sou · GVB390 · 2008-01-01 00:00:00 — Enligt min mening saknas skäl att ändra högsta tillåtna straffmaximum för ett enskilt brott på sätt som föreslås. Utredningens förslag i denna del motiveras fram- för allt av intresset att undvika tröskeleffekter. Huvudförslaget om att öppna utrymmet mellan tio och innebär emellertid i själva verket att de tröskeleffekter som finns (och som har funnits) kring gränsen mildras. Det saknas därför skäl att ändra de nu gällande reglerna beträffande unga lagöver- trädare. Åter menar jag att det, med hänsyn till den mycket begrän- sade utredningstiden, finns skäl att inte göra större förändringar än erforderligt. En förändring av högsta tillåtna fängelsestraff för unga lagöverträdare har många implikationer – bl.a. riskerar den att skapa obalanser i andra änden av systemet – och fordrar därför grundliga överväganden. I syfte att tillse att huvudförslaget inte leder till några förändringar avseende de unga lagöverträdarna skulle t.ex. följande tillägg kunna göras i 29 kap. 7 §: 7 § Ingen får dömas till fängelse på livstid eller till straff enligt 26 kap. 1 § andra stycket för brott som han eller hon har begått före tjugoett års ålder. Skärpt syn på allvarliga våldsbrott m.m. En särskild utredare skall överväga och föreslå förändringar av straff- lagstiftningen i syfte att åstadkomma en straffmätning som markerar en skärpt syn på allvarliga våldsbrott. I utredarens uppdrag ingår vidare att överväga förändringar som ger en större spännvidd i straff- mätningen vid brott i allmänhet när det har funnits försvårande eller förmildrande omständigheter. I det sammanhanget skall utredaren också överväga betydelsen av flerfaldig brottslighet och återfall i brott. Utredaren skall dessutom överväga hur påföljdsfrågor och frågor om särskild rättsverkan av brott kan ges större uppmärksamhet i brottmålsprocessen i syfte att bidra till en ökad förutsebarhet och en större enhetlighet i rättstillämpningen. Utredaren skall lägga fram fullständiga författningsförslag. Uppdraget skall redovisas . infördes nya regler i om påföljds- bestämningen i brottmål. Lagstiftningen innehåller bl.a. regler för straffmätning (29 kap.) och påföljdsval (30 kap.). Reformen tydliggjorde att utgångspunkten för påföljdsbestäm- ningen är hur allvarlig och klandervärd den brottslighet som den tilltalade döms för är. Straff skall således bestämmas inom ramen för den tillämpliga straffskalan efter brottets eller den samlade brotts- lighetens straffvärde (29 kap. 1 § första stycket). Utgångspunkten för bedömningen av straffvärdet är alltså den straffskala som gäller för det aktuella brottet. brott ger uttryck för hur allvarligt lagstiftaren anser att brottet är. Straffskalorna är konstruerade så att de skall täcka i princip samt- liga fall av det aktuella brottet. Det innebär att skalorna är vida, för vissa brott mycket vida. Många brott är dessutom indelade i olika svårhetsgrader med en straffskala för varje grad av brottet. Sådana straffskalor överlappar oftast varandra. Som exempel på det nu redo- visade kan nämnas brottet misshandel. Straffet för misshandel är fängelse i högst eller, om brottet är ringa, böter eller fängelse . Om brottet är grovt, sträcker sig straffskalan från ett till fängelse. Vid bedömningen av var på straffskalan en viss gärnings straff- värde bör anses ligga skall särskilt beaktas den skada, kränkning eller fara som gärningen inneburit, vad den tilltalade insett eller borde ha insett om detta samt de avsikter eller motiv som han eller hon haft (29 kap. 1 § andra stycket). Vid bedömningen av straffvärdet skall vidare hänsyn tas till vissa försvårande respektive förmildrande om- ständigheter (29 kap. 2 och 3 §§). Regeln att straff skall mätas ut efter straffvärdet är dock inte utan undantag. Återfall i brott efter mellankommande lagföring kan i viss utsträckning medföra ett högre straff än vad straffvärdet motsvarar (29 kap. 4 §). Återfall beaktas i första hand vid valet av påföljd, i andra hand genom förverkande av