sou · GWB363 · 2008-06-11 00:00:00 — Den som i samband med ett förfarande hos en domstol eller annan myndighet på laglig väg har fått del av en företagshemlighet måste alltså ha den rätt som följer av 2 § andra stycket FHL att utnyttja eller röja hemligheten för att offentliggöra eller inför en myndighet eller annat behörigt organ avslöja något som skäligen kan misstänkas utgöra brott på vilket fängelse kan följa eller som kan anses utgöra annat allvarligt missförhållande i näringsidkarens rörelse. Av vad som har sagts följer att en eventuell sanktionsregel inte får träffa ageranden som är att hänföra till 2 § andra stycket FHL. I fråga om uppgifter i allmänna handlingar gäller normalt reglerna om meddelarfrihet. Dessa innebär, som vi har redovisat tidigare (avsnitt 7.3.3), att alla har en rätt att meddela uppgifter för offentliggörande i skrift till tidningsredaktioner m.m. Denna rätt är inte, som rätten i 2 § andra stycket FHL, inskränkt till brott och Myndigheters befattning med företagshemligheter m.m. Meddelarfriheten tar givetvis över de andra intressen som aktualiseras i denna diskussion. 7.5.8En ny skadeståndsregel bör införas i 8 § FHL Förslag: I 8 § FHL bör införas ett nytt andra stycke som inne- bär att den som uppsåtligen eller av oaktsamhet utan giltigt skäl röjer eller i näringsverksamhet utnyttjar en företagshemlighet som han eller hon i egenskap av part har fått del av genom beslut av en domstol ska ersätta den skada som uppkommer genom förfarandet. Vi anser att den bästa lösningen är att införa en regel om skade- ståndsansvar. Redan nu finns en regel om skadeståndsansvar i FHL som bl.a. avser den som utnyttjar eller röjer en företagshemlighet som har röjts i strid med sekretesslagen (8 § första stycket andra meningen). Vi föreslår att den regeln kompletteras med en regel om skadeståndsansvar för den som utan giltigt skäl utnyttjar eller röjer en företagshemlighet som han eller hon i egenskap av part har fått del av genom beslut av en domstol. Regeln bör omfatta både handlingar som finns hos domstolen och handlingar som finns på annat håll men som lämnas till parten på grund av ett domstolsbeslut. Giltiga skäl att röja uppgiften kan t.ex. vara att den ska utnyttjas i det mål eller förfarande i övrigt som har föranlett domstolens beslut. Även andra situationer kan givetvis tänkas, t.ex. att den som har fått del av uppgiften måste använda den för att rådgöra med juridisk expertis eller företrädare för en arbetstagar- eller arbets- givarorganisation. 7.5.9Även 8 § första stycket FHL bör ändras Förslag: I 8 § första stycket FHL bör införas ett tillägg så att skadeståndsansvar kan inträda även för den som uppsåtligen eller av oaktsamhet röjer eller i näringsverksamhet utnyttjar en företagshemlighet som han eller hon inser eller bör inse har röjts i strid med ett förordnande eller ett förbehåll som har meddelats med stöd av sekretesslagen. Myndigheters befattning med företagshemligheter m.m. Enligt 8 § första stycket FHL ska den som uppsåtligen eller av oaktsamhet utnyttjar eller röjer en företagshemlighet som, enligt vad han inser eller bör inse, har röjts i strid med sekretesslagen, ersätta den skada som uppkommer genom hans förfarande. Om någon får del av en företagshemlighet som han eller hon inser eller bör inse har röjts trots att det egentligen råder sekretess enligt sekretesslagen för uppgiften så kan skadeståndsskyldighet alltså uppkomma om mottagaren utnyttjar eller i sin tur röjer uppgiften. Den person som felaktigt har lämnat ut uppgiften kan ha gjort sig skyldig till brott mot tystnadsplikt enligt 20 kap. 3 § . För brott mot tystnadsplikt kan även den dömas som har röjt eller utnyttjat en uppgift i strid med ett förbehåll eller förordnande som har meddelats med stöd av sekretesslagen. Däremot finns det ingen regel i FHL som innebär att den som tar emot en uppgift från en person som lämnar ut den i strid med ett sådant förbehåll eller förordnande som sagts ådrar sig skadeståndsskyldighet