sou · GVB36 · 2008-01-01 00:00:00 — Utredningen har således inte uppgifter om vad advokaterna slutgiltigt kommit att tillerkännas av domstolen. Utredningen har undersökt både kostnadsräkningar som hänfört sig till ärenden där brottmålstaxan varit tillämplig och sådana kostnadsräkningar där de allmänna reglerna var tillämpliga. De 76 kostnadsräkningar där målsägandebiträdena yrkade ersättning enligt brottmålstaxan för målsägandebiträden var av naturliga skäl av mindre intresse för utredningen eftersom de inte innehåller någon arbetsredogörelse. Den följande redogörelsen beskriver således kostnadsräkningar där målsägandebiträden yrkade ersätt- ning enligt Rättshjälpslagen. Många moment i arbetsredogörelserna återkommer sedan regelbundet i de flesta kostnadsräkningar. Men det finns också variationer bland annat beroende på om åtal har väckts i målet eller inte. Skadeståndsfrågan kan ha betydelse för den tid som läggs ner på målet men den föranleder inga större variationer i vilka moment som tas upp i ersättningsyrkandena. Det som yrkas i anslutning till skadeståndsanspråket är kontakter med arbetsgivaren för att få intyg om eventuell inkomstförlust och genomgång av läkarintyg. Av arbetet med det enskilda anspråket följer också viss korrespondens med målsäganden och försvaren. Att tolk måste närvara vid överläggningar med målsäganden kan också påverka målets handläggning och den tid som läggs ner på ärendet. En stor del av ersättningsyrkandena utgörs av kontakter. Många av de målsägandebiträden vars kostnadsräkningar utredningen granskat tar i sina arbetsredogörelser upp kontakter med måls- äganden, med polisen och åklagare. Dessa är de vanligaste kontakterna som målsägandebiträdet hänvisar till men kontakter med målsägandens vårdnadshavare är också ganska vanliga. Några av de ärenden där en underårig målsäganden misstänks ha blivit utsatt för sexuella övergrepp har resulterat i täta kontakter mellan målsägandebiträdet och vårdnadshavare. Även kontakter med andra för målsäganden viktiga personer, som t ex arbetsgivare eller kurator, psykolog och läkare, eller i något fall personal på skyddat boende, har tagits upp. Målsägandebiträdet kan också hänvisa till kontakt med för att få information om skadeståndsrättslig praxis. I ett ärende där målsäganden var underårig förekom kontakter med socialsekreterare och lärare. I vissa fall yrkar målsägandebiträdet ersättning för kontakt med försvararen. Kontakterna med målsäganden preciseras på olika sätt. I vissa fall etableras de första kontakterna innan målsägandebiträdet förordnas och då upptas ibland tid för upprättande av förordnande eller för att målsägandebiträdet ska boka ett möte med målsäganden. I de fall där ärendet har föranlett flera kontakter med målsäganden har målsägandebiträdet ibland tagit upp flera kontakter under handläggningen och därefter en längre kontakt för genomgång av målet. När målsägandebiträdets kontakt med målsägande inte gäller allmän information om rättegångsförfarandet eller ärendet i fråga, specificerar målsägandebiträdet att kontakten gäller t ex komplettering av uppgifter. I något fall sker kontakten med målsäganden om målets fortsatta handläggning genom skrivelser. Några yrkanden avser målsägandebiträdets sammanträffande med målsäganden på tingsrätten inför huvudförhandlingen. framgår det att målsägandebiträdet inte kunnat ta emot målsäganden på sitt kontor och då har målsägandebiträdet gjort hembesök eller besökt målsäganden t e x på skyddat boende. Kontakterna med målsäganden kan ganska ofta omfatta genomgång med målsäganden av handlingar i ärendet, framförallt av förundersökningen. Ofta tas bara en kontakt med polismyndigheten eller förhörs- ledaren upp men ibland preciserar målsägandebiträdet vad kontakten gäller, exempelvis planering av förhör, telefonkonferens eller lämnande av uppgifter. Några av kontakterna med polisen gäller utfående av förundersökningsprotokoll. Även kontakter med åklagaren är vanligt och det gäller kontakter