sou · GWB341 · 2008-04-23 00:00:00 — Det finns inte heller någon sådan förpliktelse för att slopa kravet på dubbel straffbarhet för de brott som offret kan utsättas för efter det att äktenskapet ingåtts. krav på internationellt samarbete har emellertid i tidigare lagstiftningsärenden tolkats på ett sätt som innebär att det uppställs ett krav på att varje stat har effektiva medel för att lagföra enskilda medborgare som kränker barns rät- tigheter utomlands. Det nu anförda argumentet har också legat till grund för att kravet på dubbel straffbarhet slopats beträffande vissa sexualbrott som riktas mot barn.TPF10FPT Tillåtande av barnäktenskap som begås utomlands utgör allvar- liga kränkningar av barns grundläggande rättigheter och mänskliga värdighet. Det kan enligt vår mening inte anses som tillfredsstäl- lande att sådana handlingar inte kan beivras om de begås av t.ex. svenska medborgare som besöker andra länder där det inte är straffbelagt. Särskilt inte med beaktande av att tillåtande av barn- äktenskap oftast är ett brott med internationell karaktär. Utifrån de här redovisade utgångspunkterna kan vi konstatera att det föreligger goda skäl att inte uppställa ett krav på dubbel straffbarhet för tillåtande av barnäktenskap för att kunna skapa ett effektivt straffrättsligt skydd. har i det lagstiftnings- ärende som avsåg den nya sexualbrottslagstiftningen också accepte- rat att just brott som begås mot barn undantas från kravet i 2 kap. 2 § . 10TP PT Prop. 2004/05:45 s. 128. 6Europarådets konvention om bekämpande av handel med människor inleddes ett arbete med att utarbeta en europeisk konvention mot människohandel. Arbetet resulterade i Europarå- dets konvention om bekämpande av handel med människor, ETS nr. I vårt uppdrag ingår att analysera frågan om tillträde till konven- tionen och vilka lagändringar som i så fall kan krävas samt i före- kommande fall ge på förslag på sådana lagändringar. konvention om bekämpande av handel med män- niskor är en konvention som syftar till att förhindra och bekämpa människohandel, konstruera ett fullständigt regelverk vad gäller skydd och hjälp till människohandelsoffer, garantera effektivare brottsutredningar och åtal samt främja internationellt samarbete. Av konventionens ingress framgår att medlemsstater och övriga stater som undertecknat konventionen anser att handel med människor utgör ett brott mot de mänskliga rättigheterna och en kränkning av människans värdighet och integritet, att handel med människor resulterar i slaveri för offren, att respekt för offrens rättigheter, skydd av offren och åtgärder för att bekämpa handeln med människor måste vara det huvudsakliga målet samt att alla åtgärder och initiativ för bekämpande av handel med människor måste vara icke-diskriminerande och beakta jämställdhetsperspek- tivet och barnets rättigheter. I ingressen erinras också om att det i medlemsstaternas utrikesministrars förklaring vid de 112 (14–) och 114 (12–) mötena med ministerkom- mittén yrkades på förstärkta åtgärder av mot handel med människor. I konventionen noteras en rad konventioner, bl.a. kon- vention om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grund- konvention om bekämpande av handel med människor läggande friheterna med protokoll, och EU:s rambeslut av om bekämpande av människohandel (2002/629/RIF). Slutligen anges också att parterna beaktar FN:s konvention mot gränsöverskridande organiserad brottslighet och Palermoproto- kollet i syfte att förbättra det skydd de ger och utveckla de normer som upprättas genom de instrumenten. I kapitel VIII i konventio- nen, Förhållande till andra internationella instrument, framgår av artikel 39 att konventionen emellertid inte ska inverka på de rättig- heter eller skyldigheter som följer av bestämmelserna i protokollet och är avsedd att förbättra det skydd som ges i nämnda protokoll och utveckla de normer som ingår i det. Av artikel 40 punkten 1 framgår också att konventionen inte ska inverka