sou · GVB390 · 2008-01-01 00:00:00 — Eftersom det i praktiken före- kommer relativt få fall där straffskalorna aktualiseras, och dessa fall åtminstone knappast har föranlett längre straff än fängelse , kan en kraftig utvidgning av straffskalorna också leda till att det framstår som om dessa inte på ett adekvat sätt speglar straffvärdet hos de gärningar som förekommer i praktiken. En sådan utveckling kan sägas överensstämma mindre väl med innehållet i våra direktiv. Vi har mot denna bakgrund noga övervägt möjligheten att dela upp straffskalan i två delar för de flesta av brottstyperna så att fängelse överstigande samt livstidsstraffet placeras i en särskild straffskala som tillämpas om brottet är synnerligen grovt. Det har emellertid visat sig att en sådan lösning skulle kräva inte obetydliga överväganden om vilka kriterier som skulle vara upp- fyllda för att tillämpa den strängare straffskalan. För vissa brotts- typer skulle också krävas mer omfattande ingrepp i den lagtekniska uppbyggnaden av bestämmelserna än vad som kan anses motiverat i detta sammanhang. Till detta kommer att en uppdelning av straff- skalan på detta sätt också skulle få konsekvenser för preskriptions- tidens längd i vissa fall. Med hänsyn till de nu beskrivna svårigheterna och då de allra flesta av brottstyperna i praktiken aldrig aktualiseras i rättstillämp- ningen, har vi stannat vid att inte föreslå någon sådan uppdelning för någon av straffskalorna. Vi förordar alltså att den enklare lös- ningen väljs som endast innebär att det längsta möjliga tidsbestämda straffet ändras till fängelse . Sammanfattningsvis kan vi alltså konstatera att det är svårt att åstadkomma en i alla avseenden tillfredsställande utformning av straffskalan för flera av de övriga brottstyperna, utöver mord, för vilka fängelse på livstid är föreskrivet. Vi ser dock inte att nack- delarna med den nu valda lösningen i praktiken skulle vara så stora att de skulle påverka de bedömningar vi har redovisat i be- tänkandet. Däremot får det nu anförda anses understryka vad vi i föregående avsnitt har framhållit om behovet av att i andra samman- hang överväga utformningen av de aktuella straffbestämmelserna. Människorov regleras i 4 kap. 1 § BrB. Den brottsliga gärningen består i att föra bort eller spärra in ett barn eller någon annan med uppsåt att skada honom eller henne till liv eller hälsa eller att tvinga honom eller henne till tjänst eller att öva utpressning. Straffskalan är fängelse i lägst fyra och högst eller på livstid. Är brottet mindre grovt gäller en särskild straffskala som innehåller fängelse i högst . dömdes totalt tio personer för människorov, varav fyra till fängelse . Den genomsnittliga strafftiden var och . Ingen dömdes till livstids fängelse. Människorov bör enligt vår mening hänföras till de allvarliga vålds- brott som enligt våra ursprungliga direktiv bör bli föremål för en skärpt syn i lagstiftningen. Skyddsintresset är också i stor utsträck- ning likartat det som gäller för mord. Även om människorov är att hänföra till brott mot frihet och frid, innebär den brottsliga gär- ningen normalt sett också en hög risk för att brottsoffret ska skadas till liv eller hälsa. Livstids fängelse har inte sedan trädde i kraft dömts ut för människorov. Som konstaterats tillämpas emellertid straff- bestämmelsen i ett inte helt ringa antal fall , varvid relativt långa fängelsestraff döms ut. Det kan långt ifrån uteslutas att något fall kan uppkomma där straffvärdet bedöms överstiga fängelse. Detta gäller i synnerhet om en skärpt syn på allvarliga våldsbrott får genomslag i rättstillämpningen. Det nu anförda talar för att straffskalan för människorov, såvitt avser det tidsbestämda straffet, bör utsträckas på motsvarande sätt som för mord. I 13 kap. BrB förekommer sju brott för vilka fängelse på livstid ingår i straffskalan. Dessa är grov mordbrand (2 §) allmänfarlig ödeläg- gelse, grovt brott (3 §, tredje stycket) grovt sabotage (5 §), kapning, grovt brott (5 a §, tredje stycket), sjö- eller luftfartssabotage, grovt brott (5 a §, tredje stycket), flygplatssabotage, grovt brott (5 b § andra stycket), samt spridande av gift eller smitta, grovt brott (7 § andra stycket). För de två förstnämnda brottstyperna döms till fängelse i lägst sex och högst eller på livstid och för de fyra följande fängelse i lägst två och högst eller på livstid samt slut- ligen för spridande av gift eller smitta, grovt brott, till fängelse i lägst fyra och högst eller på livstid. Den brottsliga gärningen består, såvitt avser de sex förstnämnda brottstyperna, av förstörelse av viss egendom, annat angrepp på viss egendom eller att bemäktiga sig viss egendom. Skyddsintresset beträffande de olika brottstyperna är såväl den aktuella egendomen som människors säkerhet. När det gäller spridande av gift eller smitta, utgör skyddsintresset enbart människors liv eller hälsa. Bland rekvisiten för de aktuella brottstyperna ingår i samtliga fall fara för människoliv. dömdes 14 personer för grov mordbrand varav åtta överlämnades till rättspsykiatrisk vård. Av de återstående dömdes fem till fängelse, i genomsnitt . Ingen dömdes det året för någon av de övriga brottstyperna. De angivna brottstyperna avser mycket allvarliga angrepp på egen- dom som, oavsett vilket syfte gärningsmannen har med angreppet, kan leda till att ett stort antal människor mister livet såväl som andra mycket svåra konsekvenser. Även om det ännu inte funnits an- ledning att döma till livstids fängelse för något av brotten kan det inte uteslutas att något fall kan inträffa där straffvärdet väsentligt kan komma att överstiga fängelse. I detta sammanhang bör också beaktas att straffbestämmelserna om kapning, sjö- eller luft- fartssabotage samt flygplatssabotage har utformats med syftet att uppfylla olika alltjämt aktuella internationella åtaganden. Straff- stadgandena fyller alltså en viktig funktion i detta hänseende. Detta talar sammantaget för att straffskalan även i ifråga om brott enligt 13 kap. BrB bör omfatta upp till och med fängelse i de fall fängelse på livstid är föreskrivet. Därigenom uppnås parallellitet med de föreslagna straffskalorna för mord och för människorov. Enligt 16 kap. 6 § BrB döms för myteri om en samling krigsmän gemensamt hotar att med våld sätta sig upp mot en förman. Om deltagarna i ett myteri gemensamt har brukat våld mot person eller egendom, döms anstiftare och anförare till fängelse i högst eller på livstid. Samma straffskala gäller för övriga deltagare om brottet annars är att anse som grovt. Vid bedömande om brottet är grovt ska särskilt beaktas om gärningen har begåtts under strid eller då brott mot krigslydnaden annars medför särskild fara. Myteri förutsätter inte att riket är i krig. Brottet kan exempelvis tänkas begås när en avdelning av Försvarsmakten befinner sig utom- lands för att fullgöra ett internationellt uppdrag. Av 2 kap. 3 § BrB följer att det i sådant fall för brottet döms enligt svensk lag och vid svensk domstol. Straffbestämmelsen fick sin nuvarande lydelse 1986.TPF15FPT Det är oklart om den över huvud taget har tillämpats . Straffbestäm- melsen torde emellertid ändå fylla en funktion. Vi föreslår därför att straffskalan såvitt avser det tidsbestämda straffet utvidgas på motsvarande sätt som beträffande brotten enligt 4 och 13 kap. BrB. Högmålsbrott och brott mot rikets säkerhet I 18 och 19 kap. BrB finns fem brott som kan leda till livstids fängelse, nämligen uppror (18 kap. 1 §), högförräderi (19 kap. 1 §), trolöshet vid förhandling med främmande makt (19 kap. 3 §), egen- mäktighet vid förhandling med främmande makt (19 kap. 4 §) samt grovt spioneri (19 kap. 6 §). Skyddsintresset kan i samtliga fall sägas vara rikets säkerhet. När det gäller egenmäktighet vid förhandling med främmande makt ingår livstids fängelse i straffskalan endast om riket var i krig vid gärningstillfället. Av 22 kap. 9 § BrB följer dock att regeringen, om riket är i krigsfara eller om det föreligger sådana