärningsmannen företar den första förfalskningshandlingen.TPF34FPT Brottet är fullbordat så fort gär- ningsmannen har framställt, förfalskat eller brukat en falsk urkund. I de sällsynta fall där någon har framställt en oäkta urkund eller förfalskat en äkta urkund utan förväxlingssyfte är brottet fullbordat så fort ett förväxlingsuppsåt uppstår. 3.5.3.2Europarådets konvention om IT-relaterad brottslighet undertecknade kon- vention om IT-relaterad brottslighet. Därutöver undertecknade tilläggsprotokollet till konvention om IT-relaterad brottslighet. har ännu inte ratificerat vare sig konventionen eller tilläggsprotokollet. Som nämnts ovan innehåller emellertid § 269 StGB redan be- stämmelser som kriminaliserar dataförfalskning och bestämmel- sen är en spegelbild av § 267 StGB. Man begår en kriminaliserad handling enligt § 269 StGB om man sparar eller gör ändringar i data, som har ett värde i bevishänseende, så att en oäkta eller för- falskad urkund skulle föreligga om dessa data visas i läsbar form eller också om man brukar sådana data, under förutsättningen att detta har förövats i syfte att åstadkomma förväxling i den rättsliga omsättningen. Uttrycket beweiserheblich Daten i den tyska texten har valts för att markera att kriminaliseringen inte omfattar alla former av data utan endast sådana som typiskt sett skulle ha ett värde i bevishän- seende i den rättsliga omsättningen. Det är meningen att tillämp- ningsområdet för § 269 StGB – dvs. för data utan fast fysisk form – ska motsvaras av tillämpningsområdet för fysiska urkunder som 33TP PT Tröndle/vid § 267 Rdn. 28–30. 34TP PT Tröndle/vid § 267 Rdn. regleras under § 267 StGB.TPF35FPT För att avgöra om vissa data har ett värde i bevishänseende kan de kriterier tillämpasTPF36FPT som används för att avgöra om något är en urkund och härigenom finns det alltså en koppling mellan § 267 och § 269 StGB. På detta sätt finns en parallell mellan de förbjudna åtgärderna med beweiserheblich Daten enligt tysk rätt och vad som brukar beskrivas enligt svensk rätt som åt- gärder som innebär fara i bevishänseende. De kriminaliserade åtgärderna är enligt lagtexten att spara eller att ändra data. Någon särskild datateknisk begränsning till just sparande eller ändring är inte avsedd. I stället har de olika uttrycken använts så att produkten eller resultatet av att man sparar data är en oäkta urkund medan resultatet av att man ändrar i data är en förfalskad urkund. Lagstiftningen i har studerats som ett komplement till tysk och italiensk rätt. Syftet är att visa på ytterligare en lag- stiftningsteknik när det gäller utformningen av förfalskningsbrotten. ratificerade konvention om IT-relaterad brottslighet och konventionen har gällt . De lagändringar som gjordes före ratifi- ceringen av konventionen har emellertid inte berört förfalsknings- brottet som sådant. Huvudbestämmelsen om dokumentförfalskning finns i art. 225 (den nederländska strafflagen, förkortas Sr). Art. 225, 1 st. Sr stadgar att den som framställer eller ändrar i ett dokument som har betydelse i bevishänseende i syfte att det förfalskade dokumentet skulle accepteras som äkta eller oförändrat, döms för dokumentförfalskning. Art. 225, 2 st. Sr föreskriver straff för bruk av ett förfalskat dokument. Det framgår alltså av lagtexten att det finns ett krav som motsvarar fara i bevishänseende enligt svensk rätt samt att framställningen av dokumentet ska ha skett i syfte att dokumentet senare ska användas. Däremot finns det inte någon uttrycklig definition av termen dokument. Av rättspraxis och doktrin framgår att elektroniska dokument faller under termen dokument, under förutsättningen att informa- tionen har fixerats i ett beständigt fysiskt medium, t.ex. en magne- 35TP PT Tröndle/vid § 289 Rdn. 36TP PT Självfallet förutom kravet på fysisk form. tisk disk.TPF37FPT I ett fall från år 1991TPF38FPT fastslog i uttryckligen att en datafil kan anses vara en skrift i enlighet med art. 225. Denna slutsats har bekräftats i senare