sou · GVB366 · 2008-01-01 00:00:00 — 2001/02:80) aviserades att ett återkommande s.k. folkrörelseforum för dialog mellan å ena sidan regeringen och dess förvaltningsmyndigheter och å andra sidan företrädare för folkrörelser, föreningar och andra medborgarsammanslutningar skulle genomföras. Det primära syftet skulle vara att stärka den demokratiska infrastrukturen genom att en dialog initieras med berörda om medborgarsam- manslutningarnas förutsättningar och möjligheter att utgöra en samlad samhällsröst i för demokratin väsentliga frågor. I dialogen skulle särskilt sammanslutningar som organiserar personer med utländsk bakgrund uppmärksammas liksom ungas Den statliga folkrörelsepolitikens inriktning, omfattning och organisationer, såväl nya som redan etablerade. Det var även väsentligt att små, nya och okonventionella, ibland löst organise- rade , sammanslutningar skulle beredas tillfälle att delta vid dessa forum, eftersom sådana sammanslutningar kan ge kompletterande information om nya behov i samhället och hur dessa kan tillgodo- ses. Dessa forum kunde enligt propositionen t.ex. handla om folk- rörelsernas och föreningarnas villkor vad gäller lagstiftning och finansiering samt om hur man på bästa sätt, på såväl EU-nivå som nationell och lokal nivå, ska ta tillvaraföreningslivets samlade kun- skaper och resurser. Regeringen ansåg därför att de deltagande folkrörelserna och föreningarna skulle ges inflytande över såväl upplägget av forumen som det faktiska genomförandet. Den konkreta utformningen av Folkrörelseforum behandlades där- efter i den ovannämnda interdepartementala arbetsgruppen för folkrörelsefrågor och social ekonomi som regeringen tillsatte i samband med att folkrörelsepolitiken inrättades. Arbetsgruppen konstaterade att det inom nästan alla departement fanns någon form av organ för samråd och dialog med de ideella organisationer som får statliga bidrag. Arbetsgruppen kom fram till att det även behövdes ett forum där man kan föra en mer övergripande dialog tvärs över alla politikområden. Arbetsgruppen kom också fram till att Folkrörelseforum mer skulle ses som ett begrepp för samarbete. Det skulle inte vara någon engångsföreteelse, utan det skulle handla om att få till stånd en kontinuerlig dialog och att det skulle vara ett återkommande evenemang. Genomförandet av Folkrörelseforum skulle ses som en process i flera steg. En viktig del i uppbyggnaden var att föreningslivet skulle ha ett inflytande över såväl uppläggningen som genomförandet. Som ett första steg inbjöds därför ett antal s.k. paraplyorganisationer att nominera personer som skulle ingå i en arbetskommitté. Dessutom inbjöds Kommuner och Landsting att delta i arbetskom- mittén. Därutöver ingick företrädare från den interdepartementala arbetsgruppen. Den statliga folkrörelsepolitikens inriktning, omfattning och Nästa steg i processen var att tre seminarier anordnades för att identifiera gemensamma problem och möjligheter. Teman för dessa seminarier var demokrati, finansiering och lagstiftning. Det tredje steget var sedan att arbetskommittén, med utgångs- punkt bl.a. från vad som hade kommit fram vid seminarierna, för- beredde en stor tvådagarskonferens på i . Vid parallella seminarier och workshops behand- lades olika problem och slutsatser som bl.a. hade identifierats vid de tematiska seminarierna. Konferensen dokumenterades i en tid- ning som fick en stor spridning. 