vid ett efterföljande röjande eller utnyttjande av informationen. I de fall en domstol eller myndighet har lämnat ut en företags- hemlighet till en person med förbehåll enligt 14 kap. 9 eller 10 § sekretesslagen att inte utnyttja den eller föra den vidare kan alltså den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot förbehållet straffas för brott mot tystnadsplikt (om det skett av oaktsamhet dock inte i ringa fall). Däremot kan en ondtroende mottagare av en företagshemlighet som lämnas ut till honom eller henne på detta sätt inte drabbas av några sanktioner enligt FHL. Detta är enligt utredningens mening inte en tillfredsställande ordning. Vi tycker att skadeståndsskyldighet bör kunna aktualiseras även i de fall en företagshemlighet har röjts i strid med ett förordnande eller för- behåll som har meddelats med stöd av sekretesslagen. Med hänsyn härtill föreslår vi att ett tillägg av denna innebörd görs i 8 § första stycket FHL. Förslag: Det bör införas en övergångsbestämmelse som innebär att äldre bestämmelser om skadestånd ska gälla i fråga om hand- lingar som har företagits före ikraftträdandet. Bedömning: I övrigt behövs inga övergångsbestämmelser. Enligt 5 § lagen (1964:163) om införande av gäller att gärningar som har begåtts före ikraftträdandet av ny lagstiftning ska bedömas enligt äldre bestämmelser. Endast om de nya bestäm- melserna skulle leda till en mildare bedömning gäller dessa för tidigare förövade brott. Det kan inte bli aktuellt i förevarande fall. Det behövs därför inte någon övergångsbestämmelse avseende för- slagen till ändringar i befintliga straffbestämmelser och förslaget till ny straffbestämmelse i FHL. De förändrade bestämmelserna om skadestånd bör i enlighet med allmänna principer på detta område inte tillämpas på förfaran- den som ägt rum före ikraftträdandet. I sådana fall bör i stället äldre regler tillämpas. Det behövs därför en övergångsbestämmelse av detta innehåll.TPF1FPT Den nya skyddsåtgärden bevisundersökning bör kunna beslutas också med anledning av sådana angrepp som skett före ikraftträd- andet. Någon särskild övergångsbestämmelse behöver inte införas.TPF2FPT Ändringarna i 11, 13 och 14 §§ FHL, som behandlar vitesförbud och överlämnande, är föranledda av förslaget till införande av en ny 3 a §. Som angetts ovan är endast sådana förfaranden som skett efter ikraftträdandet av de föreslagna ändringarna straffbara enligt den nya bestämmelsen. Härav följer att bestämmelserna i 11, 13 och 14 §§ FHL – såvitt avser angrepp enligt 3 a § – endast kan avse 1TP PT Jfr prop. 1987/88:155 s. 33. 2TP PT Jfr prop. 1998/99:11 s. 83 f. handlingar som har skett efter ikraftträdandet. Det behövs inte någon övergångsbestämmelse om detta. Vi bedömer att det inte heller i övrigt behövs några övergångs- bestämmelser till våra förslag till lagändringar. 9 Konsekvenser av förslagen Bedömning: Vårt förslag om bevisundersökning kan komma att innebära att får en något ökad arbets- börda. Kostnaderna för verkställigheten av beslut om bevis- undersökning bör täckas av utsökningsavgifter. Kronofogde- myndigheten behöver därför inte tillföras några ytterligare resurser. Det är svårt att uppskatta hur många ärenden som kommer att inledas om vårt förslag om bevisundersökning genomförs. Antalet intrångsundersökningar ligger enligt uppgift från Kronofogdemyn- digheten på mellan 15 och 20 . Det finns ingen anledning att förvänta sig ett större antal bevisundersökningar. Förslaget kommer att innebära en viss ökning av arbetsbördan hos Kronofogdemyndig- heten men det är svårt att förutse hur stor denna kommer att bli. Kostnaderna för verkställighet av ett beslut om bevisundersökning bör i sin helhet täckas av utsöknings- avgifter (se avsnitt 6.9.6). Såvitt nu kan bedömas behövs därför inte några resursförstärkningar till . Bedömning: Våra förslag torde inte få några konsekvenser för rättsväsendet som måste finansieras i särskild ordning. Det är svårt att förutse vilken påverkan på antalet