sou · GVB354 · 2008-01-01 00:00:00 — Det finns på grund av vad som sagts anledning att också för dessa situationer införa en liknande ansvarsfrihetsregel som den som föreslås i avsnitt 12.2.3. Utredningen anser att en ansvars- frihetsregel är att föredra framför en regel om åtalsbegränsning. Den förra innebär att inte bara åklagaren utan även domstolen kan pröva förutsättningarna för ansvarsfrihet. Någon risk för att regeln skulle komma att tillämpas utanför det begränsade område den är avsedd för kan utredningen inte se. Tillämpningsområdet för en ansvarsfrihetsregel i dessa situationer bör vara begränsad i olika avseenden. En sådan begränsning gäller gärningsmannens ålder. Ansvarsfrihetsregeln bör inte omfatta den som i vuxen ålder befattar sig med en barnpornografisk bild av sig själv, utan den bör kunna tillämpas enbart i fråga om barn som inte fyllt . Vuxna personers bevekelsegrunder för att befatta sig med barnpornografiska bilder kan inte jämföras med de skäl ett barn kan ha för att publicera en bild av sig själv på Internet. En person befinner sig med nödvändighet i en helt annan livssituation än den person som är vuxen. Det bör inte vara möjligt för en vuxen person att medverka till att barn betraktas som sexualobjekt och det oavsett vem bilden föreställer. En annan avgränsning som bör göras gäller bildens innehåll. Ansvarsfrihetsregeln bör kunna tillämpas enbart i de fall den av- bildade personen, dvs. gärningsmannen, hade fyllt vid avbild- ningstillfället. Även om barnets skäl för att publicera en bild av sig själv kan vara detsamma oavsett vilken ålder barnet hade vid avbild- ningstillfället, menar utredningen att det allmänna skyddsintresset Undantag från det straffbara området när det gäller barn gör sig så starkt gällande att straff- myndiga barn inte skall kunna gå fria från ansvar i dessa fall. Det torde i vissa fall kunna vara svårt att avgöra om den avbildade per- sonen var vid avbildningstillfället. Detta bevisproblem framstår emellertid inte som så stort att det bör hindra nämnda avgränsning. I de fall där barnet vid avbildningstillfället var och den bedömningen görs att handlingen trots allt inte bör leda till åtal torde finnas möjlighet för åklagare att tillämpa de sär- skilda bestämmelserna om åtalsunderlåtelse i 17 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare eller 20 kap. 7 § RB (se avsnitt 5.2.3). Ytterligare en avgränsning av tillämpningsområdet som bör göras är att en sådan regel inte bör kunna tillämpas när det gäller hand- lingar som är att bedöma som grovt barnpornografibrott. Med hänsyn till den snabba tekniska utvecklingen måste en ansvarsfrihetsregel för dessa situationer utformas teknikneutralt. Den skulle därför komma att omfatta även andra situationer än de som handlar om publicering av bilder på just Internet. En regel om ansvarsfrihet bör inte heller begränsas till just nämnda gärnings- form, dvs. spridning, utan också omfatta alla övriga gärningsformer som är straffbara enligt bestämmelsen om barnpornografibrott. Enligt utredningens uppfattning är det helt klart att, oavsett hur barnet förfar med en pornografisk bild av sig själv (om barnet vid avbildningstillfället hade fyllt ), dennes handling i princip inte kan anses vara straffvärd. Med hänsyn till att det, om än undantags- vis, kan förekomma fall där barnets handling kan anses vara straff- värd bör ansvarsfrihetsregeln utformas fakultativt. Vad som sagts om möjligheten att tillämpa ansvarsfrihets- regeln gäller naturligtvis under förutsättning att bilden endast före- ställer barnet självt, dvs. det barn som har framställt bilden, och inte också andra barn. Är det senare fallet får barnets handling i förhållande till andra avbildade barn bedömas på sedvanligt sätt. Som nämns ovan är risken stor för att den bild som barnet har publicerat av sig själv sprids vidare av andra personer, med eller utan barnets vetskap. Den som på detta sätt, med eller utan barnets tillåtelse, sprider bilden av barnet eller på annat sätt gör bilden till- gänglig för andra får anses göra sig skyldig till barnpornografibrott. Det är således ointressant i det avseendet hur personen i fråga har fått tillgång till bilden. Även den som i senare led innehar bilden gör sig skyldig till barnpornografibrott (under förutsättning att den i avsnitt 12.2.3 föreslagna ansvarsfrihetsbestämmelsen inte är Undantag från det straffbara området Dessa och liknande förfaranden täcks av gällande straff- bestämmelse och någon lagändring är därför inte påkallad. 