sou · GWB399 · 2008-11-05 00:00:00 — Varje medborgares egendom är tryggad genom att ingen kan tvingas avstå sin egendom till det allmänna eller till någon enskild genom expropriation eller annat sådant förfogande eller tåla att det allmänna inskränker användningen av mark eller byggnad utom när det krävs för att tillgodose angelägna allmänna intressen. Den som genom expropriation eller annat sådant förfogande tvingas avstå sin egendom skall vara tillförsäkrad ersättning för förlusten. Sådan ersättning skall också vara tillförsäkrad den för vilken det allmänna in- skränker användningen av mark eller byggnad på sådant sätt att pågå- ende markanvändning inom berörd del av fastigheten avsevärt för- svåras eller skada uppkommer som är betydande i förhållande till värdet på denna del av fastigheten. Ersättningen skall bestämmas enligt grunder som anges i lag. Alla skall ha tillgång till naturen enligt allemansrätten oberoende av vad som föreskrivits ovan. Rätten till ersättning är fastslagen i paragrafens andra stycke. Ersätt- ningsrätten innebär att den drabbade ska hållas skadeslös och att inte enbart symboliska belopp ska betalas ut. Vidare ska ersättningen bestämmas enligt grunder som anges i lag. Grundlagsregeln innebär att allmän lag inte får stiftas i strid med det skydd för egendomsrätten som bestämmelsen ger. Grundlags- regeln har emellertid även betydelse för tolkning av oklara lagregler. När sådana regler saknas är det också möjligt att den åberopas och tillämpas i det enskilda fallet.TPF1FPT Bestämmelsen fick sin nuvarande lydelse i samband med att Europa- konventionen införlivades i svensk rätt.TPF2FPT 1TP PT Se lagrådets yttrande i prop. 1997/98:45 bilaga 1 s. 17. 2TP PT Jfr prop. 1993/94/117 s. 13 f. och 48 f. Den tillsatta grundlagberedningen föreslog i slutbe- tänkandet Ny regeringsform – Ny riksdagsordning (SOU 1972:15) en föreskrift i regeringsformen som slog fast att ersättning enligt grunder som bestäms i lag skulle utgå vid expropriation eller annat sådant förfogande. Beredningen uttalade i betänkandet (s. 199) att det syntes lämpligt att ge grundlagsförankring åt ett särskilt moment i skyddet för den enskildes rätt till egendom, nämligen principen att ersättning alltid ska utgå vid expropriation eller annat sådant för- fogande. Med hänsyn till den mångfald av situationer som kunde komma att omfattas av ett stadgande av denna innebörd ansåg bered- ningen dock att det varken var möjligt eller önskvärt att i grundlag fastslå efter vilka grunder ersättningen skulle bestämmas. Enligt be- redningen borde bestämmelserna om ersättning få beslutas endast genom lag. I propositionen 1973:90 med förslag till bl.a. ny regeringsform hade bestämmelsen arbetats om och gjorts fakultativ. Skäl för detta var att man ville undvika att vissa bestämmelser i gällande lag, som medgav expropriation m.m. utan kontant ersättning, skulle bli grund- lagsstridiga. Beträffande grundlagsskyddets räckvidd uttalade departe- mentschefen (s. 237) att han i tydlighetens namn ville framhålla att den föreslagna föreskriften tog sikte enbart på sådana ingripanden i egendomsrätten som avses exempelvis i expropriationslagen eller i rekvisitions- och förfogandelagstiftningen. Enligt departementschefen omfattade den inte t.ex. bestämmelser i planlagstiftning eller natur- vårds- och miljöskyddslagstiftning om begränsning i möjligheterna att använda fast egendom. I konstitutionsutskottetTPF3FPT gick man på grundlagsberedningens linje och menade – till skillnad från regeringens förslag – att regeln om egendomsskydd skulle vara tvingande. Utskottet framhöll att ändringen inte innebar att det uppställdes något krav på att ersättning alltid skulle utgå i kontant form, men att bestämmelsen garanterade att ersättning i någon form alltid skulle förekomma vid sådana ingrepp som avsågs med bestämmelsen. antog förslaget till ny regeringsform med de av utskottet föreslagna ändringarna avseende de medborgerliga fri- och rättigheterna.TPF4FPT Rätten till ersättning vid expropriation eller annat sådant förfogande fick regerings- form följande lydelse (8 kap. 1 § fjärde stycket). 