sou · GWB391 · 2008-10-06 00:00:00 — Vid prövning av om den som tjänstgör i utlandsstyrkan drabbats av en arbetsskada ska bevisreglerna i 7 och 8 §§ lagen (1977:265) om statligt personskadeskydd (LSP) tilläm- pas för angiven tid, om det är förmånligare för den enskilde än en SOU 2008:91 Förslaget till lag med bestämmelser för Försvarsmaktens tillämpning av motsvarande regler i lagen om arbetsskade- försäkring. Med hänsyn till den hotbild som finns på platser dit personalen i en internationell militär insats skickas finns inte skäl att ompröva nuvarande ordning för skydd i angivna avseenden. Bestämmelsen bör därför – med de ändringar som föranleds av att begreppet insatsområde införs – överföras till den nya lagen ( 13 §). Den som till följd av en arbetsskada har fått sin förmåga att skaffa sig inkomst genom arbete nedsatt har enligt lagen om arbets- skadeförsäkring i vissa fall rätt till livränta. I 14 § LuF anges att vid tillämpning av lagen om arbetsskadeförsäkring utgör livränte- underlaget minst sju prisbasbelopp. Skäl att ompröva denna bestämmelse föreligger inte. Även denna bestämmelse bör därför införas i den nya lagen (14 §). För den som skadas i en internationell militär insats kan det föreligga behov av att få frågan om arbetsskada prövad av Försäk- ringskassan utan att den skadade begär ersättning från arbetsskadeförsäkringen. I den nya lagen införs därför en ny bestämmelse som ger den som tjänstgjort i en internationell militär insats och som ådragit sig en skada rätt att – efter ansökan hos – få frågan om arbetsskada prövad (15 §). Utredningens förslag innebär att det i lagen införs en ny bestäm- melse som anger att Försvarsmakten ska sörja för att en anhörig till den som tjänstgör i en internationell militär insats ska få det stöd och den rådgivning som är påkallat med anledning av tjänstgö- ringen. Bakgrunden och motiven till denna bestämmelse finns i kapitel 12. Någon ändring av begreppet anhörig till den som tjänst- gör i en insats föreslås inte utan begreppet avses ha samma inne- börd som enligt LuF. Avsikten är att myndigheten ska ha ett tyd- ligt ansvar för att lämna stöd och råd till anhöriga till den som tjänstgör i en internationell militär insats. I den föreslagna bestämmelsen anges vidare att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela närmare föreskrifter om omfattning och utformning av stöd och rådgivning till anhöriga (16 §). Förslaget till lag med bestämmelser för Försvarsmaktens I 11 § LuF anges att om den som tjänstgör i utlandsstyrkan förolyckas eller skadas så svårt att sjukhusvård krävs ska Försvars- makten efter ansökan av den anhörige ersätta denne för skäligt antal resor till den förolyckade eller skadade samt uppehälle och tidsspillan vid sådan resa efter samma grunder som gäller i fråga om ersättning av allmänna medel till vittnen. Vidare anges att om en anhörigs medverkan är av särskild betydelse för den skadades reha- bilitering ska myndigheten – efter ansökan – ge den anhörige skälig ersättning för kostnader som en sådan insats orsakar. I angivna fall ska myndigheten – efter ansökan – även ge skäligt bidrag till kost- nader för psykosocialt stöd till anhöriga som är i behov av det och om det framstår som skäligt med hänsyn till omständligheterna i övrigt. Utredningens förslag innebär att Försvarsmakten även i andra fall än vad som följer av 11 § LuF ska ge den anhörige ekono- miskt stöd i vissa särskilda fall, tex. då den anhörige är i behov av psykosocialt stöd med anledning av den närståendes tjänstgöring i en insats. En bestämmelse med denna innebörd förs därför in i lagen. Avsikten är dock att denna form av ekonomiskt stöd endast ska ges i undantagsfall och att angivna stödinsatser i första hand ska lämnas av hälso- och sjukvården (17 §). I lagen införs en bestämmelse som innebär att beslut enligt 8, 9, 16 och 17 §§ får överklagas till allmän förvaltningsdomstol (18 § 1 st). Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten (18 § 2 st). De föreslagna bestämmelserna bör gälla från lagens ikraftträdande. Dock bör det uppföljnings- och stödsystem som Försvarsmakten tillämpar för dem som varit anställda i utlandsstyrkan och de som tjänstgör i en internationell insats vara enhetligt. De nya bestäm- melserna bör därför tillämpas även på tidigare anställda i utlands- styrkan som skadats efter utgången av . Bestämmelserna i 16 § denna lag ska dock tillämpas från lagens ikraftträdande. Ersättning för kostnader enligt 17 § 2 st som uppstått av annan anledning än den närståendes dödsfall eller sjukdom som medfört Förslaget till lag med bestämmelser för Försvarsmaktens sjukhusvård lämnas dock endast om kostnaderna uppkommit efter lagens ikraftträdande. Författningsförslagen innebär att lagen (0000:00) med bestämmelser för Försvarsmaktens personal i internationella militära insatser införs och i anslutning till lagen införs även förordningen (0000:00) med bestämmelser för Försvarsmaktens personal i internationella mili- tära insatser. Den föreslagna författningsregleringen innebär att lagen (1999:568) om utlandsstyrkan inom Försvarsmakten och förord- ningen (1999:569) om utlandsstyrkan inom Försvarsmakten upphävs. Förslaget har behandlats i kapitel 20. Till följd av den föreslagna författningsregleringen finns även behov av att ändra i andra lagar och förordningar. I detta kapitel lämnas förslag på några av de författningsändringar som blir följden av förslaget. Utöver de för- fattningsförslag som lämnas i detta kapitel kan ytterligare ändringar i författningar behöva göras 21.1Förslag till lag (0000:00) med bestämmelser för Försvarsmaktens personal i internationella militära insatser Denna lag ska tillämpas på anställda i Försvarsmakten vid tjänstgöring i en internationell militär insats. Lagen ska dock inte tillämpas på den som är lokalt anställd av Försvarsmakten i insatsområdet. Med internationell militär insats enligt denna lag avses verk- samhet som Försvarsmakten bedriver i ett insatsområde utom- lands i syfte att 1.avvärja risk för en väpnad konflikt, 2.hejda en pågående väpnad konflikt, 3.övervaka överenskommelser om fred och vapenstillestånd, eller 4.skapa förutsättningar för varaktig fred och säkerhet genom humanitärt arbete i samband med en väpnad konflikt. Förslaget har behandlats i kapitel 20. I första stycket anges att lagens bestämmelser ska tillämpas på anställda i Försvarsmakten vid tjänstgöring i en internationell mili- tär insats. Vidare anges att lagen ska inte tillämpas på den som är lokalt anställd av myndigheten i insatsområdet. En första förutsättning för att lagen ska vara tillämplig på den enskilde är att denne har ett anställningsförhållande med Försvars- makten och att det således föreligger ett arbetsgivaransvar för myndigheten i förhållande till den anställde. Av 2 § framgår att den som ska tjänstgöra i en internationell militär insats som genomförs av myndigheten också ska vara anställd hos den för genomförande av insatsen. För redan anställd personal i myndigheten som t.ex. finns i beredskap för internationella militära insatser innebär detta att lagen blir tillämplig på personalen från den tidpunkt som anges som startpunkt för den internationella militära insatsen i riks- dagens eller regeringens beslut eller, i annat fall, av Försvarsmakten vid verkställighet av sådana beslut. För den personal som anställs särskilt i myndigheten för en internationell militär insats gäller samma bestämmelse. Både militära och civila befattningshavare omfattas av bestäm- melserna under förutsättning att det föreligger ett anställnings- förhållande mellan myndigheten och den enskilde. Det innebär att annan personal som tjänstgör i insatsen tillsammans med myndig- hetens personal i insatsområdet och inte är anställda av den utan har ett anställningsförhållande med en annan myndighet eller upp- dragsgivare inte omfattas av lagens bestämmelser. Med begreppet vid tjänstgöring i en internationell militär insats avses