12.3.3En ansvarsfrihetsregel i förhållande till internationella instrument Att utredningen förordar en ansvarsfrihetsregel för bl.a. de situationer där barn publicerar bilder av sig själva på Internet hänger samman med att den svenska bestämmelsen om barnpornografibrott syftar till att skydda, utöver det enskilda barnet, även barn i allmänhet. Det allmänna intresset har det enskilda barnet enligt svensk rätt inte möjlighet att förfoga över; barnet kan således inte lämna ett giltigt samtycke till någon av de gärningsformer som barnporno- grafibrottet omfattar. Den föreslagna ansvarsfrihetsregeln syftar således till att und- vika att det avbildade barnet drabbas av straffrättsligt ansvar när barnet självt befattar sig med det pornografiska materialet på ett sådant sätt som formellt faller in under det straffbara området. Hur de internationella instrumenten, som behandlas i avsnitt 5.5.2, skall uppfattas i detta avseende är inte helt klart. Som utredningen tolkar dessa instrument fokuserar de på att skydda det enskilda barnet från att utnyttjas av någon annan person på något av de sätt som anges i respektive instruments materiella bestämmelser, dvs. de tar inte sikte på handlingar som det avbildade barnet självt utför. De internationella instrumenten har enligt utredningens upp- fattning tillkommit för att förstärka det enskilda barnets skydd mot att utsättas för sexuell exploatering genom bl.a. sexuella över- grepp och barnpornografi. I exempelvis ingressen till rambeslutet framhålls bl.a. att sexuellt utnyttjande av barn och barnpornografi utgör allvarliga kränkningar av de mänskliga rättigheterna och av barnets grundläggande rätt till en harmonisk uppväxt och utveck- ling samt att barnpornografi är en särskilt allvarlig form av sexuellt utnyttjande av barn. I den förklarande rapporten till IT-konven- tionen anges att bestämmelsen om barnpornografibrott avser att stärka barnets skydd, inklusive barnets skydd mot sexuell exploa- tering. I ingressen till FN-protokollet talas bl.a. om att det är lämp- ligt att utöka de åtgärder som konventionsstaterna bör vidta enligt för att garantera att barn skyddas från försälj- ning, barnprostitution och barnpornografi. Det framhålls också att konventionsstaterna är allvarligt oroade av den omfattande och Undantag från det straffbara området ökande internationella handeln med barn i syfte att sälja barn, be- driva barnprostitution och barnpornografi. Med hänsyn till de intentioner som ligger bakom upprättandet av respektive instrument är det utredningens uppfattning att den sortens begränsning av straffansvaret som föreslås är förenlig med kraven enligt samtliga internationella instrument. Till detta kommer att i de länder där barnpornografibrott be- traktas som ett sexualbrott riktat mot barnet – och således inte som ett brott också mot allmänna intressen – uppstår inte denna problematik. I andra länder, där man liksom i anser att barnpornografibrottet har dubbla skyddsobjekt, behöver inte heller problematiken uppstå. I många länder är nämligen åtalsplikten diskretionär. I råder däremot i princip en plikt att åtala i samtliga fall när en gärning som utgör brott har begåtts. I svensk rätt finns det således ett större behov än i många andra rättsord- ningar att uttryckligen reglera vilka undantag som skall gälla från det straffbara området. 