sou · GVB3108 · 2008-01-01 00:00:00 — Det innebär att de finns i organisationer som fördelar ekonomiska anslag från offentliga myndigheter och inom forskningsråd som riksdag och departement har inflytande över (till exempel och men också ). Däremot visar det sig att privatägda stiftelser har ytterst få kvinnor bland beslutsfattarna. Inom visar det sig vidare att det är en något jämnare könsfördelning om man räknar med de riks- dagsledamöter som ingår (kvinnor, män), än bland de vetenskapliga ledamöterna där kvinnorna endast utgör knappt en tredjedel (32 jämfört män). Figur 9.10 Forskningsfinansiärers styrelser, ledning och bedömare. Procent kvinnor och män Källa: Hemsidor. Antal kvinnor/män: 93/119, (veten- skapliga ledamöter) 30/64, privata stiftelser 14/56, övriga råd och stiftelser 54/78. För spe- cificerade uppgifter om positioner se tabell B 9.11. Den internationella trenden är att manliga forskare samlas i forskningsinstitut. Några undersökta institut visar sig i figur 9.6 ha stark manlig dominans medan ett par av dem (med ett fåtal per- soner) har lika antal kvinnor och män. Vetenskap och högre utbildning Figur 9.11 Ledning och forskare vid forskningsinstitut. Procent kvinnor och män Källa: Hemsidor. Antal kvinnor/män: 9/9, 5/5, 3/8, SCAS (Kollegiet för samhällsforskning) 16/30, () 10/21, 11/16, SNS (och Samhälle) 45/123. Totalt antal 113 kvinnor, 266 män. För specificerade uppgifter om positioner se tabell B 9.12. Folkbildning är historiskt en viktig del i folkrörelserna. Men den tycks med avseende på ledningen i form av folkhögskolornas rektorer och folkbildningsrådet vara en gediget mansdominerad utbildningsform. Inte mindre än tre fjärdedelar av rektorerna är män. Figur 9.12 Folkhögskolornas rektorer. Procent kvinnor och män Antal kvinnor/män 35/113. Se tabell B 9. 13 i tabellbilagan. Vetenskap och högre utbildning I är skevheten lite mindre men fortfarande oacceptabel enligt officiella jämställdhetskriterier. Procent kvinnor och män Antal kvinnor/män: 6/10 För specificerade uppgifter om positioner, se tabell B 9.14 i tabellbilagan. En modern form av vuxenutbildning bedrivs inom Komvux/, som ger en andra chans till dem som vill vidare utbilda sig eller byta yrkesinriktning. Även där är ledningen mansdominerad. Figur 9.14 Vuxenutbildningen (Komvux/). Styrelse och ledning. Pro- cent kvinnor och män. Källa: Hemsidor. Antal kvinnor/män: 7/15. För specificerade uppgifter se tabell ) 9 B.15 i tabell- bilagan. Det vetenskapliga fältet är i likhet med kulturfältet påverkat både av politiska krafter och marknadskrafter som det måste hävda sin egen autonomi för att behålla sin legitimitet. Det är i organ och på de ledande positioner som influeras av den politiska ambitionen att nå allsidig representation, som man finner de största Vetenskap och högre utbildning Där kooptering sker – dvs. förnyelse genom de mer seniora ledamöternas inval – tenderar mansdominansen att vara som störst. I de prestigefyllda kommittéer som utser nobel- pristagare finns ytterst få kvinnor. I den internationella skaran av nobelpristagare har under nobelprisens hela existens sammanlagt kvinnor kommit med. Den största andelen () finns bland litteraturpristagarna. Männen utgör alltså som . Av den vetenskapliga akademierna är det Ingenjörsvetenskaps- () som har den största andelen kvinnliga ledamöter, nämligen lite drygt en femtedel. Fyra femtedelar är alltså män. Om vi i stället betraktar de politiska organ som har inflytande över forskning och högre utbildning finner vi att både forsknings- beredningen och har ungefär hälften kvinnliga ledamöter. Det finns vidare en skillnad mellan universiteten och hög- skolorna så att universitetens ledningar i regel har färre kvinnor än högskolornas. Störst är skillnaden på ordförandeposterna, där uni- versitetsstyrelsernas ordförande till är kvinnor medan högskolorna har hälften kvinnliga ordförande. Bland universitetens rektorer är kvinnor, och vid högskolorna . Styrelseledamöterna är ungefär lika ofta