sådan tjänstgöring som den anställde gör vid det militära för- band eller annan enhet inom Försvarsmakten som ska genomföra den internationella militära insatsen. Det innebär att lagens bestämmelser kan vara tillämpliga även under tid då personalen t.ex. genomför förberedelser och kompletterande utbildning i eller utomlands inför transport till insatsområdet och under tid för avslutande åtgärder efter genomförd insats i insatsområdet, t.ex. avrustning och hälsokontroll i anslutning till avslutad tjänst- . I paragrafens andra stycke anges att med internationell militär insats avses sådan verksamhet som Försvarsmakten bedriver i ett insatsområde utomlands i syfte att avvärja risk för en väpnad kon- flikt, hejda en pågående väpnad konflikt, övervaka överenskommel- ser om fred och vapenstillestånd, eller skapa förutsättningar för varaktig fred och säkerhet genom humanitärt arbete i samband med en väpnad konflikt. Ett insatsområde utgörs av det geografiska område som riks- dagen eller regeringen, eller, i annat fall, Försvarsmakten beslutar ska utgöra insatsområdet för den internationella militära insatsen. Den som ska tjänstgöra i en internationell militär insats och inte har en anställning i Försvarsmakten ska anställas särskilt för tjänstgöring i en sådan insats. Förslaget har behandlats i kapitel 20. Paragrafen har sin motsvarighet i 1 § 2 st lagen (1999:568) om utlandsstyrkan inom Försvarsmakten (LuF). I paragrafen anges att den som ska tjänstgöra i en internationell militär insats och inte har en anställning i Försvarsmakten ska anställas särskilt i myndigheten för tjänstgöring i en sådan insats. En anställning enligt 2 § ska vara tidsbegränsad och avse tiden för både utbildning och tjänstgöring. Anställningen får dock tidsbegränsas till att avse endast utbildningstiden eller tjänst- göringstiden. Anställningen får sägas upp före anställningstidens utgång med en uppsägningstid av för både arbetsgivare och arbetstagare. Arbetsgivaren får dock bevilja den anställde kor- tare uppsägningstid. Om den anställde genomgått utbildning för tjänstgöring utan att få godkända vitsord, eller om det föreligger andra särskilda skäl, får arbetsgivaren säga upp anställningen med en uppsägningstid av en månad. För den som anställs enligt första stycket ska bestämmel- serna i 15–17 §§ lagen (1982:80) om anställningsskydd inte gälla. Förslaget har behandlats i kapitel 20. Paragrafen motsvarar i allt väsentligt 4 § LuF. Av första stycket framgår att den som anställs särskilt för tjänst- i en internationell militär insats ska få en tidsbegränsad anställning i Försvarsmakten för denna uppgift. kan förutom tjänstgöringstid i insatsområdet även innefatta tid för förberedelser och utbildning i eller utomlands samt tid för avslutande åtgärder efter genomförd insats i insatsområdet. Att tidsbegränsad anställning även får avse enbart utbildningstiden eller tjänstgöringstiden möjliggör att anställa den enskilde för enbart utbildningstiden eller tjänstgöringstiden om det behövs. Den tids- begränsade anställningen kan antingen gälla eller tills vidare, dock längst till visst datum. Bestämmelserna i andra stycket innebär att en tidsbegränsad anställning kan sägas upp före anställningstidens utgång. Anställ- ningen får sägas upp med en uppsägningstid av en månad om den anställde inte får godkända vitsord från utbildningen eller om det annars föreligger särskilda skäl, t.ex. om den anställde medvetet eller av vårdslöshet lämnat felaktiga uppgifter i sin ansökan eller då det övrigt föreligger särskilda skäl som medför att myndigheten bör få avsluta anställningsförhållandet . I tredje stycket finns en bestämmelse om undantag från 15–17 §§ lagen (1982:80) om anställningsskydd. Bestämmelsen har endast betydelse för den som har en särskild anställning för tjänstgöring i en internationell militär insats. Bestämmelsen innebär bland annat att besked inte behöver lämnas om att tidsbegränsad anställning inte kommer att fortsätta. För den