från båda hållen, d v s dels från åklagaren till målsägandebiträdet och vice versa. Kontakterna med åklagarna kan gälla en rad olika åtgärder, t ex kompletterande och färdigställande av utredning, förlängd åtalstid, hållande av förhör, hörande av vårdnadshavare och klientens hälsa. Några kostnadsräkningar tar upp kontakter med tingsrätten men de är betydligt färre än de arbetsredogörelser som redovisar kontakter med polis och åklagare. Därefter avser ersättningsanspråken upprättande av skadestånds- anspråk, förberedelser inför förhandling, inställelse vid huvud- förhandling samt slutligen genomgång av dom och avslutande åtgärder. Många arbetsbeskrivningar inleds med att biträdet erhåller förordnandet och/eller att de första kontakterna tas med huvudmannen, åklagare eller polis. I en av kostnadsräkningarna upptogs endast att vara biträde under huvudförhandling. I några krävande fall har målsägandebiträdet fortsatt kontakt med målsäganden efter det att skadeståndsanspråket sänts in till rätten. Det handlar främst om stödjande samtal per telefon eller genom hembesök, ibland tillsammans med . Det kan även handla om genomförande av studiebesök på tingsrätten. I något fall har biträdet efter polisförhör, på uppdrag av polis- myndigheten, ledsagat klienten till skyddat boende och i ett annat fall bistod målsägandebiträdet målsäganden med poliskontakter för att få ett trygghetspaket. I de fall där förundersökningen lades ner tar arbets- redogörelserna upp att målsägandebiträdet erhållit uppdraget samt att hon eller han haft kontakter med klienten och mottagit åklagarens beslut om nedläggning av förundersökningen. kan ersättning också yrkas för avslutande kontakter med måls- äganden angående nedläggandet av åtalet. I några av arbetsredogörelserna från och har brottsoffren själva tagit kontakt med advokaterna och förklarat att de önskar ett målsägandebiträde. I de här fallen kopplas biträdet in relativt tidigt i rättsprocessen, vanligtvis efter polisanmälan eller då polisförhör hålls. Av kostnads- räkningarna framgår att många av de här inledande personliga mötena med klienterna är av stödjande karaktär. Utöver åtgärderna ovan tar några målsägandebiträden upp medverkan vid polisförhör. På vissa orter var det vanligare att målsägandebiträdet följde målsäganden till polisförhöret än på andra orter vilket är en indikation på att biträdet i sådana fall förordnats på ett relativt tidigt stadium. Endast ett fåtal målsägandebiträden nämner uttryckligen särkskilda stödjande insatser. Undantaget är några kostands- räkningar som avser särskilt krävande uppdrag där målsägande- biträdena motiverar varför ett visst ärende krävt en större arbetsinsats än normalt Det förekommer i sex av de totalt 156 kostnadsräkningarna från fem olika tingsrätter. I några av dessa hänvisas till att målsägande haft behov av regelbunden kontakt. Ett annat exempel är en kostandsräkning där advokaten anger att vid sammanträffande med x och hans föräldrar hade märkts att x har farit mycket illa av det inträffade och att föräldrarna har varit mycket bittra på den tilltalade. Det är min bedömning att det varit nödvändigt att låta föräldrarna och x prata om det som inträffat. I de fall där inget nämns om målsägandens tillstånd kan det framgå på andra sätt att målsäganden eller dennes ställföreträdare varit i behov av personligt stöd. Ett exempel på det är ett mål gällande grovt sexuellt utnyttjande av underårig, i vilket det anges att föräldrarna har en rad frågor och funderingar kring övergreppen och målets handläggning. I något ärende anges det bara att målsägandebiträdet haft telefonsamtal med målsäganden angående hur hon mår efter förundersökningen. I ett annat ärende rörande samma typ av brott redogör målsägandebiträdet för att denne haft kontakter med föräldrar angående möjligheten att få sonen att medverka vid förhör. Sammanfattningsvis kan utredningen konstatera att i de kostnadsräkningar som utredningen gått igenom utgörs en betydande del av förberedande arbete eller arbete före huvud- förhandlingen. Kostnadsräkningarna är relativt lika i sin utformningar och preciseringar av det nedlagda arbetet. SOU 2007:6 Ersättning till målsägandebiträdet samtliga kostnadsräkningar innehöll yrkande om avslutande åtgärder. 