sou · GWB399 · 2008-11-05 00:00:00 — Vid överklagande av fastighetsdom- stolens beslut gäller att om den ersättningsberättigade vinner målet, får han eller hon ersättning för sina rättegångskostnader i ersättnings- frågan och behöver inte betala motpartens motsvarande kostnader. Förloras målet behöver den ersättningsberättigade inte betala mot- 23TP PT Se 16 kap. 14 § första stycket fastighetsbildningslagen. 24TP PT Se 16 kap. 14 § andra stycket fastighetsbildningslagen. Kostnadsersättning vid lantmäteriförrättning m.m. partens kostnader och får svara för sina egna kostnader bara när han eller hon själv har överklagat.TPF25FPT Enligt direktiven är utgångspunkten för vårt uppdrag att reglerna om rätt till ersättning för rättegångskostnader vid överklagande inte ska ändras. Om det är nödvändigt med hänsyn till de förslag som lämnas om rätt till ersättning för kostnader vid förrättning, är vi emellertid oförhindrade att även överväga ändringar av rättegångs- kostnadsreglerna. Det kan konstateras att vårt förslag om kostnadsersättning vid förrättning ganska väl svarar mot den redovisade undantags- regeln, som gäller för kostnadsersättningar i samband med ett över- klagande. Det är således till stora delar samma grundsituationer som avses i båda fallen. En skillnad är att de gällande undantags- bestämmelserna om rättegångskostnader endast avser ersättningsmål. En annan skillnad är att mål om inlösenersättning enligt gällande rätt ges en särskild, förmånligare, status i rättegångskostnadshän- seende. Enligt vår mening bör utgångspunkten vara att bestämmelserna om kostnadsersättning vid förrättning enligt fastighetsbildnings- lagen och undantagsbestämmelserna om rättegångskostnader bör vara tillämpliga i precis samma situationer. Av de skäl som har anförts bör därför de för en avträdande fastighetsägare för- delaktigare rättegångskostnadsreglerna ändras, så att de inte enbart gäller för ersättningsmål, utan även prövningen av tillåtlighets- frågor, utformningen av rättigheter m.m. Vidare bör några särskilda rättegångskostnadsregler inte gälla i mål om inlösenersättning. Vid överklagande av beslutTPF26FPT enligt ledningsrättslagen gäller att bestämmelserna i 16 kap. 14 § andra stycket fastighetsbildningslagen ska tillämpas.TPF27FPT Ledningsrättslagen berörs således inte av de föreslagna ändringarna. När det gäller anläggningslagen är det rådande rättsläget inte helt klart. Enligt 31 § anläggningslagen ska bestämmelserna i 16–18 kap. fastighetsbildningslagen tillämpas när beslut enligt anläggningslagen överklagas. Den gällande regleringen i 16 kap. 14 § fastighetsbild- ningslagen infördes genom reform av fastighetsbildnings- lagstiftningen.TPF28FPT I propositionen (s. 51) noteras bl.a. följande om det före reformen rådande rättsläget. 25TP PT Se vidare m.fl., Fastighetsbildningslagen, s. 17:3:2–3. 26TP PT Med undantag av omprövningsbeslut enligt 33 § ledningsrättslagen. 27TP PT Se 29 § ledningsrättslagen. 28TP PT Se prop. 1991/92:127 s. 50 f. Kostnadsersättning vid lantmäteriförrättning m.m. Vid överklagande av beslut om inlösenersättning enligt fastighetsbild- ningslagen och flertalet beslut enligt ledningsrättslagen gäller andra regler. Sakägare som avstår mark eller särskild rättighet har då enligt reglerna i 16 kap. 14 § första stycket andra meningen fastighetsbild- ningslagen rätt till ersättning för sina kostnader i fastighetsdomstolen oberoende av utgången i målet. Samma regler anses gälla vid överklag- ande av beslut om inlösen eller upplåtande av utrymme enligt anlägg- ningslagen (se prop. 1973:160 s. 556 och 599 samt RH 81:84.) Dessa regler motsvarar i huvudsak vad som gäller vid expropriation och vid inlösen enligt . Bedömningen var alltså att de gällande undantagsreglerna beträffande rättegångskostnader då skulle tillämpas även vid för- rättningar enligt anläggningslagen. Detta konstaterande ledde seder- mera till en oklarhet i rättstillämpningen, nämligen om 1993 års reform skulle anses ha ändrat denna praxis eller om