sou · GWB359 · 2008-06-05 00:00:00 — Källa: RF:s undersökning av ungdomars idrotts- och motionsvanor 2005. När ungdomar tillfrågas varför de slutat att föreningsidrotta blir svaret vanligtvis att de förlorat intresset, fått andra intressen eller har brist på tid.TPF25FPT Utifrån ungdomars egen självförståelse handlar avhopp således sällan om faktorer som ekonomi, skador, föräldra- 24TP PT Ungdomars tävlings- och motionsvanor, s. 22, Trondman, s. 125. 25TP PT Ungdomars tävlings- och motionsvanor, s. 13, Trondman, s. 124. Barn- och ungdomsidrotten som uppfostringsmiljö press eller utslagning (att inte längre platsa). I Trondmans studie meddelade dessutom påfallande många av de s.k. avhopparna, drygt hälften, att de absolut eller troligen kommer att börja förenings- idrotta igen. hävdade att de absolut inte kunde tänka sig göra detta. Trondman studerade om specifika samhälleliga faktorer kunde kopplas till den grupp ungdomar som lämnat föreningsidrotten. Resultatet visade att andelen avhoppare var större hos unga som 1) endast bodde med en förälder 2) hade svag sociogeografisk för- ankring 3) kom från invandrartäta, segregerade områden 4) vars familjer hade ett svagt idrottskapital det vill säga att föräldrarna saknade egna erfarenheter av att vara ledare eller aktiva inom före- ningsidrotten.TPF26FPT Vilka är de utanförstående - de som aldrig börjat föreningsidrotta? En heltäckande bild av ungdomars föreningsidrottande kan aldrig tecknas genom att man enbart studerar de som är – eller har varit – aktiva. Lika viktigt är att analysera den grupp som aldrig varit med: de utanförstående. Vad kännetecknar dessa ungdomar? Vad anser de om idrott och i vilken utsträckning skulle de själva kunna tänka sig att börja föreningsidrotta? Inledningsvis kan konstateras att de utanförstående är en rela- tivt liten grupp. Endast cirka 10–av landets ungdomar uppger att de aldrig tillhört en idrottsförening.TPF27FPT Inte förvånande uppvisar många i denna grupp även ett relativt begränsat intresse för just idrott. I Trondmans ungdomsstudie svarade var fjärde person av de utanförstående att idrotten betyder mycket litet eller inget alls i deras liv. Vidare ansåg endast ett fåtal att idrottsliga prestationer gav hög status inom ungdomskulturen. I allmänhet visade de utanförstående även ett lågt intresse för att titta på sport på TV eller besöka idrottsevenemang. Det fanns dock en relativt stor minoritet som bröt detta mönster. Ungefär var fjärde person, som aldrig tillhört föreningsidrotten, uppgav att idrotten hade stor eller ganska stor betydelse i deras liv, att de ser på sportprogram och besöker idrottstävlingar åtminstone . För att ytterligare komplicera bilden meddelade nästan hälften av de utanförstående att de absolut () eller troligen 26TP PT Trondman, s. 119–134. 27TP PT Ungdomars tävlings- och motionsvanor, s. 12, Trondman, s. 137. Barn- och ungdomsidrotten som uppfostringsmiljö () skulle börja föreningsidrotta i framtiden.TPF28FPT För idrottsföreningar med intresse av att locka till sig nya ungdomar utgör således åtminstone delar av gruppen utanförstående ett potentiellt rekryteringsmaterial. I övrigt utmärkte sig de utanförstående i Trondmans studie på bland annat följande sätt: De var i större utsträckning flickor än pojkar, särskilt flickor av utländsk härkomst. De kom i stor utsträckning från invandrartäta, segregerade bostadsområden. De kom i stor utsträckning från familjer med låg utbildning. De hade i mindre utsträckning föräldrar som varit idrottsaktiva eller verksamma som idrottsledare. Utifrån ett folkhälsoperspektiv behöver det inte nödvändigtvis vara problematiskt att vissa ungdomsgrupper står utanför förenings- idrotten. De kan ju motionera på egen hand, till exempel genom att gå på gym eller att jogga/träna i oorganiserad regi. Dessvärre visar dock RF:s statistik att det är ungdomar som redan tillhör idrotts- föreningar som är de som motionerar i störst utsträck- ning utanför den organiserade idrotten. Över hälften, , av alla de ungdomar som föreningsidrottar ägnar sig även åt motionsaktiviteter i oorganiserad regi. Bland de utanförstående är andelen motionärer betydligt lägre – endast 42 procent.TPF29FPT Inom den grupp ungdomar som inte tillhör föreningsidrotten finns således ett stort antal fysiskt inaktiva. 