villkorligt medgiven frihet och sist vid straffmätningen. Andra omständigheter hänförliga till den tilltalades person eller dennes handlande efter brottet – s.k. billig- hetshänsyn – kan i stället medföra strafflindring (29 kap. 5 §). Vid flerfaldig brottslighet, dvs. när en person döms för flera brott utan mellankommande lagföring, bestäms ett gemensamt straff för brotten och kan en förhöjd straffskala användas (26 kap. 2 §). I samband med påföljdsreformen konstaterade dåvarande departementschefen att straffmätningspraxis innebar att de flesta straff låg relativt nära straffminimum medan den övre delen av straff- skalan utnyttjades mer sällan. Hon uttalade att reformen inte var av- sedd att medföra någon påtaglig förändring av denna praxis och att den övre delen av straffskalan är avsedd för exceptionella fall som i praktiken sällan inträffar (prop. 1987/88:120 s. 78 f.). I brottmålsprocessen skall åklagaren ange den yttre ramen när det gäller vilka gärningar som omfattas av åtalet. Det innebär bl.a. att domstolen inte får döma över några andra gärningsmoment än de som åklagaren har åberopat i gärningsbeskrivningen till stöd för an- svarsyrkandet (30 kap. 3 § ). När det gäller påföljds- frågan är däremot domstolen inte bunden av eventuella yrkanden eller uppfattningar som parterna har framfört. Domstolen skall så- ledes se till att påföljden är tillräckligt ingripande i förhållande till brottsligheten. Detta innebär bl.a. att domstolen kan döma ut ett straff som är väsentligt strängare än vad åklagaren har yrkat. Också när det gäller utvisning, förverkande och andra särskilda rättsverk- ningar av brott skall domstolen i princip besluta oberoende av yrkande från åklagaren. Behovet av en översyn Grundläggande för påföljdssystemets utformning är principerna om proportionalitet och ekvivalens. Principerna innebär att svårare brott skall bestraffas strängare än lindrigare brott och att lika svåra brott skall bestraffas lika strängt. Av principerna följer också att olika gärningar inom en och samma brottstyp skall bedömas olika strängt när det har funnits försvårande eller förmildrande omständigheter i det enskilda fallet. Samhällsutvecklingen medför förändringar i synen på olika brotts straffvärde. De regler som styr domstolarnas straffmätning bör där- för avspegla hur klandervärda olika brott är. Vidare bör upprepad brottslighet och återfall i brott medföra strängare straff än ett en- staka brott. En skärpt syn på allvarliga angrepp på den personliga integriteten kan såvitt gäller sexualbrotten sägas ha fått ett visst genomslag i och med den nya lagstiftning som trädde i kraft på detta område . Någon generell reform av lagstiftningen när det gäller brott som innefattar allvarliga former av fysiska kränkningar har dock inte gjorts. Enligt regeringens uppfattning finns det skäl för att en skärpt syn på sådan brottslighet markeras vid straffmätningen. Detta har också kommit till uttryck i regeringsförklaringen. Mot denna bakgrund är det angeläget att utreda hur strafflag- stiftningen kan förändras i syfte att låta en skärpt syn på allvarligare våldsbrottslighet få större genomslag. Vidare bör förändringar över- vägas som ger en ökad spännvidd i straffmätningen vid försvårande och förmildrande omständigheter vid brott i allmänhet. Dessutom finns det anledning att i det sammanhanget överväga betydelsen av flerfaldig brottslighet och återfall i brott. Hanteringen av frågor om påföljd och särskild rättsverkan av brott i brottmålsprocessen präglas av att domstolen skall besluta oavsett yrkanden eller åberopanden från parterna. Bland annat genom den moderna åklagarorganisation som har tillskapats sedan rättegångs- balken infördes har förutsättningarna för en annan ordning förbätt- rats. Det finns därför anledning att överväga om en ökad förutse- barhet för parterna och en större enhetlighet i rättstillämpningen kan uppnås genom förändringar av hur dessa frågor skall behandlas i processen. I sammanhanget skall nämnas att det pågår ett arbete