utomordentliga förhållanden som är föranledda av krig eller krigsfara som riket har befunnit sig i, får föreskriva att bestämmel- serna i bl.a. 19 kap. BrB ska tillämpas som om riket var i krig. Som vi har redogjort för har fängelse på livstid dömts ut för grovt spioneri sedan trädde i kraft. I övrigt torde inte någon ha dömts för något av brotten sedan dessa infördes i brottbalken. förekom ingen lagföring för brott enligt 18 eller 19 kap. BrB. Detta innebär dock inte att de angivna bestämmelserna saknar aktualitet. Således kan misstanke om brott enligt de angivna kapitlen läggas till grund för användning av tvångsmedel vilka kan vara nöd- vändiga för att uppdaga och avvärja hot mot rikets säkerhet. Den tidsbegränsade lagen (1952:98) med särskilda bestämmelser om tvångsmedel i vissa brottmål är också tillämplig vid misstanke om brott enligt ett flertal av bestämmelserna i 18 och 19 kap. BrB. 15TP PT SFS 1986:645. Enligt vår bedömning finns ett relativt stort behov av att mer generellt se över och modernisera bestämmelserna i de aktuella kapit- len. I det sammanhanget finns också skäl att se över straffskalorna och överväga om livstidsstraffet behöver finnas kvar beträffande samt- liga brottstyper. Därvid kan också finnas anledning att överväga om det bör införas någon särskild reglering i lagen om omvandling av fängelse på livstid för det fall ett livstidsstraff skulle dömas ut för ett brott som rör rikets säkerhet. Såsom redovisats i avsnitt 3.2.2 har som ett skäl för att behålla livstids- straffet bl.a. anfört att det vid grovt spioneri och andra grova brott mot rikets säkerhet kan vara en fördel om regeringen kan göra en bedömning av när tidpunkten för frigivning är lämplig med hänsyn till landets säkerhetsintressen. Denna aspekt på frågan om omvand- ling av livstids fängelse till ett tidsbestämt straff synes inte närmare ha behandlats i lagstiftningsärendet. Även om det alltså kan finnas skäl att se över lagstiftningen om högmålsbrott och brott mot rikets säkerhet bör i avvaktan på detta en anpassning av straffskalorna för de aktuella brottstyperna ske. Enligt vår mening vore det olämpligt om det förelåg mera betydande skillnader i straffskalorna mellan å ena sidan nu aktuella brott enligt 18 och 19 kap. BrB och å andra sidan övriga brott i på vilka livstids fängelse kan följa. Vi väljer därför att lägga fram förslag till ändring även av dessa straff- bestämmelser. När det slutligen gäller egenmäktighet vid förhandling med främ- mande makt, som förutsätter att riket är i krig eller att vissa utom- ordentliga förhållanden föreligger för att livstids fängelse ska ingå i straffskalan, föreslår vi inte någon ändring. Av skäl som vi närmare utvecklar nedan, i samband med att vi behandlar brott enligt 21 kap. BrB, anser vi att det inte är motiverat att i detta sammanhang ta upp frågan om ändrad straffskala för detta brott. Brott av krigsmän regleras i 21 kap. BrB. Kapitlet träder enligt 1 § i kraft när riket kommer i krig. Om riket är i krigsfara eller det råder sådana utomordentliga förhållanden som är föranledda av krig eller av krigsfara som riket har befunnit sig i får regeringen dock före- skriva att kapitlet ska tillämpas. Kapitlet innehåller sex olika brottstyper som kan föranleda fängel- se på livstid, bl.a. grovt lydnadsbrott, rymning, undergrävande av stridsviljan, försummande av krigsförberedelse, obehörig kapitula- tion samt stridsförsumlighet. Straffskalorna för dessa brottstyper sträcker sig från fängelseminimum till livstids fängelse. De angivna brottstyperna är alltså avsedda att tillämpas under mycket speciella förhållanden. Det är därför svårt att bilda sig en uppfattning om från vilka utgångspunkter straffvärdebedöm- ning och straffmätning skulle komma att ske om fråga om ansvar för något av brotten skulle uppkomma. Dessutom kan antas att om en sådan utomordentlig situation som krävs för kapitlets tillämp- lighet inträder, skulle detta också innebära förändrade förutsättning- ar för tidsbestämning