sou · GVB317 · 2008-01-01 00:00:00 — Enligt punkt 2 gäller inte de nya reglerna om förordande om vigsel- behörighet för präster i som vid ikraftträdandet var vigselbehöriga enligt 4 kap. 3 § första stycket första punkten ÄktB, förutsatt att därefter har anmält dem till Kammarkollegiet. skall ha fått vigseltillstånd när anmälan görs. 9.7Förslaget till lag om ändring i sambolagen (2003:376) Med sambor avses två personer som stadigvarande bor tillsammans i ett parförhållande och har gemensamt hushåll. När det i en lag eller annan författning talas om sambor eller personer som bor tillsammans under äktenskapsliknande förhållanden eller används liknande uttryck, avses därmed sambor enligt första stycket. Denna lag gäller endast sådana samboförhållanden där ingen av sam- borna är gift. Lagen gäller sambornas gemensamma bostad och bohag. Paragrafens fjärde stycke, som innehåller en hänvisning till partner- skapslagen, har utgått. Detta till följd av att partnerskapslagen upp- hör att gälla som par med samma kön får möjlighet att ingå äktenskap (jfr övergångsbestämmelserna till ändringarna i ÄktB). 9.8Förslaget till lag om ändring i försäkringsavtalslagen (2005:104) Har försäkringstagaren till en försäkring som gäller på hans liv eller hälsa utan att namnge förmånstagaren använt någon av nedan angivna beteck- ningar, anses detta innebära följande: make: den som är gift med försäkringstagaren när förordnandet tilläm- pas; om det pågår mål om äktenskapsskillnad mellan makarna, gäller inte förordnandet, sambo: den som är sambo med försäkringstagaren när förordnandet tillämpas, barn: försäkringstagarens bröstarvingar, med fördelning av försäk- ringen efter vad som gäller i fråga om arvsrätt efter försäkringstagaren, make och barn: försäkringstagarens make är förmånstagare till halva försäkringen och hans bröstarvingar till återstoden; om försäkringstagaren efterlämnar bara make eller bara bröstarvingar, tillfaller hela försäkringen maken eller bröstarvingarna, arvingar: de som har arvsrätt efter försäkringstagaren, med fördelning av försäkringen efter vad som gäller för arvsrätten. Paragrafen anger den innebörd en rad beteckningar, som ofta an- vänds i förmånstagarförordnanden, skall anses ha, om inte annat får anses framgå av förordnandet (jfr 14 kap. 4 § försäkringsavtalslagen). Beteckningen registrerad partner har utgått till följd av att partner- skapsinstitutet utmönstras ur svensk rätt. Av övergångsbestämmel- serna till ändringarna i ÄktB framgår att ett bestående svenskt re- gistrerat partnerskap skall gälla som ett äktenskap efter det att ändringarna i ÄktB har trätt i kraft. Den som är registrerad partner skall härefter behandlas som make. På grund av den särskilda bestäm- melsen i 7 kap. 4 § IÄL rörande rättsverkningarna av vissa utländska samlevnadsformer kan en part i ett sådant förhållande jämställas med make. 9.9Förslaget till lag om ändring i lagen (2006:351) om genetisk integritet m.m. Insemination får utföras endast om kvinnan är gift eller sambo. För in- seminationen krävs skriftligt samtycke av maken eller sambon. Paragrafens andra stycke, som innehåller en hänvisning till partner- skapslagen, har utgått. Enligt övergångsbestämmelserna till ändringar- na i ÄktB upphör partnerskapslagen att gälla som par med samma kön får möjlighet att ingå äktenskap. I detta kapitel finns bestämmelser om 1.befruktning av en kvinnas ägg utanför hennes kropp, och 2.införande av ett befruktat ägg i en kvinnas kropp. Hänvisningen i andra stycket till partnerskapslagen har utgått av ovan angiva skäl. Särskilt yttrande beträffande äktenskap för par med samma kön, m.m. av , ledamot i referensgruppen för riksdagspartierna (fp) Jag välkomnar utredarens förslag om en sammanhållen lag om äktenskap för alla par. Denna reform är ett nödvändigt steg för att skapa ett samhälle där individens möjlighet att leva i enlighet med sina egna önskningar inte är beroende av kön, könsuttryck eller sexuell läggning. Lagstiftningen ska erbjuda