sou · GVB326 · 2008-01-01 00:00:00 — 35TP PT Se även dom i mål C-168/05. Överväganden angående ett alternativt tvistemålsförfarande alternativa förfarandet är uppfyllda. Det bör inte finnas någon möj- lighet att väga in lämplighetsaspekter i denna prövning. Talan i tvistemål skall enligt 13 kap. 4 § väckas genom att käranden skriftligen ansöker om stämning hos rätten. Om stämningsansökningen uppfyller krav på vad en sådan skall innehålla, skall rätten förelägga svaranden att in- komma med svaromål. En fråga att ta ställning till är om talan skall väckas genom stämning även i det alternativa förfarandet. Det som talar emot detta är att förfarandet grundar sig på frivillighet. Frågan är om det kan anses förenligt med frivilligheten i det alternativa förfarandet att rätten utfärdar stämning med föreläggande om svar. Om det inte finns något avtal mellan parterna om att använda det alternativa förfarandet är svaranden ju inte skyldig att besvara an- sökningen i sak om han eller hon inte samtycker till handlägg- ningsformen. Enligt utredningens uppfattning är det dock rimligt att det åtminstone krävs av svaranden att han eller hon tar aktiv ställning i fråga om valet av processform. Det kan inte anses oför- enligt med frivilligheten i förfarandet att svaranden åläggs en skyl- dighet att svara på ansökningen beträffande frågan om han eller hon samtycker till att tvisten prövas i det alternativa förfarandet. Utredningen bedömer mot bakgrund härav att talan bör väckas ge- nom ansökan om stämning även i det alternativa förfarandet. Att talan väcks på samma sätt oavsett handläggningsform innebär för- delar när det gäller frågan om hur målet skall hanteras om svaran- den inte samtycker till det alternativa förfarandet och käranden vill att målet hänskjuts till det ordinära förfarandet. Det möjliggör också att övergång lättare kan ske från ett förfarande till ett annat. I 42 kap. 2 § finns bestämmelser om vad en or- dinär stämningsansökan skall innehålla. I 33 kap. 1 § rättegångsbal- ken finns kompletterande regler om uppgifter i vissa formella hän- seenden. En stämningsansökans främsta funktion är att ange den ram som domstolen måste hålla sig inom vid prövningen av tvisten. Genom stämningsansökningen klarläggs också för svaranden i vilka avseenden han eller hon behöver försvara sig, t.ex. genom att lägga fram rättslig argumentation eller motbevisning. Det är också viktigt att det genom uppgifterna i stämningsansökningen kan konstateras Överväganden angående ett alternativt tvistemålsförfarande att res judicata eller litispendens inte föreligger, samt att man kan fastslå vad som kommer att omfattas av rättskraften. Även en ansökan om stämning enligt det alternativa förfarandet bör vara skriftlig. När det gäller ansökningens innehåll måste den för det första innehålla ett bestämt yrkande. Det krävs vidare en redogörelse för de omständigheter som åberopas till stöd för yr- kandet. För en ordinär stämningsansökan gäller att käranden ut- förligt måste redogöra för dessa omständigheter. Detta krav kan tyckas onödigt tidskrävande för en ansökan om stämning enligt det alternativa förfarandet. Även om det alternativa förfarandet skall präglas av snabbhet är det av värde att de omständigheter som åbe- ropas till stöd för talan anges någorlunda utförligt i förfarandets inledningsskede. En utförlig redogörelse bidrar till att processens omfattning begränsas redan från början så att handläggningen kan gå snabbare.TPF36FPT Det ger svaranden större möjligheter att begränsa svarsskriften till det väsentliga. För rätten är det viktigt att få en bra bild av tvisten för att kunna anpassa handläggningen till vad som kan anses mest ändamålsenligt i det enskilda fallet. Den tidsåtgång som en utförlig redogörelse för åberopade omständigheter medför uppvägs således av att möjligheterna till en snabbare och mer än- damålsenlig handläggning ökar. Utredningen anser mot bakgrund av detta att samma krav bör ställas på en stämningsansökan i det alternativa