rättsläget skulle anses vara oförändrat. Följande utdrag ur ett utslag från hov- rätt får belysa frågan.TPF29FPT Målet i hovrätten rör endast frågan om ersättning för rättegångskost- nader vid fastighetsdomstolen. Såsom fastighetsdomstolen konstaterat skall ersättningsskyldigheten för rättegångskostnaderna, genom en hän- visning i 31 § anläggningslagen (1973:1149), bestämmas med tillämp- ning av 16 kap. 14 § FBL. Enligt paragrafens första stycke kan domstolen, efter vad som är skäligt med hänsyn till omständigheterna, förordna att sakägare som förlorar målet skall ersätta annan sakägare dennes rättegångskostnader. I förarbetena (prop. B 920) har förutsatts att om vissa parter står i klart motsatsförhållande till varandra i domstolen deras kostnader i regel skall fördelas enligt den i 18 kap. 1 § lagfästa principen om förlorande parts skyldighet att ersätta motparten hans rättegångskostnader. Eftersom parterna i detta mål står i ett uttalat motsatsförhållande skall BS, som har förlorat målet, stå för sina och motpartens rättegångskostnader om inte paragrafens andra stycke är tillämpligt. Enligt ordalydelsen i paragrafens andra stycke gäller bestämmelsen endast fall då rättegången avsett ersättning i anledning av inlösen. Be- stämmelsen har dock tillämpats i mål om gemensamhetsanläggningar enligt anläggningslagen och det har ansetts att sakägare som avstår ut- rymme till en gemensamhetsanläggning skall, i mål om ersättning för det ianspråktagna utrymmet, oberoende av utgången i målet få gott- görelse för sina rättegångskostnader vid fastighetsdomstolen (jfr RH 1981:84 och 1987:80 samt prop. 1973:160 s. 556 och 599 och prop. 1991/92:127 s. 51). Förevarande mål gäller bl.a. ersättning för upplåtelse av mark. Det är alltså inte fråga om inlösen av mark. Inte heller avser upplåtelsen mark 29TP PT utslag i mål nr Ö 7299-06. Kostnadsersättning vid lantmäteriförrättning m.m. som hade kunnat tas i anspråk enligt . Expropriation eller annat tvångsförvärv har inte varit ett uppenbart alternativ för för- värvet. Bestämmelsen i paragrafens andra stycke är enligt dess orda- lydelse alltså inte tillämplig. gjorde alltså i det redovisade målet – till skillnad från vad vissa andra hovrätter tidigare hade gjort – den tolkningen att bestämmelsen skulle tillämpas enligt den nya lydelse den fick . Avsikten med vårt här framlagda förslag är, att den avgränsning av de fall där särskilda rättegångskostnadsregler ska gälla som görs i 16 kap. 14 § andra stycket fastighetsbildningslagen i den föreslagna lydelsen, ska tillämpas även vid överklagande av beslut enligt anlägg- ningslagen. 13 Följdändringar i andra lagar Utredningens bedömning: I de flesta lagar, som hänvisar till expropriationslagens ersättningsregler, kommer de tidigare i be- tänkandet föreslagna ändringarna, till följd av hänvisningar i de berörda lagarna till 4 kap. expropriationslagen, att gälla utan ändringar i respektive lag. De specialbestämmelser, som i flera lagar finns rörande tillämpningen av den s.k. presumtionsregeln, måste dock upphävas. Även vissa andra följdregleringar är nödvändiga. Utredningens förslag: Bestämmelserna om miljöskada i 32 kap. 1 § ändras så att de överensstämmer med de före- slagna bestämmelserna i expropriationslagen. Bestämmelserna i 31 kap. 6 § om att ersättningen i vissa fall – t.ex. vid inrättande av naturreservat – ska minskas med det belopp som en fastighetsägare normalt är skyldig att tåla utan ersättning, upp- hävs. Som närmare har redovisats i utredningens delbetänkande bygger ersättningsregleringen i en lång rad lagar inom fastighetsrättens område på bestämmelserna i expropriationslagen.TPF1FPT Den vanliga lag- tekniska lösningen i respektive lag är att det i fråga om bestäm- mande av ersättning ges en direkt hänvisning till 4 kap. expropria- tionslagen. De tidigare i betänkandet föreslagna ändringarna blir då, utan särskild åtgärd, gällande även i speciallagarna. I vissa fall, sär- skilt i fråga om den s.k. presumtionsregeln, finns dock särbestäm- melser i flera lagar som behöver ändras eller upphävas till följd av våra ändringsförslag. 