ett ramverk för att hantera de juridiska spörsmål som oftast uppkommer i en långvarig relation, men ska i övrigt vara neutral till hur individer väljer att ut- forma sin tillvaro. Det ömsesidiga beroendet i en relation, känslo- mässigt och ekonomiskt såväl som annorledes, har inte att göra med personernas kön. Att ha olika lagar för samkönade och olik- könade förhållanden är därför en åtskillnad utan saklig grund, som dessutom bidrar till att upprätthålla föreställningar om att samhället ska utpeka vissa former av kärleksrelationer som mindre värda eller mindre angelägna att erkänna. Utredarens modell med en könsneutral äktenskapsbalk kombi- nerat med bibehållen vigselrätt för trossamfunden är i princip vad som gäller i , och som där visat sig fungera väl. Medan den civila vigselakten är renodlad myndighetsutövning är den religiösa vigselakten i grunden en form av religionsutövning. Det är lagstiftaren som avgör om denna liturgiska handling har tillräckliga likheter med en civil vigselakt för att kunna erkännas juridiskt, men det ligger i religionsfrihetens natur att varje person själv måste av- göra vilka religiösa handlingar man vill förrätta eller delta i. Det vore därför främmande att villkora vigselrätt för trossamfundens företrädare med någon form av obligatorium att tillhandahålla religiösa vigselakter till de personer som önskar bli vigda. Att fast- slå detta är inte detsamma som att säga att den som nekar ett par en religiös vigselakt går fri från kritik enbart för att motiven för nekandet är av religiöst slag, men den kritiken måste i så fall komma till uttryck i den fria debatten inom och utanför samfunden och inte genom någon form av tvångslagstiftning. I vissa detaljer har jag invändningar mot förslagen: Det vore otillfredsställande att ändra äktenskapslagens portal- paragraf till att uttala att äktenskap kan ingås mellan en kvinna och en man, mellan två kvinnor eller mellan två män. Det finns inte någon saklig grund för denna uppräkning eftersom den föreslagna reformen ju innebär att könet på personerna saknar relevans. På samma sätt som i sambolagen (2003:376) bör det stå två personer. Förslaget att skriva in i 4 kap. 5 § att den som är vigselbehörig som företrädare för trossamfund inte är skyldig att förrätta vigsel kan ifrågasättas på två grunder. För det första kan lagändringen ge intryck av att en ny bestämmelse införs, vilket ju inte är fallet – trossamfundens företrädare saknar vigsel- skyldighet. För det andra kan en sådan uttrycklig bestämmelse riskera att misstolkas som en uppmuntrande signal. Om lagstiftaren anser det vara nödvändigt att i själva lagtexten markera skillnaden mellan företrädare för myndigheter respektive trossamfund vore det lämp- ligare att införa en uttrycklig bestämmelse om principiell vigselplikt för den som är vigselbehörig efter förordnande av , varvid det motsatsvis då framgår att denna vigselplikt inte gäller befattningshavare med rätt att förrätta vigsel inom trossamfund. Jag har svårt att se fördelar med en obligatorisk vigselavgift. Systemet riskerar att leda till en betydande administrativ merkost- nad och kan i värsta fall också hindra enstaka par från att gifta sig . Att höja ersättningen till vigselförrättare, vilket i sig vore önskvärt, är förenat med så marginella kostnader för statskassan att det inte kan motivera införandet av ett nytt avgifts- system för medborgarna. Särskilt yttrande beträffande äktenskap för par med samma kön av , ledamot i referensgruppen för riksdagspartierna (kd) Utredaren har i sina överväganden för eller emot en könsneutral äktenskapslagstiftning, särskilt framhållit att han inte ämnar ta ställning till annat än den rättsliga aspekten av äkten- skap för par av samma kön. Detta är ett allt för snävt synsätt. Jag menar att de rättsliga aspekterna aldrig kan isoleras från t.ex. kulturella historiska och etiska dito. Utredningen har inte heller belyst barnperspektivet, trots påpekanden från referensgrupperna och ratificering