rättspraxis.TPF39FPT Av denna praxis framgår att två objektiva rekvisit ska vara uppfyllda: (1) datafilen ska vara omedel- bart eller medelbart läsbar; om man har manipulerat informationen i en datafil måste den kunna läsas (t.ex. visas på en dataskärm) eller (t.ex. genom utskrift) och (2) datafilen ska ha givits en viss varaktighet. Viktigt här är att informationen har fixerats på ett beständigt medium, t.ex. en magnetisk disk. Varaktigheten har i detta avseende inte bedömts som avgör- ande. I det första rättsfallet överfördes informationen till andra datafiler i ett betalningssystem för banker, varefter den ursprungliga manipulerade informationen i datafilen raderades. Trots detta an- sågs den ha varit varaktig. Då elektroniska dokument anses falla under begreppet dokument i allmänhet finns det ingen anledning att ha en särskild bestämmelse om elektronisk förfalskning såsom enligt tysk rätt. 37TP PT M. Schellekens, Strafbare feiten op de elektronische snelweg i M. Schellekens m.fl., ITeR Reeks 13, Ejure 1988, s. 19. Jfr högsta domstols dom i HR NJ 1994, 180. 38TP PT HR , NJ 1991, 668. 39TP PT HR , NJ 1994, 180. Den straffrättsliga regleringen i 14 och 15 kap. har i allt väsentligt kommit till vid när en handling var en på papper läsbar framställning i skrift som postbefordrades fysiskt. Straff- ansvaret i 14 kap. har knutits till en åtgärd med ett fysiskt konkret objekt, en urkund, i form av en fysisk handling eller märke. Även bestämmelserna i 15 kap. förutsätter en koppling till ett fysiskt objekt. I takt med den tekniska utvecklingen har elektroniska hand- lingar och annan informationsteknik börjat användas inom områden där tidigare endast pappershandlingar förekommit. Dock består be- hovet att kunna förlita sig på uppgifter som lämnas oberoende av den tekniska utvecklingen. inleddes inom arbete med frågor om dator- relaterad brottslighet, vilket resulterade i rapporten puterrelated Crime: Analysis of Legal Policy, (report No. Detta arbete fortsatte inom ramen för och antog Rekommendation Nr. R (89) 9 om dator- brottslighet med en tillhörande rapport.TPF1FPT Rapporten upptog Rikt- linjer för lagstiftare med avseende på datorbrottslighet. Beträffande frågan om förfalskningsbrott rekommenderades, något förenklat, att datorförfalskning skulle kriminaliseras även i elektronisk miljö, om motsvarande förfarande med ett traditionellt fysiskt objekt (papper med text) hade utgjort urkundsförfalskning enligt gällande nationell rätt.TPF2FPT 1TP PT Rekommendationen finns återgiven i bilaga 2 till SOU 1992:110. 2TP PT Enligt en minimilista över gärningar, beträffande vilka en enhetlig policy för kriminalisering angavs vara nödvändig, skulle följande straffbeläggas som Computer Forgery: The input, alteration, erasure or suppression of computer data or computer programs, or other inter- with the course of data processing in a or under such conditions which would, according to national law, constitute an offence of forgery if it had been committed with respect to a traditional object of such an offence (I b. i). I svensk rätt genomfördes vissa lagändringar med anledning av rekommendation för att bereda straffrättsligt skydd på området.TPF3FPT Härvid uttalade departementschefen emellertid följande angående brotten mot urkunder. Man kan också tänka sig fall där gärningen inte syftar till en förmögen- hetsöverföring utan är begränsad till åtgärder som resulterar i att upp- teckningar med oriktigt innehåll framställs till följd av att obehöriga ändringar har gjorts i programvaran eller informationsinnehållet. Så- dana gärningar företer stora likheter med brotten rörande urkunder i 14 och 15 kap. BrB, främst kanske förfalskningsbrottet i 14 kap. 1 §. I vissa fall torde sådana förfaranden också falla under den straffbestäm- melsen (se m. fl., Kommentar till , band II, 5:e uppl., s. 77 f). Det kan emellertid tänkas uppstå vissa problem på grund av att straff- bestämmelserna i 14 och 15 kap. BrB är konstruerade för konkreta