11.8.2Målsägandebiträdens syn på ersättning till målsägandebiträden I utredningens enkät till advokater gav några av advokaterna på eget initiativ synpunkter på ersättningssystemet. De flesta av dessa gällde brottmålstaxan. De advokater som gav synpunkter menar att taxesystemet inneburit att målsägandebiträdet tvingats att kraftigt skära ned på sitt arbete och att den stödjande eller kurativa delen av målsägandebiträdets arbete blivit särskilt lidande. Advokaterna framförde också att det är ett problem att s k efterarbete inte ingår i uppdraget. Det innebär att målsägandebiträdet inte kan få någon ersättning för arbete som läggs ned i den delen. I sammanhanget angav flera advokater att ett stort arbete ofta läggs ned på att hjälpa målsäganden att utfå skadeståndet efter avslutad rättegång. I det arbetet ingår t ex att utreda om målsäganden omfattas av någon försäkring, vilket kan visa sig mer komplicerat än det förefaller. Som en lösning på denna brist föreslog ett målsägandebiträde att skulle åläggas att ersätta brottsoffrets ombud för sådana kostnader. 11.9Utredningens överväganden och förslag Utbetalning av ersättning till målsägandebiträden hanteras av enligt den ordning som gäller . I kapitel 7 har utredningen föreslagit att åklagaren fortsättningsvis ska förordna målsägandebiträde fram till det att åtal har väckts. I fråga om de praktiska rutinerna för att betala ersättning till målsägandebiträden kommer utredningens förslag att leda till vissa förändringar. När det gäller förfarandet i allmänhet bör åklagaren, när denne fattar beslut om förordnande av målsägandebiträde skicka in en kopia av beslutet till rätten. Domstolens uppgift är att i diariet hantera kopian av beslutet för vidare handläggning av ersättningsfrågan. I de ärenden där huvudförhandling äger rum och där åklagaren förordnar målsägandebiträde ger inte utredningens förslag i övrigt anledning att förändra några av de rutiner som finns. Det innebär att när målet avgörs inger advokaten sin kostnadsräkning till domstolen som fattar beslut i frågan. Därefter kommer liksom tidigare den domstol vid vilken förhandlingen hållits att registrera underlag för ersättningen i datasystemet (Kostnader i mål). betalar sedan ut ersättning till målsägandebiträdet. Domstolen gör en bedömning av målsägande biträdets insatser under huvudförhandlingen och kan i förekommande fall begära in yttrande av åklagaren om vad som förekommit under förundersök- ningen. Med undantag för att en kopia på åklagarens beslut om förordnande skickas till rätten är förfarandet likvärdigt med det som gäller . Om förordnande av målsägandebiträde beslutas av domstolen efter det att åtal har väckts, är förfarandet detsamma. I de fall där förundersökningen läggs ner däremot finns det olika tänkbara lösningar för hur hanteringen av ersättningen till målsägandebiträdet kan lösas. Enligt 43 § rättshjälpslagen gäller i fråga om överklagande av domstols beslut, med vissa undantag vad som i allmänhet gäller om överklaganden av beslut av domstolen. En utgångspunkt för utredningen har varit att inte ändra på de regler som finns för att överklaga beslut om ersättning. En tänkbar lösning skulle därför kunna vara att målsägandebiträdet i de ärenden där förundersökningen har lagts ner eller ärendet avskrivits, skickar sin kostnadsräkning till åklagarkammaren. Åklagaren verifierar kostnaderna i förhållande till det arbete som lagts ner i ärendet, tar ställning till skälig ersättning för arbete, tidsspillan och utlägg och godkänner därefter utbetalning. Åklagaren vidarebefordrar sedan beslutet till domstolen som på grundval av den kopia som åklagaren tidigare förmedlat till rätten, registrerar betalningen i på samma sätt som