sou · GVB372 · 2008-01-01 00:00:00 — Vidare har en kommun rätt att för upplåtelse av viss kvartersmark som förvaltas av kommunen med nyttjanderätt träffa civilrättsliga avtal. 5.2.3Kommuners rätt att bistå utländska studerande Lagen (1962:638) om rätt för kommun att bistå utländska stude- rande ger kommuner och landsting befogenhet att vidta åtgärder i syfte att underlätta vistelsen och främja välfärden och trivseln för utländska studerande som i anslutning till svenskt utvecklingsbi- stånd vistas i kommunen eller för studier eller annan utbildning. Befogenheten omfattar åtgärder som kan sägas vara av socialt eller kurativt slag. Förutom att lagen innebär en befogenhet för kommuner och landsting att medverka i internationell bistånds- verksamhet, vilket är en statlig uppgift, så innebär bestämmelsen också ett undantag från lokaliseringsprincipen samt från förbudet att stödja enskild. Enligt lagen (1968:131) om vissa kommunala befogenheter inom turistväsendet får en kommun vidta åtgärder för uppförande och drift av turistanläggningar i den mån det är påkallat för att främja turistväsendet inom kommunen. Lagen innebär ett undantag från lokaliseringsprincipen, som inte var lagreglerad. Motivet var att undanröja det hinder för kommunala åtgärder på ifrågavarande område som ligger i att sådana åtgärder enligt praxis inte får vidtas för andra än i huvudsak kommunens egna medlem- mar. Vidare uttalades i förarbetena att de allmänna principer som i övrigt gäller för den kommunala kompetensen fortfarande bör gälla.8 Maj:ts proposition till med förslag till lag om vissa kommunala befogenheter inom turistväsendet ; given , s. 20. Samordning av kompetensutvidgande lagstiftning Lagen (1970:663) om vissa kommunala befogenheter i fråga om sysselsättning för handikappade ger kommunen befogenhet att under vissa förutsättningar driva affärsverksamhet i syfte att ge arbetsanställning åt handikappade personer i kommunen. Den kommunala verksamheten får inte bli mer omfattande än vad som behövs för att täcka behovet av arbetsanställningar för handikap- pade. 5.2.6Kommunalt stöd till ungdomsorganisationer Enligt lagen (1989:977) om kommunalt stöd till ungdoms- organisationer får kommuner och landsting lämna ekonomiskt stöd till ungdomsorganisationer. Ett sådant stöd får också omfatta poli- tisk verksamhet. Det behöver inte vara fråga om kontanta bidrag utan även andra typer av stöd är tillåtna. Det kommunala stödet ska fördelas på ett ur likställighetssynpunkt godtagbart sätt, så att inte en viss organisation obehörigen gynnas eller missgynnas framför någon annan. Den utökade befogenheten innebär ett avsteg från det principiella förbudet mot stöd till enskilda. 5.2.7Kommunalt stöd till boendet Enligt lagen (1993:406) om kommunalt stöd till boendet får en kommun lämna enskilda hushåll ekonomiskt stöd i syfte att minska deras kostnader för att anskaffa eller inneha en permanentbostad. Stödet kan bl.a. avse borgen samt bostadsbidrag men kan även omfatta annat stöd, eftersom syftet med stödet är att sänka hushållens bostadskostnader.9 Vidare får en kommun också ställa säkerhet för att ett avtal om hyra av bostadslägenhet fullgörs i syfte att enskilda hushåll ska få en permanentbostad med hyresrätt som är förenad med rätt till förlängning, om det enskilda hushållets behov av en sådan bostad inte kan tillgodoses på annat sätt. Lagen innebär en kompetensutvidgning i förhållande till bestämmelsen att kommuner endast får handha angelägenheter av allmänt intresse och likställighetsprincipen, av vilka följer att det inte är tillåtet att ge understöd till enskilda. 1992/93:242 om minskad statlig reglering av kommunernas ansvar för boendefrågor, s. 29. Samordning av kompetensutvidgande lagstiftning Lagen (2000:625) om arbetsmarknadspolitiska program innehåller bestämmelser som ger kommunen vissa befogenheter inom arbets- marknadspolitiken, vilket huvudsakligen är ett statligt ansvars- område. Lagen ersatte lagen (1995:706) om kommuners ansvar för ungdomar, lagen (1997:1268) om kommuners ansvar för ungdomar mellan , och lagen (1998:1781) om arbetsmarknads- politiska aktiviteter. 