polisanmälningar som vårt förslag till utvidgat straffansvar kommer att få. Krimi- naliseringen har delvis ett förebyggande syfte. I den mån den får en sådan effekt kommer inte några ökade kostnader för rättsväsendet att uppstå. En viss ökning av antalet polisanmälningar är dock rimligt att räkna med. En del av de fall som vi föreslår ska kriminaliseras sanktioneras på civilrättslig väg i FHL (arbetstagares angrepp). I viss utsträck- ning kan det således förväntas att ett ökat antal brottmål enligt FHL kommer att motsvaras av ett minskat antal tvistemål enligt den lagen. Belastningen på domstolarna torde därför inte komma att påverkas på samma sätt som belastningen på polis- och åklagar- väsendet. Det finns emellertid en möjlighet för den näringsidkare vars företagshemlighet har angripits av exempelvis en anställd att, i stället för att göra polisanmälan, föra talan på civilrättslig väg. I vilken utsträckning detta kommer att ske är inte möjligt att förutse. Vårt förslag om bevisundersökning kommer att ge en ökad arbetsbörda för i första hand tingsrätterna. Som vi konstaterat ovan i fråga om ökade arbetsbelastning, är det svårt att förutse hur många ärenden om bevisundersökning som kommer att inledas om förslaget genomförs. Med antalet intrångs- undersökningar som riktmärke kan man räkna med mellan 15 och 20 ärenden . Förutom de ärenden om bevisundersökning som kommer att inledas är det troligt att möjligheten att ansöka om bevisundersök- ning också kommer att leda till en viss ökning av antalet mål enligt FHL. När det gäller intrångsundersökningar har det emellertid visat sig att sökanden i flertalet fall inte väcker talan mot motparten eftersom parterna förlikts. Det framstår inte som osannolikt att en liknande utveckling kan väntas i fråga om antalet ansökningar om stämning efter genomförda bevisundersökningar. Med hänsyn till vad som sagts bedömer vi att det kan för- väntas en viss ökning av antalet ärenden och mål enligt FHL men att denna torde bli begränsad. Våra förslag kommer därför att inne- bära en viss ökad arbetsbörda för polis, åklagare och domstolar. Vår bedömning är emellertid att de kostnadsökningar som kan för- väntas uppstå inte är större än att de ryms inom den vanliga verk- samheten hos de berörda myndigheterna och domstolarna. Genom- förandet av de föreslagna lagändringarna bör således finansieras inom ramen för befintliga anslag. Bedömning: Våra förslag kommer inte att få någon negativ betydelse för små företags arbetsförutsättningar, konkurrens- förmåga eller villkor i övrigt i förhållande till större företags. Det finns inte heller något som talar för att våra förslag skulle innebära ökade kostnader för företagen. Enligt 15 § kommittéförordningen (1998:1474) ska i ett betänk- ande anges om ett förslag har betydelse för små företags arbetsförut- sättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt i förhållande till större företags. Våra förslag kommer att innebära ett förstärkt skydd för företagshemligheter. Det kommer förhoppningsvis att vara positivt för företag i allmänhet bl.a. genom att stimulera till utvecklings- arbete som kan ge ökad konkurrenskraft i förhållande till utländska företag. Även små företag kommer att ha bättre förutsättningar att skydda sina företagshemligheter om våra förslag genomförs. Det har delvis att göra med vårt förslag att straffsanktionera anställdas och vissa uppdragstagares m.fl. angrepp på företagshemligheter till vilka de har lovlig tillgång. Efter en polisanmälan kan en närings- idkare därför lita till att polis och åklagare bedriver nödvändig utredning. Behovet av ekonomiska och kunskapsmässiga resurser för att på egen hand driva en civilprocess eller för att genom avtal förebygga visst handlande torde därför minska genom den före- slagna kriminaliseringen. Förslaget att införa en bevissäkringsåtgärd i FHL (bevisunder- sökning) kommer att förbättra möjligheterna att säkra bevisning om ett misstänkt angrepp på företagshemligheter. Det kommer i