på rät- tigheter och åtaganden enligt andra internationella instrument i vilka parterna enligt konventionen är parter eller kommer att bli parter och vilka innehåller bestämmelser om frågor som styrs av konventionen och vilka ger bättre skydd och hjälp till offer för handel med människor. I anslutning till konventionen har också utformats en förklaran- derapport, Explanatory Report to tion on Action against Trafficking in Human Beings (CETS no. Artiklarna i konventionen är av olika karaktär. Vissa artiklar utgör målsättningsstadganden och vissa artiklar innehåller krav på att staterna ska vidta vissa åtgärder, såsom lagstiftningsåtgärder. Enligt våra direktiv ingår i vårt uppdrag att identifiera de hinder som kan föreligga för att tillträda konventionen oberoende av vilka åtgärder som konventionen ålägger staterna att vidta. Vår analys av konventionen har därför skett utifrån vilka hinder vi har kunnat identifiera. Endast i de fall där det förelegat hinder mot att ratificera och där det i konventionen uppställts krav på lagstift- ningsåtgärder har vi lämnat lagförslag. som vi utfört vår analys av konventionen har det pågått ett arbete inom med att ta fram en hand- lingsplan mot människohandel för andra utnyttjandesyften än utnyttjanden för sexuella ändamål. I vårt arbete har vi tagit del av den information som samlats in främst beträffande arbetskraftsex- ploatering och utnyttjande för avlägsnande av organ.TPF1FPT 1TP PT Människohandel för arbetskraftsexploatering m.m., Kartläggning och förslag till handlingsplan (Ds 2008:7). konvention om bekämpande av handel med människor Kapitel I, Syften, tillämpningsområde, icke- diskrimineringsprincip och definitioner I artikel 1 anges att konventionens syfte är a)att med respekt för jämställdheten förebygga och bekämpa människohandel, b)att med respekt för jämställdheten skydda brottsoffrens mänskliga rättigheter, att utforma en allsidig ram för skydd av och hjälp till brottsoffer och vittnen samt att säkerställa att utredningar och åtal genomförs effektivt, samt c)att främja internationellt samarbete när det gäller insatser mot människohandel. I artikeln anges slutligen att det genom konventionen inrättas en särskild övervakningsmekanism för att säkerställa att parterna effektivt tillämpar dess bestämmelser. I artikel 2 anges konventionens räckvidd. Där uttalas att kon- vention ska gälla alla former av människohandel, nationell eller gränsöverskridande, oberoende av dess eventuella samband med organiserad brottslighet. Artikel 3 innehåller en icke-diskrimineringsprincip. I artikeln sägs att parterna ska tillämpa bestämmelserna i konventionen, sär- skilt om brottsoffers rätt att komma i åtnjutande av åtgärder för att skydda och främja deras rättigheter, utan någon åtskillnad såsom på grund av kön, ras, hudfärg, språk, religion, politisk eller annan åskådning, nationellt eller socialt ursprung, tillhörighet till nationell minoritet, förmögenhet, börd eller ställning i övrigt. I artikel 4 definieras en rad begrepp som används i konventio- nen. a)människohandel: värvning, transport, överlämnande, inhysande eller mottagande av personer genom hot om eller bruk av våld eller andra former av tvång, bortförande, bedrägeri, vilsele- dande, missbruk av makt eller av en persons utsatta ställning, eller erläggande eller mottagande av betalning eller förmåner för att få samtycke från en person som har kontroll över en annan person i syfte att utnyttja denna person. Utnyttjande ska minst innebära utnyttjande av andras prostitution eller andra former av sexuellt utnyttjande, tvångsarbete eller tvångstjäns- konvention om bekämpande av handel med människor ter, slaveri eller bruk som kan jämföras med slaveri, träldom eller borttagande av organ. b)Samtycke från ett offer för människohandel till sådant planerat utnyttjande som anges i punkten a) i denna artikel ska sakna betydelse om något av de medel som anges där har använts. c)Värvning, transport, överlämnande, inhysning