2006/07:118 En jobbgaranti för ung- domar föreslås vissa ändringar i lagen om arbetsmarknadspolitiska program. Förslagen har ännu inte beslutats av . 5.2.9Kommunal tjänsteexport och kommunalt internationellt bistånd Lagen (2001:151) om tjänsteexport och kommunalt internationellt bistånd innehåller vissa begränsade kommunala befogenheter inom utrikes- och biståndspolitiken, som allmänt sett är en exklusiv angelägenhet för staten. Lagen innehåller ett undan- tag från lokaliseringsprincipen och även ett krav på att tjänsteexport ska ske på affärsmässiga grunder, vilket innebär att varken självkostnadsprincipen eller likställighetsprincipen får tillämpas. Att tjänsteexporten ska ske på affärsmässiga grunder utgör också ett undantag från förbudet mot vinstgivande verk- samhet som uppställs i 2 kap. 7 § KL. 5.2.10Stöd till åtgärder i vissa investeringsprogram Enligt lagen (2002:683) om rätt för kommuner att ge stöd till åtgärder i vissa investeringsprogram får en kommun som fått stat- ligt bidrag för åtgärder i lokala investeringsprogram, som ökar den ekologiska hållbarheten i samhället, eller för klimatinvesteringsåt- gärder, använda det för att ge ekonomiskt och annat stöd till enskilda i enlighet med de föreskrifter som gäller för bidraget. Lagen utgör ett avsteg från det principiella förbudet att ge under- stöd till enskilda. Samordning av kompetensutvidgande lagstiftning 5.2.11Kommunal medverkan vid statlig trängselskatt Enligt lagen (2004:772) om medverkan vid statlig träng- selskatt får en kommun eller ett landsting träffa avtal med staten om att biträda staten med information om systemet med träng- selskatt och förvaltning och upphandling med anledning av träng- selskatten. Lagen innebär att kommuner och landsting får en befo- genhet att ta hand om vissa uppgifter som ankommer på annan huvudman, dvs. inte utgör en angelägenhet. Enligt lagen (2004:1225) om vissa kommunala befogenheter i fråga om sjuktransporter får en kommun ingå avtal med ett landsting om att utföra sjuktransporter och att utföra hälso- och sjukvård i vän- tan på sådana transporter. Förutom att bestämmelsen innebär en befogenhet för kommunerna inom ansvarsområde så innehåller lagen också ett undantag från lokaliseringsprincipen. Vidare ska verksamheten ske på affärsmässiga grunder, vilket bl.a. innebär ett undantag från självkostnadsprincipen. 5.2.13Vissa kommunala befogenheter i fråga om kollektivtrafik Lagen (2005:952) om vissa kommunala befogenheter i fråga om kollektivtrafik ger kommunala trafikföretag möjlighet att bedriva lokal och regional kollektivtrafik utan anknytning till kommunens eller område eller deras medlemmar. Verksamheten ska bedrivas på affärsmässiga grunder. Lagen innehåller således undantag från såväl lokaliseringsprincipen som självkostnadsprincipen. Lagen (2006:492) om befogenhet att tillhandahålla ser- vicetjänster åt äldre ger kommuner möjlighet att utan föregående individuell behovsprövning tillhandahålla servicetjänster åt perso- ner som fyllt i syfte att förebygga skador, olycksfall eller ohälsa och som inte utgör personlig omvårdnad. Lagen innebär ett undantag från förbudet att ge stöd till enskilda. Samordning av kompetensutvidgande lagstiftning 5.3Förslag om en gemensam lag för vissa kommunala befogenheter Utredningens förslag: De kompetensutvidgande smålagarna sammanförs i en gemensam lag; lagen (2007:000) om vissa kommunala befogenheter. De tre kompetensutvidgande bestäm- melser som utredningen föreslår i betänkandets kapitel 6 och 8 förs in i den nya lagen. Smålagarna har ökat i antal och är svåra att över- blicka. För att få en bättre översikt av smålagarna har utredningen övervägt följande alternativ: att arbeta in smålagarna i kommunallagen och i första hand i kompetenskapitlet, att göra en uppräkning av smålagarna i den allmänna hän- visningen i 2 kap. 4 § KL, eller att samordna smålagarna i en