sou · GVB365 · 2008-01-01 00:00:00 — Uppgiften har däremot nära samband med rättskipning, och en liknande befogen- het tillkommer tingsrätten enlig lagen (1927:85) om dödande av för- kommen handling. I propositionen föreslogs att handläggningen av ärenden om kraft- löshetsförklaring av fullmakt skulle flyttas till tingsrätten. Förslaget antogs av och reformen trädde i kraft . 1980/81:84 Följdlagstiftning till utsökningsbalken, s. 178. Ärenden om dödande av handling 9.5.1Ansökan om dödande av förkommen handling och dödande av inteckning bör göras hos förvaltnings- myndighet Utredningens förslag: Handläggningen av ärenden om dödande av förkommen handling och dödande av inteckning enligt lagen (1927:85) om dödande av förkommen handling flyttas från allmän domstol till förvaltningsmyndighet. Syftet med dödningsförfarandet är att den som har förlorat en handling, vars innehav utgör villkor för utövande av en rättighet, inte ska förlora möjligheten att göra sin rätt gällande. Förfarandet bygger på att den som känner till något om en förkommen hand- ling ska underrättas härom genom ett offentligt förfarande och där- igenom få en möjlighet att höra av sig. Handläggningen vid tings- rätten, som vanligtvis sköts av domstolssekreterare och notarier, består till största delen av att kontrollera att alla formaliteter be- träffande ansökan och kungörelse är uppfyllda samt, i förekom- mande fall, att kontrollera fakta i inskrivningsregister. I stället för rättsliga överväganden är det i dessa ärenden alltså till övervägande del fråga om att kontrollera förekomsten av vissa fakta. Detta talar för att handläggningen av ärenden om dödande av förkommen handling och dödande av inteckning bör flyttas från allmän dom- stol till förvaltningsmyndighet. Härtill kommer att dessa ärenden i regel inte är tvistiga och därför inte av detta skäl bör hanteras av domstol. Vad som möjligen kan tala för att dessa ärenden även i fram- tiden bör handläggas av domstol är att det ibland kan bli nödvän- digt med viss bevisvärdering. En handläggning i domstol innebär att det finns möjlighet att hålla muntlig förhandling och att ta upp muntlig bevisning. Den möjligheten försvinner om ärendena flyttas bort från domstolarna. Betydelsen härav bör dock inte överdrivas eftersom muntliga inslag i praktiken knappast förekommer vid handläggningen i tingsrätten. Ett eventuellt behov av muntlig för- handling kan dessutom tillgodoses genom att möjlighet ges att överklaga förvaltningsmyndighetens beslut till domstol. Härtill kommer att en part vanligtvis har rätt att lämna uppgifter muntligt i ett ärende som handläggs av en förvaltningsmyndighet (14 § FL). Möjligheten för en part i ett ärende att lägga fram sin sak muntligen Ärenden om dödande av handling tas således inte bort även om handläggningen av ärendet flyttas bort från domstolarna. Mot bakgrund av det anförda föreslår utredningen att handlägg- ningen av ärenden om dödande av förkommen handling och död- ande av inteckning enligt lagen (1927:85) om dödande av förkom- men handling ska flyttas från allmän domstol till förvaltnings- myndighet. 9.5.2Handläggningen bör flyttas till olika förvaltnings- myndigheter Utredningens förslag: En ansökan om dödande av förkommen handling ska göras hos . En ansökan om dödande som avser en handling som blivit inskriven i en inskrivningsbok eller ett inskrivningsregister ska dock göras hos den inskrivningsmyndighet som handlägger ärenden om inskriv- ning av sådan handling. Avser ansökan ett aktiebrev eller hand- ling vilkens företeende utgör villkor för att antecknas som inne- havare av en rättighet på ett konto som avses i lagen (1998:1479) om kontoföring av finansiella instrument, ska den göras hos . En ansökan om dödande av inteckning ska göras hos den inskrivningsmyndighet som handlägger ärenden om sådan in- teckning som ansökan avser. gäller att ansökan om dödande av handling som blivit föremål för inskrivning (inteckningshandling), t.ex. pantbrev och företagsinteckningsbrev, handläggs