7.3Tre studier av idrottens som uppfostringsmiljöTPF30FPT I detta avsnitt presenteras tre mer övergripande studier av idrotten som uppfostringsmiljö. Bidragens gemensamma nämnare är ett intresse av att förstå och analysera den fostran som sker inom före- ningsidrottens barnverksamhet. Forskarnas infallsvinklar och vetenskapliga metoder är olika – i viss mån även deras resultat. 28TP PT Trondman, s. 138–140. 29TP PT Ungdomars tävlings- och motionsvanor, s. 15. 30TP PT Delar av avsnitt 6.4–6.6 i detta kapitel har tidigare publicerats i . , Forskning om barn- och ungdomsidrotten som uppfostringsmiljö i , . Nor- berg & , Idrotten vill. En utvärdering av barn- och ungdomsidrotten, , 2007:1. Barn- och ungdomsidrotten som uppfostringsmiljö sammans ger de dock en intressant, om än komplex, bild av idrot- tens socialiserande aspekter. Ett första bidrag är . Som titeln antyder, hade studien som över- gripande syfte att öka kunskapen om idrottsrörelsens barn- och ungdomsledare: vilka de är, deras syn på idrotten och vilka egen- skaper de vill förmedla och utveckla hos barn.TPF31FPT Utgångspunkt var dels idrottens socialiserande förmåga, det vill säga att barn och ungdomar via idrotten och dess ledare medvetet och omedvetet kan tänkas införliva såväl färdigheter, vanor och kunskaper som normer och värderingar, dels att samhällsutvecklingen medfört att det är självklart vad dagens idrottsledare ska förmedla till de unga. Eller som själv formulerade saken: Vad som ska förmedlas till barn , vad arvet från de vuxna till barnen ska bestå av, ter sig inte självklart utan förefaller istället vara upp till enskilda fostrares föreställningar om vad uppdraget ska inne- bära. Detta gäller idrottsledare i högre grad än exempelvis lärare, då idrottsrörelsen till skillnad från skolan inte har en föreskrivande läro- Undersökningen baserades på en enkät riktad till drygt 500 barn- och ungdomsledare inom idrotterna basket, fotboll, golf, gym- nastik, simning och ridsport.TPF33FPT Därtill gjordes ett antal komplet- terande intervjuer, företrädesvis med ledare i fotboll och basket.TPF34FPT närmade sig frågan om idrottens uppfostringsmiljö genom att undersöka vilka egenskaper som ledarna ansåg viktiga att utveckla hos barn. Detta gjordes på flera sätt. I enkäten fanns bland annat en lista på sammanlagt 40 olika möjliga karaktärsdrag där ledarna uppmanades att markera de fem som de ansåg mest viktiga att utveckla hos barn. Därtill fanns en öppen fråga där ledarna med egna ord fick formulera vad de ville förmedla som idrottsledare. Slutligen undersökte även mer indirekt vad ledarna vill ge Ledarna och barnidrotten. Idrottsledarnas syn på idrott, barn och fostran, (, 2002 a). 32TP PT Ibid., s. 29. 33TP PT Som jämförelsematerial riktades enkäten även till blivande idrottslärare och blivande fritids- ledare. Se (2002 a), kapitel 5. 34TP PT (2002 a), s. 68. Barn- och ungdomsidrotten som uppfostringsmiljö barnen genom att hon i de kompletterande intervjuerna fokuserade på vilka regler som ledarna ville att barnen skulle följa.TPF35FPT Intressant nog gav de tre infallsvinklarna något olika resultat. På den första frågan med fasta svarsalternativ blev de vanligaste svaren att ledarna ville utveckla ärlighet, ansvarsfullhet, självständighet och kreativitet hos barnen. När ledarna istället med egna ord fick beskriva vad de ville förmedla framkom aspekterna glädje, social kompetens, personlighetsutveckling och moraliska värderingar. Vidare framhölls idrottens hälsobefrämjande egenskaper och social preven- tion, det vill säga att idrotten motverkar mindre utvecklande akti- viteter som att hänga på stan, spela dataspel och dylikt.TPF36FPT Även om svaren