med att kartlägga domstolarnas straffmätning och påföljdsval i mål om vissa allvarliga våldsbrott, nämligen brotten misshandel och grov miss- handel, olaga hot och grovt olaga hot, rån och grovt rån samt grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning. Denna kartlägg- ning kommer bl.a. att visa hur långa straff som döms ut vid dessa brott, hur försvårande och förmildrande omständigheter har påverkat straffmätningen samt på vilket sätt återfall i brott har beaktats. Kartläggningen görs av och skall redovisas till regeringen . Skärpt syn på allvarliga våldsbrott och större spännvidd i straffmätningen vid brott i allmänhet Utredaren skall analysera de allmänna bestämmelserna om straffmät- ning i 29 kap. och överväga behovet av förändringar, särskilt i fråga om bestämning av brotts straffvärde, för att tillgodo- se de syften som anges nedan. Huvuduppgiften är att överväga och föreslå förändringar av straff- lagstiftningen i syfte att åstadkomma en straffmätning som markerar en skärpt syn på allvarliga våldsbrott. Vid sina överväganden skall utredaren särskilt beakta redovisning av dom- stolarnas straffmätning och påföljdsval i mål om brotten misshandel och grov misshandel, olaga hot och grovt olaga hot, rån och grovt rån samt grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning. Ut- redaren skall uppmärksamma de brott som omfattas av kartlägg- ningen men också andra brott som innefattar allvarliga former av angrepp på enskildas fysiska integritet. Det står också utredaren fritt att föreslå en förändring av straff- skalan för något särskilt brott eller en förändring av de omständig- heter som för respektive brottskategori skall beaktas vid bedömning- en av till vilken svårhetsgrad brottet skall hänföras. där några sådana omständigheter inte anges i straffbestämmelserna får utredaren överväga att föreslå sådana. Det ingår dock inte i uppdraget att göra en generell översyn av straffskalorna. Därutöver skall utredaren överväga förändringar som, vid såväl våldsbrott som andra typer av brott, ger en större spännvidd i straff- mätningen när det har funnits försvårande eller förmildrande om- ständigheter. Förändringar som innebär att sådana omständigheter skall beaktas i större utsträckning skall övervägas. I det samman- hanget skall utredaren också överväga betydelsen av flerfaldig brotts- lighet och återfall i brott. Det står utredaren fritt att identifiera andra anknytande frågor och lämna förslag till lösningar av dessa. Det ingår inte i uppdraget att göra en översyn av reglerna om påföljdernas innehåll eller om val av påföljd. En utgångspunkt för översynen är de principer som påföljdssyste- met vilar på. Ett par av dessa, proportionalitets- och ekvivalensprin- ciperna, har beskrivits ovan. Påföljdssystemets utformning känne- tecknas också av krav på legalitet, förutsebarhet och enhetlig rätts- tillämpning. Utredaren skall därför vid sina överväganden och vid utformningen av sina förslag beakta även dessa krav. Det innebär att regler som föreslås skall vara tydliga, väl avgränsade och lätta att tillämpa. Påföljdsfrågor m.m. i brottmålsprocessen Utredaren skall överväga hur påföljdsfrågor och frågor om särskild rättsverkan av brott, t.ex. utvisning och förverkande, kan ges större uppmärksamhet i brottmålsprocessen i syfte att bidra till en ökad förutsebarhet och en större enhetlighet i rättstillämpningen. En för- ändring som skall prövas är att tydliggöra eller förändra åklagarens roll, t.ex. genom att ålägga åklagaren att framställa preciserade yrkan- den och skäl i dessa frågor. Konsekvenser för påföljdssystemet i övrigt m.m. Förändringar av strafflagstiftningen i den riktning som avses i upp- draget kan antas medföra konsekvenser för påföljdssystemet i övrigt. Detta kan t.ex. gälla påföljdernas innehåll samt utrymmet för att välja icke frihetsberövande påföljder och för att verkställa fängelse- straff genom intensivövervakning med elektronisk kontroll. Också utrymmet för att tillämpa andra regler kan