12.3.4Lagen om ansvar för elektroniska anslagstavlor Något som kan diskuteras är om det är möjligt att skärpa ansvaret för de företag och personer som gör det möjligt för barn att publicera bilder av sig själva på Internet. Utredningstiden har inte medgett att ta upp någon annan fråga i detta avseende än frågan om det är möjligt att skärpa det ansvar som åläggs enligt lagen om ansvar för elektroniska anslagstavlor. Någon diskussion om t.ex. blockering av webbsidor som innehåller barnpornografi förs således inte. I lagen om ansvar för elektroniska anslagstavlor finns regler som syftar till att förhindra spridning av barnpornografi. Enligt den lagen skall den som tillhandahåller en elektronisk anslagstavla ha sådan uppsikt över tjänsten som skäligen kan krävas med hänsyn till omfattningen och inriktningen på verksamheten. Vidare skall den som tillhandahåller tjänsten ta bort ett meddelande från tjänsten eller på annat sätt förhindra vidare spridning av meddelan- det, om meddelandets innehåll uppenbart är sådant som avses i bl.a. straffbestämmelsen om barnpornografibrott. Skyldigheten att av- lägsna vissa meddelanden är straffsanktionerad; dömas kan den som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet bryter mot denna skyl- dighet. Uppsiktsplikten är däremot inte straffsanktionerad, men får Undantag från det straffbara området betydelse för att avgöra om tillhandahållaren har förfarit grovt oaktsamt genom att underlåta att ta bort ett meddelande ur tjänsten. Åtgärder som kan diskuteras är om inte uppsiktsplikten, såvitt gäller pornografiska bilder av barn, borde vara straffsanktionerad eller i vart fall skärpas. När det gäller den sistnämnda frågan angående en skärpning av uppsiktsplikten medför denna plikt enligt gällande rätt inte att till- handahållaren ständigt aktivt måste kontrollera varje enskilt med- delande som sänts till tjänsten. Detta torde inte heller vara rimligt att begära. Antalet meddelanden i en elektronisk anslagstavla kan ibland vara så stort att det inte är möjligt för tillhandahållaren att göra detta. I sådana fall har det ansetts räcka, för att undvika straff- ansvar, att en möjlighet inrättas för användare att påtala före- komsten av meddelanden av det slag tillhandahållaren har skyldig- het att ta bort under förutsättning att uppföljande åtgärder sätts in efter det att någon påtalat förekomsten av ett straffbart meddelande i tjänsten. Någon förhandsgranskning krävs således inte av tillhandahållaren. Vad som däremot krävs är att det sker någon form av återkommande kontroll. Som riktmärke har angetts att en tjänst inte bör kunna lämnas utan tillsyn än . Om pornografiska bilder av barn ligger kvar på den elektroniska anslagstavlan så som är naturligtvis risken stor för att den pornografiska bilden av barnet hämtas av andra och sprids vidare. Denna risk uppstår emellertid så fort barnet publicerar bilden på Internet. Att den sedan blir tillgänglig för fler personer som besöker just den anslagstavlan ju bilden ligger kvar där torde inte ha så stor betydelse i samman- hanget; skadan torde redan vara skedd. Utredningen anser att det inte är rimligt att skärpa uppsiktsplikten ytterligare med hänsyn till att det i vissa fall kan vara fråga om ett mycket stort antal med- delanden i en elektronisk anslagstavla. Nuvarande ordning utgör en rimlig avvägning i detta hänseende. Som nämnts är uppsiktsplikten – till skillnad från skyldigheten att ta bort vissa meddelanden – inte straffsanktionerad. Uppsikts- plikten kan dock sägas vara indirekt straffsanktionerad, eftersom den får betydelse för att avgöra om tillhandahållaren har förfarit grovt oaktsamt genom att underlåta att ta bort ett meddelande ur tjänsten. Den som inte uppfyller uppsiktsplikten och därför inte tar bort de meddelanden som omfattas av skyldigheten att avlägsna vissa meddelanden kan därför straffas för det sistnämnda. Underlåten- heten att uppfylla uppsiktsplikten leder således till straffansvar för Undantag från det straffbara området Att också straffsanktionera uppsiktsplikten skulle därför inte leda till någon märkbar förbättring för de barn