sou · GWB339 · 2008-04-17 00:00:00 — Vidare bör de sökande helst vara under , ha en viss längd (för män och för kvinnor), vara ostraffade, leva under ord- nade förhållanden och ha goda skolkunskaper. Fysiska tester och intervjuer genomförs på liknande sätt som i . Liksom den svenska polisen strävar den danska polisen efter en ökad mångfald. Andelen kvinnor som antas till utbildningen har varierat mellan 15 och . studenter med utländsk bakgrund uppgick till . Den danska polisutbildningen står i begrepp att re- formeras. Förändringarna är ett resultat av det s.k. Visionsudvalget som är en genomgripande reform av det danska polis- och åklagar- väsendet och som mer ingående har beskrivits i vårt delbetänkande (Framtidens polis, SOU 2007:39). Enligt förslaget ska den danska polisutbildningen bli en treårig högskoleutbildning som ska leda fram till en professionsbachelor- examen (jfr yrkesexamen). Utbildningen kommer att bestå av tre teoretiska delar (90 hög- skolepoäng, hp, varvid 60 hp motsvarar heltidsstudier) och två praktikperioder (80 hp) samt avslutas med ett examensarbete (bachelorprojekt, 10 hp). Modul 1: Politiskolen , på polismyndighet (35 hp) Modul 2: Praktik (40 hp) Modul 3: Politiskolen (25 hp) Modul 4: Praktik (40 hp) Modul 5: Politiskolen (30 hp) Bachelorprojekt (10 hp) För att säkra det vetenskapliga inslaget i grundutbildningen inrätta- des /07 ett vid Politiskolen i . En av uppgifterna är att dokumentera och förmedla polisiärt vetande och relevanta forskningsresultat. ska studenten liksom vara prov- anställd och uppbära full lön. Huvudmannaskapet ska till övervägande del tillkomma Under- visningsministeriet. Resursfrågan ska dock sortera under Justits- ministeriet. Polisen ska fortfarande vara ansvarig för utbildningen och antagningen. pågår ett arbete med att ackreditera utbildningen. En ackreditering innebär att utbildningen godkänns av Utbildnings- ministeriet som en professionsbachelorutbildning. Den nya utbildningen beräknas starta . är polisutbildningen i en treårig högskoleutbild- ning, som leder till en bachelorexamen. Möjlighet till vidare studier finns på ett tvåårigt masterprogram i politivetenskap som startade . Huvudmannaskapet för utbildningen är delat mellan Justis- og Politidepartementet och Kunnskapsdepartementet. Utbildningen är indelad i fem huvudområden samt ett valfritt ämne. Huvudområdena är polisen och samhället, metoder, opera- tiva uppgifter, förebyggande uppgifter samt utredning. Studierna om- fattar 180 hp, varav 60 hp utgör praktik som ska knytas till huvud- områdena. av grundutbildningen genomförs på Politihög- skolen. Denna är belägen i med en filial i . Under detta år ska studenterna tillägna sig grundläggande kunskaper i och för- ståelse för yrket. Det andra utbildningsåret är ett rent praktikår och fullgörs gruppvis vid någon av landets upplärningsenheter. En upplärningsenhet består vanligtvis av en polisstation och en eller flera närliggande länsmanskontor. Studenterna deltar då i polis- arbetet och får träning samt vägledning i arbetet. tjänstgör studenterna även vid andra myndigheter eller samhällsorgan, vars område har beröring med polisen. Grundut- bildningen avslutas med på Politihögskolen där studenterna bearbetar och vidareutvecklar sina erfarenheter samt ges möjlighet till reflektion. Den teoretiska utbildningen varvas även med färdig- hetsträning i polisiära ämnen såsom vapenhantering. Ansökan till utbildningen kan göras en gång . Antagningen är en polisiär angelägenhet och urvalsprocessen handhas av en opp- taktsnemnde. Nämnden arbetar självständigt och består av en jurist, en manlig och en kvinnlig representant från polisväsendet, en aka- demisk representant och en läkare. De sökande måste vara norska medborgare, vara ostraffade och ha motsvarande allmän behörighet för högskolestudier samt lägst betyget 3 i norska. Fysiska tester och intervjuer genomförs på liknande sätt som i . uppgår andelen kvinnor av de antagna till utbild- ningen till . Dock eftersträvas en ökad mångfald. Detta gäller även studenter med utländsk bakgrund. utgjorde andelen studenter med utländsk bakgrund . An- delen studenter med akademisk bakgrund är . När det gäller lärarkompetensen på högskolenivå uppställs kraven på denna av Kunnskapsdepartementet. För all högskoleutbildning, således även polisutbildningen, krävs att lärarna har lägst examen på mastersnivå. Därutöver ska de beredas möjlighet att i tjänsten ägna sig åt forskning och kompetensutveckling. Vidare krävs att av lärarna har doktorsgrad. Dessa krav har medfört att av Politihögskolens personalresurser används till forskning, olika utvecklingsprojekt och kompetensutveckling . I är den grundläggande polisutbildningen inte en högskole- utbildning. Huvudmannaskapet för utbildningen tillkommer Inrikes- ministeriet. Grundutbildningen, som genomförs vid i , omfattar . Studierna delas upp i grundstudier och fördjupade yrkesstudier. Grundstudierna består av sju närstudieperioder var- dera samt handledd arbetspraktik. Varje period har sitt eget tema kring vilket de olika läroämnena byggs upp. En period motsvarar åtta eller . Grundstudierna avslutas med handledd arbetspraktik () vid en polisinrättning i något av häradena. Polisskolan och den polisinrättning där praktiken utförs samarbetar vid planeringen och handledningen av arbetspraktiken. De fördjupade yrkesstudierna består av tre perioder. Den första perioden utgör en lång närstudieperiod på Polisskolan. Perioden därefter består av en cirka sju och en halv månader lång fältarbetsperiod. bedriver studenterna även distansstudier. Den tredje perioden utgörs av fyra veckors närstudier följda av två veckors självstudier och förberedelse för slutprovet. I grundexamen för polis ingår ett slutarbete som omfattar . Syftet med arbetet är att visa studentens förmåga att sammanställa kunskaper från olika områden till en helhet. arbete som poliskonstapel kan underbefäls- utbildning sökas. Denna omfattar och studeras på deltid parallellt med arbetet. Inte heller här finns några akademiska inslag och tonvikten är lagd på ledarskap samt olika valfria moduler. Med underbefälsexamen och yrkeserfarenhet kan man söka till Polisyrkeshögskolan. Polisbefälsutbildningen där omfattar och är en högskoleutbildning. Den erbjuder stora möjligheter till individuell specialisering och leder till polisbefäls- examen. Delar av utbildningen kan också ingå i en magisterexamen för polisbranschen som kan avläggas vid universiteten i och . Ansökan till polisens finskspråkiga grundexamensutbildning kan göras . Den svenskspråkiga utbildningen anordnas efter be- hov. De sökande måste vara finska medborgare, ha genomgått gym- nasiet eller avlagt studentexamen alternativt minst yrkesinriktad grundexamen, ha god hälsa, inneha körkort för personbil och be- sitta arbetslivserfarenhet före ansökningsperiodens slut. Fysiska tester och intervjuer genomförs på liknande sätt som i . Liksom i har andelen kvinnor som antas till utbild- ningen i varierat mellan 15 och . Längden på den holländska polisutbildningen varierar, liksom huru- vida utbildningen är att anses som en högskoleutbildning eller ej. Grundutbildningen är indelad i fem olika nivåer, nivå 2–6. Nivå 1 utbildas inte inom polisen och kan liknas vid de svenska ordnings- vakterna. Nivå 2–4 leder till en yrkesexamen och nivå 5 och 6 är högskoleutbildningar. NivåU 2:U Assistent ) – Utbildningen omfattar vid en polisskola. APO har samma befogenheter som en svensk polisassistent men har mer begränsade arbetsupp- gifter. APO bär inte vapen utan är i stället utrustad med handbojor, pepparspray och batong. NivåU 3:U Officer – Utbildningen omfattar heltids- studier. NivåU 4:U All-round Officer – Utbildningen omfattar heltidsstudier. NivåU 5:U Bachelor – Utbildningen omfattar heltidsstudier (alternativt två och ett halvt eller efter en annan akademisk examen). NivåU 6:U – Utbildningen omfattar efter en bachelor- examen i polisvetenskap. I grundutbildningen varvas