eller mottagande av barn i syfte att utnyttja dessa ska betraktas som människo- handel även om inget av de medel som anges i punkten a) i denna artikel har använts. d)barn: person . e)brottsoffer: varje fysisk person som är utsatt för människohan- del enligt definitionen i denna artikel. Kapitel II, Förebyggande, samarbete och andra åtgärder I artikel 5 stadgas om förebyggande av människohandel och där uttalas att 1.Varje part ska vidta åtgärder för att införa eller stärka nationellt samarbete mellan de olika organ som ansvarar för att förebygga och bekämpa människohandel. 2.Varje part ska införa och/eller stärka effektiva riktlinjer och program för att förebygga människohandel genom t.ex. forsk- ning, upplysning, kampanjer för höjande av medvetenhet och utbildning, sociala och ekonomiska initiativ samt utbildnings- program med särskild inriktning på personer som riskerar att bli föremål för människohandel och personer som i sin yrkesverk- samhet berörs av denna handel. 3.Varje part ska främja en ansats som grundas på mänskliga rättigheter, integrera jämställdhetsaspekter och utgå från bar- nets intressen när olika former av riktlinjer och program som avses i punkten 2. utformas, genomförs och utvärderas. 4.Varje part ska vidta de lämpliga åtgärder som kan behövas för att möjliggöra laglig migration, särskilt genom att berörda myn- digheter sprider korrekt information om de villkor som gäller för laglig inresa på och vistelse inom dess territorium. konvention om bekämpande av handel med människor 5.Varje part ska vidta särskilda åtgärder för att minska barns utsatthet för människohandel, särskilt genom att skapa en skyd- dande miljö för dem. 6.De åtgärder som vidtas i enlighet med denna artikel ska där så är lämpligt omfatta icke-statliga organisationer, andra berörda organisationer samt andra delar av det civila samhället som med- verkar i att förebygga människohandel och att skydda eller hjälpa brottsoffer. Artikel 6 beskriver de åtgärder som parterna ska vidta för att för att motverka den efterfrågan som främjar alla former av utnyttjande av människor, särskilt kvinnor och barn, och som leder till människo- handel. Där sägs att varje part vidta eller stärka åtgärder inom lag- stiftning, förvaltning, utbildning, socialt, kulturellt eller på annat sätt, bl.a. följande: 1.Forska om bästa tillämpningar, metoder och strategier. 2.Höja medvetenheten om mediernas och det civila samhällets ansvar och viktiga roll för att identifiera efterfrågan som en av de grundläggande orsakerna till människohandel. 3.Bedriva riktade upplysningskampanjer som vid behov innefat- tar bl.a. offentliga myndigheter och beslutsfattare. 4.I skolundervisningen för flickor och pojkar bedriva utbildningsprogram och vidta andra förebyggande åtgärder som betonar att genusbaserad åtskillnad och dess katastrofala kon- sekvenser inte kan accepteras samt betydelsen av jämställdhet och varje människas värde och integritet. I artikel 7 stadgas om de åtgärder som bör vidtas vid gränserna. 1.Utan att det påverkar internationella åtaganden avseende fri rörlighet för personer ska parterna så långt möjligt stärka sådana gränskontroller som kan behövas för att förebygga och upptäcka människohandel. 2.Varje part ska anta lagstiftning eller vidta andra lämpliga åtgär- der för att så långt möjligt förebygga att yrkesmässiga fraktfö- rares transportmedel används i sådan brottslig verksamhet som avses i denna konvention. konvention om bekämpande av handel med människor 3.I förekommande fall och utan att det påverkar tillämpningen av gällande internationella konventioner ska bland dessa åtgärder ingå fastställande av skyldighet för yrkesmässiga fraktförare, innefattande varje transportföretag eller ägare eller brukare av transportmedel, att se till att alla passagerare innehar de rese- handlingar som krävs för inresa i den mottagande staten. 4.Varje part ska i enlighet med sin nationella lag föreskriva påfölj- der vid överträdelse av den skyldighet som avses i punkten 3 i denna artikel. 