gemensam lag. Som framgått ovan har tidigare övervägts att föra in fler smålagar i kompetenskapitlet, men att det av olika skäl bedömts olämpligt. Även om det vore möjligt att arbeta in några av smålagarna i kom- munallagen så har lagen karaktär av ramlag och är i sin nuvarande utformning redan mycket omfattande både vad gäller antal regler och antal kapitel. Det finns därför enligt utredningens mening inte skäl att göra en annan bedömning , varför alternativet att skriva in ytterligare smålagar i kommunallagen inte framstår som en lämplig lösning. Att räkna upp smålagarna i den allmänna hänvisningen framstår inte heller som en lämplig lösning bl.a. eftersom bestämmelsen även åsyftar övriga speciallagar. Utredningen föreslår därför att flertalet smålagar sammanförs i en gemensam lag. Det faktum att antalet smålagar tenderar att öka och att det sannolikt kommer att tillkomma fler bestämmelser av detta slag, talar för att det kan vara värdefullt att sammanföra bestämmelserna i en lag. Vid en samordning av smålagarna i en gemensam lag uppstår flera frågor. Samordning av kompetensutvidgande lagstiftning 5.3.1Vilka smålagar ska tas med? En första fråga är om samtliga s.k. smålagar är lämpliga att föra in i en sådan lag. Enligt utredningens mening bör en samordning endast ske av sådana smålagar som innehåller ökade befogenheter för kommunerna eller landstingen och som huvudsakligen innebär avsteg från den grundläggande allmänna kompetensbestämmelsen och de kommunalrättsliga principerna. Det finns 13 smålagar som innehåller sådana kompetensutvidgande bestämmelser. Vidare finns den kommunala delegationslagen (1954:130), vilken inte direkt kan hänföras till denna kategori men som är av smålagstyp. Ett skäl för att ute- lämna någon av dessa lagar skulle kunna vara att lagen ifråga är känd och relativt omfattande. Utredningen har dock inte funnit att någon av de aktuella lagarna tillhör den kategorin. Det har dock kommit till utredningens kännedom att reger- ingen föreslår olika förändringar som påverkar lagen om arbets- marknadspolitiska program. I Budgetproposition föreslås bl.a. en ny lag om kommuners medverkan i arbetsmarknadspoli- tiska åtgärder träda i kraft den 1 januari 2008.10 Utredningen finner därför att lagen om arbetsmarknadspolitiska program bör utelämnas från den gemensamma lagen, men utesluter inte att andra bestämmelser om kommuners möjligheter att genomföra arbetsmarknadspolitiska åtgärder kan komma att föras in. Därutöver tillkommer de tre kompetensutvidgande bestäm- melser som utredningen föreslagit i andra delar av sitt uppdrag. I betänkandets kapitel 6 föreslås dels en bestämmelse som ger kommuner och landsting möjlighet att lämna bidrag till byggande av statliga vägar och järnvägar, dels en bestämmelse som ger kom- muner och landsting möjlighet att bl.a. lämna bidrag till högskolor och universitet. I betänkandets kapitel 8 föreslås en bestämmelse som ger kommuner och landsting möjlighet att medfinansiera projekt inom ramen för och program samt regionala tillväxtprogram utan krav på anknytning till kommunens eller område eller deras medlemmar, dvs. ett undantag från lokaliseringsprincipen. 2007/08:1 Budgetproposition , utgiftsområde 13, s. Samordning av kompetensutvidgande lagstiftning 5.3.2Hur ska kapitelindelningen se ut? Utredningen har också övervägt i vilken ordning smålagarna bör arbetas in i den gemensamma lagen. Ett alternativ vore att föra in dem i kronologisk ordning varefter de tillkommit. Ett annat alter- nativ, som utredningen förordar, är att försöka gruppera bestäm- melserna efter någon form av system som ger bättre överskådlig- het. En utgångspunkt skulle kunna vara att sortera bestämmelserna efter vilka kompetensregler de utgör undantag från. Några av små- lagarna innehåller dock olika typer av kompetensutvidgningar, vil- ket innebär att en lag kan utgöra undantag från flera principer. Det är heller inte självklart att som läsare fundera på vilken princip en bestämmelse utgör undantag från, utan det är den aktuella bestäm- melsen man enkelt vill hitta. Syftet med den gemensamma lagen är ju också att förenkla. En gruppering bör därför enligt utredningens mening utgå från ämnesområden. Utredningen föreslår att den gemensamma lagen får följande kapitelindelning. Under respektive rubrik nämns vilken eller vilka bestämmelser som tas in. Befogenhet att utföra uppgifter som ankommer på annan Bestämmelserna i lagen om medverkan vid statlig träng- selskatt förs in i detta kapitel. 