3.2.3Det fortsatta arbetet med Folkrörelseforum Det fjärde steget i processen var att arbetskommittén träffades för att utvärdera konferensen och för att inleda förberedelserna för nästa omgång i processen med nya tematiska seminarier. konstaterade bland annat att bredden på frågorna och typen av olika organisationer som hade medverkat hade inneburit svårigheter att hitta fokus. Diskussionen och mötena uppfattades som spretiga. Men man konstaterade också att den första etappen kunde ses som en inventeringsfas som var nödvändig för det fort- satta arbetet. När det gäller formerna för arbetskommitténs arbete ansågs det mindre formatet ha gjort mötena och kontakterna hanterbara. Å andra sidan hade det inneburit att andra organisationer hade varit uteslutna. Det kompenserades dock av att ett stort antal organisa- tioner hade deltagit i seminarierna och i konferensen. Vissa ledamöter i arbetskommittén var dock inte riktigt nöjda med formen för arbetet. Det var regeringen och som inbjöd till dialog. Man kände sig hamna i knät på regeringen. Man såg det som mycket viktigt att formen för Folkrörelseforum inte skulle ta udden av diskussionerna. kom fram till att det fortsatta arbetet med Folkrörelseforum borde präglas av fokus, fördjupning, kontinuitet, större politiskt inslag och en tydli- gare utvald målgrupp jämfört med de genomförda seminarierna och den stora konferensen. Man ansåg också att Folkrörelseforum borde ytterligare införlivas och användas som ett verktyg i de övriga insatser som genomförs inom folkrörelsepolitiken. Den statliga folkrörelsepolitikens inriktning, omfattning och fortsatta dialogen med föreningslivet skulle vara en del av uppfölj- ningen av det genomförda första Folkrörelseforumet. beslutade att strukturen för Folkrörelse- forum skulle vara att seminarier i mindre skala skulle anordnas med jämna mellanrum under , med start . Något av dessa borde eventuellt genomföras på regional nivå. Seminarierna borde behandla väl avgränsade ämnen och målgruppen skulle vara tydlig. Deltagarna skulle vara särskilt inbjudna och företrädare för myndigheter, kommuner och landsting samt från forskarvärlden borde delta i större utsträckning. Tidigast om 2–, dvs. 2006–2007, borde nästa större konferens äga rum. När det gäller innehållet i och uppföljningen av seminarierna sades att den interdepartementala arbetsgruppen skulle ha en mer aktiv roll. Demokratienheten, som då fanns på Justitiedeparte- mentet, skulle fungera som kansli. I och med detta sammanträde avslutade arbetskommittén sitt arbete. Den interdepartementala arbetsgruppen beslutade senare att anordna tre seminarier . Det första temat skulle handla om Statskontorets bidragsöversyn. Det andra temat skulle handla om den ideella sektorns mervärdesbeskattning i samarbete med . Det tredje temat skulle vara föreningar och organisationers självständighet. Ytterligare seminarier som senare anordnades var frågan om demokratins behov av mötesplatser, samt social ekonomi ur ett demokrati- perspektiv. Mitt intryck är att de olika aktiviteterna som har anordnats inom ramen för Folkrörelseforum har mottagits positivt. De har varit välbesökta och välplanerade tillställningar med ett gediget innehåll. Dialogerna har varit angelägna och berört viktiga teman och har fungerat som inspirerande mötesplatser. Min bedömning är dock att syftet med dialogen har blivit alltmer otydlig. I början av mitt arbete lät jag genomföra en webbenkät som skickades till de ca 600 personer som hade deltagit i någon av Folk- rörelseforums aktiviteter. Det var 150 personer som besvarade en- käten. Många av de som inte svarade hade endast deltagit i den stora konferensen . av de svarande var över Den statliga folkrörelsepolitikens inriktning, omfattning och och var tjänstemän i organisationer eller myndigheter. var verksamma på den nationella nivån. Min bedömning är att denna bild sannolikt präglar även samman- sättningen på deltagarna i Folkrörelseforum. Jag frågade bland annat om Folkrörelseforum hade bidragit till att stärka dialogen mellan regeringen och föreningslivet. Omdömet blev 3,4 på en sexgradig skala. En kommentar var att dialogen möj- ligen hade stärkts mellan regeringen och paraplyorganisationerna, men inte på den lokala nivån där verksamheterna bedrivs. På frågan om vad man ansåg om att dialogen administreras av regeringen blev omdömet 3,5 på en sexgradig skala. Någon ansåg att det hade varit bättre om en organisation som är knuten till före- ningslivet, typ Ideell Arena, hade fått i uppdrag att administrera dialogen. En annan ansåg att en kontinuerlig dialog borde