av tingsrätten i den ort där vederbörande inskrivningsmyndighet är belägen. Motsvarande forum- regler gäller för ansökan om dödande av inteckning i vissa fall. I fråga om pantbrev på grund av inteckning i skepp eller skeppsbygge eller inteckning av sådant slag görs dock ansökan hos rätten i skeppets hemort eller i den ort där skeppsbygget utförs. Handläggningen av ärenden om dödande av inteckningshandling och dödande av inteckning förutsätter att vissa uppgifter hämtas från inskrivningsmyndigheten. Vidare ska inskrivningsmyndigheten underrättas såväl om att en sådan ansökan har kommit in som att ansökan slutligen har prövats för att vissa registreringsåtgärder ska kunna vidtas. Dessutom ska inskrivningsmyndigheten efter ansökan Ärenden om dödande av handling utfärda en ny handling. Om det är fråga om ett ärende om dödande av inteckning innebär tingsrättens beslut inte att inteckningen dödas. Det sker först efter att egendomens ägare gjort en särskild ansökan härom hos inskrivningsmyndigheten. Ärenden om dödande av inteckningshandling och inteckning har således stark anknytning till den inskrivningsmyndighet som handlägger ärenden om inskrivning av den handling eller den in- teckning som ansökan avser. Samordningen av de olika delarna av förfarandet skulle således underlättas och hanteringen rationaliseras om handläggningen av ärenden om dödande av inteckningshandling och inteckning också kunde ske vid den inskrivningsmyndigheten. Enligt utredningens mening är det därför mest ändamålsenligt att ärenden om dödande av inteckningshandling och dödande av in- teckning handläggs av vederbörande inskrivningsmyndighet. Det innebär att t.ex. ärenden om dödande av pantbrev på grund av inteckning i fastighet eller tomträtt kommer att handläggas av (se avsnitt 6.4.1.2 angående det framtida huvud- mannaskapet för den fastighetsrättsliga inskrivningsmyndigheten). Nästa fråga blir då vilken förvaltningsmyndighet som ska handlägga ärenden om dödande av övriga handlingar, såsom exem- pelvis skuldebrev och aktiebrev. Ett alternativ skulle kunna vara Kammarkollegiet. Som utredningen redogjort för tidigare är kollegiet en central förvaltningsmyndighet för bl.a. indel- ning och för frågor om statlig egendom, registrering av trossam- fund och fastställande av avgiftssatser för begravningsavgift (se avsnitt 4.6). Kollegiets huvuduppgift är att bevaka olika statliga intressen och att ge service till statliga myndigheter. Inom ramen för kollegiets verksamhetsområde ingår emellertid inga uppgifter som påminner om, eller har anknytning till ärenden om dödande av handling. Hanteringen av dessa ärenden passar således inte in i kollegiets verksamhet. Enligt utredningens mening bör ärenden om dödande av handlingar därför inte flyttas till Kammarkollegiet. Ett annat alternativ skulle kunna vara eller . Dessa myndigheters verksamhetsområde riktar sig till enskilda fysiska och juridiska personer (se avsnitt 4.2 och 4.8). Dessutom handlägger dessa myndigheter ärenden om kallelse på okända borgenärer (se avsnitt 5.8). Handläggningen i de ärendena består av ett kungörelseförfarande och syftar till att få klarhet i vissa faktiska förhållanden. I viss mån påminner således handlägg- ningen av ärenden om kallelse på okända borgenärer om handlägg- ningen av ärenden om dödande av handling. Med hänsyn härtill anser Ärenden om dödande av handling utredningen att handläggningen av ärenden om dödande av hand- ling som inte blivit inskriven i en inskrivningsbok eller ett inskriv- ningsregister, bör delas upp mellan och . I enlighet med utredningens utgångspunkter bör uppdelningen baseras på respektive myndighets verksamhetsområde. primära verksamhetsområde är exeku- tionsrätt. Det rättsområdet tangerar i viss mån fordringsrätt. Handläggningen av ärenden om dödande av t.ex. löpande skulde- brev och växlar bör därför flyttas till . Beträffande handlingar som har associationsrättslig anknytning bör handläggningen ske hos . Det gäller t.ex. aktiebrev