sou · GVB326 · 2008-01-01 00:00:00 — Det kan i en sådan situation tyckas otillfredsställande att inte ge svaranden möj- lighet att överklaga rättens beslut. En möjlighet att överklaga be- slutet skulle emellertid innebära en risk att förfarandet fördröjdes i sådan mån att syftet med det skulle förfelas. Det skulle också ge visst utrymme för missbruk. En svarande som vill fördröja hand- läggningen skulle kunna komma med en obefogad invändning om avtalets tillämplighet eller giltighet och därefter överklaga rättens beslut att avslå invändningen. Därigenom skulle svaranden åstad- komma en fördröjning i målets handläggning och käranden skulle fråntas den rätt till en snabb process som han eller hon har enligt tvistlösningsavtalet. Enligt utredningens uppfattning bör frågan om hur sådana otill- fredsställande resultat skall hanteras i stället kunna lösas på annat sätt. Som närmare framgår av avsnitt 10.19.2 föreslår utredningen att avgöranden i det alternativa förfarandet skall kunna angripas genom särskilda rättsmedel. Ett beslut där rätten felaktigt har fun- nit att det finns förutsättningar för handläggning i snabbrättegång Överväganden angående ett alternativt tvistemålsförfarande måste anses utgöra ett sådant grovt rättegångsfel att det kan angri- pas genom klagan över domvilla. I 17 kap. 7 § regleras vad en dom skall innehålla. Av bestämmelsen följer att en dom skall avfattas skriftligen och i skilda avdelningar ange domstolen samt tid och ställe för domens meddelande, parterna samt deras ombud eller biträden, domslutet, parternas yrkanden och invändningar samt de omständigheter som dessa grundats på, och domskälen med uppgift om vad som är bevi- sat i målet. I vissa fall får domen utfärdas i förenklad form. Det gäller bl.a. för tredskodom och för dom som bifalls på grund av svarandens medgivande. Bestämmelserna i anger minimikraven för vad en dom skall innehålla. rättegångsutredning hade i upp- drag att utreda om domskrivningen kunde förenklas i förhållande till nuvarande regler. Utredningen konstaterade att reglerna om vad en dom skall innehålla är väl motiverade men att de ändå inte är så strikta att de lägger hämsko på den som författar domen.TPF49FPT Enskilda domare har inom ramen för reglerna stor frihet att utforma en dom. Det ligger enligt utredningens uppfattning ett värde i att domar utfärdas på ett någorlunda enhetligt sätt. Det framstår inte som motiverat att minska kraven på domens innehåll i förhållande till vad som gäller i det ordinära förfarandet. De minimikrav som rät- tegångsbalken uppställer bör därför gälla även för domar som ut- färdas i det alternativa förfarandet. Frågan om parterna skall kunna disponera över kraven genom att avsäga sig rätten till domskäl be- handlas i följande avsnitt. 10.12.3 Parterna bör inte kunna avsäga sig rätten till domskäl I utredningens uppdrag ingår att ta ställning till om domstolens avgöranden alltid skall motiveras eller om beslutanderätten i denna fråga skall överlämnas till parterna. I de allra flesta fall torde det ligga i parternas intresse att rätten motiverar sina ställningstagan- den i domen. Härigenom kan parterna förvissa sig om att rätten har 49TP PT SOU 2001:103 s. 287 f. Överväganden angående ett alternativt tvistemålsförfarande tagit ställning till deras yrkanden och invändningar samt de om- ständigheter som åberopats. Det finns vidare anledning att utgå från att parterna ofta vill kunna förstå hur rätten har resonerat för att komma fram till ett visst domslut. Den part som har förlorat tvisten kan antas ha lättare att acceptera domslutet om det är väl motiverat. Det kan emellertid finnas omständigheter som gör att parterna vill avsäga sig rätten till domskäl. En dom är alltid offentlig. Vissa delar av domskälen kan visserligen under särskilda förutsättningar sekretessbeläggas enligt bestämmelserna i sekretesslagen. Detta kräver dock att starka allmänna eller enskilda intressen talar för sekretess. kan parterna även i andra fall än de som