föras utifrån ett ömsesidigt partnerskap och ansvar mellan staten och den ideella sektorn. På frågan om i vilken form dialogen bör ske framöver ansåg något mer än hälften av de 100 som svarade på denna fråga att dia- logen bör ske i arbetsgrupper/fokusgrupper för olika frågor. Knappt hälften ansåg också att dialogen bör ske genom en av staten oberoende arena men med statlig finansiering. Något mer än vad tredje ansåg att dialogen även bör ske genom regionala konferenser. Några av de svarande ansåg att de seminarier och konferensen som hade anordnats var alltför Stockholmsfixerade. Någon på- pekade att även de som är förtroendevalda måste kunna delta. Men eftersom aktiviteterna som regel sker under vardagar har många svårt att komma ifrån. Det är också en kostnadsfråga för mindre organisationer som inte har råd att betala för förlorad arbetsförtjänst. Bland föreningslivets företrädare i utredningens referensgrupp finns det också en kritisk inställning till Folkrörelseforum. Flera av dessa var också ledamöter i den arbetskommitté som var med och planerade Folkrörelseforums aktiviteteter. I de intervjuer som jag har låtit göra framfördes att skälet till att samarbetet upphörde aldrig blev riktigt klarlagt. Efter att arbetskommittén utan närmare motivering upplöstes fortsatte Folkrörelseforum i samma form som tidigare, men utan medinflytande från organisa- tionerna. Min bedömning är att det möjligen kan ha funnits oklarheter om formerna för det fortsatta arbetet med Folkrörelseforum. I det grunddokument för inrättandet av Folkrörelseforum som jag har Den statliga folkrörelsepolitikens inriktning, omfattning och tagit del av framgår att som uppföljningen av den stora konferensen skedde skulle förberedelserna för nästa omgång med tematiska seminarier och konferens påbörjas. behövde då inte nödvändigtvis bestå av samma organisationer eller personer som hade ingått i den tidigare arbetskommittén. beslutade för övrigt att två seminarier skulle anordnas , vilka också genomfördes. anordnades ett seminarium om demokratins behov av mötesplatser i nära samarbetet med projektet samlingslokaler.nu. Min uppfatt- ning är också att när tillsattes minskade behovet av särskilda seminarier inom ramen för Folk- rörelseforum. Vad jag har erfarit planeras dock en större konferens i anslutning till att betänkande går ut på remiss . 3.3Nya former för samverkan och samråd Mitt förslag: Regeringen bör inrätta en delegation för regel- bundet återkommande samråd mellan staten och den ideella sektorn där man kan föra en mer övergripande diskussion tvärs över de olika politikområdena. De frågor som delegationen ska behandla bör rimligen ha anknytning till den generella folkrörel- sepolitiken. Delegationen bör utses av regeringen med ansvarigt statsråd som ordförande och med sekretariat på det departement som ansvarar för den generella folkrörelsepolitiken. Företrädare för föreningslivet bör utgöras av förtroendevalda som förordnas . 3.3.1Delegation för samråd mellan staten och den ideella sektorn När folkrörelsepolitiken inrättades som ett eget politikområde 2001 angavs att den generella folkrörelsepolitiken bl.a. skulle om- fatta frågan om att utveckla och stärka formerna för samverkan och samråd med föreningar och folkrörelser. Det skulle ske i deras roll som företrädare för medborgargrupper och som aktörer med verksamhet som svarar mot olika politikområden. Jag tycker att det är positivt att organisationerna har en nära relation till staten, men det finns också en risk för att rollerna Den statliga folkrörelsepolitikens inriktning, omfattning och Jag anser därför att relationerna mellan folkrörelser och föreningsliv och staten måste grundas på ömsesidig respekt och förståelse. Min bedömning är att efter denna inledande period måste dialogen mellan regeringen och föreningslivet utvecklas och gå in i ett nytt skede. Om dialogen mellan staten och föreningslivet ska få en trovärdighet för organisationerna anser jag att den platt- form som utgör grunden