eller en handling vilkens företeende utgör villkor för att antecknas som innehavare av en rättighet på ett konto som avses i lagen (1998:1479) om kontoföring av finansiella instrument. Sammanfattningsvis föreslår utredningen att en ansökan om dödande av förkommen handling enligt mortifikationslagen av pantbrev på grund av inteckning i fastighet eller tomträtt eller vissa järnvägar görs hos (se avsnitt 6.4.1.2 an- gående det framtida huvudmannaskapet för den fastighetsrätts- liga inskrivningsmyndigheten), pantbrev på grund av inteckning i skepp eller skeppsbygge görs hos , pantbrev på grund av inteckning i luftfartyg görs hos Luftfarts- styrelsen, handling, som inte blivit inskriven i en inskrivningsbok eller ett inskrivningsregister (t.ex. löpande skuldebrev och växlar) görs hos , företagsinteckning, företagsinteckningsbrev och aktiebrev samt handling vilkens företeende utgör villkor för att antecknas som innehavare av en rättighet på ett konto som avses i lagen (1998:1479) om kontoföring av finansiella instrument görs hos Vad sedan avser frågan om dödande av den inteckning, för vilken t.ex. ett pantbrev har utfärdats, anser utredningen att de skäl som ovan redogjorts för gör sig gällande med samma styrka när det gäller dödande av inteckning. En ansökan om dödande av inteck- ning bör således göras hos den inskrivningsmyndighet som hand- lägger inteckningsärendet. Ärenden om dödande av handling Utredningens förslag: I ärende om dödande av förkommen handling och dödande av inteckning ska den förvaltningsmyn- dighet som handlägger ärendet ge den som har kännedom om handlingen tillfälle att yttra sig genom att kungöra ett anmäl- ningsföreläggande i Post- och . beslut ska kunna överklagas till allmän domstol. Behörig domstol ska vara . De ärenden som utredningen föreslår ska flytta över till förvalt- ningsmyndighet kommer, i den mån inga särskilda förfaranderegler skapas, att handläggas enligt förvaltningslagen. Med hänsyn till skyddet för tredje man anser utredningen att en ordning som motsvarar de nuvarande reglerna för handläggningen i huvudsak bör gälla för respektive myndighets handläggning. Ut- redningen föreslår därför att den förvaltningsmyndighet som hand- lägger ett dödandeärende ska ge den som har kännedom om hand- lingen tillfälle att yttra sig. Det kan lämpligen ske genom att myndigheten utfärdar ett föreläggande härom och kungör detta i Post- och . Enligt den nuvarande ordningen ska sökanden bl.a. underrätta den intecknade egendomens ägare och den senast antecknade inne- havaren av handlingen om ansökan (4 § mortifikationslagen). Detta brukar dock i praktiken göras av rätten. Enligt utredningens mening bör den inskrivningsmyndighet som – enligt förslaget – ska handlägga en ansökan underrätta nämnda personer. Inskrivnings- myndigheten har nämligen via inskrivningsregistret direkt tillgång till den information som behövs för att ombesörja denna åtgärd. En sådan ordning innebär dessutom att förfarandet effektiviseras och att medborgarna får ökad service. Några särskilda förfaranderegler för handläggningen vid förvalt- ningsmyndigheten som kompletterar förvaltningslagens bestäm- melser utöver de ovan angivna anser utredningen inte nödvändiga, dock med undantag av vissa generella förfaranderegler som utred- ningen kommer att ta upp under kapitel 24. beslut ska kunna överklagas till domstol. Vid bedömningen av vilket domstolsslag som bör över- pröva myndighetens beslut är utredningens utgångspunkt att ären- dets karaktär får styra valet av domstolsslag (se avsnitt 2.7). Ärenden om dödande av handling prövning som görs i ärenden om dödanden av handling är till stor del av formell natur. Vid prövningen uppkommer dock regel- mässigt en civilrättslig fråga som gäller ett bakomliggande rätts- förhållande. Den frågan är om den handling som ansökan avser är ett presentationspapper eller inte (jfr NJA 1967 s. 451). Med hän- syn till ärendets civilrättsliga natur bör det vara allmän domstol som prövar ett överklagande. är