3 kap. Rätt att lämna olika former av bistånd, bidrag och stöd Bestämmelserna i lagen om rätt för kommun att bistå utländska studerande, lagen om kommunalt stöd till ungdomsorganisationer, lagen om kommunalt stöd till boendet, lagen om rätt för kommu- ner att ge stöd till åtgärder i vissa investeringsprogram och lagen om befogenhet att tillhandahålla servicetjänster åt äldre förs in i detta kapitel. Vidare kan de tre föreslagna kompetensut- vidgande bestämmelserna som rör bidrag till byggande av statliga vägar och järnvägar, bidrag till högskolor och universitet samt medfinansiering av projekt inom ramen för och program samt regionala tillväxtprogram föras in i detta kapitel. 4 kap. Rätt att bedriva vissa typer av näringsverksamhet Bestämmelserna i lagen om vissa kommunala befogenheter i fråga om sysselsättning för handikappade, lagen om vissa kommunala Samordning av kompetensutvidgande lagstiftning befogenheter i fråga om sjuktransporter och lagen om vissa kom- munala befogenheter i fråga om kollektivtrafik förs in i detta kapitel. Bestämmelserna i lagen om vissa kommunala befogenheter inom turistväsendet förs in i detta kapitel. Möjlighet att ta ut avgifter i vissa fall Bestämmelserna i lagen om rätt för kommun att ta ut avgift för vissa upplåtelser av offentlig plats, m.m., förs in i detta kapitel. 7 kap. Tjänsteexport och internationellt bistånd Bestämmelserna i lagen om tjänsteexport och kom- munalt internationellt bistånd förs in i detta kapitel. 8 kap. Övriga befogenhetsutvidgande bestämmelser Bestämmelserna i kommunala delegationslagen förs in i detta kapitel. 5.3.3Finns behov av redaktionella ändringar? Vidare kan anmärkas att några av lagarna tillkommit för och att språkbruket därför framstår som ålderdomligt. Det kan gälla enstaka ord, som t.ex. vidtaga och uppdraga. Det kan också gälla lagtexten som helhet, som i fallen med lagen om rätt för kommun att bistå utländska studerande och lagen om vissa kommunala befogenheter i fråga om sysselsättning för handi- kappade. Mot denna bakgrund föreslår utredningen att några av bestämmelserna ändras redaktionellt i samband med att de samord- nas. Någon ändring i sak är inte avsedd. Enligt nya riktlinjer från bör ska istället för skall användas genomgående i alla lagförslag som lämnas till riksda- gen fr.o.m. /08. I ändringsförfattningar måste, enligt riktlinjerna, vissa avvägningar göras. Utredningen föreslår dock att formen ska genomgående används i den föreslagna lagen om vissa kommunala befogenheter. Samordning av kompetensutvidgande lagstiftning 5.3.4Får förslaget några konsekvenser för annan lagstiftning? Som en följd av att kommunala delegationslagen föreslås ingå i den gemensamma lagen, föreslår utredningen en omformulering av 3 kap. 11 § KL vari en hänvisning till den föreslagna lagen görs. 6Kommunal finansiering av statlig verksamhet Utredningen ska enligt dir. 2006:47 analysera för- och nackdelar med väglagens bestämmelse om kommuners och landstings rätt att bidra till statliga vägbyggen, allmänt överväga behovet och konsekvenserna av finansiering av annan statlig verksamhet, och vid behov lämna författningsförslag. Under arbetets gång har utredningen funnit att en avgränsning till vägbyggen på infrastrukturområdet skulle vara för begränsad, var- för även frågor om finansiering av järnväg, sjöfart och luftfart ana- lyserats. När det gäller annan statlig verksamhet har utredningen grans- kat och analyserat frågor om kommunala bidrag till högskoleverk- samhet. Utredningens överväganden och förslag i denna del pre- senteras närmare i avsnitt 6.4. 