teori och praktik. Tolv veckors teoretiska studier följs av tolv veckors praktik inom samma område. Tiden av- slutas med en examination i ämnet. Om studenten klarar examina- tionen erhåller hon eller han polisiära befogenheter inom området. Utövandet av dessa sker under handledning av en erfaren och särskilt utbildad polis. Efter grundutbildningen finns för poliserna på nivåerna 4–6 möjlig- heter till specialisering. Poliserna på nivå 4 kan specia- lisera sig inom områdena brottsutredning, miljö, trafik och immigra- tionsfrågor. Dessa kurser ges på deltid och pågår under högst . En polis med bachelorexamen kan specialisera sig vidare inom brottsutredning, miljö och trafiksäkerhet. Därutöver finns möjlighet till specialisering inom ledarskap. Det är även inom specialistutbild- ningen möjligt att gå vidare och specialisera sig på ytterligare en nivå. Utbildningen fullgörs vid Politieakademie, som är belägen på sex olika orter i (, , , , och ). Ansökan till polisutbildningen görs till den lokala polismyndighet där den sökande vill tjänstgöra. Det är den lokala polismyndigheten som avgör vilken typ av poliser (nivå 2–6) som det finns behov av och som skickar den sökande till nationella tester. På grundval av resultaten från de nationella testerna placeras den sökande in på lämplig nivå. är studenten anställd av den lokala polismyn- digheten där han eller hon ska tjänstgöra och lön utgår . I ansvarar varje enskild polismyndighet för utbild- ningen av sina poliser. Det övergripande ansvaret för rekryteringen och utbildningens utformning tillkommer dock NPIA, . NPIA ska stödja polisväsendet i genom att erbjuda expertis inom områden som in- formations- och kommunikationsteknologi, polisens kärnverksam- het samt rekrytering och utveckling av personal. Längden på den grundläggande utbildningen till polis är . Utbildningen inleds med en 16–lång teoretisk alterna- tivt en 4–lång mer praktiskt inriktad introduktionskurs. Därefter följer den praktiska utbildningen. Under denna ska stu- denten fullgöra 22 olika learning modules. Varje moment i modu- lerna ska godkännas av studentens handledare. Samtliga moment måste vara godkända för att studenten ska få tjänstgöra under eget ansvar. praktiserar studenterna även inom andra områden, exempelvis rehabilitering av missbrukare. Studenterna är anställda och uppbär lön under hela utbildnings- tiden. 5.6Kartläggning av polisutbildningen i –2006 genomförde CEPOL (se avsnitt 3.8.3) en omfattande kartläggning av polisutbildningen i . Kartlägg- ningen omfattade såväl den grundläggande utbildningen som vidare- utbildningen. I denna deltog 23 av 25 medlemsländer. Nedan följer en beskrivning av kartläggningen och de slutsatser som drogs i samband härmed. I de flesta länder vilar ansvaret för polisutbildningen endast på ett departement eller en myndighet. I övriga länder är situationen mer komplex, huvudsakligen beroende på respektive lands styrelse- skick och den polisiära organisationen. Polisutbildningen är i en majoritet av länderna statligt finansierad. De allmänna behörighetskraven för att bli polis är likartade i samt- liga länder. De flesta utbildningar har ett minimikrav avseende ålder, vissa även såvitt avser längd. Förkunskapskrav uppställs i alla länder, även om nivån på dessa varierar. Rekryteringen av nya poliser handhas i stort sett alltid av polis- myndigheterna. Vanligtvis görs det första urvalet av de sökande av polismyndigheterna varefter polisskolorna ansvarar för den slutliga I stort sett alla länder använder sig av psykologiska tester, fysiska prov och hälsoundersökningar som urvalsinstrument. Inom EU finns många olika typer av polisiär grundutbildning. På de flesta polisskolor finns flera olika utbildningsnivåer som efter examen leder till olika anställningsnivåer. Utbildningsnivåerna vari- erar från gymnasienivå till avancerad nivå vid högskola. De olika utbildningarnas längd skiljer sig avsevärt åt. Utbild- ningslängden varierar mellan och . Utbild- ningens