sker . Utredningen har övervägt en lösning där ersättning till målsägandebiträdet skulle betalas av åklagarmyndigheten, vilket skulle innebära att anslagsposten Målsägandebiträde under Rättshjälpsanslaget delades upp på olika myndigheter. Utredningen har emellertid inte funnit det vara en tillfredställande lösning. Ett annat förfarandesätt är att utser en speciell tingsrätt med ansvar för att hantera kostnadsräkningar i sådana ärenden. Ytterligare ett alternativ är att själv tar ansvaret för att handlägga och utbetala ersättning till målsägandebiträden i de ärenden där målsägandebiträde lagt ner arbete i ett mål som inte lett till huvudförhandling. Även det kunde innebära att de gällande reglerna för överklagande av ersättning kan tillämpas. Utredningen har presenterat några tänkbara alternativ till lösningar på ersättningsfrågan i de ärenden där förundersökningen Utredningen utgår ifrån att regeringen vid ett genom- förande av utredningens förslag kommer att ge i uppdrag att utforma lämpliga rutiner för utbetalning av ersättning till målsägandebiträden. 11.9.2Om brottmålstaxan för målsägandebiträden Utredningen föreslår att regeringen ger i uppdrag att se över taxan för målsägandebiträden med utgångspunkt från målsägandens behov och syftet med lagstiftningen om målsägandebiträde. Såsom utredningen i flera andra sammanhang har anfört är det arbete som utförs före huvudförhandlingen en betydande del av målsägandebiträdets uppdrag. I många fall kan den avgörande delen av arbetet ha ägt rum under förundersökningsstadiet. Det gäller särskilt i de fall där målsäganden farit illa efter brottet och känt stor oro inför att medverka i rättsprocessen. Även i de fall där skadeståndsanspråket är av komplicerad natur kan mycket arbete behöva göras före huvudförhandlingen. I många av de ärenden där målsägandebiträden förordnas har brottet integritets- kränkande karaktär eller rör nära relationer. Vid bedömningen av om det finns behov av förordnande av målsägandebiträde ska domstolen bl a ta hänsyn till målsägandens ålder och eventuella beroendeförhållande till gärningsmannen. Det är faktorer som kan medverka till att målsäganden har ett stort behov av stöd och hjälp före huvudförhandling. Dessutom behöver målsägande i de flesta typer av mål tydlig information om sitt ärende och om vad som ska hända under rättegången. Brottmålstaxan för målsägandebiträden är tillämpbar på ärenden där den sammanlagda förhandlingstiden inte överstiger och . Arvodet i taxan bygger på ett grundbelopp med påslag för förhandlingstid. Någon särskild ersättning för kontakter med målsäganden eller förberedande av målet utgår inte. Taxebeloppen omfattar enligt 5 § i brottmålstaxan för målsägande- biträden, allt arbete i målet. Det ska anses innebära att även förberedande och avslutande åtgärder inräknas i taxan, även om detta inte anges. Ersättning för t ex kontakter med målsäganden eller förberedande av målet ska rymmas i den ersättning som lämnas enligt taxan. I de kostnadsräkningar som utredningen studerat och som inte gällde taxemål kunde utredningen konstatera att en mycket stor del av uppdraget som målsägandebiträde ägnades åt just förberedande åtgärder. Detsamma borde gälla i mål där taxan är tillämplig. I vart fall finns det inget som pekar på att målsäganden i taxemål skulle vara utan behov av stöd och upplysningar före huvudförhand- lingen. Det finns ett stort antal ärenden där förhandlingstiden inte blir längre än och . Enligt 4 § i brottmålstaxan för målsägandebiträden har advokaten en möjlighet att överskrida den sammanlagda ersätt- ningssumman enligt taxan i ett mål. Det förutsätter att målet krävt avsevärt mer arbete än normalt. Enligt samma bestämmelse ska avsevärt mer arbete än normalt ha lagts ner på ett mål om skäligt arvode i målet överstiger ersättningsbeloppet med minst hälften eller med . I föreskrifter om brottmålstaxa för offentliga försvarare i tingsrätt och hovrätt (DVFS 2005:9) finns i 5 § ett förtydligande angående