kvinnor som män. De administrativa mellancheferna vid universiteten – dekanerna – är till närmare fyra femtedelar män och en femtedel kvinnor. Störst andel kvinnliga dekaner finns vid och samt vid , medan minsta andelen finns vid KTH (Kgl Tekniska ) och vid Lunds och (). och har kvinnliga dekaner. Det finns också en tydlig tendens bland olika tjänster i forsk- ning och utbildning. Kvinnor och män påbörjar forskarutbildning i lika grad. Men efter doktorsexamen händer det något, som gör att kvinnor inte lika ofta innehar fasta tjänster som männen. På den högsta vetenskapliga tjänsten – professor – finns kvinnor men män. Det finns vidare fler män på lektors- tjänster (som kräver doktorsexamen) men kvinnlig dominans på adjunktstjänster (som inte kräver doktorsexamen). Om vi vänder oss till de organ som finansierar forskning, visar det sig att det stora offentliga har ungefär lika många kvinnor som män på beslutsfattande positioner, medan den andra stora finansiären har en mino- Vetenskap och högre utbildning ritet kvinnor, cirka en tredjedel, och följaktligen två tredjedelar män. Bland de privata stiftelserna finns totalt män och kvinnor, som beslutar vem som ska få pengar att forska för. Bland övriga i huvudsak offentliga organ ser det jämnare ut kvinnor och män. I forskningsinstituten finns som mest hälften kvinnor, hälften män (vid och ) och som minst en tredjedel eller något mindre (vid SCAS, och ). har vi undersökt folkbildning och vuxenutbildning och kunnat konstatera att folkhögskolornas rektorer till tre fjärdedelar utgörs av män, medan Komvux/har nästan lika stor andel män och har två tredjedelar män i sin styrelse. Slutsatsen är att ju mer exklusiv en organisation eller position är och ju mer den styrs av kollegiala val, desto fler män är det som väljs in. Det finns betydligt fler kvinnor på positioner som är under offentligt inflytande och där invalen sker i en mer genomskinlig rekryteringsprocess. 10.1.1Vad vi har gjort och inte gjort Syftet med den här undersökningen har varit dels att kartlägga kvinnors och mäns tillgång till ledande positioner på olika sam- hällsområden, dels att diskutera hur det statistiska underlaget till fortsatta kartläggningar kan förbättras så att möjligheten till regelbunden uppföljning av utvecklingen underlättas. De positioner som undersökts enligt direktiven är främst politik och förvaltning samt politiskt indirekt influerade positioner på andra områden. Till dessa har för jämförelses skull lagts även positioner som influeras av andra logiker, i synnerhet näringslivet men också kultur, medier och vetenskap. Höga positioner inom organisationslivet har också medtagits som en viktig del av civil- samhället, som historiskt varit en förutsättning för den svenska demokratins uppbyggnad och alltjämt om än i minskande mån utgör en kanal för olika intressen och grupper i samhället till maktens högsta positioner. Där så varit möjligt har jämförelse skett med den tidigare kart- läggning av den svenska makteliten , som letts av undertecknad utredare. Den tidigare undersökningen var dock i sin helhet baserad på teoretiska överväganden och omfattade inte lika breda kategorier som den vi nu har gjort. Av tidsskäl har undersökningen i huvudsak koncentrerats till offentligt tillgängligt material med kompletteringar via telefon eller e-post där så befunnits nödvändigt. Någon egen enkätundersök- ning har inte kunnat genomföras. Däremot har relevanta redan gjorda undersökningar använts. 10.1.2Varför kartlägga maktens män och kvinnor? Jämställdhet mellan kvinnor och män är en omistlig del av ett demokratiskt samhälle. Ledande positioner bör därför vara någor- lunda jämnt fördelade mellan könen. Dels är det en fråga om att män och kvinnor skall ha samma möjligheter till förkovran och samma tillgång till makt (rättviseargumentet), dels skall samhället kunna tillgodogöra sig både kvinnors och mäns insatser (nytto- argumentet), dels skall även gruppen kvinnor – i likhet med andra samhällsgrupper vara representerad på maktens yppersta posi- tioner (demokratiargumentet). Långsiktiga strategiska beslut lik- som den dagliga verksamhetens små steg blir mer allsidigt belysta och bättre förankrade, då både kvinnors och mäns erfarenheter och intressen har ingått i underlaget. 