för dialogen måste bli mer jämbördig. Som jag har redovisat konstaterades när folkrörelse- politiken inrättades att det inom nästan alla departement finns någon form av organ för samråd och dialog med de organisationer som får statliga bidrag. En inventering som gjordes 2005 visar att det förekommer både informella kontakter och ett mer formali- serat samarbete. För att stärka den ideella sektorn anser jag därför att någon form av partnerskap för demokrati och välfärd bör utformas mellan staten och föreningslivet. Mot den bakgrunden föreslår jag att regeringen inrättar en delegation för regelbundet återkom- mande samråd mellan staten och den ideella sektorn. Delegationen benämns fortsättningsvis Folkrörelsedelegationen. Syftet med Folkrörelsedelegationen är inte att den ska ersätta de olika samrådsformer som finns inom de olika departe- menten. Den ska snarare ses som ett komplement till de övriga samrådsformer som finns. Det ska vara ett samrådsorgan där regeringen och de ideella organisationerna kan föra en mer över- gripande dialog tvärs över alla politikområden. 3.3.2Frågor som bör hanteras av delegationen Jag anser att de frågor som ska behandlas i Folkrörelsedelegationen rimligen bör ha en anknytning till den generella folkrörelsepoliti- ken, dvs. frågor som rör alla typer av folkrörelser och ideella före- ningar. En viktig uppgift kan vara att organisera återkommande Folkrörelseforum i form av seminarier och konferenser, med syfte att få en bredare diskussion utifrån olika teman. För att dessa seminarier och konferenser ska uppfattas som meningsfulla är det viktigt att varje aktivitet har en inriktning som är en del i en tydlig strategi för framtiden. Den bör kunna kopplas till en aktuell fråga med möjligheter till ett reellt inflytande. Det kan ske i anslutning till planerade eller genomförda förändringar i Den statliga folkrörelsepolitikens inriktning, omfattning och lagar eller riktlinjer. Här kan delegationen exempelvis ansvara för hearingar som komplement till det traditionella remissförfarandet i frågor som rör den ideella sektorn. Ett exempel på ett sådant semi- narium som har genomförts inom ramen för Folkrörelse- forum gällde den ideella sektorns mervärdesbeskattning i samarbete med . Genom problemorienterade och uppgiftsorienterade tema- konferenser, som även bör kunna genomföras på regional nivå, tror jag att flera än de närmast berörda kan nås. Det är också viktigt att även företrädare för s.k. nya rörelser kan nås. Det finns således flera anledningar till att utveckla en dialog i nya former, inte minst för att nå engagerade som inte har råd eller möjlighet att delta under nuvarande former för Folkrörelseforum. En möjlighet kan t.ex. vara att i större utsträckning använda webbsändningar från seminarierna. Här finns också kopplingar till det tidigare redo- visade förslaget om en webbplats för folkrörelsepolitiken. Mot bakgrund av att jag ser ett behov av att tydliggöra rollför- delningen anser jag att man bör göra en tydlig skillnad mellan evenemang som organiseras av staten/regeringen i syfte att föra en dialog med organisationerna och konferenser för idéutbyte mellan organisationerna. Jag anser att konferenser mellan de ideella orga- nisationerna ska ske utan statens inblandning. I samband med seminarier som har anordnats inom ramen för Folkrörelseforum har det hörts röster för att organisationerna själva bör kunna svara för den typen av evenemang. Jag ser således en ökad integritet och tydlighet mellan parterna som nödvändigt för att kunna utveckla dialogen vidare. Min bedömning är att delegationen inte bör vara en kommitté, utan den bör ingå som en del av . Delegationens leda- möter, liksom dess ordförande, bör utses av regeringen efter förslag från organisationer. Om delegationen ska finnas inom bör den rimligen finnas inom det departement som är ansvarigt för den generella folkrörelsepolitiken med ansvarigt stats- råd som ordförande. Delegationen bör ha en huvudsekreterare som finns inom det