av . Dessutom, menar jag, att om ska göras neutral till sitt innehåll, kan inte begreppet äktenskap användas, eftersom det betecknar den fritt ingångna, stabila, föreningen mellan man och kvinna. Barn har genom rätt att, så långt som möj- ligt, ha vetskap om sina föräldrar och att bli vårdade av dessa. Ett av äktenskapets ursprungliga ändamål, naturrättsligt och historiskt, är omsorgen om barnen. Äktenskapet är alltså till för att så långt möjligt omge barnen med ett rättsligt och etiskt sammanhang – en familjemiljö med terminologi – som säkrar deras rättigheter visavi sina biologiska föräldrar och tydliggör föräldrarnas skyldigheter. Därför har avvisat lagen om att homosexuella par ska få prövas som adoptivföräldrar och att lesbiska kvinnor ska ha rätten till assisterad befruktning. Att slå vakt om äktenskapet är därför att slå vakt om barnens rättigheter. En könsneutralisering av lagen skulle försvåra värnan- det av barns rättigheter visavi deras biologiska föräldrar eftersom kopplingen mellan äktenskapet och det gemensamma ansvaret för gemensamma barn osynliggörs. Juridik är också etik, kultur och historia Att endast betrakta äktenskapet ur en snävt juridisk synvinkel inne- bär att man åsidosätter den djupt personliga, etiska, kulturella och i förekommande fall sakrala innebörd äktenskapet har för väldigt många människor i vårt land. Det senare i synnerhet för medlemmar i religiösa samfund. Den religiösa dimensionen aktualiserar också komplexa frågeställningar om religionsfrihet och gränsen mellan statens och samhällets kompetenser. Att skilja på å ena sidan äktenskapets rättsliga innebörd och å andra sidan dess kulturella, religiösa och sociala aspekter, innebär ett grovt förenklat sätt att se på såväl lagstiftarens uppgift som juri- dikens väsen. De flesta samhällsföreteelser är kulturellt och histo- riskt förankrade; detta gäller inte minst för äktenskapet. I den bemärkelsen, liksom i klassisk naturrättslig etik, är äktenskapets definition given: Det är ett institut som reglerar förhållandet mellan en man och en kvinna, primärt som grundval för familjebildning. Så även enligt nu gällande svensk lag. Med hänvisning till att samhällsutvecklingen går framåt och nya åsikter bör beredas utrymme, menar utredaren att äktenskaps- begreppet måste ges en ny tappning. Utredningen ger dock inte stöd för att denna uppfattning har slagit igenom inom stora lager av den svenska befolkningen. Tvärtom gav inte utredaren möjlighet att, inom ramen för den SCB-undersökning som gjordes, under- söka opinionsläget om huruvida en ändring av nuvarande äkten- skapslagstiftning var önskvärd eller ej. Detta trots att ledamöter i referensgrupperna så önskade. Utredaren bortser också från det faktum att inte alla inslag i samhällsutvecklingen är steg framåt i någon rimlig mening. Jag menar därför att utredningen saknar täckning för behovet av en lagändring i föreslagen riktning. Juridik, historia och kultur är kommunicerande kärl och det är genom att ta hänsyn till detta samband gällande frågor av stor dignitet som man för en legitimitet inför lagen. Äktenskapets kulturella värde är av den digniteten, vilket visas av att lagutskott fått in namnunderskrifter av inte mindre än 58 120 svenskar som engagerat sig i frågan. menar att det begrepp som finns för att skilja det samkönade partnerskapet från äktenskapet utgör ett full- gott alternativ i rättsligt avseenden. Vi finner det därför inte heller av den anledningen påkallat att utvidga det rådande äktenskaps- begreppet. finns olika beteckningar för skilda civilstånd, som ett erkännande av dessa relationers olika natur. Det är bara att jäm- föra gift med sambo respektive registrerat partnerskap. Även om terminologin kan diskuteras anser vi att de underliggande distink- tionerna är adekvata, som de inte diskriminerar mot någon. En annan aspekt på denna fråga rör förhållandet mellan civil- rätten och de religiösa samfunden. Kraven på att det offentliga genom lagen inte ska diskriminera