sou · GVB365 · 2008-01-01 00:00:00 — Enligt utredningens mening bör därför förslagen hänförliga till ärenden om kraftlöshetsförklaring av fullmakt genomföras i den av utredningen föreslagna nya morti- fikationslagen. 10Ärenden med anknytning till Vissa slag av handlingar kan efter ansökan bli föremål för registrering vid tingsrätten. Syftet med registreringen är att handlingen ska komma till allmänhetens kännedom. De vanligast förekommande registreringsärendena avser familjerättsliga frågor. Dessa ärenden handläggs enligt ärendelagen. Det finns dock specialbestämmelser i 16 kap. (ÄktB) för ärenden om anmälan om bodelning mellan makar och förrättad bodelning samt registrering av äktenskapsförord och gåva mellan makar. Enligt 3 kap. 1 § lagen (1994:1117) om registrerat partnerskap tillämpas bestämmelserna i om bodelning, äktenskapsförord och gåva mellan makar på motsvarande sätt på registrerat partner- skap och registrerad partner. Anmälan om bodelning under äktenskapet När ett äktenskap upplöses, ska makarnas giftorättsgods i regel för- delas mellan makarna genom bodelning. Huvudregeln är att gifto- rättsgodset ska delas lika mellan makarna sedan skulderna har betalats (11 kap. 3 § ÄktB). Om makarna är ense, kan de också för- dela sin egendom genom bodelning under äktenskapet. Syftet med en sådan bodelning kan exempelvis vara att skapa klarhet i makar- nas egendomssituation, att åstadkomma en ekonomisk utjämning mellan makarna eller för att annars reda upp egendomsförhållanden. Den egendom som en make erhåller genom en bodelning under äktenskapet blir inte enskild utan kommer att ingå i en eventuell ny bodelning, t.ex. med anledning av att äktenskapet upplöses. Ärenden med anknytning till egendomsfördelning som anges i bodelningshandlingen kan dock bli ett viktigt bevismedel om vem av makarna viss egendom tillhör.1 Om makar vill fördela sin egendom genom bodelning under äktenskapet ska de göra en skriftlig anmälan om detta till en tings- rätt. Anmälan ska registreras av rätten (9 kap. 1 § andra stycket ÄktB). När ett äktenskap upplöses ska, som ovan angetts, makarnas gifto- rättsgods i regel fördelas mellan makarna genom bodelning. När makarna har förrättat bodelning, ska de upprätta en handling över bodelningen som skrivs under av dem båda (9 kap. 5 § ÄktB). Makarna eller en av dem får ge in bodelningshandlingen till tings- rätten för registrering (13 kap. 6 § ÄktB). Att bodelningshand- lingen ges in kan ha betydelse för frågan om återvinning av bodel- ningen i en makes konkurs (4 kap. 7 § konkurslagen [1987:672]). Makars egendom är antingen giftorättsgods eller enskild egendom. I en bodelning ska giftorättsgodset ingå men inte den enskilda egendomen. Huvudregeln är att all egendom är giftorättsgods. Makar eller blivande makar kan genom äktenskapsförord avtala att egendom som tillhör eller tillfaller någon av dem ska vara enskild egendom i stället för giftorättsgods. Makar kan också genom äktenskapsförord avtala att enskild egendom i stället ska vara gifto- rättsgods (7 kap. 3 § ÄktB). Äktenskapsförord ska upprättas skrift- ligen och undertecknas av båda makarna. Det ska dessutom regi- streras hos tingsrätten. En gåva mellan makar är gällande mellan dem under samma förut- sättningar som gäller för gåvor i allmänhet. För gåva av lös egen- dom krävs som regel att gåvan överlämnas till gåvomottagaren, s.k. tradition. För makar med gemensam bostad kan det emellertid ofta vara svårt att bevisa att gåvan har överlämnats. I 8 kap. 1 § ÄktB 1 Jfr med promulgationslag m.m., , s. 238. Ärenden med anknytning till föreskrivs därför att en gåva mellan makar också blir gällande makarna emellan om gåvan har registrerats hos tingsrätten. Som huvudregel gäller dessutom att gåvan blir gällande mot givarens fordringsägare först när den har registrerats. En ansökan om registrering kan göras vid vilken tingsrätt som helst (16 kap. 2 § ÄktB). Enligt 33 § förordningen (1996:271) om mål och ärenden i allmän domstol (MÄF) kan ansökan