förfarandet som på en stämningsansökan i en ordinär process. En kärande som vill processa enligt det alternativa förfarandet skall ange det i sin stämningsansökan. Eftersom det alternativa förfarandet är frivilligt måste en sådan ansökan handläggas på ett annat sätt än en ordinär stämningsansökan. inget särskilt får det förutsättas att det är det ordinära förfarandet som avses. Om ett tvistlösningsavtal som hänvisar till det alternativa förfarandet redan finns skall detta bifogas ansökningen. Därigenom behöver rätten inte utreda om svaranden samtycker till handläggningsfor- men. En annan sak är att svaranden kan invända mot avtalets giltig- het eller tillämplighet i den aktuella tvisten. Hur denna situation skall hanteras behandlas vidare i avsnittet nedan. Har tvistlösnings- avtal inte träffats måste svaranden lämna sitt samtycke till att målet prövas enligt det alternativa förfarandet. Det framstår enligt utred- ningens uppfattning som ett alltför långtgående krav att käranden skall ha inhämtat svarandens samtycke redan innan ansökan ges in. 36TP PT Prop. 1986/87:89 s. 189 f. Överväganden angående ett alternativt tvistemålsförfarande Frågan om svaranden samtycker till handläggningsformen bör i stället klargöras när ansökningen har kommit in till rätten. Inget hindrar dock att en part som vill vinna tid i förväg inhämtar mot- partens samtycke. Käranden bör också redan i stämningsansök- ningen kunna ange att han eller hon vill att tvisten handläggs som en ordinär process för det fall svaranden inte samtycker till det al- ternativa förfarandet. Ansökningsavgiften bör vara densamma som vid vanlig ansökan om stämning, f.n. . Om tvisten i ett senare skede övergår till det ordinära förfarandet skall ny ansökningsavgift inte behöva be- talas. Om rätten vid en första granskning av kärandens ansökan inte fin- ner något hinder mot att pröva tvisten i det alternativa förfarandet skall ansökningen delges svaranden med föreläggande att inkomma med svar. Frågan om hur detta skall ske måste besvaras olika bero- ende på om rätten i detta skede kan ta ställning till om förutsätt- ningarna för prövning enligt det alternativa förfarandet är uppfyllda eller inte. Om ett tvistlösningsavtal har bifogats ansökningen eller det på annat sätt framgår att samtycke föreligger kan rätten redan på detta stadium i processen bedöma om förutsättningarna för handlägg- ning enligt det alternativa förfarandet är uppfyllda. Svaranden är då skyldig att svara på ansökningen i sak och kan därmed föreläggas att avge svaromål. Skulle svaranden anse att tvistlösningsavtalet är ogiltigt eller att det inte är tillämpligt på den aktuella tvisten måste han eller hon framställa en invändning om det i svaromålet. En sådan invändning bör prövas inom ramen för det alternativa förfarandet, eftersom det är i detta invändningen framställs. Vinner svaranden framgång med sin invändning får målet handläggas på samma sätt som i andra fall när samtycke saknas, dvs. käranden skall beredas tillfälle att begära att målet hänskjuts till vanlig rättegång. Finner rätten i stället att invändningen skall ogillas fortsätter handläggningen enligt det al- ternativa förfarandet. En särskild fråga är om rättens beslut i fråga om tvistlösningsavtalets ogiltighet eller tillämplighet skall få över- klagas. Denna fråga behandlas under avsnitt 10.12.1. Överväganden angående ett alternativt tvistemålsförfarande Har parterna inte i förväg träffat något tvistlösningsavtal och framgår det inte heller på annat sätt att svaranden samtycker till förfarandet måste svaranden föreläggas att ange om han eller hon godtar snabbrättegång. Svaranden bör då få ta del av information om vad förfarandet innebär.TPF37FPT Godtar svaranden inte processformen behöver han eller hon som nämnts inte besvara kärandens ansökan i materiellt hänseende. Inget hindrar emellertid att svaranden gör detta. Att svaranden kort anger skälen för sitt bestridande kan t.ex. leda till att käranden bedömer det utsiktslöst att gå vidare med