handläggningen av ärenden om dödande av intecknings- handling och dödande av inteckning koncentrerad till de tingsrätter som ligger på de orter där inskrivningsmyndigheten finns. Vid dessa tingsrätter finns det således erfarenhet av att handlägga sådana ärenden. Det kan vid en första anblick tyckas som om denna erfarenhet borde tas till vara genom att nämnda tingsrätter överprövar inskrivningsmyndigheternas beslut. Utred- ningen har dock erfarit att ärenden om dödande av handling och inteckning sällan överklagas. Enligt uppgift från avslutade tingsrätterna totalt 2 486 ärenden om dödanden av förkommen handling och 5 951 ärenden om dödande av inteck- ning. Av dessa ärenden överklagades totalt sex ärenden till hov- rätten. Att sprida överprövningen på olika tingsrätter av ett fåtal ärenden framstår inte som effektivt. Att däremot koncentrera överprövningen till en tingsrätt vore till fördel för såväl en effektiv och snabb handläggning som en enhetlig rättstillämpning. Enligt utredningens mening bör således en tingsrätt ges ensam behörighet att överpröva besluten. Frågan är då vilken tingsrätt som ska anförtros uppgiften. En mycket stor andel av ansökningarna om dödande av handling och dödande av inteckning avser pantbrev eller inteckning i fast egen- dom. Vad gäller dessa ärenden har utredningen föreslagit att hanteringen ska flyttas över till . Som redogjorts för tidigare ligger i . Det finns därför skäl att överväga att låta överpröva ifrågavarande beslut. Med undantag för vad som anförts finns det inte någon sär- skild tingsrätt som i sig är bättre lämpad än någon annan. Vid fördelning av mål och ärenden mellan olika domstolar är det dock ingen nackdel att eftersträva en regional balans mellan domstolarna. handlägger inga mål eller ärenden som den är ensamt behörig att handlägga. Med hänsyn till det anförda väljer utredningen att föreslå att ska överpröva besluten. Utredningen föreslår således att en förvaltningsmyndighets be- slut enligt mortifikationslagen får överklagas till . Ärenden om dödande av handling Vid handläggningen i tingsrätten kommer ärendelagen att vara tillämplig. Frågan är då om det behövs några särskilda regler för tingsrättens handläggning av dessa ärenden. I mortifikationslagen finns en bestämmelse om att rätten får höra en part under sanningsförsäkran (5 § mortifikationslagen). Bestämmelsen, som har funnits sedan lagens tillkomst , in- fördes med motiveringen att förhöret skulle vara ett medel för sökanden att uppfylla kravet på sannolikhetsbevisning.6 Vid hand- läggning av ett ärende enligt ärendelagen kan visserligen en part höras muntligen, men det kan inte ske under straffansvar. Enligt ärendelagens förarbeten (prop. 1995/96:115 s. 111) är anledning här- till bl.a. att det med stor säkerhet skulle vara mycket ovanligt att bevisvärdet av en parts uppgifter skulle påverkas av att förhöret hålls under straffansvar. Utredningen har för sin del erfarit att det i praktiken aldrig hålls några förhör under sanningsförsäkran i ären- den om dödande av förkommen handling eller dödande av inteck- ning. Behovet av att hålla ett sådant förhör är således obefintligt. Om behov av förhör trots allt skulle uppstå borde det enligt utred- ningens mening vara tillräckligt att ett sådant förhör hålls inom ramen för vad som gäller enligt ärendelagen, dvs. Det finns således ingen anledning att behålla mortifikationslagens bestämmelse om att rätten får höra en part under sanningsförsäkran. Utredningen anser inte heller att det i övrigt behöver skapas några särskilda regler för handläggningen vid tingsrätten. 9.5.4Ärenden om dödande av handling i samband med utmätning och konkurs Utredningens bedömning: Allmän domstol bör även i fortsätt- ningen handlägga ärenden om dödande av handling i samband med utmätning och konkurs. Utredningens förslag: Behörig domstol att handlägga ärenden om dödande av handling i samband med utmätning och konkurs ska vara tingsrätten i den ort där gäldenären svarar i tvistemål i allmänhet. 