3TP PT Se bet. KU 1973:26 s. 51 f. 4TP PT Se rskr. 1973:265, bet. KU 1974:8, rskr. Enskild skall vara tillförsäkrad ersättning enligt grunder som bestämmes i lag för det fall att hans egendom tages i anspråk genom expropriation eller annat sådant förfogande. tillsattes en utredning, fri- och rättighetsutred- ning, med uppdrag att utreda frågan om regleringen i grundlag av skyddet för enskildas fri- och rättigheter m.m. I betänkandet Med- borgerliga fri och rättigheter – Regeringsformen (SOU 1975:75) behandlade (s. 155) utredningen bl.a. frågan om egendomsrätten. Utredningen fann därvid ingen anledning att frångå den i grundlag- beredningen och manifesterade enigheten i förevarande hänseende och föreslog endast en redaktionell ändring av den aktuella bestämmelsen. Enligt utredningens mening låg skyddets tyngdpunkt i att ersättningsgrunderna inte får bestämmas på annat sätt än genom lag. Det ansågs vidare vara självklart att sådan lag inte ges den innebörden att expropriation får ske mot symbolisk ersätt- ning. Utredningen föreslog att bestämmelsen i 8 kap. 1 § fjärde stycket RF skulle behållas oförändrad men flyttas till 2 kap. RF. Vid remissbehandlingen av Fri- och rättighetsutredningens betänk- ande förordade några remissinstanser att någon form av ersättnings- norm vid expropriation borde införas i regeringsformen. En del av dessa ansåg att ordet skälig skulle sättas in före ersättning. Ut- tryck gavs emellertid även för en motsatt uppfattning. Enligt denna skulle ett stadgande utan ersättningsnorm närmast kunna erbjuda en säkrare ersättningsrätt och man utgick därvid från att bakom bestäm- melsen låg en given förutsättning att den som utsattes för expropria- tion skulle hållas skadeslös. Utredningens förslag behandlades i propositionen /76:209, i vilken regeringen förordade att den aktuella bestämmelsen skulle behållas oförändrad. Som grund för detta uttalade departements- chefen att det med hänsyn till den mångfald av situationer som kunde komma att omfattas av stadgandet varken var möjligt eller önskvärt att i grundlag slå fast efter vilka grunder ersättningen skulle be- stämmas. Liksom utredningen framhöll departementschefen det som självklart att en ersättning som är endast symbolisk inte uppfyller grundlagens krav. ansåg vid riksdagsbehandlingenTPF5FPT att det vore värdefullt om regeringsformen i rättighetskapitlet innehöll en regel om skydd för den enskildes egendomsrätt. Liksom dittills skulle det enligt förslaget anges i grundlagen att ersättningsnormerna inte 5TP PT Se bet. KU 1975/76:56 s. 35. får bestämmas på annat sätt än genom lag. I detta låg enligt ut- skottet en betydande garanti för den enskildes rättssäkerhet. Ut- skottet ansåg det vidare självklart att ordet ersättning hade en materiell innebörd. Härmed uteslöts enligt utskottet – som också utredningen och departementschefen hade framhållit – möjligheten att ersättning skulle lämnas med enbart symboliska belopp. följde utskottetTPF6FPT och härefter fick 2 kap. 18 § RF följande lydelse. Varje medborgare skall vara tillförsäkrad ersättning enligt grunder som bestämmes i lag för det fall att hans egendom tages i anspråk genom expropriation eller annat sådant förfogande. , som tillsattes , hade till uppgift att utreda frågan om förstärkt skydd i regeringsformen för de med- borgerliga fri- och rättigheterna. I betänkandet Förstärkt skydd för fri- och rättigheter (SOU 1978:34) konstaterade utredningen be- träffande frågan om grundlagsskyddet vid expropriation (s. 167 f.) att ersättningskravet i 2 kap. 18 § RF ansågs ha en materiell inne- börd, men att det däremot var oklart angivet vilken ersättnings- standard som grundlagsregeln krävde. Utredningen föreslog att 2 kap. 18 § RF skulle ges en innebörd som i fråga om ersättningens kvalitet mera bestämt än tidigare knöt an till vad som