kravet. Godtar svaranden processformen skall han eller hon även avge svaromål, dvs. ange sin inställning till kärandens yrkande, de omständigheter som åberopas till grund för inställningen samt de bevis som åberopas. I vissa fall, t.ex. vid samäganderätt, föreligger nödvändig pro- cessgemenskap. Detta innebär att flera personer som vill inleda en process eller som har att svara i en process måste uppträda gemen- samt för att talan inte skall avvisas och – i konsekvens med detta – att en kärande måste rikta sin talan mot dem alla såsom svarande. I sådana fall måste naturligtvis samtliga parter aktivt samtycka till att tvisten prövas i det alternativa förfarandet. Om svaranden inte godtar prövning enligt det alternativa förfa- randet bör käranden som redan nämnts beredas tillfälle att begära att tvisten hänskjuts till prövning i ordinär rättegång. Talan bör då anses väckt när ansökan om stämning enligt det alternativa förfa- randet kom in till rätten. Det bör inte vara nödvändigt att på nytt utfärda stämning. Har svaranden inte besvarat ansökningen i mate- riellt hänseende kan rätten utfärda ett nytt föreläggande om svaro- mål vid äventyr av tredskodom. Föreläggandet bör normalt kunna delges svaranden genom förenklad delgivning. Det innebär visserli- gen att svaranden delges samma ansökan , med föreläggande om att inkomma med svaromål vid äventyr av tredskodom. Detta går dock knappast att undvika mot bakgrund av att det alternativa förfarandet skall vara frivilligt. Det framstår inte heller som önskvärt med en ordning där tvisten automatiskt över- går till handläggning enligt om samtycke saknas eftersom detta i praktiken skulle tvinga käranden in i det ordinära förfarandet. Även om käranden alltid har en möjlighet att återkalla talan skulle han eller hon i ett sådant läge riskera att få betala mot- partens rättegångskostnader. 37TP PT För exempel på hur informationsmaterial kan utformas, se bilaga 5. Överväganden angående ett alternativt tvistemålsförfarande Den tidsförlust som en begäran om hänskjutande medför kan undvikas genom att käranden redan i ansökningen anger att han eller hon vill att tvisten hänskjuts till ordinär process för det fall svaranden inte godtar det alternativa förfarandet. Rätten behöver då inte skicka mer än ett föreläggande om svaromål till svaranden. Svaranden är skyldig att svara i sak även om det alternativa förfa- randet inte godtas. Det är dock viktigt att det tydligt framgår av föreläggandet att det är det alternativa förfarandet som käranden i första hand har valt och att svaranden måste ange sin inställning till det förfarandet.TPF38FPT Det bör inte vara möjligt att endast på svarandens begäran hän- skjuta tvisten till prövning enligt . Om käranden i ett sådant läge inte vill ha tvisten prövad enligt skall käromålet avskrivas. Sanktion vid uteblivet svar I ordinära tvistemål förenas ett föreläggande om skriftligt svaromål vanligtvis med tredskodomspåföljd. Möjligheten att meddela tred- skodom mot en svarande som inte avger svaromål utgör en verk- ningsfull sanktion mot en svarande som inte vill medverka i målets handläggning. Enligt utredningens uppfattning finns det anledning att befara att det alternativa förfarandets attraktionskraft skulle minska om motsvarande möjlighet inte införs i detta. Som tidigare nämnts är svaranden inte skyldig att avge svaromål om tvistlösningsavtal saknas och svaranden inte samtycker till handläggning enligt det alternativa förfarandet. Svaranden skall dock vara skyldig att ange sin inställning till processformen. Efter- som det således krävs aktivitet från svarandens sida bör det vara möjligt att förena ett föreläggande om svar med tredskodomspå- följd. Vad svaranden skall fullgöra för att undvika tredskodom blir beroende av om frivillighetskriteriet i förfarandet är uppfyllt eller inte. Om det inte finns något tvistlösningsavtal och svaranden inte samtycker till förfarandet räcker det att svaranden meddelar att han eller hon inte godtar snabbrättegång för att