departement som har ansvaret för folkrörelsefrågor. Ett liknande organ inrättades för övrigt –2002 för att leda Tid för demokrati" som var ett utvecklingsarbete för Den statliga folkrörelsepolitikens inriktning, omfattning och den svenska demokratin. Syftet med projektet var att utveckla demokratin på lång sikt och skapa förutsättningar för att öka med- borgarnas aktiva deltagande i de politiska beslutsprocesserna och i samhällslivet i övrigt. Demokratidelegationen bestod av nio leda- möter och leddes av det ansvariga statsrådet. Delegationen hade en rådgivande funktion och deltog i beredningen av beslut inom ramen för utvecklingsarbetet. Min bedömning är att de ledamöter som företräder förenings- livet bör utgöras av förtroendevalda. Jag anser att det är mycket viktigt att markera att detta är de förtroendevaldas organ. Leda- möterna bör förordnas för av . Därefter kan nya leda- möter utses vilket främjar en rotation på posterna. Det innebär att fler organisationer kan få erfarenheter av policyfrågor på den centrala nivån. I övrigt anser jag att det är viktigt att alla delar av föreningslivet representeras. Särskilt bör sammanslutningar som organiserar personer med utländsk bakgrund uppmärksammas liksom ungas organisationer, såväl nya som redan etablerade. Det är även väsent- ligt att små, nya och okonventionella, ibland löst organiserade , sammanslutningar ingår eftersom sådana sammanslutningar kan ge kompletterande information om nya behov i samhället och hur dessa kan tillgodoses. Det kan övervägas om även företrädare för Kommuner och Landsting ska ingå som ledamöter i delegationen. Folkrörelse- frågorna berör inte bara den nationella samhällsnivån utan de berör i hög grad även den lokala nivån. Nya företeelser inom förenings- väsendet uppmärksammas ofta tidigast på den lokala nivån. Å andra sidan kan dessa företrädare, liksom t.ex. tjänstemän från och statliga myndigheter samt forskare, adjungeras till delegationen vid behov. Från Kommuner och Landsting har man dock uttryckt intresse för att ingå i delegationen. Man menar att enbart adjungering vid behov inte garanterar den önsk- värda kontinuiteten och konsekvensen i arbetet. Den statliga folkrörelsepolitikens inriktning, omfattning och 3.4En process för utformning av spelregler 3.4.1Exempel på utformningen av spelregler i I och med att Folkrörelsedelegationen inrättas är min bedömning att en process bör kunna inledas där spelregler för samverkan mellan staten och den ideella sektorn kan förankras och fastställas i ett övergripande dokument. Regeringen har för övrigt beslutat att starta en dialog om hur relationerna mellan staten och den ideella sektorn kan utvecklas. Dialogen förväntas resultera i ett förslag till ramverk inom det sociala området. Min bedömning är att en sådan process är ett omfattande arbete. Det kräver inte minst ett aktivt engagemang från det offentliga som förhandlings- och diskussionspartner. I denna process kan ingå att: identifiera vilka områden som bör regleras och där det bör vara en tydligare rollfördelning, lämna förslag på överenskommelser för att reglera relationen mellan staten och den ideella sektorn och förtydliga roll- och ansvarsfördelningen, att följa upp dessa överenskommelser. I drivs frågan om någon form av spelregler för relationerna mellan det offentliga och den socialt inriktade delen av den ideella sektorn främst av Forum för Frivilligt Socialt Arbete. De har inlämnat ett dokument till utredningen där man redovisar tankar om vad en överenskommelse skulle kunna innehålla. För att skapa en tydlig relation anser Forum att det behövs ett förhandlings- arbete där parterna tillsammans tar fram ett dokument som beskri- ver de grundläggande dragen i relationen. Denna överenskommelse bör sedan förvaltas och utvecklas genom en fortsatt nära dialog. Detta dokument förankras och kan slutligen signeras som en överenskommelse. Överenskommelsen ska dock inte betraktas som ett juridiskt bindande avtal. Tvister om dess tolkning ska inte