1TP PT Se SOU 2007:29 s. 43–63. Följdändringar i andra lagar I det följande görs, under fyra olika samlingsrubriker, en redo- visning lag för lag av vilka följdändringar som enligt vår mening är nödvändiga. I fråga om lämnas även ett förslag till lag- ändring i sak. Den lagändringen är alltså inte en direkt följd av våra tidigare lämnade förslag men bör ändå genomföras av likformighets- skäl . används, något oegentligt, begreppet fastighetsbildnings- lagstiftningen för de lagar enligt vilka ett förrättningsförfarande vid lantmäterimyndigheten tillämpas. Som har framgått av vårt del- betänkande sker den helt dominerande delen av markåtkomst för olika ändamål enligt denna lagstiftning, dvs. framför allt enligt fastighetsbildningslagen, anläggningslagen och ledningsrättslagen. I praktiken är det endast utbyggnaden av allmänna vägar och rådig- hetsinskränkningar enligt , som på något mer omfattande sätt sker enligt andra lagar än de nämnda förrättningslagarna. Expro- priationslagen tillämpas ytterst sällan. Mot den bakgrunden är det förstås väsentligt, att de förändringar som görs i expropriations- lagen även kommer att fungera när fastighetsbildninglagstiftningen tillämpas. Utöver de tre nämnda lagarna kan till fastighetsbildningslag- stiftningen även räknas lagen om äganderättsutredning och legali- sering och lagen om exploateringssamverkan. Ersättningsbeslut aktua- liseras inte enligt den förstnämnda lagen, men vid exploaterings- samverkan är ersättning ett verksamt medel för att uppnå den eko- nomiska utjämning som lagen syftar till att åstadkomma. Fastighetsbildningslagen innehåller regler om ändring i fastighets- indelningen. En förändring av fastighetsindelningen – fastighets- bildning – sker som fastighetsreglering, om den avser ombildning av fastigheter, och som avstyckning, klyvning eller sammanläggning, om den avser nybildning av fastighet. Ersättning aktualiseras vid fastighetsreglering och vid klyvning. Enligt 5 kap. 10 a § första stycket ska 4 kap. expropriationslagen tillämpas vid bestämmande av ersättning, dock med vissa särskilt Följdändringar i andra lagar Värderingen skiljer sig därvid åt mellan två olika regleringsfall. Om fastighetsregleringen är av expropriativ karaktär ska bestäm- melserna i 4 kap. expropritionslagen tillämpas fullt ut. De fall som hör till denna kategori definieras i 5 kap. 10 a § andra stycket. Det handlar främst om sådana plangenomförandefall, som regleras i 14 kap. 1 och 2 §§ , dvs. i första hand över- föring av mark, som enligt en detaljplan är avsedd för allmänna ändamål, till en kommunägd fastighet eller bildande av servitut för sådana ändamål. Även andra situationer, där expropriation eller annat tvångsförfogande alternativt hade kunnat tillämpas, räknas till de s.k. expropriationsfallen, t.ex. markåtkomst för järnväg. Övriga fall är enligt 5 kap. 10 a § tredje stycket omvänt defini- erade. Det är alltså fråga om de regleringsfall som inte klassas som expropriativa enligt andra stycket. I dessa fall ska bestämmelserna i 4 kap. 2 och 3 §§ expropriationslagen, om att värdestegring i vissa fall inte ska beaktas, inte tillämpas. Vidare ska det vid bestämmande av ersättningen tas skälig hänsyn till värdet för tillträdaren, vilket innebär att det ska göras en vinstfördelning mellan avträdare och tillträdare av marken. Typexempel på vinstfördelningsfall är s.k. tomtbildning, dvs. marköverföring i syfte att tillskapa eller utöka fastigheter som är avsedda för bebyggelse, och olika former av omregleringar av jord- och skogsbruksfastigheter. Att en vinstfördelning enligt våra tidigare redovisade förslag bör ske även vid vissa förvärv enligt expropriationslagen, eller som det oftast blir fråga om i praktiken, vid förvärv enligt andra lagar där expropriationslagens ersättningsregler ska tillämpas, innebär som vi ser det inget problem i sig för fastighetsbildningslagens grundläggande regelsystem. En