längd hänger i hög grad samman med utbildningsnivån; ju lägre nivå desto kortare studietid. I de flesta fall uppbär den studerande lön . I vissa länder erhåller polisstudenterna ett slags stipendium. De flesta skolor uppställer minimikrav på sina lärare. För civila lärare krävs vanligtvis en /universitets/akademisk examen. Lärare med polisiär bakgrund ska lägst ha senior officers rang. I en klar majoritet av medlemsländerna ansvarar polisen för rekryte- ringen till vidareutbildningen och är alltid direkt involverad i urvals- processen till denna utbildning. Med endast några få undantag erbjuder samtliga lärosäten en spe- cialisering inom brottsutredning. Även trafikövervakning är en vanligt förekommande vidareutbildning. Utbildningarnas längd varierar från en eller till . I allmänhet leder de kortare utbildningarna inte till en högre befatt- ning inom polisen. Nästan samtliga lärosäten använder sig av polisforskning i sin undervisning. I vilken grad beror dock på den enskilde läraren. När det gäller minimikraven på lärarnas kvalifikationer är dessa i princip desamma som vid grundutbildningen. 6Allmänt om universitet och högskolor I våra direktiv anges att en viktig del av vårt uppdrag är att ta ställning till vilken anknytning grund- respektive vidareutbildningen bör ha till universitet och högskolor. Vi ska i det sammanhanget också ta ställning till huruvida polisutbildningen kan och bör om- vandlas till en högskoleutbildning. Frågan om att göra polisutbildningen till en högskoleutbildning är på inget sätt ny. Som vi nämnt tidigare föreslog exempelvis en av tillsatt arbetsgrupp att ett inledande studieår på grundutbildningen skulle förläggas till högskolan (se av- snitt 3.2.2). Inför ett ställningstagande är det nödvändigt att kort beskriva hur högskolesystemet är uppbyggt, inte minst med avseende på de förändringar som trädde i kraft och som bl.a. har föranletts av den s.k. Bolognaprocessen. All högre utbildning i bedrivs vid statliga universitet och högskolor eller av enskilda utbildningsanordnare. Universiteten skiljer sig från högskolorna genom rätten att utfärda examen på forskarnivå. Sådan examen får utfärdas också vid de högskolor som har ett s.k. vetenskapsområde, t.ex. teknik. Det finns 14 universitet och 22 högskolor i . Uni- versitet och högskolor är myndigheter som lyder under regeringen. Verksamheten är reglerad i lag och annan författning och styrs därtill genom de ekonomiska ramar som statsmakterna beslutar. Därut- över finns tre lärosäten med enskilda huvudmän som har rätt att ge Allmänt om universitet och högskolor forskarutbildning, nämligen , Handels- högskolan i och . Det finns också s.k. enskilda utbildningsanordnare med tillstånd att utfärda olika examina. Som en utgångspunkt för all högre utbildning anges i högskole- lagen (1992:1434) att all högskoleutbildning ska vila på vetenskap- lig eller konstnärlig grund och beprövad erfarenhet. Verksamheten ska även bedrivas så att det finns ett nära samband mellan forskning och utbildning. Verksamheten mer i detalj regleras genom bestäm- melser i högskoleförordningen (1993:100) med bestämmelser om bl.a. studentinflytande, styrning, vissa anställningar och tillträdes- regler. Inom de ramar som beskrivits ovan har universiteten och hög- skolorna stor frihet att själva bestämma över resurser och organi- sation samt den utbildning och forskning som ska bedrivas. Universiteten och högskolorna får även instruktioner av rege- ringen för sin verksamhet. I regleringsbrevet anges målen och åter- rapporteringskraven för lärosätenas verksamhet, t.ex. hur många hel- årsstudenter det ska finnas och hur många examina för olika specifika utbildningar (t.ex. läkare, lärare och sjuksköterskor) som ska avläggas. kan därtill innehålla s.k. särskilda åtaganden, t.ex. att anordna en viss utbildning inom ett visst område eller med en viss inriktning. är central myndighet för frågor som rör de uni- versitet och högskolor som omfattas av högskolelagen och bedriver tillsyn samt utvärderar och följer upp verksamheten. Verket gran- skar bl.a. kvaliteten i högskoleutbildningarna. 