sekre- tesslagen medger vilja undvika att de skäl som ligger bakom avgö- randet blir offentliga. Detta skulle kunna åstadkommas genom att rätten låter bli att motivera domen. Att skriva domskäl kan vidare ta mycket tid i anspråk för domaren. Om parterna väljer att avstå från domskälen skulle domen således kunna ges snabbare. Frågan är om parterna mot bakgrund av dessa intressen skall kunna avsäga sig rätten till domskäl. Att domskäl anges anses vara särskilt viktigt när det gäller domar som kan överklagas. För den part som vill yrka ändring i domen är domskälen ofta den väsentliga angreppspunkten. Om domskäl sak- nas är det svårt att avgöra om det är lönt att överklaga domen. Dessa hänsyn gör sig inte på samma sätt gällande i det alternativa förfarandet eftersom avgörandet inte skall kunna överklagas. Avgö- randet skall dock kunna angripas genom särskilda rättsmedel (se vidare avsnitt 10.19.2). I en sådan situation kan det finnas ett värde i att domstolen har motiverat sitt avgörande. Av artikel 6 i följer att domstolsprövning måste vara utformad så att den inrymmer tillfredsställande rättssä- kerhetsgarantier. Detta innebär bl.a. att det måste finnas domskäl som gör det klart för parterna att domstolen tagit ställning till de- ras yrkanden och invändningar.TPF50FPT Konventionen uppställer också ett krav på att domar skall avkunnas offentligt. Syftet med det sist- nämnda är att allmänheten skall kunna få kännedom om de domar som meddelas. Kravet skall därför inte tolkas bokstavligt. Det är tillräckligt att domen meddelas genom att hållas tillgänglig på rät- tens kansli, så länge domslutet är offentligt. 50TP PT Se bl.a. , Mänskliga rättigheter i europeisk praxis s. 224. Överväganden angående ett alternativt tvistemålsförfarande Kravet på att domar skall motiveras har således betydelse även från andra aspekter än parternas intressen. För att allmänhetens rätt till insyn skall tjäna sitt syfte är det viktigt att massmedia och en- skilda kan ta del av hur domstolarna resonerat i olika fall. Detta ger möjlighet till kontroll av att lika fall bedöms lika och bidrar till att upprätthålla förtroendet för rättsväsendet. I utredningens direktiv sägs att sistnämnda aspekt inte gör sig gällande med samma styrka i ett frivilligt förfarande. Utredningen ställer sig dock tveksam till denna ståndpunkt. Även om det alternativa förfarandet är frivilligt innebär det att parterna överlämnar beslutanderätten i en viss tvis- tefråga till ett offentligt organ, närmare bestämt en tingsrätt. Att tingsrätten i det alternativa förfarandet skulle kunna ägna sig åt dömande verksamhet utan möjlighet till insyn från allmänheten framstår inte som förenligt med offentlighetsprincipen. Att det står parterna fritt att välja mellan det ordinära och det alternativa förfa- randet kan som utredningen tidigare anfört inte motivera att det alternativa förfarandet inrättas på ett sådant sätt att det riskerar att komma i konflikt med de krav på en rättvis rättegång som Europa- konventionen uppställer. Även rättegångsutredning framhöll att det torde vara vid ytterligt få tillfällen, om ens några, som det kan sägas ligga i linje med ett medborgarperspektiv att begränsa parters och andra intressenters möjlighet att i ett sakprövat mål få en dom som i vart fall uppnår de i rättegångbalken uppställda minimikraven.TPF51FPT Detta uttalande avsåg visserligen den ordinära processen. Enligt utred- ningens uppfattning är uttalandet dock relevant även i ett frivilligt förfarande. De skäl som talar för möjligheten att undvika domskäl är enligt utredningens bedömning inte särskilt starka. Det finns inte anled- ning att anta att parter i någon större utsträckning skulle utnyttja en sådan möjlighet. I de fall där parterna vill undvika offentlighet är det ofta inte tillräckligt att domskäl saknas. Parternas inlagor är ju fortfarande offentliga och domen måste innehålla i vart fall så mycket information att det klart framgår vad som omfattas av rättskraften. Mot