föreskrivs i vanlig lag. I detta syfte föreslog utredningen att grundlagsbestämmelsen skulle få följande lydelse. Varje medborgare vilkens egendom tages i anspråk genom expropria- tion eller annat sådant förfogande skall vara tillförsäkrad ersättning för förlusten enligt grunder som bestämmes i lag. Enligt utredningen skulle denna grundlagsregel ses som en bekräftelse av den ersättningsnivå som gällande regler om ersättning vid expro- priation eller liknande ingrepp hade lett till. Utredningen anförde vidare följande. Stadgandet hindrar inte sådana föreskrifter som t.ex. 4 kap. 3 § expropria- tionslagen. Ersättning får begränsas till det värde som grundas på tillåten användning av den egendom det gäller. Grundlagsstadgandet innebär där- vid ingen bindning vad avser bevisbördans placering. Över huvud taget skall grundlagsstadgandet inte hindra prisreglering. Därvid är det givet- vis det prisreglerade värdet och inte ett eventuellt svartabörsvärde som skall ligga till grund för bestämmandet av ersättningen enligt 2 kap. 18 § regeringsformen. Slutligen framgår av det sagda att, om ett expropriativt 6TP PT Se rskr. 1975/76:414, bet. KU 1976/77:1, rskr. 1976/77:2. ingripande medför också reella fördelar just för den drabbade och om därför ingen förmögenhetsminskning uppkommer för denne, så behöver lagen inte föreskriva någon (kontant) ersättning. I övrigt innebär rättig- hetsskyddsutredningens förslag inte någon ändring i sak i fråga om 2 kap. 18 § regeringsformen. Vad tillämpningsområdet för stadgandet beträffar avses alltså alltjämt fall där medborgarens egendom tas i an- språk genom expropriation eller annat sådant förfogande. I propositionen 1978/79:195 anslöt sig departementschefen (s. 57) till vad utredningen hade anfört. KonstitutionsutskottetTPF7FPT delade departe- mentschefens uppfattning och godtog förslaget utan änd- ring.TPF8FPT Lagtexten fick därefter den av utredningen föreslagna lydelsen. reform framfördes i form av motioner i krav på förstärkning av grundlagsskyddet för egendoms- rätten.TPF9FPT lämnade motionsyrkandena utan bifall bl.a. med motiveringen att erfarenheterna av den reglering som skett genom reformerna på fri- och rättighetsområdet borde avvaktas innan initiativ togs till förändringar. beslutade dock regeringen att tillkalla en kommitté – Fri- och rättighetskommittén – med uppdrag bl.a. att utreda frågan om grundlagsskydd för äganderätten. I direktivenTPF10FPT till kommittén uttalades bl.a. att nu så förflutit efter tillkomsten av reger- ingsformens fri- och rättighetsreglering att det är dags att ta upp frågan om ytterligare förstärkning av skyddet. I ett delbetänkande , Fri- och rättighetsfrågor – Regerings- formen – Del A (SOU 1993:40), lade kommittén fram ett förslag till ny lydelse av 2 kap. 18 § RF. Förslaget – som innebar ett utvidgat egendomsskydd – var en del av resultatet av en politisk uppgörelse i författningsfrågor mellan företrädarna för Socialdemokraterna, samlingspartiet, liberalerna och . I betänkandet angavs bl.a. (s. 89) att det i den offentliga diskus- sionen hade hävdats att regeringsformen borde innehålla en princi- piell regel om att den enskildes egendom ska lämnas okränkt men att det allmänna i vissa fall bör ha möjlighet att ta i anspråk egen- 7TP PT Se bet. KU 1978/79:39 s. 22 f. 8TP PT Se rskr. 1978/79:359, bet. KU 1979/80:1, rskr. 1979/80:2. 9TP PT Se bet. KU 1983/84:8, 1984/85:8, 1985/86:5, 1986/87:17, 1987/88:9, 1988/89:11, 1989/90:12 och 1990/91:13. 