6.3En ny utbildnings- och examensstruktur Den s.k. Bolognaprocessen är ett samarbete mellan 46 europeiska länder med ambitionen att skapa en gemensam europeisk plattform för högre utbildning. Målen är att främja rörligheten och anställ- ningsbarheten bland medborgarna och att utveckla konkur- renskraft som utbildningskontinent. Genom samarbetet har skapats en gemensam struktur för högre utbildning med bl.a. tre tydliga nivåer och ett gemensamt poängberäkningssystem (kallat ECTS) där heltidsstudier motsvarar 60 högskolepoäng. Allmänt om universitet och högskolor Som ett led i anpassa det svenska systemet för högre utbildning till Bolognaprocessen tillämpas från en ny utbildnings- och examensstruktur i . Som nämnts tidigare ska all högre utbildning vila på vetenskaplig eller konstnärlig grund och beprövad erfarenhet. Vidare gäller för all utbildning att den ska ge studenterna kunskaper och färdigheter inom det område som utbildningen avser. Högskoleutbildningen delas numera in i tre nivåer: grundnivå, avancerad nivå och forskar- nivå. Utbildningen på grundnivå ska syfta till att ge studenterna förmåga att göra självständiga och kritiska bedömningar samt förmåga att självständigt urskilja, formulera och lösa problem. Vidare ska utbild- ningen ge studenterna förmåga att möta förändringar i arbetslivet. Utöver kunskaper och färdigheter inom det område som utbildning- en avser ska utbildningen syfta till att ge studenterna förmåga att söka och värdera kunskap på vetenskaplig nivå, följa kunskapsut- vecklingen och utbyta kunskaper även med personer utan special- kunskaper inom området. Utbildningen på avancerad nivå ska väsentligen bygga på de kunskaper som studenterna får inom utbildning på grundnivå eller motsvarande kunskaper. Utbildningen ska syfta till att kunskaper, färdigheter och förmågor som erhållits på grundnivån fördjupas. Dessutom ska utbildningen på avancerad nivå ytterligare utveckla studenternas förmåga att självständigt integrera och använda kun- skaper samt utveckla studenternas förmåga att hantera komplexa företeelser, frågeställningar och situationer. Utbildningen ska slutli- gen utveckla studenternas förutsättningar för en yrkesverksamhet som ställer stora krav på självständighet samt för forsknings- och utvecklingsarbete. Utbildningen på forskarnivå ska väsentligen bygga på de kunskaper som studenterna får inom utbildning på grundnivå och avancerad nivå eller motsvarande kunskaper. På den nivån ska studenterna även utveckla de kunskaper och färdigheter som behövs för att självstän- digt kunna bedriva forskning. Allmänt om universitet och högskolor I det nya systemet är alla examina placerade i någon av de tre nivå- erna. För varje nivå finns två generella examina. På grundnivån finns högskoleexamen om 120 högskolepoäng (motsvarande heltidsstudier) och kandidatexamen om 180 högskolepoäng (motsvarande heltidsstudier). Därtill finns på grundnivån en konstnärlig högskoleexamen och en konst- närlig kandidatexamen. På avancerad nivå finns magisterexamen om 60 högskolepoäng (motsvarande heltidsstudier) och masterexamen om 120 hög- skolepoäng (motsvarande heltidsstudier). För masterexamen gäller att den ska ha en nära koppling till utbildning på forskarnivå. Därtill finns på avancerad nivå en konstnärlig magisterexamen och en konstnärlig masterexamen. På forskarnivån finns licentiatexamen om 120 högskolepoäng (motsvarande heltidsstudier) och doktorsexamen om 240 poäng (motsvarande heltidsstudier). Vid sidan av de generella examina finns olika yrkesexamina som avser utbildning på antingen grundnivå eller avancerad nivå bero- ende på utbildningens innehåll och längd. Sjuksköterskeexamen, hög- skoleingenjörsexamen och socionomexamen är exempel på yrkes- examina på grundnivå. Arkitektexamen, civilingenjörsexamen och juristexamen är exempel på yrkesexamina på avancerad nivå. Regeringen