6 NJA II 1927 s. 326. Ärenden om dödande av handling Som utredningen redogjort för kan en handling i vissa fall dödas även om den inte har förstörts eller kommit bort. Det kan ske i samband med utmätning eller konkurs om det i sådant samman- hang befaras att en värdehandling undanhålls (12 a § mortifika- tionslagen). Ansökan om dödande av handling görs i sådant fall av eller konkursboet. Bakgrunden till en sådan ansökan torde alltid vara att det finns en konflikt mellan och gäldenären eller mellan konkursför- valtaren och konkursgäldenären om var handlingen finns. Ärendet är till sin karaktär alltså tvistigt. Med hänsyn härtill anser utred- ningen att allmän domstol även i fortsättningen bör handlägga ärenden om dödande av handling i samband med utmätning och konkurs. Aktuell typ av ärende förekommer ytterst sällan. Det kan därför finnas fördelar med att handläggningen koncentrerades till en tingsrätt. Detta ligger dessutom i linje med utredningens förslag om att koncentrera överprövningen av förvaltningsmyndigheternas beslut enligt mortifikationslagen till en tingsrätt. Som angetts ovan är emellertid en ansökan om dödande av handling i detta fall i princip alltid föranledd av att det föreligger en konflikt om var handlingen finns. Det torde därför regelmässigt finnas behov av att hålla ett sammanträde i ärendet och då höra gäldenären. Om hand- läggningen koncentreras till en tingsrätt kan det innebära praktiska problem i form av bl.a. lång resväg för gäldenären. Det talar för att ärendet i stället bör handläggas av tingsrätten i den ort där gälde- nären har sitt hemvist. En fördel med en sådan ordning är dess- utom att ärenden om konkurs som huvudregel handläggs av tings- rätten i den ort där gäldenären har sitt hemvist (se 2 kap. 1 § kon- kurslagen). Vidare handläggs ärenden om utmätning vanligtvis vid kontor där gäldenären har sitt hemvist. Fråga uppkommer härefter hur forumregeln bör utformas. Enligt utredningens mening är det lämpligt att knyta an forumregeln till regler om rättegången i tvistemål. Motsvarande ordningen gäller för en ansökan om konkurs. Enligt rättegångs- balkens bestämmelser är behörig domstol i tvistemål i allmänhet tingsrätten i den ort, där svaranden har sitt hemvist (10 kap. 1 § RB). I finns även bestämmelser om behörig domstol för det fall svaranden saknar känt hemvist. Ärenden om dödande av handling Utredningen föreslår alltså att behörig domstol att handlägga ärenden om dödande av handling i samband med utmätning och konkurs ska vara tingsrätten i den ort där gäldenären svarar i tvistemål. 9.5.5Ny lag om dödande av förkommen handling Utredningens förslag: En ny lag om dödande av förkommen handling ska ersätta den nuvarande lagen. Utredningens förslag innebär inga förändringar i sak av bestämmel- serna i mortifikationslagen. Förslagen är begränsade till att gälla förfarandet. Det framstår därför i och för sig som naturligt att utredningens förslag införs i den nu gällande mortifikationslagen. Förslagen innebär dock relativt stora lagtekniska förändringar. Dessutom har mortifikationslagen i vissa avseenden ett ålderdom- ligt språkbruk som bör ses över. Enligt utredningen bör förslagen därför genomföras i en ny lag om dödande av förkommen handling. 9.5.6Ansökan om att fullmakt ska förklaras kraftlös Utredningens förslag: Handläggningen av ärenden om att full- makt ska förklaras kraftlös flyttas från allmän domstol till Krono- fogdemyndigheten. Handläggningen av ärenden om kraftlöshetsförklaring av fullmakt har stora likheter med handläggningen av ärenden om dödande av förkommen handling. Syftet är att förebygga att en fullmaktsgivare blir bunden av en rättshandling, som han eller hon inte vill bli bunden av, samt att skydda tredje man från rättsförlust. Syftet är också att den som känner till något om en förkommen fullmakt ska underrättas härom genom ett offentlig förfarande och därigenom få en möjlighet att höra av sig. Syftet med förfarandet är således inte att lösa