påverkas, t.ex. bestäm- melser om straffprocessuella tvångsmedel. Utredaren skall analysera vilka konsekvenser de förslag som läggs fram kan antas få. Denna analys kommer att utgöra ett viktigt underlag för kommande över- väganden om en översyn av andra delar av påföljdssystemet. Arbetets bedrivande och redovisning av uppdraget Utredaren bör, om möjligt, inhämta kunskap om för uppdraget relevanta förhållanden i några jämförbara länder. Utredaren skall hålla sig informerad om arbete som bedrivs inom och utredningsväsendet på det område som upp- draget avser. Utredaren skall redovisa de ekonomiska konsekvenserna av de förslag som läggs fram. Detta förutsätter bl.a. bedömningar av hur förslagen kan komma att påverka i vilken utsträckning icke frihets- berövande påföljder döms ut samt kostnaderna för verkställighet av påföljder. Om förslagen kan förväntas leda till kostnadsökningar för det allmänna, skall utredaren föreslå hur dessa skall finansieras. Utredaren skall lägga fram fullständiga författningsförslag. Uppdraget skall redovisas . (Ju 2007:04) ska med förtur i ett delbetänkan- de se över straffskalan för mord i syfte att skapa utrymme för en mer nyanserad straffmätning och därigenom också en höjd straff- nivå för detta brott. Delbetänkandet ska lämnas . Tiden för redovisning av uppdraget i övrigt förlängs till . Regeringen beslutade om direktiv (dir. 2007:48) till en särskild utredare med uppdrag att överväga och föreslå föränd- ringar av strafflagstiftningen i syfte att åstadkomma en straffmätning som markerar en skärpt syn på allvarliga våldsbrott. Utredningen antog namnet . I utredningens uppdrag ingår vidare att överväga förändringar som ger en större spännvidd i straffmätningen vid brott i allmänhet när det har funnits försvårande eller förmildrande omständigheter. I det sammanhanget ska utredningen också överväga betydelsen av fler- faldig brottslighet och återfall i brott. Utredningen ska dessutom överväga hur påföljdsfrågor och frågor om särskild rättsverkan av brott kan ges större uppmärksamhet i brottmålsprocessen i syfte att bidra till en ökad förutsebarhet och en större enhetlighet i rättstillämpningen. Utredningen ska lägga fram fullständiga författningsförslag. Upp- draget ska redovisas . Behov av ett delbetänkande om straffskalan för mord Straffskalan för mord är fängelse eller på livstid (3 kap. 1 § ). Det innebär att en domstol har två alternativ när den ska mäta ut ett fängelsestraff för mord: antingen ett tidsbestämt straff eller ett livstidsstraff (här bortses från möjligheterna att döma till längre tidsbestämda straff vid flerfaldig brottslighet och återfall i brott). Det finns ett flertal andra brott som också har fängelse på livstid i straffskalan, t.ex. terroristbrott enligt lagen (2003:148) om straff för terroristbrott. Livstids fängelse omvandlas i de allra flesta fall till ett tidsbe- stämt straff. var den enda möjligheten att bli frigiven från ett livstidsstraff att regeringen beviljade nåd, normalt genom att tidsbestämma straffet. Tidsbestämningarna låg länge, med något undantag, . har livs- tidsstraffen vanligen bestämts till . Genom lagen (2006:45) om omvandling av fängelse på livstid, som trädde i kraft , infördes en möjlighet för den som dömts till livstids fängelse att genom domstolsprövning få straffet omvandlat till fängelse . När omvandling sker enligt lagen får fängelse- straffets längd inte understiga det längsta tidsbestämda straff som kan dömas ut, dvs. Eftersom livstidsstraffen numera i princip tidsbestäms , är skillnaden i verkställighetstid för den som döms för mord till fängelse på livstid och den som döms för detta brott till fängelse stor. Utredningen om frigivningsprövning av livs- tidsdömda anförde i betänkandet Frigivning från livstidsstraff (SOU 2002:26 s. 120) att det borde övervägas att utvidga straff- skalan för mord på så sätt att den omfattar t.ex. fängelse i lägst tio och högst eller på livstid. Frågan om straffmätning för mord har aktualiserats i . I ett avgörande från (NJA 2007 