har beslutat om nya regler för tillträde till universitet och högskola. De nya reglerna ska i viss utsträckning tillämpas från och med antagningen till , men kommer att tilläm- pas i sin helhet först vid antagningen till . För tillträde till utbildning på grundnivån krävs slutförd gymna- sieutbildning eller motsvarande. För att studera på avancerad nivå krävs svensk examen om på grundnivå. Även en mot- svarande utländsk examen eller motsvarande kvalifikationer ger till- träde till den avancerade nivån. För tillträde till forskarnivån krävs avlagd examen på avancerad nivå eller heltidsstudier varav på avancerad nivå alternativt en motsvarande utländsk utbildning eller motsvarande kunskaper. Allmänt om universitet och högskolor Om det finns fler sökande till en utbildning än vad det finns platser ska ett urval göras. 6.4Alternativa sätt att knyta polisutbildningen till högskolan Polisutbildningen skulle kunna göras till en högskoleutbildning på olika sätt. En grundläggande fråga är vem som ska vara huvudman för en sådan utbildning. Som nämnts tidigare är det enligt polisutbildningsförordningen (1999:740) som be- driver central utbildning och beslutar om antagning till den samt om utbildningsplaner, betyg och examination. Enligt högskolelagen är staten huvudman för högskolor som an- ordnar utbildning som vilar på vetenskaplig eller konstnärlig grund samt på beprövad erfarenhet. Staten utövar sitt huvudmannaskap genom . Genom att göra polisutbildningen till en del av det högskolesy- stem som lyder under upphör Rikspolis- styrelsens huvudmannaskap. Utbildningen kommer då att omfattas av hela det regelverk som styr universitet och högskolor. Utbild- ningen kommer vidare att stå under tillsyn och omfattas av verkets utvärderingar och uppföljningar. Vid en sådan lösning kan i och för sig behållas och göras till en del av en befintlig högskola. Även om utbildning- en då alltjämt bedrivs vid kommer emellertid den högskola som tillhör att ha det totala ansvaret för verksamheten. Ett annat alternativ är att i sin nuvarande form upphör och att grundutbildningen helt flyttas till en eller flera be- fintliga högskolor. Även den nybildade Försvarshögskolan kan utgöra modell för en ny polisutbildning. Försvarshögskolan är en egen s.k. sektors- högskola med som huvudman, men med finansiering genom Försvarsdepartementet. Verksamheten vid För- svarshögskolan omfattas inte av bestämmelserna i högskoleförord- ningen, utan av en förordning med särskilda bestämmelser för den Allmänt om universitet och högskolor Särregleringen innebär exempelvis andra tillträdeskrav än de som följer av högskoleförordningen. Annat departement som huvudman Ett annat alternativ är att göra polisutbildningen till en högskole- utbildning, men med i stället för Utbildnings- departementet som huvudman. Utöver Försvarshögskolan finns ytterligare en s.k. sektors- högskola vars verksamhet inte omfattas av högskoleförordningen, nämligen . Den högskolan är i likhet med Försvarshögskolan skyldig att följa högskolelagens bestäm- melser, t.ex. avseende högskolors verksamhet, organisation, lärare och studenter. I likhet med vad som gäller för Försvarshögskolan finns emellertid en särskild förordning som ersätter högskoleför- ordningen. Huvudman för är Jord- bruksdepartementet. Om ambitionen alltjämt skulle vara att är huvud- man för polisutbildningen finns olika alternativ. En möjlighet är att utbildningen blir en del av en allmän högskola som uppdragsutbildning, dvs. samma modell som används vid polisutbildningarna vid och . Riks- polisstyrelsen tecknar i de fallen avtal med de högskolor som ansvarar för utbildningen. En annan möjlighet är att göra till en s.k. särskild inrättning (se 3 kap. 8 § högskoleförordningen). En sådan inrättning är en del av en högskola, men med en egen instruktion från rege- ringen där inrättningens uppgifter anges. Uppgiften för en särskild inrättning skulle i det här fallet vara att bedriva utbildningar på upp- drag av .