6.1Den kommunala kompetensen och statliga angelägenheter Av bestämmelsen i 2 kap. 1 § KL följer att kommuner och lands- ting inte själva får ha hand om sådana angelägenheter som ankom- mer enbart på staten att handha. Denna begränsning i den allmänna kompetensregeln infördes uttryckligen kommunallag, men ansågs även följa av begreppet sina angelägenheter i den tidigare kompetensregeln. I propositionen till kommunallag (1991:900) förs en allmän diskussion om förhållandet stat – kommun.1 Där framhålls 1990/91:117 Ny kommunallag, s. finansiering av statlig verksamhet att kommunerna och staten delar ansvaret för den samhälleliga verksamheten på en mängd områden. Vidare anges att olika åtgär- der har vidtagits för att undanröja de hinder som finns för att kommuner och landsting ska kunna prioritera mellan olika uppgifter och anpassa verksamheten efter de lokala förutsätt- ningarna. Syftet har bl.a. varit att skapa klarare ansvarsförhållanden. Det anses vara en grundläggande princip att kommuner och landsting inte ska lämna ekonomiska bidrag till statens verksamhet. I tidigare rättspraxis har dock – vid tillämpning av äldre bestämmel- ser av i sak samma innehåll som den nuvarande bestämmelsen i 2 kap. 1 § KL - i vissa fall ansetts ligga inom den kommunala kom- petensen att lämna bidrag till statlig verksamhet. Kommuner har t.ex. ansetts ha rätt att utan ersättning överlåta markområde till staten för flygflottilj samt att utan anslutningsavgift tillhandahålla vatten och avlopp vid tomtgräns för fångvårdsanstalt.2 I fallet RÅ 1970 ref. 55 gavs stad rätt att täcka ett underskott som upp- kommit i samband med anordning av akademiska kurser, vilka enligt särskilda regleringsbrev skulle bekostas av statliga medel. 6.2Allmänt om ansvarsfördelningen mellan stat, kommun och landsting Det finns områden som allmänt sett är en exklusiv angelägenhet för staten, t.ex. utrikes- och biståndspolitiken. Genom speciallagstift- ning finns dock vissa begränsade kommunala befogenheter inom detta område. Exempelvis har kompetensen utvidgats genom lagen (2001:151) om tjänsteexport och kommunalt interna- tionellt bistånd. Även det militära försvaret bedöms i princip vara en exklusiv statlig angelägenhet. I förarbetena till kompe- tensreform ansågs t.ex. anslag till militära ändamål falla utanför den kommunala kompetensen.3 Däremot skulle kommuner kunna få tillgodose behov av lokaler hos hemvärnet och andra liknande fri- villigorganisationer inom försvaret. I praxis har också anslag till samlingslokaler för hemvärnet godtagits som kompetensenligt, t.ex. RÅ 1954 I 183. Både arbetsmarknadspolitiken och näringspolitiken är huvud- sakligen statliga ansvarsområden, men kommunernas betydelse på 2RÅ 1942 S 460, RÅ 1956 I 123. 1948:140 Förslag till lag angående ändring i lagen (nr 251) om kommunstyrelse på landet, s. 79. finansiering av statlig verksamhet dessa områden har ökat. Kommunerna har sedan början av 1990- talet blivit allt viktigare aktörer när det gäller arbetsmarknadspoli- tiska insatser på lokal nivå.4 Samverkan mellan privata och offent- liga aktörer har blivit en allt vanligare strategi för lokal ekonomisk utveckling.5 Vidare finns samhälleliga angelägenheter som kan betecknas som på en gång statliga och kommunala, som naturvård, infra- struktur och kommunikationer. Kulturområdet är ett exempel på ett område där både kommunen, och staten gör insatser och där det ofta är aktuellt med en vidare spridning av verksamhe- terna än den egna kommunen eller . Regeringen tillsatte en utredning som bl.a. ska överväga möjligheterna till utveckling och förnyelse av det kulturpolitiska samspelet mellan staten, och kommunerna.6 Regeringen har också allt tydligare uppmuntrat till ökad samverkan mellan statliga och kommunala aktörer, t.ex. kring olika servicefunktioner där medborgaren har kontakt med flera myndigheter i ett ärende.7 (Fi 2006:08) har i uppdrag att se över den statliga förvaltningens