tvister mellan enskilda, eller mellan enskilda och det all- männa. I dessa ärenden förekommer dessutom inte några egentliga rättsliga överväganden. Det är visserligen fråga om viss bevis- värdering, men detta är ensamt inte en omständighet som medför att allmän domstol i första hand nödvändigtvis bör pröva ansökan. Ärenden om dödande av handling Enligt utredningens mening är ärendets karaktär – i likhet med ärenden om dödanden av förkommen handling och dödande av inteckning – sådan att ärendet lämpligen handläggs av en förvalt- ningsmyndighet. hanterade överexekutor dessa ärenden. När denna myndighet avskaffades flyttades handläggningen över till allmän domstol. Överexekutor handlade bl.a. ärenden av exekutiv natur, vilka handlägger . Uppgiften att döda en skriftlig fullmakt är visserligen inte något exekutivt ärende, men som utredningen anfört ovan handlägger Kronofogdemyndig- heten även ärenden vars förfarande påminner om handläggningen av ärenden om dödande av förkommen handling. Utredningen har därför också föreslagit att vissa ärenden om dödande av för- kommen handling ska handläggas av . Det mest ändamålsenliga för en effektiv handläggning är att även uppgiften att döda en skriftlig fullmakt anförtros Kronofogde- myndigheten. Utredningens förslag: Den nuvarande regeln i avtalslagen om att rätten ska låta utfärda en kungörelse om att fullmakten ska vara kraftlös ska gälla för handläggningen hos . Det ska dock åligga Kronofogdemyn- digheten att införa kungörelsen i Post- och och, om myndigheten så anser, i annan tidning. beslut ska kunna överklagas till allmän domstol. Behörig domstol ska vara . Förslagen ska genomföras i den nya föreslagna mortifika- tionslagen. Avtalslagens regler om kraftlöshetsförklaring av fullmakt syftar bl.a. till att skydda tredje man. Det är därför viktigt att det genom ett offentligt förfarande kommer till allmänhetens kännedom att fullmakten är kraftlös. Utredningen föreslår att den nuvarande regeln om att rätten ska låta utfärda en kungörelse ska gälla för handläggningen hos . Enligt den nuvarande ordningen åligger det sökanden (fullmakts- givaren) att föra in kungörelsen i Post- och . Ärenden om dödande av handling utgångspunkt för utredningens arbete är att verka för att de förändringar som föreslås är till fördel för medborgarna. Så blir fallet om uppgiften att föra in kungörelsen i Post- och läggs på . En förändring av detta slag innebär både att förfarandet effektiviseras och att med- borgarna får ökad service. Utredningen föreslår därför att det ska åligga att införa kungörelsen i Post- och och, om myndigheten så anser, i annan tidning. Beträffande förfaranderegler i övrigt hänvisas till kapitel 24. Ärenden om kraftlöshetsförklaring av fullmakt är ovanliga. sådana ärenden överklagas torde vara ännu mer ovanligt. Utred- ningen har tidigare under detta avsnitt tagit ställning för att pröv- ningen av överklagade beslut bör koncentreras till en domstol om överklagandefrekvensen för en ärendetyp generellt är låg. Skälet härtill är bl.a. att en sådan koncentration kan främja en enhetlig rättstillämpning. Överklagandefrekvensen i ärenden om kraftlös- hetsförklaring av fullmakt är emellertid så låg att en koncentration kommer att sakna nämnvärd betydelse för rättstillämpningen. Å andra sidan har de materiella bestämmelserna och förfarande- reglerna många likheter med ärenden om dödande av handling. Det kan därför vara en fördel för rättstillämpningen i dess helhet om prövningen av de överklagade besluten koncentreras till den dom- stol som utredningen föreslår ska överpröva de överklagande be- sluten i ärenden om dödande av handling, dvs. Dessutom är det en fördel om enhetliga förfaranderegler gäller för en och samma ärendekategori. Utredningen föreslår därför att ges ensam behörighet att överpröva Kronofogde- myndighetens beslut. Förfarandereglerna avseende handläggning av en ansökan om dödande av handling och en ansökan om kraftlöshetsförklaring av fullmakt har alltså många likheter.