göras munt- ligen. Till ansökan ska fogas den handling som ska registreras. Begärs registrering av en gåva som inte har skett skriftligen, ska uppgift om gåvan lämnas i en handling som har undertecknats av båda makarna. Handläggningen av registreringsärenden vid tingsrätterna sköts vanligtvis av domstolssekreterare och tingsnotarier. Den består i att se till att ansökningsavgiften är betald och att pröva om de formella förutsättningarna för registrering föreligger, exempelvis att form- kraven för äktenskapsförord är uppfyllda. I de fall ansökan om registrering avser gåva, bodelningshandling eller anmälan om bo- delning under äktenskap ska handlingen kungöras i Post- och och i ortstidning (16 kap. 3 § andra stycket ÄktB). Kungörelsen ska införas i tidning på den ort där någon av makarna är folkbokförd. Avser kungörelsen gåva ska kungörelsen, om makarna är folkbokförda på olika orter, införas i tidning på den ort där givaren är folkbokförd (förordningen [1987:1021] om kun- görelse enligt ). Om en ansökan om registrering bifalls, anses registrering ha skett den dag handlingen kom in till tingsrätten (16 kap. 4 § ÄktB). Originalhandlingen förses med bevis om registrering och återlämnas till den som gett in den.2 En kopia av handlingen tas in i rättens beslutsbok (33 § MÄF). Beslut om registrering antecknas i dag- boken eller på handling i akten (t.ex. kopia av den handling som registreras). När en handling eller anmälan om bodelning registrerats ska tingsrätten sända en kopia av handlingen eller anmälan till Statistiska Ärenden med anknytning till centralbyrån (16 kap. 3 § första stycket ÄktB och 2 § förordningen [1987:1022] om äktenskapsregistret). Hos tas den registrerade handlingen in i det hos myndigheten förda äktenskapsregistret som avser hela riket. Det registret omfattar även uppgifter om äktenskapsskillnad och domar eller beslut genom vilka domstolen har avgjort mål om äktenskapsskillnad utan att ha dömt till äktenskapsskillnad samt domar genom vilka en vigsel har förklarats ogiltig. Ändamålet med registret är bl.a. att ge tredje man möjlighet att få del av uppgifter om makars respektive registrerade partners inbördes förmögen- hetsförhållanden. har förts av sedan det inrättades . Arbetet med registret utförs på byråns kontor i . Regler om registret finns i 16 kap. 1 § ÄktB och i förordningen (1987:1022) om äktenskapsregistret. Förutsättningarna för att flytta över handläggningen av registrerings- ärenden enligt ÄktB till en förvaltningsmyndighet och ansvaret för äktenskapsregistret har varit föremål för tidigare utredningar. I en idéskiss från (Ds 1989:2, s. 43) föreslogs att registreringsärendena skulle anförtros åt det centrala äktenskaps- registret utan omvägen över tingsrätten, dvs. att de skulle hand- läggas av . föreslog i betänkandet Domstolarna inför 2000-talet (SOU 1991:106) att ärendena skulle flyttas från tingsrätterna till äktenskapsregistret med möjlighet att överklaga till tingsrätt. I betänkandet föreslogs även att ansvaret för äktenskapsregistret skulle flyttas från till . Det avgörande skälet som angavs för förslaget var att vissa av de uppgifter som finns i äktenskapsregistret också används i folkbokföringen. Statskontoret föreslog i rapporten samlat äktenskapsregister (2002:4) att registreringsärendena flyttas från tingsrätterna till ett samlat äktenskapsregister. I rapporten föreslog Statskontoret också att ansvaret för äktenskapsregistret flyttas till i Ärenden med anknytning till Förslagen i rapporten har remissbehandlats men inte lett till lagstiftning. Regeringen beslutade att överlämna det lagstiftningsärendet till . 