var något olika – och även om dessutom note- rade vissa skillnader mellan såväl företrädare för olika idrotter som mellan manliga och kvinnliga idrottsledare – pekade resultatet så långt mot en relativt samstämmig bild av en ledarkår vars uttalade ambition var att utveckla barn till ärliga, ansvarfulla, självständiga och kreativa individer. En tydlig diskrepans framkom dock när ledarna i de kompletterande intervjuerna fick beskriva sin egen verksamhet, hur de ville att barnen skulle uppträda och vilka regler de hade. Dessa utsagor vittnade om en betydligt mer auktoritärt styrd och reglerad verksamhet. Här är det ingen tvekan om vad som gäller: Kom , hör av dig om du inte kan träna, ha med dig adekvat utrustning, flamsa inte omkring på träningen, var tyst när jag pratar, gör ditt bästa! Och barnen gör troligen detta, eftersom ledaren har sanktioner som exem- pelvis skolan aldrig kommer i närheten av, då ledaren kan säga: Sköter du dig inte får du stå över. Passar det inte, kan du gå.TPF37FPT noterade således en motsättning mellan ledarnas uttryckta mål och deras praktik. Intressant nog beskrev ledarna dessutom en verklighet som i stor utsträckning överensstämde med egenskaper som funnits listade i enkäten, men som få uttryckligen värdesatt. De uttryckte således en ambition av att främja kreativitet och själv- ständighet men bedrev i praktiken en verksamhet som istället premierade egenskaper såsom att vara behärskad, plikttrogen, lydig och punktlig. Det senare sammanfattade som ett skötsam- 35TP PT Valet att studera regler motiverades med att uppfostran innehåller tre komponenter: väg- ledning, bedömning och sanktioner, se (2002 a), s. 174–175. 36TP PT (2002 a), kapitel 9. 37TP PT Ibid., s. 199. Barn- och ungdomsidrotten som uppfostringsmiljö hetsideal vilket närmast var att betrakta som barnidrottens dolda läroplan.TPF38FPT Slutsatsen blir att istället för att vara en glädjefull och kreativ miljö, framstår barnidrotten genom ledarnas egna beskrivningar av praktiken som en tämligen auktoritärt styrd miljö med stark social kontroll, där allvaret och det seriösa tycks dominera över det lekfulla, fantasi- eggande och självständiga.TPF39FPT Olika idrotter – olika fostran Även har studerat idrotten som uppfost- ringsmiljö. Men medan närmade sig området via barn- idrottens ledare, valde att vända sig till de idrottande barnen själva och deras föräldrar. Resultatet, avhandlingen , föräldrar och idrott, visar framförallt att olika idrotter tenderar att skapa helt skilda socialisationsprocesser.TPF40FPT Det övergripande syftet i undersökningen var att beskriva och förstå idrottens betydelse för idrottsaktiva barn, deras föräldrar och familjen, särskilt ur ett fostransperspektiv. Själva studien basera- des på s.k. kvalitativa djupintervjuer med totalt 18 familjer vars barn (i åldern 10–) var aktiva inom idrotterna fotboll och golf. valde således medvetet att undersöka socialisationsprocesser inom två populära men relativt olika idrotter. Medan fotboll fick representera en fysiskt inriktad lagidrott med bred och aktiv rekrytering av ungdomar från olika socioekonomiska skikt fick golfsporten företräda en mer mentalt och tekniskt inriktad indivi- duell idrott där ungdomar företrädesvis rekryteras från mer väl- beställda samhällsgrupper.TPF41FPT noterade tydliga skillnader i de sociala kompetenser som barn fostrades till genom de två idrotterna. I fotbollen lärde sig barnen värdet av att samarbeta och underställa sig kollektiva mål. De fick även lära sig principer för över- och underordning och att acceptera sortering och utsortering. Vidare fick de lära sig att den som har makten kan avgöra när den formella ideologin gäller och när den kan sättas ur spel. I golfen fick barnen på motsvarande sätt lära sig att hävda sin individualitet. Även självkontroll var vik- 38TP PT Ibid., s. 200. 39TP PT Ibid., s. 179. 40TP PT , Barn, föräldrar och idrott. En intervjustudie om fostran inom fotboll och golf (2000). 