av livstidsstraff som har dömts ut för sådana brott. Det framstår därför inte som meningsfullt att lägga nuva- rande lagstiftning i detta hänseende till grund för en förändring av straffskalan. Till detta kommer att våra överväganden såvitt avser behovet av en utsträckt straffskala för mord bl.a. bygger på vårt ställningsta- gande att livstidsstraffet bör reserveras för de allvarligaste fallen. Det är inte givet att detta ställningstagande har lika starka skäl för sig om riket är i krig eller ett krigsliknande tillstånd råder. Det kan mycket väl tänkas att livstids fängelse under sådana förhållanden måste användas i större utsträckning, vilket också har framhållits av som ett skäl för att behålla livstidsstraffetTPF16FPT. Å andra sidan kan det också finnas förutsättningar att omvandla livstidsstraff till kortare fängelsestraff än tillståndet återgått till det normala. Det kan därför möjligen vara en fördel om det längsta tidsbestämda straffet för dessa mycket speciella situa- tioner kvarstår vid . Mot denna bakgrund framstår det enligt vår mening inte som motiverat att i detta sammanhang lägga fram något förslag till för- ändring av straffskalorna för dessa brottstyper. Landsförräderi och övriga brott enligt 22 kap. BrB I 22 kap. 1 § BrB föreskrivs ansvar för landsförräderi. För ansvar enligt bestämmelsen förutsätts att riket är i krig, eller att regeringen har förordnat om bestämmelsens tillämpning på motsvarande grunder som gäller med avseende på 21 kap. (se 22 kap. 10 §). 16TP PT SOU 1986:14 s. 163. innefattar fängelse , lägst fyra och högst , eller på livstid. Av samma skäl som vi har anfört beträffande brotten enligt 21 kap. BrB, anser vi att det inte i detta sammanhang finns anled- ning att lägga fram något förslag till ändring av straffskalan för lands- förräderi. Enligt 22 kap. 6 § BrB ska om någon gör sig skyldig till en svår överträdelse av något sådant avtal med främmande makt eller någon sådan allmänt erkänd grundsats, som rör den internationella huma- nitära rätten i väpnade konflikter, dömas för folkrättsbrott till fängel- se i högst , eller om brottet är grovt till fängelse i högst eller på livstid. Sådana svåra överträdelser som avses i brottsbeskriv- ningen exemplifieras i bestämmelsen och kan bland annat innefatta uppsåtligt dödande. Även om folkrättsbrottet tar sikte på gärningar under väpnade konflikter förutsätts inte att riket är i krig. Brottet kan alltså begås under stridigheter mellan andra stater. Som framgår av 2 kap. 3 § 7 BrB kan dömas vid svensk domstol och enligt svensk lag för bl.a. folkrättsbrott oberoende av innehållet i lagen på gär- ningsorten. Såsom vi har redogjort för föreligger ett förslag till ny lagstiftning om bl.a. folkrättsbrott för beredning i . Av samma skäl som vi har anfört beträffande brotten enligt 18 och 19 kap. BrB anser vi, trots den påbörjade översynen, att det är moti- verat att lägga fram ett förslag till motsvarande utvidgning av straff- skalan som för mord också beträffande folkrättsbrottet. Såsom vi har framhållit ovan bör emellertid en fortsatt beredning av en sådan ändring samordnas med den fortsatta beredningen av Internationella straffrättsutredningens betänkande. I 22 kap. 6 a, 6 b och 6 c §§ BrB föreskrivs ansvar för olovlig be- fattning med kemiska vapen respektive minor samt för olovlig kärn- sprängning. Straffskalan överensstämmer med den som gäller för folkrättsbrottet. Samtliga tre straffbestämmelser är också subsidiära till folkrättsbrott. De tre bestämmelserna syftar till att genomföra olika internatio- nella instrument som har utarbetats inom ram och till vilka har anslutit sig, nämligen konventionen om för- bud mot kemiska vapen, konventionen om förbud mot användning, lagring, produktion och överföring av antipersonella minor (trupp- minor) och deras förstöring samt fördraget om fullständigt förbud mot kärnsprängningar. Detta innebär att bestämmelserna kan sägas syfta till att tillgodose samma övergripande intresse som