10.1.3.1 Ansökan om registrering enligt Utredningens förslag: Handläggningen av ärenden om regi- strering av anmälan om bodelning, bodelningshandling, äkten- skapsförord och gåva mellan makar flyttas från allmän domstol till den förvaltningsmyndighet som har ansvaret för det centrala äktenskapsregistret. Tingsrättens hantering av registreringsärenden hör till det som traditionellt kan räknas till den frivilliga rättsvården. Vid handlägg- ningen av dessa ärenden är det inte fråga om att lösa tvister mellan två parter. Ärendena kan i stället sägas vara av förebyggande karak- tär, t.ex. att makar genom att upprätta ett äktenskapsförord vill vara garanterade en viss egendomsfördelning i händelse av att de går skilda vägar. Registreringsärenden är inte alltför svåra att handlägga. De handläggs vid tingsrätten i ett helt skriftligt förfarande. Handlägg- ningen går ut på att kontrollera att vissa enkla formföreskrifter iakttagits och att ordna med kungörelser och expediering av hand- lingar till äktenskapsregistret. Handläggningen kräver tillgång till viss juridisk kompetens, men merparten av arbetet kan skötas av personal utan sådan kompetens. Vid tingsrätten sköts vanligt- vis ärendena av domstolssekreterare och tingsnotarier. Enligt utredningens mening är registreringsärenden till sin karaktär sådana att de med fördel kan handläggas av en förvaltnings- myndighet. Syftet med registreringsförfarandet är framför allt att ge tredje man möjlighet till insyn i rättshandlingar mellan makar som typiskt sett kan innebära risker för fordringsägare. Insynen görs möjlig genom annonsering i tidningarna. Den görs också möjlig genom att materialet antecknas i äktenskapsregistret. Ett moment vid tings- rättens handläggning är därför att en kopia av den registrerade handlingen skickas till äktenskapsregistret. Dessa ärenden har så- ledes stark anknytning till den förvaltningsmyndighet som har Ärenden med anknytning till ansvaret för äktenskapsregistret. Om de olika delarna av förfar- andet samordnas till den myndigheten skulle hanteringen av regi- streringsärenden bli effektivare genom att dubbelarbete undviks. Utredningen föreslår därför att handläggningen av ärenden om registrering av anmälan om bodelning, bodelningshandling, äkten- skapsförord och gåva mellan makar flyttas från allmän domstol till den förvaltningsmyndighet som har ansvaret för det centrala äkten- skapsregistret. 10.1.3.2 Ansvaret för äktenskapsregistret3 Utredningens förslag: Ansvaret för äktenskapsregistret flyttas från till . förs av (se av- snitt 4.17). Utredningens förslag innebär därmed att byrån skulle ta över tingsrättens handläggning av registreringsärenden. Frågan är då om är bäst lämpad att ta över dessa upp- gifter. Det bör framhållas att har fört äkten- skapsregistret tillkomst. Byrån har således lång erfaren- het av registrets skötsel. Inom byrån finns kunskap och erfarenhet i hanteringen av registret och dessutom inarbetade rutiner. Hanter- ingen av äktenskapsregistret, som sköts av en fristående enhet inom myndigheten, skiljer sig dock från byråns övriga verksamhet. är en central förvaltningsmyndighet för den officiella statistiken och för annan statlig statistik. Byråns huvud- uppgift är inte rättsvård. Från har ansvaret för folkbokför- ingen (se avsnitt 4.15). Många av de uppgifter som domstolarna nu lämnar till äktenskapsregistret, nämligen uppgifter om äktenskaps- skillnad och om ogiltigförklarade vigslar, är uppgifter som också används i folkbokföringen. Ur effektivitetssynpunkt är det en för- del om den myndighet som ändå tillförs och använder uppgifterna för folkbokföringen också svarar för registreringen av uppgifterna. Utredningen föreslår därför att ansvaret för äktenskapsregistret flyttas från till . Förslaget innebär att handläggningen av ärenden om registrering av anmälan 3 Jfr SOU 1991:106 Domstolarna inför 2000-talet. Ärenden med anknytning till om bodelning, bodelningshandling, äktenskapsförord och gåva mellan makar ska tas över av . Utredningens förslag: De nuvarande reglerna i för rättens handläggning av registreringsärenden ska i huvudsak gälla för handläggningen hos . Om ansökan om regi- strering avser gåva, bodelningshandling eller anmälan om bo- delning under äktenskapet ska således låta föra in en kungörelse om detta i Post- och . Dock ska den nuvarande bestämmelsen om att en kungörelse