avvikelse från taxebelopp, vilket saknas i de motsvarande föreskrifterna för målsägandebiträden. I förtydligandet anges att det som definieras som avsevärt mer arbete ska motsvara ersättning enligt den timkostnadsnorm som ligger till grund för taxebeloppet. Om målsägandebiträdet har ägnat sig åt arbete utöver taxan men i mindre utsträckning än enligt den gräns som anges i 4 § av taxan, t ex åt förberedande åtgärder, utgår inte ersättning. I utredningens enkätundersökning svarade av advokaterna att ersättningsreglerna inverkade negativt på deras vilja att bistå målsäganden. Ungefär hälften av advokaterna i utredningens enkätundersökning menade att de inte får fullt betalt för det arbete de lägger ner på uppdraget som målsägandebiträde. En mindre grupp svarade att de inte alls fick betalt för det arbete de gör medan en grupp på angav att de fick betalt för sitt arbete. Utredningen menar att taxesystemets uppbyggnad gör att målsägandebiträdenas incitament att bistå målsäganden på det sätt som förarbetena avsåg, minskar. Till att börja med osynliggör taxan det arbete som målsägandebiträdet utför, d v s de olika typer av uppgifter om uppdraget rymmer. Den här okunskapen om uppgifterna gör att målsägandebiträdenas anspråk blir svår- bedömbara i ett större perspektiv. För det andra går inte konstruktionen av taxan, som tar sin utgångspunkt i förhandlings- tiden, ihop med lagstiftningens syfte. Det är oundvikligt att advokatens bedömning av hur mycket arbete hon eller han vill lägga ner på ärendet blir godtyckligt. Dessutom måste advokaten, vilket framgår ovan, komma över en viss gräns för att kunna gå utöver taxan enligt 4 §. Det gör att de målsägande som har behov av hjälp under en tidsrymd som rör sig mellan taxans gräns och de som krävs för att avvika från taxan, kanske inte får den hjälp de behöver. Bedömningen av var den gränsen går måste också bli föremål för visst godtycke från advokatens sida. Det finns således en tidsperiod inom vilket målsägandebiträdet av ekonomiska skäl inte har möjlighet att ge målsäganden det stöd som de kan tänkas behöva. Alternativet för målsägandebiträdet är att yrka ersättning enligt de allmänna reglerna i rättshjälpslagen. En risk med systemet är att målsägandebiträdet får svårt att bedöma om hon eller han måste gå utöver taxan i ett pågående ärende. I den avvägning som målsägandebiträdet då måste göra kan det vara så att målsägandebiträdet bedömer att det kan vara svårt att få ersättning för ytterligare nedlagd tid i ärendet vilket leder till att målsäganden inte får stöd och hjälp efter sina behov. Av 4 § i taxan framgår vidare att ersättningsbeloppet i enlighet med 27 § tredje stycket rättshjälpslagen får underskridas om målsägandebiträdet varit vårdslöst eller försumligt eller visat oskicklighet, t ex genom att förbereda målet otillräckligt eller onödigtvis dra ut på förhandlingen. Bestämmelsen är enligt utredningen inte förenlig med taxan i övrigt eftersom målsägandebiträden enligt taxans konstruktion inte har incitament för att förbereda målet så väl som möjligt. Att målsägandebiträdena inte är förberedda är i längden inte kostnadseffektivt. I utredningens intervjuer med brottsoffer liksom i samtal med advokater framgår det tydligt hur viktigt det är att målsägande- biträdet tar sig tid för målsäganden och ger det stöd som målsäganden behöver. Att använda en taxa för målsägandebiträden skapar inte förutsättningar för att målsägandebiträdet ska kunna göra ett bra arbete för målsäganden, och för att målsäganden ska få det stöd som är så viktigt för det slutgiltiga intrycket av rättsprocessen. Systemet med en taxa för målsägandebiträden kan medverka till att både målsäganden och målsägandebiträdet kommer dåligt förberedda till huvudförhandlingen och det kan bidra till att förhandlingen förlängs. Vid utformandet av taxan uttalade att målsägandebiträdet hade sådana uppgifter som den offentlige försvararen inte hade, t ex kontakter av kurativt slag. Det är olyckligt om taxan tycks