som publicerar pornografiska bilder av sig själva. Det finns anledning att fundera över om man kan angripa problemet med att barn publicerar pornografiska bilder av sig själva på annat sätt. Ett sätt är att arbeta förebyggande. Något som således kan diskuteras är om det finns någon åtgärd att vidta för att motverka att barn lägger ut pornografiska bilder av sig själva på Internet. Ett sätt att motverka beteendet är att informera barn, men också föräldrar och andra som kommer i kontakt med barn (t.ex. lärare), om riskerna med att de publicerar mer eller mindre pornografiska bilder av sig själva på Internet. För att nå så många barn som möjligt bör undervisning och information om använd- ning av Internet ske i skolan. I läroplanen för det obligatoriska skolväsendet (Lpo 94), som utgör en förordning, beskrivs verksamhetens värdegrund och uppdrag samt mål och riktlinjer för arbetet. Läroplanen är generellt utformad och innehåller inga detaljföreskrifter, t.ex. om vad under- visningen i skolan skall omfatta. Kursplanerna kompletterar läro- planen och anger målen för undervisningen i varje enskilt ämne. Kursplanerna skall visa hur ett ämne eller en kurs kan bidra till att eleverna utvecklas i enlighet med de värden och mål som anges i läroplanen. Kursplanerna är utformade så att de lämnar stort ut- rymme för en lokal och professionell tolkning. Den gemensamma kursplanen för de samhällsorienterande ämnena anger bl.a. att eleverna skall bli förtrogna med olika sätt att kunskapa samt ut- veckla insikter i hur olika medier kan användas och hur de påverkar människan och samhället. Vidare anges att genom att orientera sig i olika informationsmiljöer och använda olika informationskällor får eleverna insyn i de möjligheter och problem som IT-samhället medför. Undervisning om säker Internet-användning – och därmed också om de risker som är förknippade med att publicera porno- grafiska bilder av sig själv – kan således sägas rymmas inom kursplanen för de samhällsorienterade ämnena. Det torde emeller- tid i stor utsträckning skilja sig åt mellan olika skolor om sådan undervisning ges. Undervisningen kan knappast heller anses vara Undantag från det straffbara området obligatorisk; kursplaner lämnar stort utrymme för en lokal och professionell tolkning. Det kan nämnas att regeringen ansett att målen i läro- och kursplaner inte helt och hållet återspeglar de kompetenskrav som informationssamhället ställer. Enligt regeringen bör dessa kompetenskrav beaktas vid en framtida revidering av läro- och kursplaner (prop. 2004/05:175 s. 107 f., bet. 2005/06:TU4, rskr. 2005/06:142). har möjlighet att besluta om föreskrifter och med- dela allmänna råd. Föreskrifter är bindande bestämmelser, som för- utsätter att regeringen har meddelat i en förordning att får alternativt skall ge ut föreskrifter inom ett visst område. All- männa råd är rekommendationer till stöd för hur skolans författ- ningar, dvs. lagar, förordningar och föreskrifter, kan tillämpas. Ett allmänt råd måste utgå från en författning. Ett sätt att garantera att alla barn på något stadium får information och undervisning om säkrare Internet-användning kan vara att ålägga skolan en skyldig- het eller rekommendera skolan att lämna sådan information och undervisning till barnen. Den fråga som diskuteras får anses ut- göra en detaljfråga. Det torde inte vara möjligt att reglera denna typ av frågor genom föreskrifter. Det ligger också i sakens natur att allmänna råd ligger på en allmän nivå och inte omfattar detaljfrågor. Något förslag som tar sikte på verksamhet lämnar utredningen därför inte. I det regeringsuppdrag som Myndigheten för skolutveckling har ingår bl.a. att stödja användningen av informationsteknik i förskola och skola samt att främja kompetensutveckling av personal i förskola och skola. Myndigheten har inte någon föreskriftsrätt i förhållande till skolan eller annars möjlighet att ge allmänna råd. Det blir således ytterst skolan själv och dess ledare som måste ta