undvika tredskodom. I fall där avtal finns eller svaranden lämnar samtycke måste svaran- den ange skäl för sitt bestridande för att undvika tredskodom. Lik- som i det ordinära förfarandet måste det klart framgå av rättens 38TP PT Exempel på hur förelägganden kan utformas beroende på förutsättningarna ges i bilaga 6. Överväganden angående ett alternativt tvistemålsförfarande föreläggande vad svaranden har att iaktta för att undvika tredsko- dom. I enlighet med vad som gäller för tredskodomar i övrigt bör det även i det alternativa förfarandet vara möjligt att ansöka om åter- mot en tredskodom. Enligt 44 kap. 9 § och 53 § lagen (1990:746) om betalningsföreläggande och hand- räckning skall återvinning sökas inom en månad från domen eller utslaget. En sådan tidsfrist rimmar emellertid inte särskilt väl med det krav på snabbhet som ställs på det alternativa förfarandet. Ut- redningen föreslår därför att tiden för att ansöka om återvinning mot en tredskodom i det alternativa förfarandet skall vara . 10.6.4Åtgärder när svaranden inte samtycker Det är inte alltid möjligt att endast på grundval av ansökningen av- göra om förutsättningarna för prövning enligt det alternativa förfa- randet är uppfyllda. då ansökningen kommer in kan det vara oklart om svaranden samtycker till handläggningsfor- men eller inte. Först när rätten har fått in svaret är underlaget komplett för att bedöma om förutsättningar finns för att handlägga målet i snabbrättegång. Om tvisten inte kan upptas till prövning enligt det alternativa förfarandet bör käranden beredas tillfälle att begära att tvisten hän- skjuts till ordinär rättegång. Skulle talan vara väckt vid fel forum enligt forumregler får rätten efter en begäran om hänskjutande överlämna målet till behörig domstol (angående i vilka situationer detta kan inträffa se avsnitt 10.7 nedan). Vill käranden inte att tvisten hänskjuts till ordinär rättegång skall målet avskrivas. Utredningens förslag: Käranden kan välja att väcka talan vid valfri tingsrätt, utom såvitt avser klandertvister som måste prö- vas av den domstol som följer av lag. Invänder svaranden mot kärandens val av forum avgörs behörighetsfrågan efter allmänna forumregler. Överväganden angående ett alternativt tvistemålsförfarande Enligt utredningens direktiv skall utgångspunkten när det gäller forumfrågan vara att parterna själva skall kunna bestämma vilken tingsrätt som skall handlägga tvisten. I praktiken har parterna den möjligheten även i många av de ordinära tvistemålen. De flesta fora i tvistemål är nämligen dispositiva, vilket innebär att domstolen prövar sin behörighet endast om svaranden gör en foruminvänd- ning. En första fråga att ta ställning till är om parterna i det alternativa förfarandet bör ha möjlighet att fritt välja forum. För att besvara den frågan är det nödvändigt att titta närmare på de skäl som ligger bakom att vissa forumregler är exklusiva (käranden kan få målet upptaget endast vid det anvisade forumet) och indispositiva (sva- randen har inget inflytande över valet av forum). Detta hänger samman med att det av hänsyn till tredje man eller allmänna intres- sen har ansetts vara särskilt viktigt att målet handläggs vid ett visst bestämt forum. Detta gäller t.ex. tvister om arv, testamente eller bodelning (10 kap. 9 § ), samt vissa tvister med anknytning till fast egendom (10 kap. 10 § ). När det gäller tvister om arv är anledningen till regeln om exklusivt fo- rum att man har velat åstadkomma en totallösning när det gäller fördelningen av den avlidnes egendom och förhindra att två skilda domstolar gör sakligt sett olika prövningar rörande samma egen- domsmassa.TPF39FPT Regeln har också motiverats med att det därigenom blir möjligt att enkelt avgöra om klandertalan mot t.ex. ett arvs- skifte eller ett testamente har väckts inom den lagstadgade tale- fristen.TPF40FPT För tvister med anknytning till fast egendom brukar sägas att det är en fördel från bevissynpunkt om dessa handläggs där fas- tigheten är belägen. var det även viktigt att tvisterna handlades där fastighetsböckerna fördes. Anledningen till att fo- rumet är exklusivt och indispositivt har sagts vara att bedömningen av vilka rättigheter som finns till och i en fastighet underlättas av att alla domar som berör fastigheten finns samlade på ett ställe.TPF41FPT Detta torde dock numera vara överspelat eftersom alla uppgifter om fastigheten finns att tillgå i det datoriserade fastighetsregistret. I 2003:4 Forum i tvistemål, som ut- arbetats av arbetsgrupp för processrättsliga frå- gor, föreslås omfattande ändringar av forumreglerna i tvistemål. 