argumentet att domen kan ges snabbare om dom- skäl inte behöver skrivas måste ställas risken för att rätten i ett så- dant fall fattar sitt avgörande utan tillbörlig omsorg. Många domare anser att det är lättare att kontrollera hållbarheten i resonemangen när dessa nedtecknas skriftligen. Skriftliga domskäl kan därför sä- 51TP PT SOU 2001:103 s. 288. Se även prop. 2004/05:131 s. 216 f. Överväganden angående ett alternativt tvistemålsförfarande gas utgöra en garanti för att domslutet är väl underbyggt. Utred- ningen anser, mot bakgrund av de ovan redovisade skälen, att det inte bör vara möjligt för parterna att avsäga sig rätten till domskäl. 10.12.4Avgörandet får grundas endast på rättsliga överväganden I alternativa tvistlösningsförfaranden är det inte alltid självklart att avgörandet skall grundas på rättsliga överväganden. Ett exempel härpå är det nederländska förfarandet kort geding. Där kan doma- ren i stället för att ta strikt juridiska hänsyn göra avvägningar mel- lan olika intressen och grunda avgörandet på en skälighetsbedöm- ning. Ett sådant system kan ibland vara av värde vid förenklade, mer summariska förfaranden. Om rätten kan döma efter skälighet kan tvisten ofta avgöras utan att omfattande bevisning behöver fö- ras. I vissa frågor har rätten ett sådant utrymme även i . Enligt 35 kap. 5 § får rätten, om det är fråga om upp- skattning av en inträffad skada och full bevisning om skadan inte alls eller endast med svårighet kan föras, uppskatta skadan till skä- ligt belopp. Så får också ske om bevisningen kan antas medföra kostnader eller olägenheter som inte står i rimligt förhållande till skadans storlek och det yrkade skadeståndet avser ett mindre be- lopp. Denna situation utgör emellertid en särreglering och syftar till att uppnå skäliga resultat i vissa specifika situationer. Särre- gleringen innebär vidare endast en lättnad i bevishänseende och inte att någon materiell rättsregel sätts åt sidan. Det är viktigt att det råder enhet i rättsskipningen och att dom- stolarna behandlar lika fall lika. Om rätten får möjlighet att efter eget skön grunda ett avgörande på annat än rent rättsliga över- väganden minskar förutsebarheten och det lämnas utrymme för godtycke. Även om avgöranden som baseras på intresseavvägningar och skälighetsbedömningar i enskilda fall skulle kunna uppfattas som rättvisa är det, sett ur ett vidare perspektiv, av vikt för förtro- endet för rättsväsendet att domare avgör mål utifrån materiella rättsregler och inte utifrån eget tycke. I det nederländska förfaran- det kort geding har avgörandet inte rättskraft och parterna kan så- ledes väcka ny talan i saken om de inte accepterar rättens bedöm- ning. I ett sådant förfarande gör sig de nämnda aspekterna inte på samma sätt gällande. Eftersom avgörandet i en snabbrättegång Överväganden angående ett alternativt tvistemålsförfarande skall ha rättskraft och inte kunna överklagas är det enligt utred- ningens bedömning särskilt viktigt att avgörandet blir materiellt riktigt. Utredningen ser det därför närmast som en självklarhet att avgörandet skall grundas på rättsliga överväganden. Man kan också tänka sig den situationen att parterna i ett enskilt fall begär att rätten skall avgöra deras tvist utifrån andra än rent rättsliga aspekter eller att de kommer med anvisningar gällande rättstillämpningen. Vid skiljeförfarande anses det vara möjligt för parterna att avtala att skiljemännen skall döma efter billighet.TPF52FPT Detta torde emellertid vara ovanligt. Frågan om i vilken utsträck- ning rätten kan sätta den materiella rätten åt sidan och i stället döma efter parternas instruktioner eller efter skälighetsbedöm- ningar hänger samman med frågan om hur långt parternas disposi- tionsrätt sträcker sig.TPF53FPT I dispositiva tvistemål är det naturligt att dispositionsrätten är större än vad som annars gäller. Parterna kan t.ex. genom vitsordanden och medgivanden i viss mån styra över rättsanvändningen. Det torde emellertid vara klart att parterna