initiativ till och visa intresse för dessa frågor för att lärare på skolan och andra yrkeskategorier skall få del av den information som Myndigheten för skolutveckling publicerar och därmed kunna vidarebefordra denna information till eleverna. Att garantera att alla barn får information om riskerna med publicering av bilder på Internet är således inte möjligt. Som redogjorts för i avsnitt 5.3.3 pågick och 2006 en kampanj, Det unga Internet, vars främsta uppgift var att ut- veckla och sprida verktyg och metoder för en säkrare användning av bl.a. Internet. Kampanjen, som drevs i samarbete mellan Medie- rådet och Myndigheten för skolutveckling, spred kunskap genom att arrangera ett antal regionala seminarier i olika delar av . Undantag från det straffbara området Den slutliga målgruppen för kampanjen var barn och unga. Delar av kommunikationen inom kampanjen riktade sig direkt till dessa. Huvuddelen av kommunikationsinsatserna och spridningen av kunskap och verktyg riktade sig främst till föräldrar, pedagoger och andra grupper som möter barn och unga i sitt yrke, Internet- branschen samt media. Utredningen anser att kampanjen fyllde en mycket viktig funktion; avsikten var att öka kunskapen om Inter- net bland de viktigaste grupperna, dvs. barn, föräldrar och andra som i sitt yrke möter barn. Kampanjen, som är avslutad, kan dock inte anses vara en tillräcklig insats. Detta är frågor som kräver ständiga insatser. I sammanhanget bör nämnas att Myndigheten för skolutveckling driver Skoldatanätet, som är ett nätverk av flera webbplatser. Den övergripande uppgiften för Skoldatanätet, som startades , är att utveckla IT-användningen i skolan. Skoldatanätet fungerar som en vägledare och guide för lärare i arbetet med att integrera IT i undervisningen, men den indirekta målgruppen är elever. Enligt uppgift från Myndigheten för skolutveckling arbetar myndigheten vidare med de frågor som unga Internet omfattade och arbetar också på att medvetandegöra dessa frågor hos bl.a. skolledare. Sådana ytterligare och fortgående informationsinsatser är angelägna. Exempelvis kan ytterligare kam- panjer om säkrare Internet-användning genomföras. Eftersom frågan är så angelägen och ständigt aktuell är det viktigt att arbetet präglas av långsiktighet och med utgångspunkten att denna skall tas in i det ordinarie arbetet i skolan. Det skall understrykas att åtgärder av detta slag kan kräva att resurser skjuts till. 13.1Genomgång av domar och strafförelägganden Enligt direktiven skall utredningen med utgångspunkt i den praxis som finns i fråga om brottsrubricering och påföljder vid barnporno- grafibrott överväga behovet av och lämna eventuella förslag till för- ändringar på området. För att kunna göra de överväganden som efterfrågas har utred- ningen gått igenom de domar, där en tilltalad fällts till ansvar för barn- pornografibrott, som meddelats av tingsrätt –2005. I förekommande fall har utredningen även gått igenom hovrätternas resp. Högsta domstolens domar och beslut. I undersökningen såvitt avser frågan om brottsrubricering har ingått sammanlagt 303 fällande domar. I 89 mål () be- dömdes barnpornografibrottet som ringa och i 177 mål () som brott av normalgraden. I 37 mål () dömdes den till- talade för grovt barnpornografibrott. När det gäller undersökningen av påföljdsbestämningen har sammanlagt 147 domar (dvs. av samtliga domar) varit av intresse. I resterande 156 domar dömdes den tilltalade även för annat brott än barnpornografibrott, varför domstolens påföljdsval och straffmätning i dessa fall inte var intressant. I 34 mål () dömdes den tilltalade för enbart barnpornografibrott som ansågs vara ringa och i 88 mål () brott av normalgraden. I 25 mål () dömdes den tilltalade för enbart grovt barnpornografibrott. Utredningen har också gått igenom de strafförelägganden som har meddelats inom –2005. I undersökningen ingick sammanlagt 78 strafförelägganden, varav 63 avsåg barnpornografibrott som ansågs vara ringa och 15 avsåg brott av normalgraden. En närmare redogörelse av undersökningarna finns i bilaga 2. 