39TP PT SOU 1982:26 s. 184. 40TP PT SOU 1982:26 s. 180. 41TP PT Lagkommitténs Förslag till Allmän civillag (2 uppl.) 1838 s. 279 och Nya Lagberedningens betänkande angående rättegångsväsendets ombildning I (1884) s. 253. Överväganden angående ett alternativt tvistemålsförfarande genomgående synsätt i rapporten är att indispositiva forumregler i möjligaste mån bör undvikas. Arbetsgruppen föreslår bl.a. att den indispositiva regeln i 10 kap. 9 § (arvsforum) upphävs och att regeln i 10 kap. 10 § (fastighets- forum) i stället görs dispositiv. För tvister avseende av arv- skifte, bodelning eller testamente föreslås dock att det införs indis- positiva forumregler i den materiella lagstiftningen, med hänvisning till att det i många situationer är viktigt att på ett enkelt och snabbt sätt kunna konstatera om ett testamente eller ett arvskifte har vun- nit laga kraft. Rapporten har remitterats. och ställde sig tveksamma till att ta bort den indispositiva regeln be- träffande tvister gällande fast egendom. ansåg att det fanns anledning att överväga om det skälet att det skall vara enkelt att konstatera om en bodelning, ett arvskifte eller ett testamente har vunnit laga kraft är tillräckligt för att parterna skall tvingas att processa vid en domstol som kanske inte någon av dem har an- knytning till. Ingen av de övriga remissinstanserna framställde några invändningar mot förslagen i nu berörda hänseenden. Bered- ning av rapporten pågår inom . I det alternativa, frivilliga förfarandet ligger det ett särskilt värde i att parterna får rätt att bestämma var målet skall handläggas. Par- ternas ömsesidiga vilja att anlita det alternativa förfarandet kan vara beroende av att de själva får avgöra var det är lämpligt att pröva tvisten. Utredningen anser därför att det bör krävas starka skäl för att begränsa parternas möjlighet att välja forum. När det gäller tvister med anknytning till fastigheter anser utredningen inte att det finns några bärande skäl för att inte tillåta parterna att fritt välja forum. Om det t.ex. är aktuellt att hålla syn på fastigheten ligger det ofta även i parternas intresse att tvisten handläggs där fastighe- ten är belägen. Vill parterna av någon anledning att tvisten skall handläggas på annan ort får man enligt utredningens uppfattning utgå från att de har goda skäl för det. Beträffande klandertvister är frågan mer svårbedömd. Som fram- går av är det i många situationer viktigt att på ett enkelt och snabbt sätt kunna konstatera om ett testamente eller ett arvskifte har vunnit laga kraft. En testamentstagare som har fått en fastighet testamenterad till sig behöver t.ex. ett bevis på att testa- mentet inte har klandrats för att han eller hon skall beviljas lagfart på grund av testamentet. Det skulle vara orimligt om testamentsta- garen måste ha ett sådant bevis från varje tingsrätt. Överväganden angående ett alternativt tvistemålsförfarande kunna lösas genom att man inför en skyldighet för den tingsrätt där klandertalan väcks att underrätta tingsrätten där den avlidne hade sin hemvist om att talan har väckts. På så sätt skulle det fortfarande vara möjligt för den tingsrätten att utfärda bevis på att testamentet vunnit laga kraft. Det finns emellertid alltid en risk för att en sådan underrättelseskyldighet förbises av tingsrätten. Detta skulle i sin tur kunna leda till att lagfarter beviljades på felaktig grund. Intres- set för parterna