som är anställd i Försvarsmakten och tjänstgör i en internationell militär insats ska följande bestämmelser inte gälla: 1.arbetstidslagen (1982:673), och 2.12 § semesterlagen (1977:480) Förslaget har behandlats i kapitel 20. Bestämmelserna i paragrafen motsvarar 3 § LuF. Av första punkten följer att arbetstidslagen (1982:673) inte ska tillämpas på den som tjänstgör i en internationell militär insats. För att kunna organisera mindre enheter eller större förband för skynd- sam transport till ett insatsområde krävs att Försvarsmakten inte är bunden av arbetstidslagen vid tjänstgöring som innefattar bland annat förberedelser och utbildning i eller under tjänst- göringen utomlands. Andra punkten innebär att 12 § semesterlagen (1977:480), som anger att arbetstagaren har rätt att ta ut sin semester , inte gäller. Den som tjänstgör i en internationell militär insats har därmed bara rätt att förlägga sin semester om Försvarsmakten går med på det. Avsikten är att parterna på arbetsmarknaden vid behov ska kunna avtala om andra anställningsvillkor än vad som framgår av bestämmelserna. För den som tjänstgör i en internationell militär insats ska föl- jande bestämmelser i arbetsmiljölagen (1977:1160) gälla i insats- området, om inte tjänstgöringsförhållandena hindrar detta: -2 kap. 1–8 §§, -3 kap. 1–4, 6 och 12 §§, -6 kap. 1–6 §§, 6 a § första stycket första och andra meningarna och andra stycket samt 8 och 9 §§. Förslaget har behandlats i kapitel 9. I paragrafen anges vilka delar av arbetsmiljölagen (1977:1160) som ska tillämpas i verksamhet som Försvarsmakten genomför i ett insatsområde. Motsvarande bestämmelse fanns tidigare i 2 § LuF. Bestämmelsen har ändrats med anledning av att tillämpningsområ- det avgränsats till insatsområdet. Någon saklig ändring i övrigt är inte avsedd. Försvarsmakten ska följa upp och utreda om den som tjänst- gjort i en internationell militär insats drabbats av skada eller sjukdom till följd av tjänstgöringen i insatsområdet. Uppföljningen och utredningen ska ha den form och den omfattning som motiveras av förhållandena under tjänstgöringen i insatsområdet. Åtgärderna ska innefatta personlig kontakt, om detta inte kan anses uppenbart obehövligt eller är omöjlig att genomföra. Försvarsmaktens ansvar enligt första-andra stycket kvarstår efter det att tjänstgöringen avslutats. Förslaget har behandlats i kapitel 11. I paragrafen ges bestämmelser om Försvarsmaktens särskilda uppföljningsansvar för anställda och tidigare anställda som tjänst- gjort i en internationell militär insats. Av första stycket följer att Försvarsmakten har ett särskilt ansvar för att följa upp och utreda om den som tjänstgjort i en internatio- nell militär insats drabbats av sjukdom eller skada till följd av tjänstgöringen. I andra stycket anges att Försvarsmaktens uppföljning och eventuella utredning ska ha den form och den omfattning som motiveras av förhållandena under tjänstgöringen i insatsområdet. Det innebär att formen och omfattningen av de åtgärder som myn- digheten ska vidta påverkas av t.ex. om insatsen bedöms vara en högrisk- eller en lågriskinsats, arbets- och miljöförhållandena i insatsområdet, om personalen har varit utsatt för våldsangrepp eller andra allvarliga händelser m.m. Om inledande uppföljningsåtgärder ger skäl för ytterligare utredningsinsatser ska myndigheten i samråd med den enskilde och andra berörda myndigheter, t.ex. hälso- och sjukvården, klarlägga om den enskilde har drabbats av någon skada eller sjukdom. Det särskilda uppföljningsansvaret innefattar personlig kontakt med den anställde, om detta inte kan anses uppenbart obehövligt eller är omöjligt att genomföra. Med personlig kontakt avses att en kontaktperson inom myndigheten erbjuder att arrangera ett möte mellan t.ex. kontaktpersonen och den enskilde eller erbjuder någon annan form av personlig kontakt, t.ex. i form av telefonsamtal. Det är viktigt att den enskildes önskemål i frågan om personlig kontakt respekteras och att