10.1.3Vilka mönster har vi funnit? Skillnaden mellan kvinnors och mäns tillgång till makt i det svenska samhället kan på en övergripande nationell nivå beskrivas som subtil men systematisk. Men ser vi närmare på de olika områdena visar den sig på sina håll vara till och med dramatisk. Grovt sett kan vi urskilja tre typer av könsfördelning på makt- positioner i det svenska samhället: 1)en någorlunda jämn fördelning karaktäriserar väl synliga posi- tioner som påverkas av politiska åtgärder. Avvikelser här har främst ideologiska skäl; 2)två tredjedelar män och en tredjedel kvinnor finns där man strävar efter någorlunda många kvinnor men inte är särskilt utsatt för offentlig granskning; 3)en massiv mansdominans med ytterligt få kvinnliga inslag finns dels över huvud taget på lokal och regional nivå, dels i prestigefyllda organisationer (akademier, företag) där rekryte- ring sker genom mer eller mindre kollegiala inval och om- sättningen på ledamöter är låg. Även dagspressen har denna könsfördelning. 10.2Vad kom vi fram till? 10.2.1Kvinnor och män är chefer på olika områden, olika nivåer och olika typer av positioner Graden av jämställdhet på ledande positioner har vid närmare undersökning visat sig variera på ett systematiskt sätt mellan sam- hällsnivåer, yrkesområden och huvudmän för verksamheten. Så tycks central, regional och lokal nivå erbjuda olika förutsättningar att genomföra könsbalans på ledande poster. Skillnader i detta avseende finns också mellan områden såsom exempelvis politiken å ena sidan och näringslivet å den andra. Statlig huvudman ger också oftast större möjligheter till jämställdhet än eller privat. Det finns också skillnader mellan storstadsområden å ena sidan och mindre orter och glesbygd å den andra. Vidare har vi funnit skillnader mellan olika typer av positioner. Exekutiva eller verkställande chefer är oftast män liksom ordföran- dena (t ex i kommuner) och de kvinnor som finns på ledande positioner ingår oftast som ledamöter i styrelser. 10.2.2Jämnast på riksnivå, flest män på lokal och regional nivå Grovt sett tycks den centrala nivån vara lättast åtkomlig för politiska beslut om könsbalans. Dessa positioner är synligast och deras rekryteringsprocesser blir därmed genomskinliga och granskade i offentligheten, sannolikt på ett mer ingående sätt än positioner på lokal nivå. Historiskt sett har det alltid varit lättare för central- makten/staten att fatta beslut om lika rättigheter för könen i olika avseenden än att genomdriva dem på det lokala planet. På central nivå har beslutsfattarna ett övergripande ansvar för samhällets utformning och en överblick över de långsiktiga konsekvenserna av olika beslut. Den ökade konkurrens om ledande positioner som en aktiv rekrytering av kvinnor innebär, berör dem sällan personligen. På den lokala nivån finns i högre grad de män som genom beslutet skulle utsättas för större konkurrens. Där kan det vara svårare att finna stöd för de principiella besluten. Bristande jämställdhet kan ofta bero på att det finns ett intresse av konkurrensbegränsning bland de närmast berörda. De som redan innehar positioner vill inte lämna dem. När en rekrytering blir aktuell har de också svårt att välja bort de närmaste kollegerna eller adepterna i det egna nätverket till förmån för personer som inte ingår där. 10.2.3Könsarbetsdelning finns även bland chefer Men det finns flera skäl till att det kan vara svårt att genomföra könsbalans på ledande poster i olika delar av samhället. En strikt könsuppdelning mellan yrkesområden lever kvar, som kodar vissa yrken som manliga. Vi har exempelvis en stark enkönat manlig tradition på det militära och det kyrkliga området, liksom inom tillverkningsindustri och byggnadsverksamhet. Företagsledning