sådan ändring innebär endast att vinstfördelning kan ske även i andra fastighetsregleringsfall, vid sidan av fastighets- bildningslagens egna vinstfördelningsregler. De på detta sätt till- kommande fallen får således, även när fastighetsbildningslagen tillämpas, bedömas enligt de nya reglerna i expropriationslagen. Som har redogjorts för i avsnitt 7.3.5 är det vår bedöm- ning att bestämmelserna om ersättning för individuella värden inte bör tillämpas vid fastighetsreglering i de s.k. vinstfördelningsfallen. Eventuella hänsynstaganden till individuella värden kan, vid tillämp- ningen av fastighetsbildningslagen, göras redan enligt gällande rätt. Med den utgångspunkten blir behovet av följdregleringar i fastighets- bildningslagen begränsade. Följdändringar i andra lagar De nu gällande bestämmelserna i 5 kap. 10 a §, rörande när vinst- fördelning ska ske eller inte, är till sin ordalydelse knutna till den s.k. presumtionsregeln i 4 kap. 3 § expropriationslagen. Bestämmel- serna i 10 a § måste alltså ändras, så att de kan tillämpas även efter ett upphävande av presumtionsregeln. Vidare måste undantag göras från de föreslagna bestämmelserna om individuellt värde och om vinstfördelning i expropriationslagen, i de fall där vinstfördelning i stället ska ske enligt fastighetsbildningslagen. Några ytterligare följd- ändringar bedöms inte vara nödvändiga. Enligt anläggningslagen kan en anläggning inrättas som gemensamhets- anläggning för flera fastigheter. Vidare kan upplåtas vissa rättigheter rörande vägar till förmån för enskilda fastigheter. Eftersom ersättningsreglerna i 13 § hänvisar till bestämmelserna i fastighetsbildningslagen gäller det som sades under föregående rubrik i huvudsak även vid ianspråktaganden enligt anläggningslagen. Några följdändringar bedöms inte vara nödvändiga. De nya bestämmelserna om kostnadsersättning bör uttryckligen regleras även i anläggningslagen. De föreslagna ändringarna av bestämmelserna om rättegångskostnader i fastighetsbildningslagen kommer att gälla med automatik genom hänvisningen i 31 §. Enligt ledningsrättslagen kan den som för ledning eller annan an- ordning vill utnyttja utrymme inom en fastighet få rätt därtill i form av ledningsrätt. Lagen gäller för allmännyttiga ledningar av olika slag, t.ex. för telekommunikation, starkström, vatten och avlopp, naturgas, m.m. I fråga om ersättning hänvisas i 13 § till bestäm- melserna i 4 kap. expropriationslagen. De ändringar i expropriationslagen, som vi har föreslagit, skulle innebära att högre ersättning ska betalas vid alla upplåtelser enligt ledningsrättslagen. I vissa fall blir även vinstfördelning aktuell. Då detta kan sägas vara lagändringsförslagens huvudsakliga syfte, inne- bär ändringarna inget problem i sig vid tillämpningen av lednings- rättslagen. Ett upphävande av presumtionsregeln i 4 kap. 3 § expro- priationslagen innebär dock att lydelsen av 13 § ledningsrättslagen Följdändringar i andra lagar Följdändringar krävs också beträffande de hänvisningar till expropriationslagen som finns i 12 § tredje stycket och i 13 d §. De nya bestämmelserna om kostnadsersättning bör uttryckligen regleras i ledningsrättslagen. Lagen berörs inte av de föreslagna ändringarna av bestämmelserna om rättegångskostnader i fastighets- bildningslagen. Lagen (1987:11) om exploateringssamverkan har sällan tillämpats, men som vi ytligt har berört i avsnitt 9.6.3, kan tankarna bakom lagen sägas vara i hög grad relevanta , eftersom den ger möjlighet till en rättvisare fördelning av exploateringsvinster mellan olika fastighetsägare och därmed förutsättningar för bättre utformade bebyggelseplaner. Lagen om exploateringssamverkan innebär att flera fastighets- ägare kan gå samman i form av en exploateringssamfällighet och genomföra en exploatering. Utfallet i form av byggrätter fördelas mellan fastighetsägarna efter den areal, som var och en tillskjuter till företaget. Om det bidrag en fastighet lämnar genom tillskott i mark inte motsvarar vad fastigheten har