skapa hinder för de syften som fanns med lagstiftningen och därför föreslår utred- ningen att regeringen ger i uppdrag att se över taxan för målsägandebiträden med utgångspunkt från målsägandens behov och syftet med lagstiftningen om målsägandebiträde. I propositionen om målsägandebiträde (prop. 1987/88:107) konstaterade regeringen att målsägande som får stöd av ett målsägandebiträde typiskt sett har behov av kurativ verksamhet och att det ingick i biträdets uppgifter att ge målsäganden ett allmänt personligt stöd. Regeringen angav fortsättningsvis att rätten till ersättning för kurativa åtgärder torde komma att bli allmänt sett mera generös i fråga om målsägandebiträden än när det gällde rättshjälpsbiträden och offentliga försvarare. Frågan om rätten till ersättning för kurativa åtgärder måste emellertid, enligt regeringen bedömas med hänsyn till omständigheterna och behovet av personligt stöd i det enskilda fallet (s. 32). har möjligheten att förordna målsägandebiträde utvidgats och ska målsägandebiträde förordnas, bl a om det med hänsyn till målsägandens personliga förhållanden och omständlig- heterna i övrigt kan antas att hon eller han har ett särskilt starkt behov av biträde och att målsägandens fysiska eller psykiska tillstånd är sådant att hon eller han kan antas ha väsentlig nytta av ett juridiskt biträde. Om bedömningen av biträdets rätt till ersättning för arbete av kurativ karaktär i praktiken har ändrats kan inte utredningen avgöra men lagtexten talar för en generös bedömning. Utredningen har kunnat konstatera att de flesta advokater anser att den kurativa delen av arbetet som målsägandebiträde utgör en viktig del av uppdraget. Många advokater anser inte heller att den går att skilja på den juridiska och den kurativa delen av uppdraget. För målsägande är det, som utredningen på flera ställen konstaterat, viktigt att träffa målsägandebiträdet så de känner sig trygga inför huvudförhandlingen. kan utredningen med hjälp av de kostandsräkningar som utredningen gått igenom, konstatera att ett stort antal advokater inte yrkar på ersättning för stödjande eller kurativa åtgärder. Orsakerna till det går inte att fastställa. Utredningen är dock medveten om att en del måls- ägandebiträden inte fått betalt för vad de yrkat i form av samtal eller besök hos målsägande. Utredningen föreslår en förändring av 3 § lagen om målsägandebiträde med innebörden att målsägandebiträdet i skälig omfattning ska bistå målsäganden med att få ut ett tilldömt skadestånd. Många målsägande har behov av att få klarhet i vad som sagts och förekommit vid domstolsförhandlingen. De behöver få ställa frågor om domen och innebörden av den. Det är väsentligt att målsägandebiträdet har en möjlighet att bistå målsäganden med sådana frågor som regelmässigt uppkommer efter det att en dom meddelats. Advokater som verkar som målsägandebiträden har för utredningen beskrivit att ofta behövs ett samtal med målsäganden för att denne ska förstå varför domstolen dömt som den gjort. Det är naturligt att målsägandebiträdet liksom försvararen känner till domens innehåll och de motiveringar som finns i den. Målsäganden kan också vara intresserad av följdverkningar av domen. Målsägandebiträdet bör enligt utredningen tillerkännas ersättning för att förklara domens innebörd. Under rubriken i kostnadsräkningen bör målsägandebiträdena få ersättning för genomgång av och frågor om domen liksom om rättegången. Efter vad utredningen förstått är det inte heller ovanligt att målsägandebiträdet får sådan ersättning. Målsägandebiträdets uppdrag upphör när domen vinner laga kraft på samma sätt som försvararens uppdrag gör det. Men det finns en skillnad mellan den tilltalade och målsäganden i det här avseendet och den består i att målsägande behöver bistånd med skadeståndet. Utredningens uppfattning är att målsägandebiträdets uppgifter ska utgå från målsägandens behov. En stor del av de målsägande som företräds av målsägandebiträden för talan om enskilt anspråk.