är ett annat viktigt område, som visat sig särskilt bundet till en tradi- tionell och homogen chefsrekrytering, i synnerhet inom det privata näringslivet. finns det emellertid också en folklig opinion att ta hänsyn till. De senaste decenniernas debatt har resulterat i en allmän kon- sensus om att jämställdhet är en viktig del av demokratin. Oavsett vilken personlig åsikt man har, så finns denna övergripande norm i samhället. Politikens möjligheter att kanalisera folklig opinion och de stora företagens växande beroende av ett gott anseende bland kunder och investerare bäddar för förändring även inom närings- livet. 10.2.4Män leder och verkställer, kvinnor är ledamöter När det gäller typer av positioner har vi kunnat konstatera att män- nen dominerar kraftigt på de exekutiva positionerna (general- direktör, vd, förbundschef m.fl.) och även de flesta ordförande- poster, medan kvinnor på ledande poster i första hand är styrelseledamöter, i bästa fall ordinarie sådana. kommer en rad statliga myndigheter att förlora sina styrelser för att i stället få en närmare relation till departement och regering. En del konsekvenser av detta har dis- kuterats. Mot bakgrund av resultaten i vår undersökning bör man också fråga sig vad slopandet av styrelserna kommer att innebära för kvinnors inflytande. Det torde bli ännu mer angeläget att se över könssammansättningen hos myndighetscheferna. 10.3Chefer område för område Könsfördelningens mönster bland landets chefer i allmänhet är entydigt. En viss typ av chefsposition är mans- respektive kvinno- dominerad oavsett om det gäller statlig, eller privat huvudman. Men det finns skillnader så till vida att mansdominan- sen är kraftigast i privat ägda företag eller organisationer och inte fullt så kraftig i kommunalt och statligt ägda. Det gemensamma mönstret är att olika verksamheter är köns- kodade på ett traditionellt sätt, vilket alltså slår igenom även på chefsnivå. Kvinnor tenderar arbeta med personal, utbildning, vård och omsorg, medan männen leder verksamheter inom tillverkning, byggnadsarbeten och jordbruk. Denna könsuppdelning är särskilt tydlig på lägre chefsnivåer, medan de högre cheferna oftare har en mer balanserad könssamman- sättning. Ett undantag är dock de främsta exekutiva positionerna såsom vd och verkschefer, som oftast innehas av män. De högsta politiskt tillsatta tjänsterna har en högre andel kvinnor ja, en andel som faller inom de 40 , som brukar accepteras som någorlunda jämställd. Bland näringslivets högsta chefer och övriga aktörer finns ytterst få kvinnor. Men det finns skillnader i detta avseende efter ägare/huvud- man, efter bransch och efter chefsnivå och typ av chefsposition (stabs- eller linjechef). Det finns oftare kvinnor i de offentligt eller kooperativt ägda företagen än i de privatägda. Det är särskilt det privata näringslivets stora företag som är så gott som enkönade på chefsnivå. Det finns dock branschskillnader så att det finns fler kvinnliga styrelseleda- möter i sällanköps- och dagligvarubranscherna samt i finans- och fastighetsbranschen och hälsovårdsföretagen. Minsta andelen kvin- nor i styrelsen har it-branschens företag. Kvinnorna är vidare främst stabschefer, dvs. har specialistfunk- tioner, medan männen dominerar både linjechefspositionerna (med resultatansvar), som leder vidare till vd-poster, och vissa stabs- positioner som marknads- eller ekonomichef. Vi känner igen logiken i könsfördelningen efter yrkesom- råde/bransch, chefsnivå och huvudman/sektor från första kapitlets allmänna översikt över cheferna i . En slutsats måste bli att det främst varit på statens mandat, som kvinnor fått ledande positioner inom näringslivet. Det återstår att se om de enstaka kvinnliga toppcheferna som för när- varande finns i de privata företagen, kommer att följas av en större mängd. Politiken är det mest könsbalanserade området när det gäller ledande positioner. Regering och riksdag är totalt sett sammansatta av ungefär lika många kvinnor som