mot någon person eller grupp i samhället torde vara ännu högre än då det gäller t.ex. privata tros- samfund, då det offentliga är en gemensam angelägenhet. Med hän- syn till att kyrkor och samfund sedan århundraden omväxlande både administrativt handlagt vigseln, innehållsligt givit den dess inne- börd och utformat dess ritual bör äktenskap vara reserverat som term för det förbund som ingås mellan man och kvinna. Detta är en tydlig uppfattning även bland icke-kristna trossamfund i . Ett mångfaldsperspektiv talar alltså för att ingen förändring sker. Religionsfrihet är inskrivet i våra grundlagar, vilket innebär ett absolut krav på respekt. Trots att föreliggande utredning tagit sikte på endast formuleringen i , kvarstår det faktum att det är de religiösa samfunden som till övervägande del ger äktenskapet en särskild innebörd. Då äktenskapets uttolk- ning för religiösa samfund har en särskild betydelse, torde det – med hänsyn tagen till religionsfriheten – ej vara motiverat att en- sidigt ändra innebörden om så bara i juridisk mening. En sådan lagändring skulle kunna resa stora komplikationer avseende den svenska rättens erkännande av vigslar i olika trossamfund och vice versa samt leda till svårigheter i förhållande till internationella kon- ventioners stadganden om religionsfrihet, som förpliktigat sig till. Skulle utredaren trots alla argument emot en könsneutral lag- stiftning föreslå en sådan, anser jag att den hävdvunna termen äkten- skap bör lämnas tillbaka till den religiösa kontext den ursprungligen kommer ur och i lagstiftningen ersättas med ett annat begrepp som mer adekvat speglar vad det är frågan om. Detta för att tydligt mar- kera att det nya begreppet hör lagstiftningen till, medan äktenskapet behåller sin ursprungliga historiska, kulturella och etiska betydelse, nämligen som samlevnadsform för man och kvinna. Slutsats; behov av en parlamentarisk utredning Sammanfattningsvis anser jag att utredningen brister i fråga om både den grundliga analys och den objektivitet som erfordras för att klargöra de olika överväganden som en av samtidens mest genom- gripande förändringar i svensk lag står inför. Därför anser jag att en parlamentarisk utredning bör tillsättas med uppdrag att djupare analysera konsekvenserna av en förändring på respektive område. Det bör noteras att redan under /04 hemställde åt regeringen att tillkalla en parlamentarisk utredning för att utreda frågan om en könsneutral äktenskapslagstiftning (bet. 2003/04: LU22). Istället tillsatte regeringen en ensamutredare biträdd av två referensgrupper. I utredningsdirektivet anges att [u]tredaren skall göra en grund- lig analys av frågan och redovisa samtliga skäl som talar för och emot [en könsneutral lagstiftning] (dir. 2005:06). Det som framförallt saknas är en fullständig genomlysning av äktenskapet som en bas för familjebildning. Ingen särskild hearing kring t.ex. barnperspektivet har anordnats, trots att det efterfrågats av representanter för referensgrupperna. På det internationellt rättsliga planet saknar jag en grundlig analys av de länder som har sagt tydligt nej till könsneutral lagstiftning som t.ex. . Äktenskapet är en bas för framtida generationers trygga uppväxt och identitet, vilket för stabilitet i samhället. Jag anser därför sammantaget att det finns starka skäl för att begreppets grund- läggande innebörd bör kvarstå enligt hittillsvarande tolkning och innebörd. Särskilt yttrande beträffande äktenskap för par med samma kön av och , ledamöter i referensgruppen för trossamfund (respektive ) Vi vill inledningsvis markera att utredaren på en rad punkter har visat lyhördhet och tillmötesgående för de synpunkter och förslag vi har framfört. Det tillkommer våra kyrkor att genom sina remissvar ge närmare synpunkter på utredarens förslag i olika delar. Vår uppgift som enskilda ledamöter i referensgruppen är inte att här föregripa det som ankommer på remissinstanserna att yttra sig om i den fort- satta processen. Vi har under arbetets