ska föras in i ortstidning slopas. beslut i ett registreringsärende ska kunna över- klagas till allmän domstol. Behörig domstol ska vara den tings- rätt inom vars domkrets ärendet prövats. I de fall ansökan om registrering avser gåva, bodelningshandling eller anmälan om bodelning under äktenskap görs insynen för tredje man möjlig genom annonsering i tidningar. Den görs dess- utom möjlig genom att materialet antecknas i äktenskapsregistret. I samband med att nya infördes diskutera- des frågan om kungörelseförfarandet skulle slopas. Så blev dock inte fallet. Skälet till detta var att det inte kunde uteslutas att kun- görelser i tidningar fyller viss upplysningsfunktion.4 Utredningen har emellertid erfarit att större kreditgivare, t.ex. banker, numera sällan bevakar dessa kungörelser.5 Information om en gåva eller bo- delning erhålls i stället vanligtvis via en kreditupplysning. Vid en kreditupplysning hämtas nämligen information från bl.a. äkten- skapsregistret. För vissa större kreditgivare fyller således annon- sering i tidningar inte någon praktisk funktion. För mindre eller medelstora företag kan det emellertid alltjämt finnas intresse av att informationen finns tillgänglig i tidningar. Detta behov tillgodoses bl.a. genom publicering i Post- och . I och med att Post- och från finns kostnadsfritt tillänglig på webbplats är kungörelserna 1986/87:1 Äktenskapsbalk m.m., s. 55–56 och 73. 5Vid kontakt med Nordea och har framkommit att dessa banker inte bevakar kungörel- serna av nu aktuellt slag. De hämtar i stället vanligtvis informationen från Upplysnings- centralen (UC) som i sin tur hämtar informationen från äktenskapsregistret. Ärenden med anknytning till numera mer lättåtkomliga. De kommer därmed också att få en större spridning. Enligt utredningens mening finns det därför skäl att behålla nuvarande bestämmelse om att en ansökan om registrering av gåva, bodelningshandling eller anmälan om bodelning under äktenskapet ska kungöras i Post- och . Däremot anser utredningen att det inte är nödvändigt att kun- görelse ska ske i ortstidning. Flertalet företagare har tillgång till Internet. Det innebär att de flesta företagare utan större praktiska problem kan få tillgång till informationen. Utredningen föreslår därför att den nuvarande bestämmelsen om att en kun- görelse ska föras in i ortstidning slopas. De rättsfrågor som aktualiseras i registreringsärenden är i all- mänhet sådana familjerättsliga frågor som hör till de allmänna dom- stolarnas verksamhetsområde. På grund härav bör ett beslut av kunna överklagas till allmän domstol. Utredningen har erfarit att registreringsärenden sällan över- klagas (jfr avsnitt 9.5.3). Enligt uppgift från av- slutade tingsrätterna totalt 15 706 ärenden om registrering enligt . Av dessa ärenden överklagades ett ärende till hovrätten. Utredningen har tidigare tagit ställning för att pröv- ningen av överklagade beslut bör koncentreras till en domstol om överklagandefrekvensen för en ärendetyp generellt är låg (se av- snitt 9.5.3 och 9.5.7). Skälet härtill är främst att en sådan koncen- tration av prövningen kan främja en enhetlig rättstillämpning. Överklagandefrekvensen i registreringsärenden är emellertid i prin- cip obefintlig. Det medför att en koncentration av överprövningen till en domstol kommer att sakna all betydelse för rättstillämp- ningen. Det finns dessutom inga geografiska skäl som talar för att överprövningen av nu aktuell ärendetyp bör ske vid någon särskild tingsrätt. Frågan är då hur forumregeln bör utformas om överprövningen ska spridas på olika tingsrätter. Ett alternativ kan vara en rak ned- flyttning i instanskedjan, dvs. att låta den tingsrätt som enligt den nuvarande ordningen är behörig att pröva en ansökan ges behörig- het att överpröva den. kan en ansökan om registrering ges in till vilken tingsrätt som helst. Att ha en motsvarande ordning för överprövningen av besluten är enligt utrednings mening inte opti- malt. En sådan ordning skulle innebära att den enskilde