uppgifter och organisation, bl.a. i syfte att skapa en förvaltningsstruktur som underlättar samverkan mellan statlig och förvaltning.8 Även när det gäller exempelvis regional utveckling och tillväxt har samverkan mellan nationell, regional och lokal nivå vuxit sig starkare.9 Gränserna för uppgiftsfördelningen mellan statliga och kom- munala organ har även mjukats upp något genom särskild lagstift- ning, t.ex. genom lagen (2003:1210) om finansiell samordning av rehabiliteringsinsatser samt lagen (2004:543) om samtjänst vid medborgarkontor. I en rapport till (Fi 2003:02) har ansvars- skiften mellan stat, kommun och landsting –2003 kartlagts. Kartläggningen visar att ansvarsskiften skett i olika riktningar och inte, som ofta görs gällande, bara mot en ökning av det kommunala ansvaret. Vid en granskning av reger- ingens propositioner och skrivelser under den senaste tioårs- 4Lokal samverkan i arbetsmarknadspolitiken – möjligheter och gränser, Kommuner och Landsting. 5Montin, S. Moderna kommuner, s. 2007:99 Kulturpolitikens inriktning och arbetsformer. 7Jfr dir. 2007:68 Myndighetssamverkan vid lokala servicekontor. 2006:123 Översyn av den statliga förvaltningens uppgifter och organisation. 9Jfr t.ex. prop. 2001/02:4 En politik för tillväxt och livskraft i hela landet. finansiering av statlig verksamhet perioden återfanns 144 förslag om förändrad ansvarsfördelning mellan stat, kommun och landsting. Mer än hälften av förslagen handlade om preciseringar av ansvar inom ramen för gällande ansvarsfördelning, medan endast 16 förslag avsåg huvudmanna- skapsförändringar.10 skriver i sitt delbetänkande att statsmakterna ofta ändrar regler om ansvars- och uppgiftsfördelning.11 och , har i en studie beskrivit ansvarsfördelningen mellan stat och kommuner – . De pekar på följande huvuddrag:12 Ansvarsfördelningen mellan stat och kommuner under tre generellt statsbidrag och finansieringsprincipen De två forskarna beskriver en utveckling då kommunernas handlingsutrymme vidgats väsentligt, som det finansiella läget begränsat möjligheterna att använda detta utrymme. Den sammanvävning som också präglar kan exemplifieras av en ökad användning av tidsbegränsade projekt, t.ex. inom regionalpolitiken, som ofta förutsätter samfinansiering mellan statliga och kommunala aktörer. 10Lemne, M. och , I. Från ansvarsskiften till samordning – om ansvarsförändringar mellan staten, kommunerna och landstingen under . 11SOU 2003:123 Utvecklingskraft för hållbar välfärd, s. 12Lidström, A. och Kolam, K. finansiering av statlig verksamhet menar vidare att kombinationen av kommunalt huvudmannaskap och övergripande statlig reglering skapar gränsdragningsproblem som tilltagit . Infrastruktur och kommunikationer har stor betydelse ur ett kommunalt perspektiv. Människor reser i högre utsträckning mellan boende, arbete, fritid och studier vilket ställer krav på pend- lingsmöjligheter över kommun- och länsgränser. Infrastrukturen är viktig för näringslivets transporter och därmed för företagsetable- ringar. Vidare har infrastruktur betydelse för turismen. Det talas dessutom allt mer om behov av regionförstoring och regional utveckling. Andra faktorer som påverkar intresset för infrastruk- turfrågorna är efterfrågan på miljövänligt resande och höjda krav på trafiksäkerhet. Vägnätet är indelat i gator, enskilda vägar och allmänna vägar. All- männa vägar delas in i riksvägar och länsvägar. I tätorter med detaljplan är gator upplåtna för allmänt utnytt- jande. I normalfallet ansvarar kommunen för väghållningen – s.k. kommunalt huvudmannaskap för allmän plats. En kommun kan dock besluta att planområdets fastigheter ska svara för väghåll- ningen inom området, s.k. enskilt huvudmannaskap för allmän plats. Enskilda vägar är alla vägar som inte är gata eller allmän väg. Väghållare för enskild väg är enskilda fastighetsägare, andra mark- ägare, samfällighetsföreningar eller kommuner. Allmän väghållning regleras i väglagstiftningen – väglagen (1971:948) och vägkungörelsen (1971:954).