gång vädjat om en framtida lösning under brett samförstånd där polarisering undviks. Samhällets roll är att erbjuda alla medborgare, oavsett religiösa preferenser, laglig reglering av och rättsligt skydd för olika samlevnadsformer. Som kyrkor har vi ett med samhället gemensamt intresse att för allas bästa, oavsett religion, hävda skydd av svagare part, verka för jämställdhet mellan olika samlevnadsformer, samt att samhället skall erbjuda en rättslig ram som uppmuntrar till trohet och var- aktighet, bl.a. med hänsyn till barns rätt att växa upp i trygga för- hållanden. I den tradition som våra båda kyrkor står i ser vi äktenskapet som en del av det borgerliga samhället. Det definieras därför inte som sakrament även om den kristna vigselakten uppvisar sakramentala drag. Den kristna uppfattningen av vigseln vilar på att begreppet äktenskap avser relationen mellan en kvinna och en man. Detta inne- bär inte i sig att andra former av samlevnad skulle värderas lägre eller annorlunda. Samkönade parförhållanden liksom klostergemen- skap är andra exempel på att olika samlevnadsformer, också utan sexuella relationer, kan ha lika värde. När utredaren påstår att äktenskapet enligt min mening får anses ha ett högre symbolvärde gör han en subjektiv värdering. Våra båda kyrkor står öppna för en gemensam lag som samman- för reglerna i med reglerna i partnerskapslagen. Vi ser ingen poäng med att ha två skilda lagar när äktenskap respek- tive partnerskap har i stort sett samma rättsverkningar. Denna fråga kompliceras emellertid om en gemensam lag skulle omdefiniera ett begrepp, som har betecknat en av samlevnadsformerna, och använda det övergripande för skilda, men likvärdiga samlevnads- former. Vid hearingen av företrädare för kyrkorna framkom, att denna grundsyn delas inte bara av våra båda kyrkor utan också av i och : Gärna en gemensam lag med samma rättsverkningar, men undvik ordet äktenskap. Långt mer än hälften av samtliga giftermål i ingås genom vigsel i dessa fyra kyrkor. Utredarens uppfattning, att lagstiftaren måste ha frihet att defi- niera äktenskapet så att det motsvarar rådande uppfattningar i samhället, ger en alltför förenklad bild i en fråga som denna. Det är f.ö. oklart vad som är rådande uppfattning . Den enkät som har genomförts i utredningen ger inte ett entydigt resultat. I vårt mångkulturella samhälle är innebörden av begreppet äktenskap inte heller entydig. Det blir dessutom problematiskt när trossamfundens uppfatt- ningar presenteras som något annat än det allmänna medvetandet eller liknande, särskilt som trossamfunden tillsammans represen- terar nästa hela befolkning. Det kommer att leda till uppenbara problem, om trossamfunden för sin del skulle göra en egen uttolkning av äktenskapsbegreppet. Skilda definitioner är därför en orealistisk tanke. Vi menar att mycket skulle vara vunnet om det kunde skapas en samsyn om en ny lagstiftning där olika former för lagreglerad sam- levnad behandlas jämlikt och rättvist – vilket en gemensam rätts- figur utgör en yttre garanti för. Detta innebär inte med automatik ett en beteckning som har gällt för en av samlevnadsformerna måste omdefinieras så att den omfattar alla former. I denna fråga anförs från ömse håll värderings- och känsloargument, även om utredaren säger sig inte ta sådana hänsyn i egna överväganden. Civilrättsligt verkande ordning för samkönade par – vigselplikt Det är också vår gemensamma uppfattning att trossamfunden skall erbjudas möjlighet att med civilrättslig verkan få registrera sam- könade par i kombination med den kyrkliga välsignelsen. har numera en ordning för välsignelse över registrerat part- nerskap. Denna bygger på en för partnerskapet särskilt utformad ordning. är därtill beredd att registrera partnerskap om detta kan ske inom ramen för en gudstjänstordning som kyrkan själv bestämmer. lämnar också öppenhet , om det före- ligger samförstånd mellan pastor och församling, för en välsignelseakt över registrerat partnerskap. Utifrån detta