alternativt skulle få bestämma vilken tingsrätt som skulle över- pröva ett beslut. Det skulle i sin tur innebära att instanskedjan inte Ärenden med anknytning till blir förutsägbar samt att skulle få visst merarbete, t.ex. med att utforma riktlinjer. Utredningen anser därför att en rak nedflyttning i instanskedjan inte är ett lämpligt alternativ. Ett annat alternativ är att utforma forumregeln med lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar som förebild. Enligt den lagens 14 § andra stycke ska, om inte annat föreskrivs, ett be- slut överklagas till den länsrätt inom vars domkrets ärendet först prövats. Fördelen med en sådan ordningen är att det kan bidra till att underlätta samverkan mellan handläggande myndigheter, dvs. Utredningen föreslår därför att be- hörig domstol att pröva överklaganden av beslut i registrerings- ärenden ska vara den tingsrätt inom vars domkrets ärendet prövats. När ett äktenskap upplöses genom äktenskapsskillnad ska makar- nas giftorättsgods i regel fördelas mellan makarna genom bodelning (9 kap. 1 § ÄktB). Ofta förrättas bodelningen först när äktenskapet har upplösts. Om någon av makarna begär bodelning när ett mål om äktenskapsskillnad pågår, ska bodelningen dock förrättas genast (9 kap. 4 § ÄktB). Huvudregeln är att giftorättsgodset ska delas lika sedan skulderna har betalats (11 kap. 3 § ÄktB). Om makarna inte kan enas om bodelningen, kan den ene maken begära att rätten utser någon att vara bodelningsförrättare (17 kap. 1 § ÄktB). Denne ska i första hand försöka få makarna att komma överens. Om det inte går, ska han eller hon själv bestämma hur boet ska delas (17 kap. 6 § ÄktB). Den make som är missnöjd med bodelnings- förrättarens beslut kan klandra bodelningen genom att väcka talan mot den andra maken vid tingsrätt (17 kap. 8 § ÄktB). Bodelningsförrättare förordnas vanligen i ett särskilt ärende. Det kan emellertid även ske i målet om äktenskapsskillnad (17 kap. 2 § ÄktB). Om mål om äktenskapsskillnad inte pågår ska ansökan enligt huvudregeln ges in till tingsrätten där någon av makarna har sitt hemvist (17 kap. 2 § ÄktB jämfört med 10 kap. 9 § andra stycket RB och 10 kap. 1 § RB). Bestämmelserna om bodelningsförrättare gäller även när lagen (1994:1117) om registrerat partnerskap eller sambolagen (2003:376) är tillämplig. Ärenden med anknytning till och entledigande av bodelningsförrättare Till bodelningsförrättare får endast förordnas den som samtyckt till det. Vanligen utses någon som föreslagits i ärendet men rätten har möjlighet att välja någon annan. När makarna har var sitt förslag på vem som ska utses och ingen kan acceptera den andres förslag är det ofta lämpligast att utse någon som inte har föreslagits av någon av dem. Bodelningsförrättaren ska entledigas om det finns skäl för det. Innan beslut fattas om entledigande ska bodelningsförrättaren få tillfälle att yttra sig. Enligt förarbetena kan skäl till entledigande vara att bodelningsförrättaren är lämplig eller att makarna är överens om att bodelningsförrättare inte längre behövs.6 Ansökan om föreläggande för en make eller sambo att lämna uppgifter till bouppteckningen Bodelningsförrättaren ska vid behov se till att bouppteckning för- rättas (17 kap. 5 ÄktB). Varje make ska uppge sina tillgångar och skulder. Om en make underlåter att lämna uppgifter till boupp- teckningen, får domstolen på ansökan av bodelningsförrättaren förelägga och döma ut vite. En make är skyldig att med ed inför domstol bekräfta riktig- heten av en upprättad bouppteckning, om den andre maken begär det. Domstolen får även för detta ändamål förelägga och döma ut vite. Frågor om beedigande av bouppteckning handläggs dock som ett tvistemål. Ansökan om ersättning av allmänna medel till bodelningsförrättare En bodelningsförrättare har rätt att få arvode och ersättning för sina utgifter (17 kap. 7 § ÄktB). Kostnaderna ska enligt huvud- regeln betalas av makarna med hälften vardera. Bodelningsför- rättaren kan dock i vissa falla bestämma