heller lösas i domstol utan i en dialog enligt de former som överenskommelsen beskriver. Dokumentet ska främst ses som en moralisk utgångspunkt från båda sidor i den fortsatta relationen. Kommuner och Landsting har under utredningsarbetet betonat att en sådan överenskommelse inte ska kunna åberopas som styrande för kommuner och landsting. Förutsättningarna för ett samspel mellan kommuner/landsting och den ideella sektorn är Den statliga folkrörelsepolitikens inriktning, omfattning och mycket olika i olika delar av landet. Kommuner och Landsting anser därför att de lokala förutsättningarna måste r vara vägledande för hur det lokala och regionala samarbetet utformas. 3.4.2Exempel på spelregler i andra länder Forum för Frivilligt socialt arbete har i hög grad inspirerats av det arbete som sker i och i , men även av arbetet med Concordat inom EU. De menar dock att en utveck- ling av liknande spelregler i kräver en egen modell med utgångspunkt i hur det offentliga systemet ser ut och hur utveck- lingen kommer att se ut . Arbetet måste också ta sin utgångspunkt i den folkrörelsetradition och det med- lemsengagemang som präglar de ideella organisationerna i . Min bedömning är att det ideella arbetet har ökat kraftigt . Ett skäl till detta är säkerligen den ökade insikten om det civila samhället betydelse. antog 2001 en resolution med rekommendationer om stöd till frivilligt arbete (A/RES/56/38). och övriga EU-länder har ställt sig bakom denna resolution. Där sägs att regeringarna bör skapa en främjande miljö genom åtgärder som: information om och PR för ideellt arbete, främja det ideella arbetets organisering, en lagstiftning och ett skattesystem som främjar ideella organisationer och deras arbete, främja och genomföra forskning om ideellt arbete, vid lagstiftning inom andra områden ta hänsyn till den ideella sektorns behov. Den parlamentariska församlingen i antog 2001 en rekommendation (1496/2001) om att främja ideella organisationers roll och status i samhället. Den strävar i samma riktning som FN- resolutionen. 2001 inleddes också ett arbete inom om Fundamental principles on the status of Non-Governmental organisations. Det ligger till grund för en rekommendation som håller på att utarbetas. Vid toppmötet i 2005 betonades särskilt den ideella sektorns roll. Man beslutade att förstärka den ideella sektorns delaktighet i arbete. Den statliga folkrörelsepolitikens inriktning, omfattning och Även inom EU-Kommissionen pågår ett arbete med att utveckla en uppförandekod för kommunikation. Där pekar man bl.a. på att organisationer som företräder det civila samhället spelar en viktig roll för att öka allmänhetens medvetenhet om EU-frågor och poli- tiska debatter och uppmuntra människor att aktivt delta i dessa debatter. Kommissionen menar att deras roll skulle kunna stärkas genom målinriktade samarbetsprojekt för offentlig kommunika- tion. Det pågår även ett arbete inom ramen för () med stöd av EU-Kommis- sionen som syftar till att beskriva det tiotal nationella exempel på spelregelsprocesser som pågår. Syftet är att detta arbete sedan ska ligga till grund för en EU-överenskommelse om spelregler. Som grund för en sådan överenskommelse på EU-nivå ligger ett förslag, kallat Union Concordat, som utarbetats av NCVO (), som är en paraplyorganisation för den ideella sektorn i . Rubri- kerna i förslaget är: 1.Oberoendet för civilsamhällets organisationer bör garanteras. 2.All EU-lagstiftning bör utvecklas genom strukturerade konsultationer och pågående medborgerlig dialog öppen för alla. 3.Hållbara principer för kommunikation bör antas 4.Överenskommelsen bör noga följas upp för att säkra ett effek- tivt genomförande. 5.Civilsamhällets organisationer bör göra utfästelser om genom- skinlighet och ansvarighet. 6.Arbetet med den bordlagda Europeiska stadgan för föreningar bör återupptas. 7.Den europeiska och den nationella nivån bör länkas samman. 8.Lämpligare finansieringsförhållande bör utvecklas. 9.Dialogen bör vara tillgänglig för alla.