41TP PT För en diskussion om valet av idrotter, se Ibid., s. 46–49. Barn- och ungdomsidrotten som uppfostringsmiljö tigt, det vill säga att behålla en behärskad fasad trots inre känslo- stormar i svåra situationer. Därtill uppmuntrades barnen genom golfen att vara den som kontrollerar och inte den som kontrolle- En fostran till normalitet Ett tredje bidrag om idrottens socialisationsaspekter är etnologen , gubbar!.TPF43FPT I studien analyserades pojkfotbollen som uppfostringsmiljö med särskilt fokus på manlighetsfostran. Konkret riktades intresset mot vad som uppfattas som normalitet inom ramen för manlig fostran i pojk- fotbollen – och vilka uttryck denna normalitet tar sig. Fundberg valde en kvalitativ ansats. Under sammanlagt följdes ett pojkfotbollslag i en medelklassförort till – från att barnen var till att de fyllde . Förutom återkom- mande intervjuer med barn, tränare och föräldrar närvarade Fund- berg kontinuerligt vid träningar, matcher och turneringar. Dess- utom gjordes omfattande fältanteckningar och videoupptagningar. Resultatet blev en ingående skildring av ett pojkfotbollslags vardagsliv. Med utförliga exempel och beskrivningar analyserade Fundberg hur pojkarna, deras ledare och föräldrar talade och agerade i alltifrån omklädningsrum och träningar till matcher och resor. Fundberg noterade tidigt att varken de unga pojkarna eller deras ledare självmant resonerade eller talade i termer av maskulinitet. Inte heller betraktade de sig själva som någon särskild kategori (till exempel unga, svenskfödda pojkar av medelklassbakgrund). Deras självbild och tankar om maskulinitet manifesterades istället implicit och i beskrivningar av andra. Genom att i ord och hand- lingar beskriva vilka de inte uppfattade sig som – och vilka grupper de inte ansåg sig tillhöra – så beskrev de således, låt vara mer indi- rekt, även sig själva. Och en förklaring till deras svårighet att beskriva sig själva var, enligt Fundberg, att de närmast oreflekterat betraktade sig själva i en position som bärare av normalitet medan de andra snarare representerade det avvikande och det onormala. 42TP PT Ibid., s. 256. 43TP PT , Kom igen, gubbar! Om pojkfotboll och maskuliniteter (2003). Barn- och ungdomsidrotten som uppfostringsmiljö Men vad kännetecknade då de andra? Enligt Fundberg kan pojkarnas och ledarnas utsagor sammanföras till de tre kategorierna bögen, kärringen och invandraren. Pojkarnas olika skämt, gester och kroppsliga framställningar av homosexuella tolkade Fundberg som ett sätt att i en sexualiserad terminologi hantera känsliga frågor om intimitet och fysisk närhet. Eftersom fotboll är en idrott med stora inslag av fysisk närhet – från tacklingar och ryggdunkar på fotbollsplanen till omklädningsprocedurer och social samvaro utanför planen – blev bögskämt en strategi hos pojkarna för att markera gränser mellan tillåten intimitet (såsom en kram mellan lagkamrater efter ett mål) och det otillåtna (att exem- pelvis kramas utanför planen). På motsvarande vis symboliserade kärringen det veka, klena och svaga. I denna kategori samman- fördes både idéer om moral och kroppslig praktik. Att spela som en kärring handlade således såväl om att uppträda allmänt tvek- samt, försiktigt eller passivt som att inte använda hela kroppen i en beslutsam passning eller tackling. Den tredje kategorin, invand- raren, var den mest motstridiga. Denna kategori utgjorde inte enbart en negativ motpol till de egna idealen. Å ena sidan karakteri- seras invandraren som alltför odisciplinerad och känslostyrd. Inte minst utmärkte han sig genom att spela bra i medgång men dåligt i motgång. Å andra sidan framställdes han även som tuff, självsäker och tekniskt överlägsen. Men oavsett om invandraren beskrevs med fascination eller avståndstagande, så betraktades han som annor- lunda och avvikande från de egna manlighetsidealen. På det viset kan invandraren vara både för mycket (macho, känslo- mässig) eller för lite (disciplinerad) men aldrig vanlig och därmed inte bärare av