en annan fördelning. I för- hållande till bodelningsförrättaren svarar makarna solidariskt för dennes ersättning. fanns viss möjlighet att erhålla rätts- hjälp vid bodelning. I den nya rättshjälpslagen (1996:1619) har bestämmelserna om rättshjälp för bodelning mönstrats ut. 1986/87:1 Äktenskapsbalk m.m., s. 221 f. Ärenden med anknytning till och med har i stället införts en garanti avseende ersättning till bodelningsförrättare. Bestämmelsen finns i 17 kap. 7 a § ÄktB. Den innebär att domstol på ansökan av en make kan besluta att ersättning till bodelningsförrättare ska betalas av allmänna medel (ersättningsgaranti). Garantin avser ersättning för högst fem timmars arbete. Ett beslut om ersättningsgaranti förut- sätter dock att det är skäligt med hänsyn till en parts ekonomiska och personliga förhållanden samt omständigheterna i övrigt. Ansökan om ersättningsgaranti kan göras i ärende om förord- nande av bodelningsförrättare eller i ett separat domstolsärende. Ansökan om utfående av ersättning enligt beslutad garanti görs i ytterligare ett separat ärende. Förutsättningen för att den beslutade ersättningsgarantin ska betalas ut är att den make som utverkat garantin har en andel i boet som, efter avdrag för täckning av skul- der, är värd . Erhåller maken egendom som uppgår till eller mer utgår alltså ingen ersättning enligt garantin. 10.2.1.1Ansökan om förordnande och entledigande av bodelningsförrättare Utredningens förslag: Handläggningen av ärenden om förord- nande och entledigande av bodelningsförrättare flyttas från all- män domstol till . ska vara ensamt behörig att pröva en ansökan om förordnande av bodelningsförrättare. Det ska således inte längre vara möjligt att vid tingsrätten ansöka om sådant för- ordnande i ett pågående mål om äktenskapsskillnad. beslut ska kunna överklagas till allmän dom- stol. Behörig domstol ska vara den tingsrätt inom vars domkrets ärendet prövats. Det är i allmänhet ingen kvalificerad rättslig prövning som rätten ska göra när det gäller att utse bodelningsförrättare. En make har alltid rätt att få en bodelningsförrättare utsedd och det spelar ingen roll om den andre maken menar att det inte behövs någon. Ett beslut saknar inslag av egentlig tvistlösning. Det kan visserligen förekomma oenighet mellan parterna om vilken person som ska Ärenden med anknytning till utses att vara bodelningsförrättare. Då får rätten ta ställning till de skäl som vardera maken åberopar för sitt förslag och i förekom- mande fall utse någon som inte har föreslagits av någon av parterna. Enligt utredningens mening är den prövning som görs i de fallen inte av sådant kvalificerat slag att den nödvändigtvis kräver dom- stolsmedverkan. Det kan dock uppkomma vissa svårigheter i ärenden om förord- nande av bodelningsförrättare. En bodelningsförrättare ska näm- ligen inte förordnas om bodelning redan har skett (se NJA 1994 s. 265). Om en make av den anledningen motsätter sig att bodel- ningsförrättare förordnas kan det bli fråga om att avgöra i fall en mellan makarna upprättad skriftlig handling är en bodelningshand- ling. Om handlingen får anses vara en bodelningshandling ska en formenlig bodelning anses ha skett. I dessa ärenden kan det således bli aktuellt att tolka civilrättsliga avtal. Det är en uppgift som nor- malt bör ankomma på domstol. Ärenden av detta slag är emellertid relativt ovanliga. Att ha en ordning som är anpassad för ett fåtal något komplicerade ärenden när den alldeles övervägande stora mängden ärenden avser rättsvård är enligt utredningens mening inte försvarbart. Vad som möjligen kan tala för att dessa ärenden även i fram- tiden ska handläggas av domstol är att de har anknytning till de äktenskapsmål som tingsrätterna handlägger. Enligt den nuvarande ordningen ska ansökan om förordnande av bodelningsförrättare göras i äktenskapsskillnadsmålet, om sådant pågår (17 kap. 2 § ÄktB). För den enskilde kan det vara enklare om alla frågor som rör äktenskapets upplösning hanteras av samma myndighet.