10TP PT Dir. 1991:119. dom eller reglera användningen av viss egendom. Enligt kommittén hade det vidare hävdats att ersättningsprinciperna vid ingrepp i annans egendom på ett klarare sätt än vad som då var fallet borde skrivas in i grundlagen. Kommittén – som i betänkandet föreslog bl.a. att skulle införlivas med svensk rätt – uttalade att genom att konventionen föreslogs bli inkorporerad i svensk rätt tillgodosågs i princip kraven på hur en grundlagsbestämmelse borde utformas. Det framhölls dock att inte innehöll någon uttrycklig regel om att ersättning ska lämnas vid ingrepp i annans egendom. Enligt kommittén hade rätten till ersättning emeller- tid betydelse vid tillämpningen av den aktuella konventionsbestäm- melsen som ett led i den intresseavvägning som alltid ska göras enligt konventionen. Kommittén anförde vidare följande. ofta allmänt hållna principer tolkas i första hand av konventionsorganen, dvs. och Europadom- stolen. Av flera avgöranden från dessa tolkningsinstanser kan den slutsatsen dras att innehållet i den nationella rätten är en av de omstän- digheter som ligger till grund för tolkningen av konventionsbestäm- melsen. Om det således införs en regel i vår regeringsform beträffande egendomsskyddet som slår fast de principer som konventionsbestäm- melsen vill skydda kan man utgå ifrån att denna regel kommer att beaktas av konventionsorganen vid prövningen av eventuella mål mot . En sådan regel i vår regeringsform kan därför sägas innebära en viss precisering av det skydd som ställer upp för medborgarnas rätt till sin egendom. Mot den bakgrunden fann kommittén det önskvärt att i regerings- formen ge en närmare precisering av det egendomsskydd som anger. Enligt kommittén fanns det således skäl att även låta rådighetsinskränkningar avseende mark och bygg- nader omfattas av grundlagsskyddet. När det gäller rätten till ersättning uttalade (s. 90) kommittén att liksom dittills borde sådan rätt föreskrivas vid ingrepp genom expropriation eller annat sådant förfogande. – i konsekvens med förslaget att även rådighetsinskränkningar av- seende mark och byggnader skulle grundlagsskyddas – även rätten till ersättning vid den typen av rådighetsinskränkningar ges ett grundlagsskydd. Beträffande grundlagsbestämmelsens utformning uttalade kommittén att bestämmelsen om rätt till ersättning i dessa fall borde utformas i enlighet med de huvudprinciper som i svensk rätt gällde i fråga om ersättning vid rådighetsinskränkningar. I fråga om ersättningsrätten framhölls särskilt (s. 91 och 235) att den för- ordade lösningen anslöt till gällande rätt på området. Att rätten till ersättning vid rådighetsinskränkningar på detta sätt gavs ett grund- lagsskydd innebar enligt kommittén inte att rätten till ersättning ut- vidgades. Kommittén anförde vidare att man ansåg att den närmare utformningen av ersättningsbestämmelserna alltjämt borde ske i van- lig lag. Kommitténs förslag behandlades i regeringens prop. 1993/94:117 med förslag till vissa ändringar i regeringsformen samt en särskild lag om inkorporering av . I propositionen ut- talade (s. 7 f.) regeringen att den ansåg det viktigt att största möj- liga politiska enighet fick prägla bedömningen av utredningsför- slaget och att det av regeringen framlagda förslaget i linje med detta utgjorde resultatet av överläggningar med företrädare för riksdags- partierna. Även om också andra förslag kunde anses ha sina för- tjänster menade regeringen att i första hand kommitténs förslag borde läggas till grund för lagstiftning. I propositionen uttalade (s. 15) regeringen att genom att Europa- konventionen inkorporerades i svensk rätt skulle vår inhemska lag- stiftning komma att få en principiell regel om att den enskildes rätt till sin egendom ska lämnas okränkt. Regeringen ansåg det emeller- tid också angeläget att skyddet för äganderätten skrevs in i grundlagen på ett mer uttryckligt sätt. I likhet med kommittén menade reger- ingen att en sådan bestämmelse, till skillnad från konventionen, också borde innehålla en uttrycklig regel om att ersättning ska lämnas vid ingrepp i enskild egendom. Enligt regeringen skulle en sådan regel i regeringsformen komma att innebära en precisering av det skydd som ställer upp för medborgarnas rätt till sin egen- dom. Regeringen anförde vidare följande. Mot denna bakgrund anser regeringen i likhet med kommittén att det finns skäl att utöver ett grundlagsskydd mot tvångsöverföring av egen- dom genom expropriation eller annat