an- greppsobjekt – urkunder – och inte för datorprogram eller immateriella informationsmängder som lagrade data (se härom Jareborg, Brotten III, 1982, s. 34 och 37). Detta är ett komplicerat problem som inte närmare berörts i något av de betänkanden som är aktuella. Såvitt bekant har det inte heller i det praktiska rättslivet vållat några större svårigheter. Frågan om eventuella lagstiftningsåtgärder på detta område tillhör där- för inte de spörsmål som bör tas upp i detta sammanhang.TPF4FPT Efter att det i olika sammanhang ifrågasatts i vilken utsträckning en elektronisk handling kan ha urkundsstatus har frågan varit föremål för översyn ett flertal tillfällen. Vi redogör i detta kapitel kort för tidigare lagstiftningsförsök och överväganden. bemyndigade regeringen chefen för att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att göra en översyn av bl.a. straffrättsliga frågor med anknytning till data- och teleteknik- ens utveckling. Denna utredning, som antog namnet Datastraffrätts- utredningen, hade enligt sina direktiv att analysera behovet av lag- ändringar för att den svenska lagstiftningen ska följa rekommendation om datorbrottslighet. I betänkandet Information och den nya InformationsTeknologin – straff- och processrättsliga 3TP PT Se bl.a. betänkande Översyn av lagstiftningen om för- mögenhetsbrott utom gäldenärsbrott (SOU 1983:50) och regeringens proposition 1985/86:65 med förslag till ändringar i m.m. (vissa frågor om datorrelaterade brott och ocker, bl.a. 9 kap. 1 och 5 §§). 4TP PT Prop. 1985/86:65 s. 12. frågor m.m. (SOU 1992:110), föreslog anpassningar till elektronisk miljö av bl.a. brotten mot urkunder. , som tog sin utgångspunkt i frågan om vad som bör anses utgöra objektet för ett straffrättsligt skydd, fann att distinktionen mellan vad som är ett konkret föremål – en sak – och vad som utgör ett abstrakt objekt är ett generellt problem i elektronisk miljö.TPF5FPT Medan data i vanligt språkbruk uppfattades som något immateriellt definierades i tekniska sammanhang data som representation av information. Ett straffrättsligt skydd för elek- troniska motsvarigheter till traditionella pappersurkunder måste ta sikte på representation av information, inte på något helt immate- riellt. Som beteckning på sådan representation föreslog Datastraff- rättsutredningen uttrycket data för automatisk informations- behandling, förkortat till data.TPF6FPT övervägdes den skillnaden mellan traditionella pappers- urkunder och elektroniska ersättare att en pappersurkund har känne- tecken som gör handlingen unik som sak – den utgör ett original- exemplar som genom pappersarket låser text och utställarangivelse på ett närmast självklart sätt. Användningen av datorer och nät för kommunikation av elektroniska handlingar bygger emellertid på ständiga kopieringar av data. Skyddet för elektroniska motsvarig- heter till traditionella urkunder bygger därför normalt inte på lås till viss bärare (jämför pappersarket) utan på tekniska skydd för data; dvs. på skydd för de mönster av digitala signaler som representerar handlingens informationsinnehåll. Eftersom signalerna ges samma kvalitet, även efter att ha kopierats, finns det normalt inte några unika fysiska exemplar utan endast ett originalinnehåll representerat av data som kopieras när de används. Till detta kommer bl.a. att pappersurkunder kan läsas direkt i den form de lagras medan data måste omvandlas till läsbar form, t.ex. på en bildskärm, för att läsas av en människa.TPF7FPT fann att dessa nya förutsättningar blev av avgörande betydelse vid en anpassning av den straffrättsliga reg- leringen till elektronisk miljö.TPF8FPT Bakgrunden var den att det i lagmotiv 5TP PT SOU 1992:110 s. 96. 6TP PT SOU 1992:110 s. 114. Som exempel på sådan representation av information kan nämnas laddningar på en hårddisk eller markeringar på en CD-skiva. lagstiftningsärenden angående upptagningsbegreppet i 2 kap. tryckfrihetsförordningen, hade tagit sikte på im- materiella informationsmängder med hänsyn till där understödda intressen av tillgång till information; bl.a. de s.k. potentiella handlingarna. 