5.Varje part ska anta lagstiftning eller vidta andra åtgärder som kan behövas för att, i enlighet med dess nationella lag, medge avvisning eller återkallelse av visering för personer som med- verkar i förövande av brott som avses i denna konvention. 6.Parterna ska förstärka samarbetet mellan gränskontrollmyndig- heterna, bl.a. genom att inrätta och upprätthålla direkta kom- munikationskanaler. I artikel 8 stadgas om säkerhet och kontroll av handlingar. Där sägs att varje part ska vidta nödvändiga åtgärder för att a)se till att rese- eller identitetshandlingar som den utfärdar är av sådan kvalitet att de inte enkelt kan missbrukas, förfalskas eller olagligen ändras, kopieras eller utfärdas, och b)skydda integriteten och säkerheten i de rese- och identitetshandlingar som utfärdas av parten eller på dess vägnar samt förebygga att sådana handlingar framställs och utfärdas olagligt. Vad gäller förebyggande säkerhet och andra åtgärder stadgas slutli- gen i artikel 9 om handlingars äkthet och giltighet. I artikeln uttalas att en part, på begäran av en annan part, enligt sin nationella lag inom skälig tid ska kontrollera äktheten och giltigheten av rese- eller identitetshandlingar som har utfärdats eller påstås ha utfärdats i dess namn och som misstänks användas för människohandel. konvention om bekämpande av handel med människor Kapitel III, Åtgärder för att skydda och främja brottsoffers rättigheter med beaktande av jämställdhet I artikel 10 talas om identifiering av brottsoffer. I artikeln uttalas att 1.Varje part ska förse sina behöriga myndigheter med personal som är utbildad i och kvalificerad för att förebygga och bekämpa människohandel och att identifiera och bistå brottsoffer, inklu- sive barn, och ska se till att de olika myndigheterna samarbetar med varandra och med berörda hjälporganisationer, så att brottsoffer kan identifieras genom ett förfarande som vederbör- ligen beaktar den speciella situationen för kvinnor och barn som utsatts för brott och vid behov få uppehållstillstånd enligt bestämmelserna i artikel 14 i denna konvention. 2.Varje part ska anta lagstiftning eller vidta andra åtgärder som kan behövas för att identifiera brottsoffer, vid behov i samarbete med andra parter och berörda hjälporganisationer. Om de behö- riga myndigheterna har skälig anledning anta att en person har blivit offer för människohandel, ska parten se till att personen inte avlägsnas från dess territorium förrän de behöriga myndig- heterna har avslutat identifieringsförfarandet för offer för ett brott som konstateras enligt artikel 18 i denna konvention och att personen i fråga får hjälp enligt artikel 12.1 och 12.2. 3.Om brottsoffrets ålder är obestämd och det finns skäl att tro att offret är ett barn, ska hon eller han antas vara ett barn och ges särskilt skydd i avvaktan på att åldern fastställs. 4.Så snart ett ensamkommande barn har identifierats som ett brottsoffer ska varje part a)sörja för att barnet företräds av en förmyndare, organisa- tion eller myndighet som ska handla i barnets intresse, b)vidta nödvändiga åtgärder för att fastställa barnets identitet och nationalitet, samt c)göra sitt bästa för att söka rätt på barnets familj, om detta ligger i barnets intresse. I artikel 11 stadgas om åtgärder som är avsedda att skydda offrens privatliv. konvention om bekämpande av handel med människor 1.Varje part ska skydda brottsoffrens privatliv och identitet. Per- sonuppgifter om dem ska förvaras och användas enligt bestämmelserna i konventionen om skydd för enskilda vid automatisk databehandling av personuppgifter (ETS 108). 2.Varje part ska vidta åtgärder för att särskilt tillse att identiteten eller uppgifter som möjliggör identifiering av ett barn som är brottsoffer inte offentliggörs genom medierna eller på andra vägar utom, i undantagsfall, för att underlätta efterforskning av familjemedlemmar eller på annat sätt säkerställa barnets välfärd och skydd. 