att tillskjuta med tillämp- ning av andelstalet, ska skillnaden utjämnas i pengar. Därvid ska 4 kap. expropriationslagen tillämpas. Om en detaljplan har antagits efter det att exploateringsbeslutet enligt 13 § har vunnit laga kraft, ska dock hänsyn inte tas till den inverkan som planen kan ha haft på markens värde. Eftersom deltagande i exploateringssamverkan är frivilligt, bör den utjämning som sker enligt 11 § inte innefatta någon kompen- sation för individuella värden. I och med att fastighetsägarna har valt att delta i exploateringen får de också anses ha tagit ställning för att de gamla värdena ges upp till förmån för en ändrad, och för fastighetsägaren mer lönsam, markanvändning. Vidare bör någon vinstfördelning enligt de föreslagna nya bestämmelserna i expropria- tionslagen inte göras vid exploateringssamverkan, eftersom lagen tillhandahåller ett eget system för vinstfördelning. Lagen om exploateringssamverkan syftar till att planläggningen ska kunna göras helt utan hänsyn till värdeutfallet för varje berörd fastighet. Det är därför nödvändigt, att den särskilda bestämmelsen om att värdeeffekterna av en detaljplan inte ska beaktas, bibehålls oförändrad. En följd av denna grundtes är att inte heller förvänt- Följdändringar i andra lagar ningsvärden, som är knutna till exploateringen, vilket i princip kan ses som ett förtida uttag av planvinsten, ska räknas in i ersätt- ningen. Ett upphävande av presumtionsregeln innebär dock att eventuella förväntningsvärden, som har etablerats av andra skäl än av den aktuella planen, kommer att ersättas. Detta torde inte inne- bära något praktiskt problem för utjämningssystemet i lagen. En exploateringssamfällighet har enligt 19 § rätt att lösa in mark inom samverkansområdet från fastigheter vars ägare inte deltar i samverkan. Enligt 21 § ska ersättningen för inlöst mark bestämmas enligt expropriationslagens ersättningsregler. Hänsyn ska dock inte heller i detta fall tas till den inverkan som den aktuella detaljplanen kan ha haft på markens värde. I detta fall bör ersättningen även innefatta kompensation för individuella värden. Någon vinstfördel- ning, enligt de föreslagna nya bestämmelserna i expropriations- lagen, bör dock inte göras. Med tanke på den speciella utformning, som förfarandet vid exploateringssamverkan har, bör det enligt vår mening inte införas några bestämmelser om kostnadsersättning. Enligt 34 § ska 16–18 kap. fastighetsbildningslagen tillämpas vid överklagande. De särskilda bestämmelser om rättegångskostnader, som anges i 16 kap. 14 § andra stycket fastighetsbildningslagen, ska därvid tillämpas enbart rörande mål om ersättning. Vid exploateringssamverkan bör den gällande inskränkningen till enbart ersättningsmål bibehållas. Någon följdändring blir därmed inte nödvändig. Grundpelarna i miljö- och planlagstiftningen är och . Lagar med nära anknytning till dessa båda lagar är skogsvårdslagen, lagen med särskilda bestämmelser om vattenverk- samhet och lagen om kulturminnen m.m. Enligt 31 kap. 2 § ska bestämmelserna i expropriationslagen gälla vid ersättning och inlösen vid ingripanden av det allmänna och vid tillståndsprövning av vattenverksamhet m.m. I 31 kap. 4 § regleras när ersättning ska betalas för områdesskydd av olika slag och i 31 kap. 16 § finns en särskild bestämmelse om när ersättning ska Följdändringar i andra lagar betalas för vattenverksamhet. I huvudsak bör de föreslagna änd- ringarna i expropriationslagen utan vidare kunna tillämpas även vid olika former av markåtkomst enligt . Att ersättningsnivån höjs med hänvisning till fastighetsägarens individuella värden, bör inte föranleda några särskilda regleringar i . Som vi redan har behandlat i kapitel 7, bör den nivå som vi har valt för ett schablonpåslag kunna godtas med hänsyn till natur- och miljövårdens intressen, även om det förstås blir fråga om en viss kostnadsfördyrning. Vid vattenverksamhet kan den föreslagna förhöjda ersättningsnivån knappast tillmätas någon avgör- ande betydelse, eftersom sådan