sin tur att skapa bättre förutsättningar för den näringsidkare vars företagshemlighet har angripits att få framgång med en talan om skadestånd, vitesförbud eller överlämnande enligt 14 § FHL. Sammantaget bedömer vi att våra förslag inte kommer att få någon negativ betydelse för små företags arbetsförutsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt i förhållande till större företags. Det finns enligt vår bedömning inte heller något som talar för att våra förslag skulle innebära ökade kostnader för företagen. Utredningen har samrått med , , angående konsekvenserna för företag och nämnden har inte fram- fört några särskilda synpunkter. Bedömning: Våra förslag kommer inte att ha betydelse för jäm- ställdheten mellan kvinnor och män eller ge några andra kon- sekvenser av det slag som anges i 15 § kommittéförordningen. Regeringen har i våra direktiv särskilt angett att vi ska redovisa vilka konsekvenser de förslag vi lämnar får utifrån ett jämställdhetsper- spektiv. Vi bedömer att våra förslag är sådana att de inte får någon påverkan på jämställdheten mellan kvinnor och män. Vidare gör vi den bedömningen att våra förslag inte heller i övrigt får några sådana konsekvenser som anges i 15 § kommitté- förordningen som ska redovisas i betänkandet, dvs. konsekvenser för den kommunala självstyrelsen, för brottsligheten och det brotts- förebyggande arbetet, för sysselsättning och offentlig service i olika delar av landet eller för möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen. Förslaget till lag om ändring i lagen om skydd för företagshemligheter (1990:409) Paragrafen har ändrats endast på så sätt att den har tillförts ett nytt tredje stycke, av vilket det uttryckligen framgår att information om ett förhållande som utgör brott eller annat allvarligt missförhållan- de aldrig är en företagshemlighet i lagens mening. Detta innebär inte någon förändring i sak utan är endast ett förtydligande av vad som är gällande rätt. Vi behandlar frågan i avsnitt 3.6.3. Med annat allvarligt missförhållande avses främst allvarliga åsidosättanden av lagstiftning som är avsedd att skydda t.ex. liv eller hälsa. För att viss information över huvud taget inte ska anses som en företagshemlighet på denna grund måste brottet faktiskt ha begåtts eller annan oacceptabel verksamhet ha utövats. Det räcker således inte med en misstanke. Se härtill även lagutskottets uttalan- den i bet. 1989/90:LU37 s. 22 f. I paragrafen har förts in ett nytt fjärde stycke med en erinran om att bestämmelserna i lagen inte tillämpas i den mån det skulle strida mot bestämmelserna om tryck- och yttrandefrihet i tryckfrihets- förordningen eller yttrandefrihetsgrundlagen. Bestämmelsen innebär inte någon förändring i sak i förhållande till vad som gällt . Se vidare avsnitt 3.6.3 under rubriken om meddelar- och anskaffarfrihet har företräde framför FHL. Bestämmelsen har ändrats på så sätt att det har införts ett minimi- straff i straffskalan för det grova brottet (se avsnitt 4.11.2). Övriga ändringar är rent språkliga. Bestämmelsen är ny. I första stycket föreskrivs straffansvar för den som med uppsåt olovligen röjer eller i näringsverksamhet olovligen utnyttjar en näringsidkares företagshemlighet. En förutsättning för ansvar är att vederbörande har fått del av företagshemligheten med anledning av att han eller hon på grund av anställning, uppdrag eller liknande grund har deltagit i näringsidkarens verksamhet. Till den personkrets som omfattas av bestämmelsen hör uttryck- ligen anställda. Därutöver omfattas uppdragstagare liksom andra som på liknande grund deltar i näringsidkarens verksamhet. Uppdragstagare är en stor grupp. Det ligger emellertid en be- gränsning i att personen i fråga ska ha deltagit i verksamheten för att kunna träffas av straffansvar enligt bestämmelsen. Sådana uppdrags- tagare som näringsidkaren anlitar för arbeten som inte avser själva verksamheten faller därmed utanför. Exempel på detta är hant- verkare av olika slag som utför