normalitet. Fundbergs analys kan framstå som provocerande. Den genererar även frågor huruvida idrottsrörelsen har ett ansvar för hur ung- domar skämtar och agerar i omklädningsrummet efter träningar och matcher. Och vilka generella slutsatser kan egentligen dras av en studie av ett specifikt pojklag i en specifik idrott och inom en viss samhällelig kontext? Rimligtvis hade slutsatserna blivit annor- lunda om Fundberg istället studerat ett lag med en majoritet av invandrarungdomar eller ett tjejlag i basket. Men den kanske vikti- gaste, mer generella, poängen är dock att Fundberg visar hur idrottens fostrande egenskaper inte enbart kan relateras till själva idrottsverksamheten. Många barn och ungdomar spenderar en stor del av sin uppväxt i en förenings regi. De utvecklas och formas i ett Barn- och ungdomsidrotten som uppfostringsmiljö socialt samspel mellan föreningens verksamhet och interna kultur och de värderingar och beteendemönster som aktiva och ledare bär med sig. Redogörelsen ovan visar tre skilda exempel på forskning om idrotten som socialisationsarena. Enligt är barnidrotten i stor utsträckning en fostran till skötsamhet och disciplin – och detta till följd av en regelstyrd idrottslig praktik och ett förhål- landevis auktoritärt ledarskap. tillägger att olika idrotter främjar olika socialisationsaspekter och pekar särskilt på skillnader mellan lag- och individuella idrotter. Slutligen visar Fundberg att socialisering inom idrotten uppstår i ett samspel mellan verksam- heten i en idrottsförening och den sociala interaktionen mellan barn och ledare. Sammantaget visar forskarnas skilda infallsvinklar och analyser att den fostran som sker inom barnidrotten är ytterst komplex och varierad. Ett entydigt svar på vad barnidrotten fostrar till är således inte möjligt utan måste relateras till ett antal sam- verkande faktorer såsom traditioner och regelsystem inom skilda idrottsgrenar, föreningars interna kultur och den sociala, ålders- och könsmässiga sammansättningen bland barn och ledare.TPF44FPT 7.4Barns föreningsidrottande – rolig lek och/eller allvarsam tävling? I Idrotten vill konstateras att tävlingar har en självklar plats i barns idrottande. påpekas att en alltför snäv fokusering på resultat och prestationer riskerar att göra verksamheten onödigt allvarsam och begränsa allas lika möjlighet att delta. En allmän handlingsrekommendation till idrottsrörelsens många barnledare blir därmed att låta lek och glädje styra verksamheten. Därtill upp- manas idrottsföreningarna att pröva alternativa tävlingsformer där barn tävlar mot sig själva istället för att jämföras med varandra.TPF45FPT Även om ett tävlingsmoment därmed betraktas som naturligt i barns idrottande, är budskapet att en verksamhet präglad av vux- enidrottens tävlingslogik riskerar att motverka förutsättningarna för en god barnidrott. 44TP PT För en diskussion om faktorer som inverkat på barnidrottens utformning, se , Barnidrotten i ett samhällsperspektiv i (red) Pedago- giska perspektiv på idrott (2002 b). 45TP PT Idrotten vill (2005), s. 11. Barn- och ungdomsidrotten som uppfostringsmiljö Idrottsledares syn på den goda barnidrotten Utgångspunkten i Idrotten vill är således att barns idrott måste bygga på andra, mer lekfulla premisser än vuxnas tävlingsinriktade verksamhet. Men vad anser barnidrottens ledare? Delar de uppfatt- ningen att barns idrott ska vara en rolig lek snarare än allvarsam tävling? Betraktar de tävlingsresultat, prestationer och tidig specia- lisering som ett problem? Vilken syn på idrott har egentligen de ledare som har till uppgift att förverkliga idrottsrörelsens visioner om en god barnidrott? Den sistnämnda frågan är central i tidigare nämnda studie av idrottens barn- och ungdomsledare. I undersök- ningen studerades ingående ledarnas inställning till såväl tävlingar, segrar, tidig specialisering som betydelsen av lek och instruktion för barns lärande och utveckling.TPF46FPT Resultatet visade sig något mot- stridigt. Å ena sidan