verksamhet normalt får anses vara ekonomiskt lönsam. Någon vinstfördelning blir med de kriterier vi har föreslagit inte aktuell vid de olika former av områdesskydd som till- handahåller. Vid vattenverksamhet kan dock vinstfördelningsreg- lerna bli tillämpliga, under förutsättning att verksamheten ska be- drivas såsom förvärvsverksamhet med vinstsyfte. Det får bli en bedömning från fall till fall om bestämmelsen är tillämplig. Någon särskild följdreglering i bedöms inte nödvändig. Bestämmelsen i 31 kap. 32 §, om hur presumtionsregeln ska tillämpas, måste upphävas som en följd av att presumtionsregeln upp- hävs. Enligt direktiven är utgångspunkten för utredningens uppdrag bl.a. att intresset av skydd för äganderätten beaktas och att reglerna är enkla att förstå och att tillämpa. Mot den bakgrunden aktuali- seras en fråga som i och för sig inte är en direkt konsekvens av de tidigare lämnade förslagen, men som till följd av de båda nämnda utgångspunkterna ändå bör övervägas. Enligt 31 kap. 4 § ska ersättning till följd av rådighetsinskränk- ningar i form av områdesskydd betalas i de fall där pågående mark- användning avsevärt försvåras inom berörd del av fastigheten. Enligt 31 kap. 6 § ska ersättningen därvid minskas med ett belopp som motsvarar vad fastighetsägaren är skyldig att tåla utan ersättning. När samma ersättningströskel tillämpas enligt , ska dock något motsvarande avdrag inte göras. Att olika bestäm- melser gäller i dessa båda snarlika fall kan förstås ifrågasättas. Plan- och byggutredningen tog i sitt slutbetänkande upp frågan om mer enhetliga kvalifikationsgränser i plan- och bygglagen.TPF2FPT Utredningens förslag var att kvalifikationsgränsen 2TP PT Översyn av PBL och va-lagen, SOU 1996:168, s. 435 f. Följdändringar i andra lagar pågående markanvändning avsevärt försvåras skulle gälla i alla fall av rådighetsinskränkningar enligt och att det i samtliga fall skulle göras ett avdrag för den skada som låg under kvalifikationsgränsen. Utredningens förslag togs dock aldrig upp till prövning inom . var det naturvårdslagen som tillämpades i fråga om områdesskydd. Enligt 26 § naturvårdslagen gällde samma kvalifika- tionsgräns som gäller enligt 31 kap. 4 §, dvs. att pågående mark- användning inte får avsevärt försvåras. Då gällde emellertid, liksom enligt , att ersättning skulle betalas från första skadekronan, dvs. utan något avdrag för den del av skadan som låg under kvalifikationsgränsen. När infördes ändrades bestämmelserna rörande områdesskydd på olika sätt. En ändring var att institutet kulturreservat infördes. Den ändringen var i mångt och mycket en tydlighetsfråga, eftersom kulturintressen redan enligt tidigare gällande rätt kunde skyddas inom ramen för institutet naturreservat. En annan ändring var att ett toleransav- drag infördes, dvs. det som finns i 31 kap. 6 §. Som skäl för införandet av ett avdrag anfördes i propositionen följande.TPF3FPT En förutsättning för att intrångsersättning skall utgå är som påpekats att den s.k. kvalifikationsgränsen har överskridits, dvs. att markanvänd- ningen avsevärt försvåras. Ersättning skall då betalas för hela skadan, alltså även för den del av skadan som ligger under kvalifikations- gränsen. När kvalifikationsgränsen inte har uppnåtts skall däremot ersättning inte betalas. Skillnaden i ersättning kan bli omotiverat stor mellan ett fall som ligger strax under kvalifikationsgränsen och ett fall som ligger ovanför denna gräns. I olika sammanhang har framförts förslag om att den del av kostnaden som motsvarar intrång upp till kvalifikations- gränsen skall avräknas vid de intrång som är ersättningsgilla, se bl.a. propositionen om en ny skogspolitik (prop. 1992/93:226), proposi- tionen om biologisk mångfald (prop. 1993/94:30) och senast Miljöbalks- utredningens förslag. Ersättningen skulle alltså minskas med ett belopp som markägaren är skyldig att tåla utan ersättning. Remissyttrandena har överlag gett ett starkt stöd för en sådan förändring av ersätt- ningsbestämmelserna.