installationer eller reparationer på näringsidkarens lokaler, anläggningar, maskiner o.d. Datakonsulter som anlitas för att installera datorer eller för att utveckla ett data- system faller i allmänhet utanför, liksom konsulter som anlitas för att utföra ett arbete som inte direkt berör själva kärnverksamheten. Som exempel kan nämnas en organisationskonsult som har i upp- drag att förbättra strukturen och beslutsvägarna i en organisation, liksom en advokat som anlitas för att föra en process om ett tvistigt betalningsanspråk, hävande av ett köp eller liknande. Om däremot en advokat har ett mer långsiktigt uppdrag och arbetar regelbundet med sysslor som motsvarar vad en bolagsjurist normalt gör, bör denne i allmänhet anses delta i verksamheten på ett sådant sätt att straffansvar enligt denna bestämmelse kan komma i fråga. Andra personer som omfattas av begreppet uppdragstagare och som också deltar i näringsidkarens verksamhet är styrelseledamöter, revisorer i aktiebolag och ekonomiska föreningar samt s.k. ensam- konsulter. Förutom anställda och uppdragstagare omfattar bestämmelsen andra personer som på någon annan grund, som liknar en anställ- ning eller ett uppdrag, har deltagit i näringsidkarens verksamhet. Här avses framför allt sådana personer som är anställda i bemannings- eller konsultföretag och som är stationerade hos en näringsidkare för att utföra arbete i dennes verksamhet. Sådana personer har inte något eget uppdrag från näringsidkaren. I stället är det dessa per- soners arbetsgivare som har ett avtal med näringsidkaren. De deltar emellertid i näringsidkarens verksamhet som om de vore anställda där eller som om de hade ett eget uppdragsavtal med näringsidkaren. Det är enbart information som vederbörande har fått del av med anledning av att han eller hon på grund av anställningen, uppdraget eller liknande grund har deltagit i verksamheten som omfattas av straffansvar. Företagshemligheterna ska således ha en anknytning till anställningen eller uppdraget. Om någon som avses deltar i ett möte och det vid detta möte kommer fram information som utgör en företagshemlighet men som inte direkt berör denna persons arbetsuppgifter bör kravet på anknytning vara uppfyllt. Annan hem- lig information som vederbörande får del av på grund av att han eller hon vistas på arbetsplatsen, t.ex. i personalrummet under en lunch- rast, och som inte har med dennes arbetsuppgifter att göra om- fattas således inte av straffansvaret. För att det ska vara fråga om ett röjande i paragrafens mening krävs inte att röjandet sker till någon viss person. Varje röjande av en företagshemlighet är alltså i och för sig straffbart, om det är olovligt och även i övrigt obehörigt (se 2 §). Däremot kan röjandet i vissa fall vara att bedöma som ringa och därigenom straffritt. Vi återkommer till frågan om vad som är att bedöma som ringa i det följande. Vi behandlar begreppet röjande i våra allmänna övervägan- den, avsnitt 4.9.3.2. Det är endast utnyttjande av en företagshemlighet som sker i näringsverksamhet som är straffbart enligt bestämmelsen. Den som utnyttjar en företagshemlighet för att t.ex. tillverka en produkt som enbart ska användas privat kan därför inte straffas. Med utnyttjande avses att man på något sätt omsätter företagshemligheten i praktisk handling eller gör bruk av den i kommersiell verksamhet. Det kan exempelvis innebära att man anpassar en reklamkampanj efter en marknadsundersökning som näringsidkaren låtit göra och som utgör företagshemlighet eller att man i egen eller annans konkurrerande verksamhet gör reklamutskick eller liknande enligt en kundlista som tillhör näringsidkaren. Andra exempel är att någon utifrån en ritning eller ett mönster, som utgör näringsidkarens företagshem- lighet, tillverkar produkter för försäljning, uthyrning eller annat kommersiellt syfte. För att ett röjande eller utnyttjande ska vara straffbart måste det ha skett olovligen. Med detta avses att det sker utan näringsidkarens medgivande. Därtill