i ordinära tvistemål inte har någon dispositionsrätt i fråga om rättstillämpningen.TPF54FPT Enligt principen jura novit curia (domstolen känner rätten) skall rätten alltid tillämpa lagen på åberopade rätts- fakta. Detta gäller även om ingen av parterna vill åberopa bestäm- melsen i fråga. Rätten är inte heller bunden av en överenskommelse mellan parterna om att en viss bestämmelse inte skall tillämpas eller att den skall tillämpas på ett visst sätt. Anledningen till detta sägs vara att en sådan dispositionsrätt för parterna skulle kunna försvåra domstolens rättstillämpning och komplicera målens handlägg- Frågan är om det kan finnas skäl att utöka parternas disposi- tionsrätt över rättsanvändningen i det alternativa förfarandet. En anvisning från parterna om att en bestämmelse skall tillämpas på ett visst sätt, att rätten skall bortse från en viss bestämmelse eller att ett mål skall avgöras efter skälighet skulle t.ex. kunna leda till att parterna inte behöver företa omfattande utredning angående ett visst förhållande eller föra bevisning i en viss fråga. Tvisten skulle därmed kunna avgöras snabbare och till lägre kostnad. För att ta ställning till frågan om hur långt parternas disposi- tionsrätt bör få sträcka sig finns det skäl att inledningsvis fundera 52TP PT Prop. 1998/99:35 s. 122 och , Skiljemannarätt s. 495. 53TP PT Se vidare , Partsautonomins gränser. 54TP PT och , Rättegång I s. 60 f och , Domstols officialprövning s. 326 f. 55TP PT Se bl.a. , Domstols officialprövning s. 327 och , Partsautonomins gränser s. 75 ff. Överväganden angående ett alternativt tvistemålsförfarande över vilken funktion det alternativa förfarandet främst skall fylla. Skall förfarandet först och främst vara till för att lösa konflikter mellan enskilda parter (konfliktlösande funktion) eller bör förfa- randet även tillgodose mer allmänna intressen, såsom att bidra till den materiella rättens genomslagskraft (handlingsdirigerande funk- tion)? Som nämnts i avsnitt 8.2 finns beträffande den ordinära processen olika synsätt om vilken funktion domstolarnas verksam- het skall fylla. Det förhållandet att det alternativa förfarandet enligt direktiven skall vara präglat av frivillighet och partsinflytande gör att det ligger nära till hands att dra slutsatsen att dess funktion främst bör vara konfliktlösande. Vidare gör sig intresset av prejudi- katsbildning inte särskilt starkt gällande i ett eninstansförfarande. Detta kan tala för att parterna bör kunna få inflytande över rätts- tillämpningen. Genom att förfarandet inordnas som en alternativ tvistlösningsmetod i domstol kan man emellertid inte bortse från att avgörandena, såsom alla domstolsavgöranden, också kan antas få en handlingsdirigerande verkan. Även om syftet främst är att lösa den enskilda tvisten ter det sig främmande att en domare skulle tillämpa något annat än gällande rätt vid avgörande av tvisten. Vill parterna ha sin tvist avgjord utifrån andra aspekter än rent rättsliga bör de snarare hänvisas till att välja ett annat tvistlösningsorgan än en domstol. Att denna möjlighet finns i skiljeförfarande är mer naturligt mot bakgrund av att det inte finns något krav på att skiljemännen skall vara jurister. Utredningen anser mot denna bak- grund att parternas dispositionsrätt över rättsanvändningen bör vara densamma i det alternativa förfarandet som i det ordinära för- farandet. 10.13Övergång från ett förfarande till ett annat Utredningens förslag: Om tvisten har inletts i den summariska processen skall det vara möjligt att vid begäran om överläm- nande till tingsrätt begära att målet skall handläggas i snabbrät- tegång. Det skall också vara möjligt att övergå från snabbrätte- gång till ordinär rättegång och från ordinär rättegång till snabb- rättegång. En sådan övergång förutsätter parternas samtycke och att rätten finner det lämpligt. Överväganden angående ett alternativt tvistemålsförfarande 10.13.1 Från summarisk process till snabbrättegång Många enklare tvister inleds i den