myndigheten inom rimliga gränser försöker tillmötesgå den enskildes önskemål i detta avseende. Det är endast om det framstår som uppenbart obehövligt med en personlig kon- takt som detta bör underlåtas, t.ex. om den enskilde är anställd i Försvarsmakten och har sådana arbetsförhållanden att syftet med en personlig kontakt kan tillgodoses på annat sätt. Det kan även vara ogenomförbart med en personlig kontakt, t.ex. det går inte att få kontakt med den tidigare anställde eller denne har uttryckligen avböjt vidare kontakt med Försvarsmakten. Av tredje stycket följer att Försvarsmaktens särskilda uppfölj- ningsansvar enligt första och andra stycket kvarstår efter det att tjänstgöringen i den internationella militära insatsen avslutats. Försvarsmakten ska lämna information och råd i olika frågor till den som tidigare tjänstgjort i en internationell militär insats även som anges i 6 §. Förslaget har behandlats i kapitel 11. I paragrafen anges att Försvarsmaktens har ett begränsat upp- följningsansvar även med att vägleda och ge råd i frågor som uppkommer med anledning av tjänstgöringen i den internatio- nella militära insatsen. Det kan t.ex. vara fråga om att lämna råd och vägledning i försäkrings- eller vårdfrågor som har anknytning till den tidigare tjänstgöringen i den internationella militära insat- sen. Om någon drabbas av skada under resa till eller från tjänst- göringen i insatsområdet eller under tjänstgöringen där ska Försvarsmakten i samråd med den skadade och andra berörda myndigheter utreda och vid behov lämna stöd till den skadade för att underlätta för denne att 1.återgå till tidigare livssituation, 2.återfå full arbetsförmåga, eller 3.försörja sig genom förvärvsarbete. Förslaget har behandlats i kapitel 11. Paragrafen har sin motsvarighet i 6 § LuF och 20 § förordningen (1999:569) om utlandsstyrkan inom Försvarsmakten. I paragrafen anges att Försvarsmakten ska stödja och bistå den som skadats under tjänstgöringen i insatsområdet, och under resa till eller från tjänstgöringen i detta område, i syfte att underlätta för drabbade att återgå till sin tidigare livssituation och arbetslivet. Den omständigheten att ordet skadas använts innebär dock inte att ansvaret enbart ska aktualiseras då skadan orsakats av t.ex. Stöd bör även komma i fråga vid fall som enligt praxis skulle anses vara arbetssjukdom. Detta gäller exempelvis vissa sjukdomar som finns inom insatsområdet och som är svåra att skydda sig mot på grund av tjänstgöringsförhållandena. Dessutom bör även vissa skador som enligt nuvarande praxis inte definieras som arbetsskador, t.ex. olika former av psykiska besvär, innefattas om orsaken till besvären kan hänföras till tjänstgöringen i insatsen. Avsikten är att det endast är i de fall då de psykiska besvären tyd- ligt har sin orsak i händelser efter det att anställningen upphört eller i andra faktorer som uppenbart saknar samband med tjänst- göringen som myndigheten inte bör ha något ansvar för att bistå med stöd till den enskilde. Ansvaret enligt denna bestämmelse omfattar således både fysiska som psykiska skador som den enskilde drabbats av till följd av sin tjänstgöring i den internationella militära insatsen. Avsikten är att Försvarsmakten inledningsvis – i samråd med den skadade och andra berörda myndigheter – ska utreda behovet av åtgärder för att den skadade ska kunna återgå till tidigare livssituation, återfå full arbetsförmåga eller ges möjligheter att försörja sig genom för- värvsarbete. Försvarsmaktens ska därvid klarlägga om den skadade har behov av olika stöd- och rehabiliteringsinsatser. Detta innebär att myndigheten – när det föreligger tillräckliga skäl anta att en anställd eller tidigare anställd drabbats av en skada till följd av tjänstgöringen – ska utreda behovet av åtgärder och i samråd med den skadade och andra ansvariga myndigheter föreslå åtgärder i syfte att den enskilde ska kunna återgå till tidigare livssituation eller, om en sådan återgång inte är