sådant förfogande även låta rådig- hetsinskränkningar genom lagstiftning och myndighetsbeslut avseende mark och byggnader omfattas av grundlagsskyddet. Härmed ges ett mer uttryckligt och starkare grundlagsskydd för den enskildes rätt till vik- tig egendom än . som det rättsliga skyddet mot sådana tvångsöverföringar och rådighetsinskränkningar grundlagsskyddas kommer de grundläggande åtagandena i konventionen på ett väsentligt område att tydliggöras och preciseras i grundlagen. Inskränkningar i enskildas användning av sin egendom förekommer i stor utsträckning och är speciellt vanlig vad gäller fast egendom. Vi anser det därför sär- skilt motiverat att i grundlagen införa ett uttryckligt skydd mot rådig- hetsinskränkningar i mark och byggnader. Det saknas underlag för att nu överväga något längre gående skydd. Beträffande rätten till ersättning uttalade regeringen (s. 16 f.) att man i likhet med kommittén ansåg att den som tvingas avstå sin egendom genom expropriation eller annat sådant förfogande, liksom tidigare, i grundlag borde vara tillförsäkrad ersättning. Dessutom delade reger- ingen kommitténs uppfattning att – i konsekvens med att rådighets- inskränkningar avseende mark och byggnader föreslogs få ett grund- lagsskydd – även rätten till ersättning vid sådana inskränkningar borde ges ett motsvarande skydd. I propositionen anfördes (s. 17) vidare att flera remissinstanser hade ansett att den enskilde genom bestämmelsen skulle tillförsäkras full ersättning eller ersättning för hela förlusten. Det skulle enligt regeringen emellertid inte vara helt rättvisande med hänsyn till att s.k. förväntningsvärden enligt 4 kap. 3 § expropriationslagen (1972:719) inte omfattas av skyddet. Enligt grundlagsbestämmelsens dåvarande lydelse tillförsäkrades den vilkens egendom togs i anspråk genom expropriation eller annat sådant förfogande ersättning för förlusten, vilket enligt regeringen fick anses ge uttryck för att den drabbade ska hållas skadeslös och att inte enbart symboliska belopp ska betalas ut. Regeringen anförde vidare att ett skydd som tillförsäkrar den enskilde ersättning för inskränkningar utan avseende på intrångets eller skadans storlek inte kunde anses stämma överens med gällande rätt, utan att inskränkningen måste ha uppnått en viss kvalifikations- grad för att ersättning ska kunna komma i fråga. Enligt regeringen borde därför en motsvarande begränsning komma till uttryck i grund- lagsbestämmelsen. I propositionen (s. 17) tog regeringen också upp kritik som Natur- vårdsverket hade framfört under remissbehandlingen av det kom- mittéförslag (SOU 1993:40) som låg till grund för propositionen. hade därvid avstyrkt ett grundlagsskydd mot rådig- hetsinskränkningar på det föreslagna sättet och hade påpekat att sådana inskränkningar i miljöskyddslagstiftning och annan skyddslag- stiftning i princip inte hade ansetts kunna föranleda rätt till ersätt- ning. Med den föreslagna lydelsen skulle enligt denna princip kunna ifrågasättas. Till bemötande av denna invändning anförde regeringen följande. De av kommittén använda kvalifikationsgränserna är hämtade från gällande rätt på området. Meningen är således inte att i grundlagen pre- cisera beräkningsnormerna utan endast att ange huvudprinciperna. Att rätten till ersättning vid vissa rådighetsinskränkningar nu ges ett grund- lagsskydd innebär således inte att ersättningsrätten utvidgas i förhållande till nu gällande ersättningsregler. Ersättning utgår sålunda inte för den förlust som kan bestå i att förväntningar om ändring i markens använd- ningsområde inte infrias till följd av dispositionsinskränkningar. Er- sättning utgår inte för ingrepp i form av strandskyddsförordnande eller förordnande om naturvårdsområde. Uteblivet tillstånd till en ny verk- samhet, t.ex. grustäkt eller markavvattning samt vägrad strandskydds- dispens ersätts inte till följd av denna princip. Inte heller skall ersätt- ning utgå för sådana – till tid och omfattning – mindre