män. Detsamma gäller EU- representationen. Vi kan emellertid också konstatera att det finns systematiska skillnader i olika avseenden såsom mellan olika politiska nivåer, mellan partier, mellan nivåer inom partierna och i viss mån mellan regioner i landet. I är nära hälften av ledamöterna kvinnor. Men det finns stora skillnader mellan partier. Medan har närmare två tredjedelar kvinnor bland sina ledamöter, har i stället närmare två tredjedelar män. Ingetdera möter jämställd- hetskriteriet på per kön. , talmännen och partiernas gruppledare är som grupper jämnt för- delade mellan kvinnor och män. Detsamma kan sägas om riks- dagsutskotten och . kanslichefer är till kvinnor. I varierar könsfördelningen med typ av posi- tion. Ministrarna är till kvinnor, medan två tredjedelar av statssekreterarna är män. Stabschefer och politiskt sakkunniga är jämnt fördelade, medan pressfolket är kvinnodominerat, dock inom ramen för vad som officiellt betraktas som jämställt. När det gäller partiernas interna ledarskap på central nivå (styrelser och verkställande utskott) iakttas jämställdheten nästan minutiöst. Mest avviker män och kvinnor i respektive ledning. Däremot står det betydligt sämre till med jämställdheten på distriktsnivå. Ute i partidistrikten visar det sig att vissa partier har en mycket stark manlig dominans bland ordförandena, medan andra når upp till 40 av vardera könet. De mest mans- dominerade är kvinnor, med 24 och kvinnor bland sina distriktsordförande. Sammanlagt är mer än två tredjedelar av parti- distriktens ordförande män. När det gäller partiernas ungdomsförbund finns det även på riksnivå stora skillnader när det gäller styrelsernas sammansättning. har som enda förbund hälften kvinnor, hälften män i sin styrelse, och Grön ungdom, ungdoms- förbund och SSU ligger mellan av vardera könet. Ung vänster, KDU och MUF är de mest ojämställda i detta avseende: Ung vänster är lika kvinnodominerat () som MUF och KDU är mansdominerade (med 67 respektive 64 pro- cent). I ungdomsdistrikten finns också stora variationer när det gäller distriktsordförandena. Generellt fluktuerar andelen kvinnliga ord- förande kring , men CUF har fler och MUF kvinnliga ordförande. (Då har väl att märka varken Grön ungdom eller Ung vänster lämnat några upp- gifter på sina hemsidor.) Vi kan dra slutsatsen att det tycks vara viktigt för partierna internt och för deras medborgerliga uppdrag på riksnivå att ha en någorlunda jämn könsfördelning på ledande positioner. Men på distriktsnivå är man inte lika noga. Det gäller särskilt moderater, folkpartister och kristdemokrater, som har cirka tre fjärdedelar manliga distriktsordförande. Möjligen slår här de ideologiska skill- naderna igenom, som vi tidigare beskrivit, som ger en del partier sämre möjligheter än andra att handskas med den könsmässiga asymmetrin. Detsamma tycks gälla i landstingen, där av toppledarna är kvinnor. I fullmäktige finns ungefär hälften-hälften. Går vi efter parti ser vi också en utbredd lika fördelning mellan könen mellan (med undantag av de små partierna), inte alls samma partiskiljande snedfördelning som i partidistrikt och ung- domsförbund. Men här gäller det återigen synliga medborgerliga uppdrag att jämföra med sådana på riksnivå snarare än uppdrag i det interna partiarbetet. I kommunerna är däremot mansdominansen stor bland de valda toppolitikerna med tre fjärdedelar män på toppositionerna. Det gäller också kommunfullmäktige, särskilt landsortens kommuner, medan storstädernas fullmäktige är mer jämställt sammansatta. De län vilkas kommunfullmäktige är särskilt mansdominerade finns i , och . De mest jämställda finns i Mälar- dalen och . I de tre storstäderna innehas ungefär hälften av de ledande positionerna av vardera könet. I är det dock något färre kvinnor. I tidigare forskning har man funnit regionala samband mellan å ena sidan kvinnors deltagande i politiken och å andra sidan närings- struktur, arbetsmarknad och välfärdsservice.TPF1FPT Delvis tycks detta resonemang kunna