uttryckte ledarna en påtagligt positiv inställ- ning till tävlingsverksamhet i barnidrotten. Tävlingar uppfattades som bra för barns personliga utveckling. Likaså ansågs det nyttigt att tidigt lära sig att ta motgångar. Vidare framhöll ledarna vikten av att vinna. Detta motiverades dock på skilda sätt. Vissa betonade att segrar skapade glädje och stärkte barnens motivation – andra framhöll att det fungerade som mått på barnens kompetens och kunskapsnivå. Å andra sidan – och trots denna allmänt bejakande inställning till tävlingar – ansåg ledarna att barnidrotten i allt för stor utsträckning kännetecknas av utslagning. Påfallande många tillade även att barn far illa av tävling och konkurrens. Dessutom ställde sig merparten kritiska till tidig specialisering . I en mer ingående granskning av ledarnas utsagor framträdde emellertid en relativt stor variation mellan ledare för olika idrotter. Framförallt utmärkte sig gymnastikledare som betydligt mindre tävlingsfokuserade än ledare för exempelvis basket, fotboll och simning. slutsats blev därför att ledarnas syn på idrott i stor utsträckning styrs av respektive idrotts dominerande logik. Är man, kort sagt, ledare för en idrott där tävling, prestation och rang- ordning premieras är det således inte förvånande att man även värdesätter dessa principer. undersökte även hur ledarna förhöll sig till lekens bety- delse. Det visade sig att en majoritet ansåg att lekar var utvecklande för barn. Trots detta konstaterades att lekfulla inslag sällan fick sär- skilt stort utrymme i ledarnas praktik. 46TP PT (2002 a), kapitel 7. Barn- och ungdomsidrotten som uppfostringsmiljö roliga timmen i skolan och var därmed avvikelser från en verk- samhet i huvudsak präglad av den enskilda idrottens bakomlig- gande tävlingslogik. Och trots att tillade att även den traditionella träningen och tävlingar kan utformas på ett lekfullt sätt, förblev hennes helhetsintryck att det allvarsamma och seriösa dominerade över det lekfulla. Därmed skiljde sig barnidrotten inte nämnvärt från elitidrotten. I idrott handlar det om att vinna – även inom barns idrott. Hur bra eller dålig en ledare är – hur väl han eller hon lyckas – i förenings- ledares, barns, föräldrars, vänners och den övriga omgivningens ögon är obönhörligen förknippat med hur framgångsrikt ett lag är. En ledare som bedriver en idrottsverksamhet där barnen trivs, alla får spela, ingen känner sig åsidosatt, träningsnärvaron är hög, leken betonas, men som år förlorar, kommer inte att premieras. Det strider mot idrottens idé.TPF47FPT Alternativa tävlingsformer inom barnidrotten Även om segrar och prestationer är framträdande inslag inom barnidrotten, finns det konkreta exempel på att olika idrotter med- vetet anpassat sin barnverksamhet i syfte att avdramatisera täv- lingsmomentet. Ett exempel utgör som införde s.k. tabellösa seriesystem för barn . Med det uttalade syftet att motverka just tendenser till tävlingshets hos unga innebandyspelare beslöts att varken tabeller, poängräkning eller skytteligor längre skulle få förekomma i den s.k. knatteligan. Den följande våren utvärderades dessutom de nya principerna av utredningsföretaget omfat- tade intervjuer med tolv barn och sex föräldrar från två inne- bandyföreningar i . Några större möjligheter till generalise- ringar blev det således inte frågan om. blev resultatet ett intressant och belysande exempel på svårigheten att skapa balans mellan lustfylld lek och allvarsam tävling inom barnidrotten. Först och främst framkom att både barn och föräldrar uppfat- tade tävlingar och matcher som viktiga och roliga höjdpunkter i idrottsverksamheten. Inte minst den allvarsamma och laddade atmosfär som präglade matcher och cuper framhölls som något positivt och spännande. Detta är värt att notera: medan idrotts- 47TP PT Ibid., s. 192. 48TP PT Barn & innebandy. En kvalitativ undersökning om innebandyspelande barns attityder till system utan tabeller, , 2002:4. Barn- och ungdomsidrotten som uppfostringsmiljö