folkrätts- brottet och komplettera detta brott. Med hänsyn till detta och till att bestämmelserna alltså är subsidiära till folkrättsbrottet gör vi samma överväganden beträffande dessa brott som vi har redo- visat för folkrättsbrottet. Bestämmelsen i 22 kap. 6 c § BrB som avser olovlig kärnspräng- ning har emellertid ännu inte trätt i kraft. Ikraftträdande sker när regeringen bestämmer, vilket kommer att ske när ett tillräckligt antal stater har anslutit sig till konventionen för att denna ska börja gälla. Vårt förslag till ändring av straffskalan för detta brott avser därför ändringsförfattningen och inte brottbalken som sådan. Vårt förslag: För folkmord döms till fängelse , lägst fyra och högst , eller på livstid. Enligt 1 § lagen (1964:169) om straff för folkmord döms för detta brott om någon förövar en gärning för vilken enligt lag är föreskriven fängelse eller däröver mot en nationell, etniskt, rasmässigt bestämd eller religiös folkgrupp med avsikt att förgöra gruppen helt eller delvis. Straffskalan är fängelse , lägst fyra och högst , eller på livstid. Folkmord innefattar alltså också andra gärningar än mord och dråp. Även om folkmord alltid måste betraktas som ett mycket allvarligt brott kan straffvärdet skilja sig åt mellan olika gärningar beroende på syfte, omfattning och det underliggande brottets allvar. Eftersom folkmord kan tänkas begås genom ett flertal av de gär- ningar som redan enligt bestämmelserna i kan leda till livstids fängelse, och beträffande vilka vi i det föregående har före- slagit en utvidgad straffskala, talar starka skäl för att en motsvaran- de utvidgning även bör genomföras med avseende på detta brott. Vårt förslag: För terroristbrott döms till fängelse , lägst fyra och högst , eller på livstid. Lagen (2003:148) om straff för terroristbrott trädde i kraft den och syftar till att genomföra EU:s rambeslut om bekämpande av terrorism. Enligt lagen döms till ansvar för terroristbrott när vissa redan tidigare kriminaliserade gärningar, bl.a. mord och dråp, har begåtts med en viss närmare angiven avsikt. Straffskalan för terroristbrott är fängelse , lägst fyra och högst , eller på livstid. Terroristbrott kan, beroende på syfte, omfattning och det under- liggande brottets allvar, ha ett mycket varierande straffvärde. Efter- som brottet omfattar flera sådana gärningar som redan enligt bestäm- melserna i kan leda till livstids fängelse, och beträf- fande vilka vi i det föregående har föreslagit en utvidgad straffskala, talar starka skäl för att en motsvarande utvidgning bör genomföras även för detta brott. 6.4Straffskalan vid flerfaldig brottslighet och återfall Vårt förslag: Det högsta tidsbestämda straffet är fängelse också vid flerfaldig brottslighet eller återfall. Bestämmelserna om förhöjt straffmaximum tillämpas inte i sådana fall. I 26 kap. 2 och 3 §§ BrB finns bestämmelser om förhöjd straffskala vid flerfaldig brottslighet och vid återfall i brott.TPF17FPT Vid grov brotts- lighet kan straffskalan utsträckas om den till- talade döms för flera brott (dock högst det sammanlagda straffet för dessa) och om den tilltalade tidi- gare gjort sig skyldig till brott och för detta dömts till fängelse i lägst . Bestämmelserna medför att straffskalan kan utvidgas i fall där den tilltalade har begått flera allvarliga brott och dessutom har dömts till ett längre fängelsestraff. Detta innebär att det längsta tidsbestämda fängelsestraff som 17TP PT Se vidare avsnitt 2.2.2. kan dömas ut uppgår till fängelse. Givetvis är det ovanligt att så långa strafftider aktualiseras, men det har förekommit att fängelse har dömts ut i mål om grovt narkotikabrott. Det är också mot denna bakgrund som fängelse är det kortaste tidsbe- stämda straff till vilket ett livstidsstraff kan omvandlas. Om straffskalan för mord, och de flesta övriga brott för vilka fängelse på livstid är föreskrivet, skulle utvidgas så att det förutom livstids fängelse blir möjligt att ådöma ett tidsbestämt fängelse- straff på lägst tio och högst , skulle detta medföra att straffskalan i sådana situationer som har beskrivits skulle sträcka sig ända upp till fängelse. Av samma skäl som vi har anfört för att ett tidsbestämt straff inte ska kunna sättas över fängelse , och därigenom kunna överlappa livstidsstraffet, anser vi att det vore i hög grad olämpligt om straffskalan för bl.a. mord skulle kunna sträckas ut på sätt som har beskrivits. Till detta kommer att flerfaldig brottslighet lik- som återfall i allvarlig brottslighet redan enligt nuvarande praxis anses utgöra omständigheter som talar för att döma till livstids fängelse, åtminstone när det gäller mord. Av nu angivna skäl föreslår vi att bestämmelserna i 26 kap. 2 och 3 §§ BrB begränsas så att fängelse inte kan dömas ut med stöd av dessa. I de fall det finns anledning att döma ut sträng- are straff än fängelse för t.ex. mord bör alltså istället dömas till livstids fängelse. I Internationella straffrättsutredningens förslag till ny lag om internationella brott föreslås en särskild reglering i 26 kap. 2 § BrB som under vissa förutsättningar skulle göra det möjligt att utsträcka straffskalan med när någon döms för flera sådana brott.TPF18FPT För- slaget, som lämnades innan lagen om omvandling av fängelse på livs- tid tillkom, syftar till att göra det möjligt att i någon mån utjämna skillnaden mellan de straffnivåer som används av svensk domstol respektive . Vårt förslag att ett tidsbestämt straff upp till fängelse ska kunna dömas ut för bl.a. mord kan enligt vår bedömning delvis tillgodose samma syfte, som det enligt våra ovan redovisade skäl är oförenligt med en ordning som innebär att straffskalan kan sträckas ut därutöver. Frågan vilken väg som bör väljas med avseende på de internationella brotten bör uppmärksammas vid den fortsatta beredningen av dessa båda förslag. 18TP PT SOU 2002:98 s.341 ff. samt avsnitt 3.2.5. Vårt förslag: Ingen får dömas till strängare straff än fängelse för brott som han eller hon har begått . Enligt 29 kap. 7 § BrB ska om någon har begått brott hans eller hennes ungdom beaktas särskilt vid straffmätning- en. Därvid får dömas till lindrigare straff än vad som är föreskrivet för brottet. Livstids fängelse får inte dömas ut i dessa fall.TPF19FPT I 26 kap. 3 § BrB andra stycket föreskrivs att brott som någon har begått innan han eller hon har fyllt inte får läggas till grund för att tillämpa en sådan förhöjd straffskala som enligt paragrafen annars kan användas vid återfall i allvarlig brottslighet. Detta innebär att det strängaste straff som kan dömas ut för brott som någon har begått är fängelse , om det är fråga om ett enstaka brott, och fängelse om det är fråga om flerfaldig brottslighet (se 26 kap. 2 § BrB). Vårt förslag att utvidga straffskalan för mord skulle innebära att även den som ännu inte fyllt skulle kunna dömas ända upp till fängelse för ett enstaka brott. Enligt vår uppfattning skulle en sådan utvidgning av straffskalan i dessa fall överensstämma mindre väl med grunderna för innehållet i 29 kap. 7 § BrB. Detta talar för att det i bestämmelsen bör anges ett högsta tidsbestämt straff som får dömas ut för ett brott som någon har begått . Ett sådant högsta straff bör syfta till att utgöra en yttersta gräns för vilket straffrättsligt ingripande som kan ådömas en ung lagöver- trädare. Enligt vår mening saknas därvid skäl att göra skillnad mellan enstaka brott och flerfaldig brottslighet. Det högsta straffet bör därför sättas till fängelse, som alltså motsvarar det högsta straff som kan dömas ut för flerfaldig brottslighet som någon har begått . Förslaget innebär i praktiken en möj- lighet att döma till längre straff än för enstaka brott. Detta kan anses motiverat för att undvika alltför stora tröskeleffekter i för- hållande till vad som föreslås gälla för vuxna lagöverträdare. Det bör emellertid understrykas att förslaget inte syftar till att ändra det sätt på vilket den tilltalades ungdom betraktas vid straffmätningen enligt bestämmelserna i första stycket.