3.Varje part ska överväga att i enlighet med artikel 10 i konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, som den tolkas av Europeiska dom- stolen för de mänskliga rättigheterna, vidta åtgärder som syftar till att främja att medierna värnar om brottsoffrens privatliv och identitet genom självreglering, genom införande av regler eller genom gemensam reglering. Artikel 12 stadgar om hjälp till brottsoffer. 1.Varje part ska anta lagstiftning eller vidta andra åtgärder som kan behövas för att hjälpa brottsoffren med deras fysiska, psy- kiska och sociala återhämtning. Denna hjälp ska minst innefatta följande: a)En levnadsstandard som kan trygga deras uppehälle genom åtgärder som lämplig och trygg bostad samt psykologiskt och materiellt bistånd. b)Tillgång till akutsjukvård. c)Hjälp med översättning och tolkning vid behov. d)Rådgivning och upplysning, särskilt om deras lagliga rättig- heter och de tjänster som står till deras förfogande, på ett språk som de kan förstå. e)Biträde så att deras rättigheter och intressen kan framföras och beaktas i lämpliga skeden av brottsmålsförfaranden mot förövare. f)Tillgång till utbildning för barn. konvention om bekämpande av handel med människor 2.Varje part ska vederbörligen beakta brottsoffrets behov av trygghet och skydd. 3.Dessutom ska varje part svara för nödvändig medicinsk eller annan hjälp till brottsoffer som lagligen vistas inom dess terri- torium, saknar tillräckliga resurser och behöver sådan hjälp. 4.Varje part ska anta regler enligt vilka brottsoffer som lagligen vistas inom dess territorium ska beredas tillträde till arbets- marknaden samt till yrkesutbildning och undervisning. 5.Varje part ska vid behov och på de villkor som anges i dess nationella lagstiftning samarbeta med icke-statliga organisatio- ner, andra berörda organisationer eller medlemmar av det civila samhället som ägnar sig åt att bistå brottsoffer. 6.Varje part ska anta lagstiftning eller vidta andra åtgärder som kan behövas för att trygga att ett brottsoffers villighet att vittna inte uppställs som villkor för hjälp till vederbörande. 7.Vid tillämpning av de bestämmelser som fastställs i denna arti- kel ska varje part lämna hjälp på grundval av samförstånd och information, med vederbörlig hänsyn till de särskilda behoven hos personer i en utsatt situation och till barns rättigheter med avseende på bostad, utbildning och lämplig hälsovård. I artikel 13 behandlas frågor om offrens rätt till en period för åter- hämtning och eftertanke. 1.Varje part ska i sin nationella lag fastställa en period på minst för återhämtning och eftertanke, om det finns skälig anledning att tro att den berörda personen är ett brottsoffer. Perioden ska vara så lång att personen kan återhämta sig och göra sig fri från människohandlarnas inflytande och/eller fatta ett välinformerat beslut om samarbete med de behöriga myn- digheterna. ska inget beslut om utvisning av personen kunna verkställas. Denna bestämmelse ska inte påverka den verksamhet som de behöriga myndigheterna bedri- ver i alla faser av de tillämpliga nationella förfarandena, särskilt när de utreder och väcker åtal för de berörda brotten. ska parterna tillåta berörda personer att vistas inom deras territorium. konvention om bekämpande av handel med människor 2.Under denna period ska de personer som avses i punkten 1 i denna artikel ha rätt till den hjälp som avses i artikel 12.1 och 3.Parterna är inte bundna av att iaktta om det strider mot den allmänna ordningen eller det konstateras att ställning som brottsoffer åberopas felaktigt. I artikel 14 stadgas om uppehållstillstånd. I artikeln sägs att 1.Varje part ska utfärda ett förnybart uppehållstillstånd till brottsoffer i endera av följande situationer, eller i båda: a)När den behöriga myndigheten anser att deras vistelse är nödvändig på grund av deras personliga situation. b)När den behöriga myndigheten anser att deras vistelse krävs för deras samarbete med de behöriga myndigheterna i utrednings- eller straffrättsliga förfaranden. 