är det önskvärt med möj- lighet till laglig registrering av samkönade par. Vi noterar, att denna möjlighet ges med en gemensam lag om ingående av civilståndet gift i skilda former. Däremot skulle det uppstå svårigheter om lagstiftaren även ställer krav på hur de kyrkliga ordningarna skall vara utformade eller kräver att samma teologi och terminologi skall gälla för båda typerna av relationer. Vi har observerat utredarens bejakande av principen att staten inte kan bestämma över vilka liturgiska moment som skall ingå i ceremonin. Enligt vår gemensamma mening tillkommer det inte samhället att reglera på vilket sätt ett trossamfund skall besvara ett sådant erbjudande om registrering med civilrättslig verkan även av sam- könade par. De olika trossamfundens inre beslutsordning och generella beslutsbefogenheter skiftar. Om det för trossamfundet skall gälla en generellt förpliktande ordning eller om trossamfundet vill bygga på den enskildes frivilliga medverkan eller enskilds samvetsklausul, måste få vara en intern fråga för varje trossamfund. Vi finner emellertid att vår uppfattning i denna del har beaktats av utredaren genom att varken vigselbehörig befattningshavare inom ett trossamfund med vigselrätt, eller trossamfundet självt, föreslås bli skyldiga att förrätta vigsel av par med samma kön. Särskilt yttrande beträffande äktenskap för par med samma kön av , Per och , ledamöter i referensgruppen för trossamfund (Frikyrkosamråd/Kristna Råd, Evangeliska frikyrkan respektive Ortodoxa och Österländska kyrkors ekumeniska Råd) Äktenskap är ett begrepp som staten inte ensam äger. har äktenskap och vigsel betytt samma sak. Definitionen av äktenskap som den finns uttryckt i t.ex. är: äktenskap, en i särskilda former ingången förbindelse mellan man och kvinna. Utgångspunkten för den kristna reflektionen omkring äktenskapet är ord om att en man ska lämna sin far och mor och hålla sig till sin hustru. Människan är skapad till avbild som man och kvinna. Det manliga och kvinnliga tillsammans kon- stituerar mänskligheten och gör den till en helhet, med möjlighet till medskapande. Under utredningen har samtal förts om det är möjligt att omdefiniera äktenskapsbegreppet till att även inkludera samkönade relationer. En förändring av innebörden i nuvarande äktenskapsbegrepp innebär en kollision med vedertagna kulturellt och religiöst grundade föreställningar om äktenskapet. Kyrkornas vädjan under utredningen har varit att lagstiftaren skulle avstå från att använda ordet äktenskap och vigsel i lagtexten och istället använda andra neutrala termer. Utredaren motiverar sitt beslut att ändå använda bägge begreppen i lagtexten bl.a. med att det kan kränka de homosexuellas värdighet om inte par av samma kön kan ingå äktenskap (avsnitt 7.1.2). I det sammanhanget osynlig- görs helt den grupp av homosexuella som finner partnerskapet vara en god form för samlevnad. Till exempel har Nätverket för partner- skap varit inbjudna och framfört sådana synpunkter vid en hearing. Deras argument nämns ändå inte med ett ord i utredningen. Detta finner vi anmärkningsvärt. Utredarens argument för ett nytt äktenskapsbegrepp är att äkten- skapet enligt hans förmenande har högre symbolvärde och att det registrerade partnerskapet inte har samma klang som äktenskapet i det allmänna medvetandet. Utan att redovisa att de homosexuella kan ha delade åsikter i frågan skriver utredaren att för de homo- sexuella är äktenskapet viktigt som värdemätare både för deras egna relationer och för omgivningens inställning (avsnitt 7.1.5). All lagstiftning måste ta hänsyn till konsekvenser av föreslagna förändringar. Förändringar bör genomföras under värdiga former och inte innebära förödmjukande krav på anpassning. Inom kyrkorna pågår reflektionsarbete omkring kärlek, sex och samlevnad. Det är djupa, långa och ömtåliga processer. De pågående processerna ut- går från partnerskapslagen. Skulle staten slopa denna har villkoren för de pågående förändringarna i grunden förändrats.