7TP PT Se vidare beskrivning av skillnader mellan pappersurkunder och elektroniska handlingar; SOU 1992:110 s. 238 f. och 261 f. 8TP PT Här bortses från bevismärken. och praxis beträffande begreppet urkund enligt 14 kap. 1 § brotts- balken ställs upp rekvisit som inte direkt framgår av begreppet hand- ling och den exemplifierande uppräkningen i legaldefinitionen. Dessa dolda rekvisit utgörs dels av sådana som torde ha framstått som självklara (att en handling ska ha en bestämd språklig form och vara varaktig), dels av krav på utställarangivelse och originalkaraktär, vilka vållat svårigheter redan i pappersmiljö. fann att den tekniska hanteringen när elektroniska motsvarigheter till pappersurkunder upprättas, översänds och läses inte kunde förenas med ett sådant urkundsbegrepp. Sam- tidigt konstaterade emellertid att gällande regler i allt väsentligt skulle kunna göras tillämpliga i elektronisk miljö genom en mindre justering av urkundsbegreppet; nämligen av vad som skulle ses som objekt för regleringen. Utgångspunkten skulle inte längre vara om en handling som sak härrör från den som fram- står som utställare utan om själva informationsinnehållet, texten, verkligen är utställd av denne. Genom att föreslå att endast original skulle ges ett urkundsskydd – originalexemplar för papper och originalinnehåll för data – kunde ett enhetligt begrepp för den skyddade kategorin (dokument) skapas i pappersmiljö och i elek- tronisk miljö. föreslog följande grund- läggande bestämmelse: 1 § Den som, genom att skriva annan, verklig eller diktad, persons namn eller genom att falskeligen förskaffa sig annans underskrift eller annorledes, framställer falskt dokument eller ock falskeligen ändrar eller utfyller äkta dokument, döms, om åtgärden innebär fara i bevishänseen- de, för dokumentförfalskning till fängelse i högst . Med dokument avses i detta kapitel en skriftlig originalhandling eller en bestämd mängd data för automatisk informationsbehandling, om det är möjligt att fastställa att innehållet härrör från den som framstår som utställare. Som dokument anses också legitimationskort, biljett och dylikt bevismärke. Ändringsförslagen innebar alltså i allt väsentligt att förfalsknings- bestämmelsernas skyddsobjekt skulle utvidgas till att omfatta också meddelanden i form av en bestämd mängd data för automatisk in- formationsbehandling och att straffansvar skulle inträda redan i och med att ett falsk sådant objekt hade producerats. Genom valet av utgångspunkt för äkthetsprövningen av dokument skulle varje elek- troniskt exemplar (med äkthetstecken) skyddas, oberoende av det enskilda exemplarets varaktighet (t.ex. vid överföring via nät). och bildskärmsvisning föreslogs också bli omfattade av det straffrättsliga skyddet, om data som låg till grund för presenta- tionen var kontrollerbara.TPF9FPT Vid behandlingen av vilka möjligheter till äkthetskontroll, dvs. av vilka äkthetstecken som skulle krävas för att objektet skulle ses som ett original (-exemplar eller -innehåll), tog utredningen sin ut- gångspunkt i sådana kryptografiska skydd som används på bred front i de e-tjänster som tillhandahålls av de s.k. 24-timmars- myndigheterna och som stöds av de e-legitimationer som svenska banker m.fl. tillhandahåller. Författningsförslaget formulerades dock neutralt så att nya tekniska lösningar som ger skydd för handlingars äkthet också skulle komma att innefattas – se författningsförslagets uttryck om det är möjligt att fastställa att innehållet härrör från den som framstår som utställare. föreslog vidare ett antal följdändringar och kompletteringar i 14 och 15 kap. . Här bör särskilt nämnas att bestämmelsen om ansvar för förnekande av underskrift (nuvarande 15 kap. 13 §) föreslogs bli utvidgad så att förnekande av elektroniska motsvarigheter (digitala signaturer) skulle innefattas (förslaget till 14 kap. 9 §).