summariska processen. Förfa- randet regleras i lagen (1990:746) om betalningsföreläggande och handräckning. Processen inleds genom att sökanden ansöker om betalningsföreläggande eller handräckning hos kronofogdemyn- digheten. Om svaranden bestrider ansökningen kan sökanden be- gära att målet skall överlämnas till tingsrätt för prövning. Om sva- randen däremot inte i rätt tid bestrider ansökningen meddelar kro- nofogdemyndigheten utslag i enlighet med ansökningen. Svaranden kan hindra att utslaget vinner laga kraft genom att ansöka om åter- inom en månad. Även i detta fall överlämnas målet till tingsrätten för vidare prövning. I ett mål som överlämnats till tingsrätt i någon av de beskrivna situationerna följer av 60 § lagen (1990:746) om betalningsföreläg- gande och handräckning att talan anses vara väckt när ansökan om betalningsföreläggande eller handräckning kom in till kronofogde- myndigheten. Stämning i målet anses enligt samma bestämmelse utfärdad när rätten förordnar om målets handläggning. Möjligheten att gå direkt från den summariska processen till rättegång kan sägas utgöra en genväg in i förfarandet enligt rätte- gångsbalken. Käranden behöver inte ge in en särskild stämningsan- sökan och han eller hon behöver inte heller betala någon ytterligare ansökningsavgift. Efter överlämnandet går den summariska proces- sen snabbt och smidigt över i en ordinär tvistemålsprocess. De för- delar som denna möjlighet erbjuder bör enligt utredningens upp- fattning kunna utnyttjas även av parter som vill ha sin tvist prövad i det alternativa förfarandet. Det kan nämnas att det förhållandet att parterna har träffat ett tvistlösningsavtal som utpekar det alterna- tiva förfarandet, lika lite som förekomsten av ett skiljeavtal, bör hindra en part från att använda sig av den summariska processen. Det bör således vara möjligt att inleda ett mål i den summariska processen och därefter överlämna det till det alternativa förfaran- det. Detta skulle kunna ske genom att käranden i sin begäran om överlämnande, eller svaranden i sin ansökan om återvinning, tilläg- ger att han eller hon vill att målet skall handläggas i snabbrättegång. Eftersom överlämnande alltid kräver aktivitet från någon av par- terna bör detta inte vara något problem. Tingsrätten får efter över- lämnandet på samma sätt som vid en vanlig ansökan om snabbrät- tegång undersöka om motparten samtycker till processformen. Om motparten samtycker och förutsättningarna i övrigt är uppfyllda Överväganden angående ett alternativt tvistemålsförfarande för att pröva tvisten i snabbrättegång kan rätten fatta beslut om det. Brister någon av förutsättningarna bör den part som har initie- rat överlämnandet beredas tillfälle att ange om han eller hon vill att tvisten i stället skall handläggas i ordinär rättegång. 10.13.2 Från snabbrättegång till ordinär rättegång Det framstår inte som uteslutet att det kan inträffa att parterna efter att ha inlett det alternativa förfarandet ångrar sig i fråga om valet av processform. Tvisten kanske ter sig mer kompli- cerad än den först verkade vara eller utgången kanske ter sig så osä- ker att parterna vill ha en möjlighet att kunna överklaga domen. I ett sådant fall finns givetvis en möjlighet för käranden att återkalla talan. Käranden kan därefter ansöka om stämning på vanligt sätt. En sådan ordning framstår emellertid som onödigt omständlig. Ut- redningen kan inte se något hinder mot att målet i stället direkt skall kunna övergå till att handläggas enligt om båda parter begär det och det framstår som lämpligt i det enskilda fallet. Därmed kan man undvika tidsförlust och käranden undgår kostnaden av en ny ansökningsavgift. Om ett mål som har inletts i det alternativa förfarandet skall övergå till att handläggas enligt måste rätten gi- vetvis se till att handläggningen uppfyller de krav som uppställs i . Brister det i något hänseende måste handlägg- ningen kompletteras. Detta kan innebära att en handläggningsåt- gärd som har vidtagits i det alternativa förfarandet måste göras om, såvida den inte har skett i enlighet med bestämmelserna i rätte- gångsbalken. Även om detta kan tyckas medföra en onödig tidsåt- gång innebär det ändå en besparing jämfört med den tid som skulle ha åtgått om talan måste väckas på nytt. Frågan om hur fördelningen av rättegångskostnaderna skall hanteras vid övergång från det alternativa förfarandet till det ordi- nära behandlas i avsnitt 10.17.3. 