s. 194) har domstolen uttalat att livstidsstraffet bör förbe- hållas de allvarligaste fallen av mord. I domen hänvisas bl.a. till ut- vecklingen mot en skärpning av den påföljd som i realiteten följer av ett livstidsstraff. Avgörandet har följts av ett antal underrätts- domar för mord där påföljden har bestämts till fängelse . Domarna belyser på ett tydligt sätt behovet av att kunna nyansera straffmätningen för mord med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet. huvuduppgift är att lämna förslag som syftar till att åstadkomma en straffmätning som markerar en skärpt syn på allvarliga våldsbrott. Grundläggande för översynen är påföljds- systemets principer om proportionalitet och ekvivalens, som inne- bär att svårare brott ska bestraffas strängare än lindrigare brott och att lika svåra brott ska bestraffas lika strängt. Mord är det grövsta av de allvarliga våldsbrotten och ett brott i vars straffskala proportiona- litetsprincipen kan ges större genomslag. Frågan om en översyn av straffskalan för mord får därför anses redan ingå i Straffnivåutred- ningens uppdrag. Utredningen har också börjat överväga denna fråga. En översyn av straffskalan för mord är av stor principiell bety- delse. Frågan är också angelägen för rättstillämpningen med hänsyn till den förnyade aktualitet som den har fått. Det finns följaktligen behov av att utreda den så snabbt som möjligt. Straffnivåutredning- en bör därför ges i uppdrag att redovisa sina överväganden i denna fråga i ett delbetänkande. ska med förtur i ett delbetänkande se över straffskalan för mord i syfte att skapa utrymme för en mer nyanserad straffmätning och därigenom också en höjd straffnivå för detta brott. Utredningen ska överväga om det förslag som diskuterades i betänkandet Frigivning från livstidsstraff (SOU 2002:26) kan vara en framkomlig väg att åstadkomma detta. Det står också utredning- en fritt att överväga andra alternativ, t.ex. en höjning av minimi- straffet för mord. Det ingår inte i uppdraget att överväga frågan om att avskaffa livstidsstraffet som sådant. Vid sina överväganden ska utredningen analysera om de föränd- ringar som föreslås när det gäller mord medför behov av andra för- fattningsändringar, t.ex. när det gäller straffskalorna för andra brott som kan ge livstids fängelse. Om utredningen bedömer att så är fallet, ska den lämna förslag på sådana ändringar. Delbetänkandet ska lämnas . Enligt de ursprungliga direktiven ska utredningens uppdrag redo- visas . Med hänsyn till att frågan om en ändring av straffskalan för mord ska redovisas i ett delbetänkande förlängs tiden för redovisning av utredningens uppdrag i övrigt till . Brott som kan leda till fängelse på livstid I det följande redovisas de brott på vilka kan följa fängelse på livs- tid. Varje brott kan ha flera straffskalor. I huvudsak redovisas endast de straffskalor som innefattar livstids fängelse. 3 kap. – Om brott mot liv och hälsa 3 kap. 1 § Fängelse eller på livstid 4 kap. – Om brott mot frihet och frid 4 kap. 1 § Fängelse , lägst fyra och högst , eller på livstid 13 kap. – Om allmänfarliga brott 13 kap. 2 § Fängelse , lägst sex och högst , eller på livstid Allmänfarlig ödeläggelse, grovt brott 13 kap. 3 § tredje stycket Fängelse , lägst sex och högst , eller på livstid 13 kap. 5 § Fängelse , lägst två och högst , eller på livstid Kapning, grovt brott 13 kap. 5 a § första och tredje stycket Fängelse , lägst två och högst , eller på livstid Sjö- eller luftfartssabotage, grovt brott 13 kap. 5 a § andra och tredje stycket Fängelse , lägst två och högst , eller på livstid Flygplatssabotage, grovt brott 13 kap. 5 b § andra stycket Fängelse , lägst två och högst , eller på livstid Spridande av gift eller smitta, grovt brott 13 kap. 7 § andra stycket Fängelse , lägst fyra och högst , eller på livstid 16 kap. – Om brott mot allmän ordning (anstiftare och anförare under vissa särskilda omständigheter) 16 kap. 6 § andra stycket Fängelse i högst eller på livstid Myteri, grovt brott 16 kap. 6 § tredje