av att fritt få välja forum i dessa tvister kan inte an- ses så stort att det uppväger risken för att lagfarter beviljas på felaktig grund. Utredningen anser mot bakgrund härav att det bör vara fritt för parterna att välja forum utom såvitt avser klandertvis- ter. En annan fråga att ta ställning till är hur forumfrågan skall avgö- ras om parterna inte är överens om vilken domstol som skall hand- lägga målet. Ett sätt att lösa frågan skulle kunna vara att överlämna åt rätten att bedöma vid vilken domstol det framstår som mest lämpligt att pröva tvisten. Detta förefaller emellertid inte rimma särskilt väl med principerna om frivillighet och partsinflytande som skall utgöra grundstenar i det alternativa förfarandet. Det finns även en risk att rätten i ett sådant fall framstår som partisk till för- del för den part som får sin vilja igenom. En annan tänkbar lösning är att skapa särskilda forumregler som avgör frågan när parterna är oense. Man kan t.ex. tänka sig att svarandens hemvist alltid skulle gälla i ett sådant fall. Det skulle vara en enkel och lättillämpad regel som också skulle göra systemet förutsägbart för parterna. Regeln skulle emellertid inte tjäna flexibiliteten i förfarandet. Slutligen kan man lösa frågan genom att tillämpa allmänna forumregler. Detta framstår enligt utredningens uppfattning som den klart smidigaste lösningen. Att liknande regler i denna typ av frågor gäller obero- ende av vilken tvistlösningsmetod som väljs kan antas medföra större möjligheter för parter att sätta sig in i och överblicka regel- systemet. Det bidrar också till en större flexibilitet i förfarandet eftersom det i många fall finns alternativa forum att välja bland. Utredningen föreslår därför att de allmänna forumreglerna tilläm- pas i de fall där svaranden gör invändning i forumfrågan. I annat fall skall domstolen, enligt vad som sagts, pröva sin behörighet endast om tvisten gäller jämkning i testamente och i fall som avser av testamente, bodelning eller arvskifte. Det är inte otänkbart att svaranden, som ju måste samtycka till förfarandet, ställer som villkor för sitt samtycke att tvisten prövas vid en viss tingsrätt. Om käranden inte godtar villkoret och de all- Överväganden angående ett alternativt tvistemålsförfarande männa forumreglerna inte heller medför att det av svaranden be- gärda forumet skall tillämpas, bör detta innebära att svaranden an- ses vägra prövning enligt det alternativa förfarandet. Käranden får då på vanligt sätt beredas tillfälle att begära att tvisten hänskjuts till det ordinära förfarandet. Utredningens förslag: Parterna får inte ge in mer än två skrifter vardera. Rätten skall alltid upprätta en tidsplan angående målets handläggning. Tidsfrister för processhandlingar som skall före- tas skall anges i tidsplanen. Handläggningen kan vara både skriftlig och muntlig. Rätten skall ha avgjort målet inom tre må- nader. Parterna bör inte beviljas anstånd om det inte finns sär- skilda skäl för det. Parternas inflytande över handläggningen bör främst tillgodoses genom att rätten hör parterna i väsentliga handläggningsfrågor. Utredningen har tidigare konstaterat att det finns ett värde i att det finns tydliga riktlinjer för hur ett mål som huvudregel skall hand- läggas enligt förfarandet. Om huvuddragen i processen lagfästs ökar förutsägbarheten både för parterna och för rätten. Om en- skilda parter skall våga välja det alternativa förfarandet är det viktigt att de kan överblicka vad förfarandet innebär och jämföra alternati- ven. Syftet med riktlinjerna för målens handläggning bör vara att rät- ten på ett så enkelt, snabbt och billigt sätt som möjligt skall komma fram till ett avgörande som är riktigt i sak. Ett sätt att åstadkomma detta är att sätta upp tidsfrister för processhandlingar samt att be- gränsa antalet skrifter som parterna får ge in. Så har skett bl.a. i handelskammares skiljedomsinstituts regler för för- enklat skiljeförfarande. Utmärkande för det förenklade skiljeförfa- randet är bl.a. följande.