ingripande inskränkningar i rätten att fritt nyttja sin egendom. Således är avsikten med förslaget inte att andra typer av rådighetsinskränkningar i mark eller byggnader än skall vara förenade med rätt till ersätt- ning. ,TPF11FPT som vid riksdagsbehandlingen tillstyrkte regeringens förslag, underströk att ersättningsrätten inte i sig ut- vidgades genom att rätten till ersättning vid rådighetsinskränkningar gavs ett grundlagsskydd i enlighet med förslaget (s. 29). följde utskottet,TPF12FPT varefter bestämmelserna i 2 kap. 18 § RF fick sin nuvarande lydelse. tillkallades en parlamentariskt sammansatt kommitté, författningsutredning, med uppdrag bl.a. att lämna förslag till ny lydelse av stadgandet om skydd för egendom i 2 kap. 18 § andra stycket RF. I direktiven (dir. 1999:71) angavs att kommittén skulle föreslå en utformning av stadgandet som skulle ge ett klart uttryck för lagstiftarens avsikt när det gäller rätten till ersättning enligt be- stämmelsens andra stycke, dvs. främst ersättningsrätten vid rådig- hetsinskränkningar. I ett delbetänkande , Vissa grundlagsfrågor (SOU 2001:19), behandlade kommittén bl.a. denna del av uppdraget. Kommittén avstod dock från att lägga fram något förslag till ändrad lydelse av 2 kap. 18 § RF eftersom kommittén inte lyckades nå bred uppslut- ning kring någon av de lösningar som prövats. Kommittén presenterade kort i betänkandet några olika möjliga lösningar som hade diskuterats. En lagteknisk lösning som disku- terades (s. 108 f.) var att låta 2 kap. 18 § RF avse enbart rådighets- inskränkningar som sker genom mark- eller byggnadsreglering. Genom en sådan avgränsning ansåg man att man skulle utesluta just de in- grepp i rådigheten som avsågs med ändring av paragrafen. 11TP PT Se bet. 1993/94:KU24. 12TP PT Se rskr. 1993/94:246, bet. 1994/95:KU5, rskr. 1994/95:11. Tillämpningsområdet för ersättningsregeln skulle begränsas att om- fatta bara ingrepp som sker med stöd av fastighetsrättslig lagstift- ning. Med detta avsågs enligt kommittén beslut enligt lagstiftning som går ut på att ett visst område eller en viss byggnad ska skyddas eller bevaras, t.ex. enligt eller lagen om kultur- minnen m.m. Vidare avsågs vissa beslut om åtgärder, förbud och inskränkningar enligt bestämmelserna i 31 kap. som drabbar fastighetsägarens eller innehavarens särskilda rätt till fastig- heten, möjligheter att utnyttja områden som rör nationalparker, naturreservat, kulturreservat, biotopskyddsområden och vatten- skyddsområden. Också beslut om föreläggande och förbud enligt samrådsbestämmelser i 12 kap. 6 § fjärde stycket skulle med den diskuterade lösningen omfattas av grundlagsregeln. Däremot skulle ersättningsbestämmelsen inte omfatta beslut som innebär att verksamhet förbjuds av miljöskydds- eller säkerhetsskäl. Flera av ledamöterna i kommittén förkastade dock detta förslag. Kommittén diskuterade därefter skilda lösningar som innebar att ersättning i normalfallet inte skulle betalas vid inskränkningar som motiverats av tungt vägande miljö- eller säkerhetsskäl. Genom att i lagtexten föra in principen att ersättning inte ska utgå vid ingrepp mot miljöskadliga eller annars farliga verksamheter ansåg kommittén att innehållet i gällande rätt skulle uttryckas på det sätt som lagstiftaren avsåg lagstiftningsärende. Kommittén diskuterade några olika alternativ till hur 2 kap. 18 § andra stycket skulle utformas. Ingen av lösningarna kunde få ett brett stöd bland ledamöterna. pågår en samlad översyn av regeringsformen genom den parlamentariska kommittén . Kommittén har genom direktiven (dir. 2004:96) getts vida ramar för sitt arbete. I uppdraget ingår bl. a. att pröva om det finns behov av att föreslå förändringar vad gäller skyddet för grundläggande fri- och rättig- heter. Detta kan komma att, enligt vad som inhämtats från Grund- lagsutredningens sekretariat, omfatta en översyn av äganderätts- skyddet i 2 kap. 18 § RF. ska redovisa sitt uppdrag . 3.3.1Allmänt om konventionens skydd för egendom