stycket Fängelse i högst eller på livstid 18 kap. – Om högmålsbrott 18 kap. 1 § Fängelse eller på livstid eller, om faran var ringa, i lägst fyra och högst tio år 19 kap. – Om brott mot rikets säkerhet 19 kap. 1 § Fängelse eller på livstid eller, om faran var ringa, i lägst fyra och högst tio år Trolöshet vid förhandling med främmande makt 19 kap. 3 § Fängelse , lägst två och högst , eller på livstid Egenmäktighet vid förhandling med främmande makt (straffskalan endast tillämplig under de förhållanden som krävs för tillämpning av 21 kap.) 19 kap. 4 § andra stycket Fängelse , lägst fyra och högst , eller på livstid 19 kap. 6 § Fängelse , lägst fyra och högst , eller på livstid 21 kap. – Om brott av krigsmän Bestämmelserna i 21 kap. träder i kraft när riket kommer i krig. Regeringen får också föreskriva att kapitlet ska tillämpas om riket är i krigsfara eller om det råder sådana utom- ordentliga förhållanden som är föranledda av krig eller av krigsfara som riket har befunnit sig i (21 kap. 1 § ). 21 kap. 6 § Fängelse i högst eller på livstid Rymning, grovt brott 21 kap. 7 § andra stycket Fängelse i högst eller på livstid 21 kap. 10 § Fängelse i högst eller på livstid 21 kap. 11 § Fängelse i högst eller på livstid 21 kap. 12 § Fängelse i högst eller på livstid 21 kap. 13 § Fängelse i högst eller på livstid 22 kap. – Om landsförräderi m.m. (förutsätter att sådana förhållanden råder som krävs för tillämpning av 21 kap.) 22 kap. 1 § Fängelse , lägst fyra och högst , eller på livstid Folkrättsbrott, grovt brott 22 kap. 6 § andra stycket Fängelse i högst eller på livstid Olovlig befattning med kemiska vapen, grovt brott 22 kap. 6 a § tredje stycket Fängelse i högst eller på livstid Olovlig befattning med minor, grovt brott 22 kap. 6 b § fjärde stycket Fängelse i högst eller på livstid Olovlig kärnsprängning, grovt brott (träder i kraft den dag som regeringen bestämmer) 22 kap. 6 c § andra stycket Fängelse i högst eller på livstid Lagen (1964:169) om straff för folkmord 1 § lagen om straff för folkmord Fängelse , lägst fyra och högst , eller på livstid Lagen (2003:148) om straff för terroristbrott 2 § andra stycket lagen om straff för terroristbrott Fängelse , lägst och högst , eller på livstid NJA 1975 s. 594 misshandlade till döds genom ett flertal sparkar mot huvudet. Både och var berusade vid tillfället. Enligt uppgifter föregicks dödsmisshandeln av att gjorde närmanden mot hustru samt att det därefter upp- stod dispyt då bad och dennes hustru att lämna bostad. Tingsrätten anförde bl.a. att det med hänsyn till den ovanliga råhet som visat under misshandeln saknades anledning att bedöma gärningen som mindre grov. Tingsrätten dömde för mord till fängelse . Hovrätten fann att inte kunde fällas till ansvar för upp- såtligt dödande och dömde honom för grov misshandel och vållande till annans död till fängelse . Två hovrättsråd var skiljaktiga och ville döma för dråp till fängelse . ansåg att inte kunde undgå ansvar för uppsåtligt dödande. Domstolen konstaterade att hand- lat i stark affekt som delvis föranletts av att hade gjort närmanden mot hans hustru. Med hänsyn härtill och till omständig- heterna i övrigt menade domstolen att gärningen var att betrakta som dråp och dömde till fängelse . Vid straff- mätningen beaktades det men som led genom att han även förvisades ur riket. NJA 1980 s. 407 berövade livet genom att, efter att en kamrat till slagit till marken med en kätting, med kraft sticka i hjärtat med en kniv. Det förelåg motsättningar mellan den ungdomsgrupp som och dennes kamrat till- hörde och den ungdomsgrupp som tillhörde. Motsätt- ningarna hade tidigare lett till skadegörelse, bl.a. genom att en bil tillhörig kamrat förstörts. Tingsrätten dömde för dråp till fängelse . Vid straffmätningen beaktades det men som led genom att han förvisades ur riket. Såvitt avser brottets rubricering uttalade tings- rätten att den upprörda stämningen inom kunde ha utgjort anledning till att inte närmare kunnat kon- trollera sina handlingar.