13.2Bilder och filmsekvenser samt deras innehåll Särskilt vid gränsdragningen mellan ringa brott och brott av normalgraden kan antalet bilder och/eller filmsekvenser som finns i det beslagtagna materialet vara avgörande. Vissa åklagare menar att gränsen, när det gäller innehav, bör gå vid omkring 100 bilder (dock med förbehåll för att hänsyn även måste tas till bildernas innehåll, se vidare nedan). En fråga som då uppkommer är om innehav av en filmsekvens kan jämställas med innehav av en bild. Genomgången av domar tyder på att domstolarna jämställt en bild med en filmsekvens. Möjligen kan detta bero på att det varit vanligt att filmsekvenserna varit förhållandevis korta, oftast inte längre än . I de domar utredningen har gått igenom anges sällan längden på de i målet aktuella filmsekvenserna. Av en del domar framgår att det rör sig om kortare sekvenser. I andra domar har den ungefärliga speltiden angetts, exempelvis en minut, eller . Vilken betydelse längden av film- sekvenserna i dessa fall har haft för domstolarnas bedömning, har inte närmare angetts av domstolen. I många fall kan anledningen till detta ha varit att gärningsmannens brottslighet varit av den om- fattningen att någon annan rubricering än brott av normalgraden ändå inte hade kunnat komma i fråga. Vid utredningens samtal med åklagare och har framkommit att det numera inte är ovan- ligt att de filmsekvenser som tas i beslag är betydligt längre än vad som varit vanligt. Det förekommer numera filmsekvenser vars längd inte understiger . har i detta av- seende såvitt utredningen känner till en intressant dom (tingsrätt) meddelats. Den tilltalade stod åtalad för att i sin dator innehaft 31 bilder och elva videosekvenser, som skildrade barn i pornografisk bild. Fler- talet bilder var poseringsbilder med pojkar i åldern 10–, men videosekvenserna visade även samlag mellan två pojkar i nämnda ålder. Videosekvensernas speltid varierade mellan och . Enligt tingsrätten bör, med hänsyn till den mångfald av bilder som ryms i längre videosekvenser och att dessa även åskådliggör ett händelseförlopp, en videosekvens inte jämställas med en bild. den bakgrunden fann tingsrätten att gärningen inte var att bedöma som ringa, utan som brott av normalgraden. Allmänt sett anser utredningen att en filmsekvens, i princip oavsett dess längd, i många fall är betydligt mer integritetskränkande än vad en stillbild är, eftersom den förstnämnda skildrar ett händelse- förlopp. Är dessutom ljud kopplat till filmsekvensen kan den vara än mer integritetskränkande än vad en ljudlös sekvens är. I vart fall längre filmsekvenser bör enligt utredningens uppfattning inte jämställas med en bild. I den ovan nämnda domen har detta för- hållande haft avgörande betydelse genom att brottet, trots det be- gränsade antalet bilder och videosekvenser, bedömdes vara av normalgraden och inte ringa. I vissa fall kan den omständigheten att det rör sig om längre filmsekvenser också påverka domstolens straffmätning. Att ställa upp en exakt gräns för när en filmsekvens inte bör jämställas med en bild är inte lämpligt. Detta är inte heller lämpligt med hänsyn till att det inte är möjligt att generellt ange hur många bilder en viss längd på en filmsekvens innehåller; detta beror bl.a. på vilken sorts teknik som har använts. Bedömningen måste ske utifrån förhållandena i det enskilda fallet och har natur- ligtvis också att göra med den framtida utvecklingen. En annan omständighet som utredningen anser kan påverka gränsdragningen, både i förhållandet ringa brott/brott av normal- graden och i förhållandet brott av normalgraden/grovt barnporno- grafibrott, är bildernas innehåll. Är det fråga om bilder där ett barn utsätts för särskilt hänsynslös behandling kan brottet vara att be- döma som grovt barnpornografibrott. Är det fråga om rena poseringsbilder och är antalet bilder förhållandevis litet bedöms barnpornografibrottet oftast som ringa.