belysa våra resultat, så till vida som att den småländska mansdominansen skulle kunna sättas i samband med en historiskt traditionell könsordning kopplad till frireligiösa rörelser där kvinnor inte så mycket deltagit i offentliga värv, samt att som en mer modernistisk region med närhet till har en längre och mer utbredd tradition av kvinnligt förvärvsarbete och politiskt deltagande. Av en enkätundersökning som Kommuner och Lands- ting gjort rörande de enskilda kommunledningarna i landet, fram- går dock att det inte finns något enkelt samband mellan kom- munens storlek och förekomsten av kvinnliga respektive manliga toppchefer. Den undersökningen gällde dock anställda chefer och inte valda ledare (se kapitel 5, avsnitt 5.8). 1TP PT 1997. SCB har vidare konstruerat ett s.k. jämställdhetsindex, som man kan mäta olika indikatorer med för att systematisera en jämförelse mellan regioner. Sådana samband skulle behöva undersökas när- mare och . Även om det alltså finns regionala variationer i synnerhet på nivå och skillnader mellan politiska partier, måste poli- tiken som helhet bedömas som det mest framgångsrika området när det gäller en jämn könsfördelning över maktpositionerna. Mellan en tredjedel och är en vanlig andel kvinnor inom förvaltningen. Men det finns stora skillnader mellan olika grenar av förvaltningen och mellan olika chefsnivåer. I är expeditions/rättscheferna företrädesvis män, medan departementsråd och enhetschefer är jämnare fördelade mellan könen. Myndighetscheferna – generaldirektörer m.fl. – är också företrädesvis män. Flest kvinnliga enhetschefer finns i Social- departementet följt av förvaltningsavdelningen och Statsrådsbered- ningen. Flest manliga enhetschefer finns i Försvars-, Utrikes-, Miljö- respektive Finansdepartementen. Försvarsmakten och är de mest mans- dominerade departementen, åtminstone på chefsnivån. Bland ambassadörer och generalkonsuler är vidare mer än två tredjedelar män. När det gäller de myndigheter som sorterar under de olika departementen, är närmare tre fjärdedelar av styrelseordförandena och generaldirektörerna män. Även här är det i synnerhet försvarsdepartementets myndig- heter som leds av män, men det finns också någon manlig övervikt bland myndighetschefer under närings-, utrikes- och justitie- departementen. Mer än hälften kvinnliga myndighetschefer finns i stället under social-, miljö/samhällsbyggnads- samt finansdeparte- menten. Flera av de myndigheter eller andra organisationer, som är centrala aktörer på det ekonomiska fältet, har en könsblandad eller jämställd sammansättning, så till vida att andelen kvinnliga chefer når . Det gäller , finansinspektionen och AP-fonderna, medan andra har en helt mansdominerad led- ning, såsom , och i synner- het . leds till en tredjedel av kvinnor. Lagrådet består av idel män. JO domineras av män, men bland övriga ombudsmän är tre av fem kvinnor. Försvarsmakten är som helhet fortfarande gediget mansdomine- rad. Där finns totalt en femtedel kvinnor, men de flesta av dem är civilanställda. av yrkesofficerarna är kvinnor, men det finns en viss andel högre kvinnliga chefer inom försvaret. Ställföreträdande högsta chefen är för övrigt en kvinnlig civil- anställd generaldirektör. När det gäller rättsväsendet har vi konstaterat att kvinnorna har en svag övervikt bland kammaråklagarna, men endast utgör cirka en tredjedel av de högre åklagarna. Bland tingsrättsdomarna utgör de tvärtom en liten minoritet en femtedel men bland högre domare eller något mer. I specialdomstolarna och i och kriminal- vårdsstyrelsen råder s.k. statistisk jämställdhet, dvs. generellt be- tyder det att det är kvinnornas andel, som har den mindre andelen och männenden större. I de svenska delegationerna till olika internationella organisa- tioner finns lika många kvinnor som män, även bland de per- manenta delegaterna. På länets toppositioner dominerar männen positionerna som landshövding och som länsråd. leder det dagliga arbetet och är landshövdingens ställföreträdare.