krävs som en allmän förutsättning enligt 2 § att angreppet är obehörigt. Med det avses, förutom att det är olovligt, att det inte är sådant att exempelvis andra eller tredje stycket i 2 § är tillämpligt. Inte heller i fall då någon röjer en företagshemlighet på grund av vittnesplikt, tjänsteplikt eller liknande kan ett röjande anses obehörigt, liksom naturligtvis inte i de fall då en person ut- nyttjar sin meddelarfrihet, se vidare kommentaren till 2 § och av- snitt 3.2.2. Förekomsten av sekretessavtal mellan parterna får betydelse för bedömningen av olovlighetsrekvisitet. Om det finns ett avtal som föreskriver tystnadsplikt beträffande bl.a. sådan information som utgör näringsidkarens företagshemligheter från det att en anställning eller uppdrag eller liknande har upphört, måste en arbetstagare, uppdragstagare eller motsvarande kunna utgå från att ett röjande därefter inte är olovligt. För ansvar krävs att samtliga rekvisit omfattas av gärningsman- nens uppsåt. Han eller hon ska således ha uppsåt bl.a. till att det är fråga om en företagshemlighet och till att röjandet eller utnyttjan- det är olovligt. Det är tillräckligt med likgiltighetsuppsåt. Däremot är det inte tillräckligt att gärningsmannen borde ha insett att det rörde sig om en företagshemlighet (oaktsamhet). Straffansvaret enligt bestämmelsen begränsas av att domstolen inte ska döma till ansvar i ringa fall. Avsikten är att undantag ska kunna göras för förfaranden som i och för sig faller under bestäm- melsen men som på grund av omständigheterna i det enskilda fallet inte framstår som så klandervärda att de bör mötas av en straff- sanktion. Omständigheter som domstolen ska beakta är bl.a. hur stor skada eller fara för skada gärningen inneburit, vad gärnings- mannen insett om detta och om handlandet vid en samlad bedöm- ning är att anse som ursäktligt eller försvarligt. Exempelvis kan ett röjande av en företagshemlighet för en person som inte kan tänkas utnyttja företagshemligheten kommersiellt och inte heller föra den vidare vara att anse som ringa. Så är fallet om en person hemma vid middagsbordet berättar för sin partner om sitt arbete och därvid i allmänna ordalag lämnar ut upp- gifter som utgör företagshemligheter, t.ex. om hur företaget planerar sin nästa reklamkampanj. Om däremot partnern arbetar med lik- nande arbetsuppgifter hos en konkurrent torde bedömningen dock bli en annan. Ytterligare ett exempel är sådana kollegiala diskus- sioner som kan uppstå vid konferenser eller liknande. Ett sådant utbyte av information mellan branschkollegor kan vara att bedöma som ringa. I andra stycket anges en särskild straffskala för brott som är grova. De kriterier som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om brottet är grovt stämmer överens med vad som gäller i fråga om företagsspioneri och olovlig befattning med företagshemlighet. Se även avsnitt 4.12.2. Det tredje stycket innebär begränsningar i ansvaret. Det finns en tvåårsgräns som innebär att en gärning aldrig är straffbar om den har ägt rum förflutit efter det att grunden för deltagandet i verksamheten upphörde. För tiden efter det att grun- den för deltagandet i verksamheten upphörde gäller i övrigt att ansvar kan inträda endast om gärningsmannen har agerat särskilt illojalt eller om gärningen är att bedöma som grovt brott. Det avgörande för tidpunkten är inte när deltagandet i verksam- heten upphörde rent faktiskt. I stället ska utgångspunkten vara när det avtal som ligger till grund för deltagandet upphört att gälla. En anställd som sagt upp sig eller blivit uppsagd och som inte utför arbete i verksamheten betraktas alltså inte som f.d. anställd i bestämmelsens mening förrän uppsägningstiden löpt ut och därmed anställningsförhållandet har upphört. När det gäller uppdragstagare är det tidpunkten för uppdragsavtalets upp- hörande som är relevant. Beträffande anställda i bemannings- och konsultföretag är i stället den avgörande tidpunkten då anställningen hos arbetsgivaren upphör.