möjligt, föreslå åtgärder som kan bidra till att den drabbade erhåller en så god livskvalitet som är möjligt. Motsvarande gäller ifråga om åtgärder som syftar till att den skadade kan återfå full arbetsförmåga eller försörja sig genom förvärvsarbete har det övergripande ansvaret för att utreda behovet av rehabiliteringsinsatser och tillse att eventuella rehabili- teringsåtgärder, t.ex. i form av arbetsträning eller utbildning, kom- mer till stånd inom skälig tid. Om det genom Försvarsmaktens utredning uppkommer fråga om rehabiliteringsåtgärder enligt 22 kap. lagen om allmän försäkring ska myndigheten uppmärk- samma på behovet av eventuella rehabili- teringsinsatser. Försvarsmaktens ska aktivt samarbeta med och vid behov stödja och andra berörda myndigheter, t.ex. hälso- och sjukvården, samt eventuell annan arbetsgivare i syfte att säkerställa att den enskilde erhåller stöd och rehabilitering inom skälig tid. Om den skadade är anställd i Försvarsmakten har myndigheten ett arbetsgivaransvar för rehabiliteringen enligt 22 kap. lagen om allmän försäkring. Om den skadade har en annan arbetsgivare ska denne enligt 22 kap. lagen om allmän försäkring ansvara för att rehabiliterings- åtgärder genomförs för att den skadade ska kunna återgå i arbete hos arbetsgivaren. och arbetsgivaren har i dessa fall i första hand ansvaret för att den skadade får en adekvat rehabi- litering. Om den andra arbetsgivaren inte har resurser eller på annat sätt inte förmår fullgöra sin rehabiliteringsskyldighet ska Försvarsmakten erbjuda stödåtgärder i form av arbetsträning om detta framstår som den lämpligaste åtgärden. Arbetsträning innebär normalt att den skadade övar upp sin förmåga att klara ett arbete som han eller hon redan före skadan hade kompetens för. Försvarsmakten kan tillhandhålla arbetsträning inom myndigheten eller, om detta är lämpligare, förmedla kontakt med andra myndig- heter eller andra där träningen kan genomföras. Den skadade kan även vara i behov av fortbildning eller kom- pletterande utbildning som syftar till att höja kompetensen till en sådan nivå att denne – trots eventuellt kvarstående funktionshinder – ska kunna återgå till arbetslivet. I vissa fall kan det dock krävas att den skadade får en utbildning inom ett annat yrkesområde för att vara attraktiv på arbetsmarknaden. Försvarsmakten ska i dessa fall – i samarbete med och andra rehabiliterings- aktörer – aktivt stödja den skadade och medverka till att denne får de utbildningsinsatser som behövs för återgång till förvärvslivet. Av 10 § följer att Försvarsmaktens stöd enligt denna paragraf ska ges endast om det inte ska tillhandahållas av någon annan till följd av andra bestämmelser och i den utsträckning som det fram- står som skäligt med hänsyn till skadan eller sjukdomen samt om- ständigheterna i övrigt. I fall som avses i 8 § ska Försvarsmakten ge ekonomiskt stöd till åtgärder som främjar den skadades återgång till tidigare livssitu- ation och arbetslivet samt till anskaffande av hjälpmedel som den skadade behöver. Förslaget har behandlats i kap 11. Bestämmelserna i paragrafen motsvarar i allt väsentligt 6 § och 7 § LuF. I paragrafen finns bestämmelser om att Försvarsmakten i vissa fall ska ge ekonomiskt stöd till åtgärder som främjar den skadades återgång till tidigare livssituation och arbetslivet och till anskaf- fande av hjälpmedel som denne behöver. Den skadades sociala och arbetslivsinriktade rehabilitering kan i vissa fall gynnas av att den allmänna sjukvården kompletteras. Det kan avse sådana åtgärder som inte omfattas av den allmänna vården, t.ex. vissa former av psykosocialt stöd. Försvarsmakten bör ha möjlighet att vid behov kunna bekosta sådana åtgärder när de bidrar till att den skadade fortare kan återfå sin tidigare livssitua- tion och återgå i arbetslivet. Försvarsmakten bör även kunna bekosta vårdinsatser i de fall när den allmänna sjukvårdens resurser är begränsade och behand- ling där innebär oskäligt lång väntan för den skadade.