10.13.3 Från ordinär rättegång till snabbrättegång Det är naturligt att det kan ta tid för ett nytt förfarande att bli känt bland allmänheten. I många fall kan man anta att parter ansöker om stämning på ordinär väg utan att ha funderat över det alternativa förfarandet. När handläggningen av tvisten har inletts och parterna Överväganden angående ett alternativt tvistemålsförfarande får närmare kännedom om alternativet, t.ex. genom information från rätten, kan det tänkas att de blir intresserade av att få sin tvist handlagd enligt den alternativa formen i stället. Det kan också in- träffa att svaranden i sitt svaromål framställer önskemål om att tvisten skall handläggas enligt det alternativa förfarandet. I en situ- ation där parterna har genomgått medling utan att ha uppnått en överenskommelse torde det ofta vara särskilt intressant för par- terna att få ett snabbt avslut på tvisten. En övergång mellan förfarandena är naturligtvis möjlig genom att käranden återkallar talan och därefter inleder en process enligt det alternativa förfarandet. En annan fråga är om det även bör vara möjligt att gå direkt över till det alternativa förfarandet. Om båda parter samtycker till det och rätten finner det lämpligt kan utred- ningen inte se något hinder mot detta. Vid bedömningen av om en övergång kan anses lämplig eller inte bör rätten t.ex. ta hänsyn till hur långt handläggningen av målet har fortskridit. Om målet har satts ut till huvudförhandling och vittnen redan har kallats genom rättens försorg gör skillnaderna i fråga om ansvaret för bevisningen att det ofta inte kan anses lämpligt att tillåta en övergång. Det bör inte heller komma i fråga att tillåta parterna att byta fram och till- baka mellan olika förfaranden alltefter hur tvisten utvecklar sig. Om förutsättningar finns för att övergå till det alternativa förfa- randet bör rätten fatta ett formellt beslut om detta. Rätten får där- efter efter omständigheterna i den enskilda tvisten avgöra hur målet fortsättningsvis skall handläggas. I de fall där övergång inte tillåts finns det även inom ramen för möjligheter att an- passa handläggningen av ett mål till tvistens karaktär. Parterna kan också välja att träffa avtal om att inte överklaga domen. Frågan om hur fördelningen av rättegångskostnaderna skall hanteras vid övergång från ett förfarande från ett annat behandlas i avsnitt 10.17.3. 10.14Sanktioner mot en obstruerande part Utredningens förslag: Det skall finnas verkningsfulla sanktio- ner för att förebygga obstruktion och för att underlätta snabb- heten i förfarandet. Tredskodom skall kunna meddelas mot en svarande som inte följer ett föreläggande om svar eller som uteblir från ett sammanträde. Överväganden angående ett alternativt tvistemålsförfarande Rätten skall i varje mål bestämma en tidpunkt då parterna slutligt skall ha bestämt sin talan och uppgett vilka bevis de vill åberopa. En omständighet eller ett bevis som åberopas efter denna tidpunkt skall avvisas om inte parten gör sanno- likt att han eller hon haft giltig ursäkt att inte åberopa omständigheten eller beviset tidigare. En processhandling som företas för sent enligt tidsplanen skall inte beaktas i målet, om inte rätten av särskilda skäl be- stämmer annat. En part som gör sig skyldig till försumlig processföring skall kunna bli ersättningsskyldig för motpartens rättegångskost- nader. För att tvister skall kunna avgöras snabbt och effektivt är det vä- sentligt att rätten aktivt styr målet mot ett avgörande samt att par- terna medverkar i den omfattning som behövs.