2.När uppehållstillstånd av rättsliga skäl krävs för brottsoffer som är barn, ska sådant utfärdas i barnets intresse och vid behov förnyas på samma villkor. 3.Vägran att förnya ett uppehållstillstånd eller återkallande av ett sådant ska följa föreskrifterna i partens nationella lag. 4.Om ett brottsoffer ansöker om någon annan form av uppehållstillstånd ska den berörda parten beakta att han eller hon har eller har haft ett uppehållstillstånd enligt punkten 1. 5.Med hänsyn till parternas åtaganden enligt artikel 40 i denna konvention ska varje part se till att beviljande av tillstånd enligt denna bestämmelse inte ska påverka rätten att söka och få asyl. Artikel 15 innehåller bestämmelser om gottgörelse och rätt till ska- destånd och i artikeln uttalas att 1.Varje part ska se till att brottsoffer, från deras första kontakt med de behöriga myndigheterna och på ett språk som de kan förstå, har tillgång till upplysningar om rättsliga och administ- rativa förfaranden av betydelse. 2.Varje part ska i sin nationella lag fastställa rätt till rättsligt stöd och fri rättshjälp för brottsoffer enligt bestämmelserna i dess nationella lag. konvention om bekämpande av handel med människor 3.Varje part ska i sin nationella lag fastställa brottsoffers rätt till gottgörelse från förövarna. 4.Varje part ska anta lagstiftning eller vidta andra åtgärder som kan behövas för att garantera gottgörelse till brottsoffer enligt bestämmelserna i dess nationella lag, exempelvis genom inrät- tande av en fond för gottgörelse till brottsoffer eller åtgärder eller program för socialt bistånd och social återanpassning av brottsoffer, som kan finansieras med medel som härrör från till- lämpning av åtgärder som avses i artikel 23. Vidare sägs i artikel 16 beträffande brottsoffers repatriering och återvändande att 1.Den part i vilken ett brottsoffer är medborgare eller hade permanent uppehållstillstånd vid tiden för inresan på den mot- tagande partens territorium ska, med vederbörlig hänsyn till personens rättigheter, säkerhet och värdighet, underlätta och godta personens återvändande utan oberättigat eller oskäligt dröjsmål. 2.När en part återsänder ett brottsoffer till en annan stat ska detta ske med vederbörlig hänsyn till personens rättigheter, säkerhet och värdighet och till läget i eventuella rättsliga förfa- randen knutna till den omständigheten att personen är ett offer för människohandel, och återvändandet ska helst ske frivilligt. 3.På begäran av en mottagande part ska en anmodad part bekräfta om en person är dess medborgare eller hade tillstånd att vistas permanent inom dess territorium vid tiden för inresan på den mottagande partens territorium. 4.För att underlätta att ett offer för människohandel som saknar korrekta handlingar återvänder, ska den part i vilken den perso- nen är medborgare eller hade permanent uppehållstillstånd vid tiden för inresan på den mottagande statens territorium gå med på att, på begäran av den mottagande parten, utfärda sådana resehandlingar eller sådant annat tillstånd som kan behövas för att personen ska kunna resa in på och återvända till dess territo- rium. 5.Varje part ska anta lagstiftning eller vidta andra åtgärder som kan behövas för att inrätta repatrieringsprogram under medver- kan av berörda nationella eller internationella institutioner och konvention om bekämpande av handel med människor Syftet med dessa program är att förebygga att personer åter blir brottsoffer. Varje part bör göra allt som står i dess makt för att främja brottsoffrens återinträde i samhällslivet i den stat de återvänder till, inklusive återinträde i undervisningssystemet och på arbetsmarknaden, särskilt genom förvärvande och förbättring av yrkesskicklighet. Program för barn bör innefatta rätt till utbildning och åtgärder för att trygga lämplig vård eller mottagande av familjen eller lämpliga vård- strukturer.