sou · GWB341 · 2008-04-23 00:00:00 — Om inte någon handling som utgör ett led i ett barnäktenskap som kan bestraffas som människohandel utförs i kan inte heller förfarandet utomlands bestraffas enligt svensk lag i svensk domstol, om inte gärningen var straffbar där den begicks. Av avsnitt 5 framgår att vi föreslagit att kravet på dubbel straffbarhet ska slopas. Om vårt förslag genomförs kommer de begränsningar i svensk lags tillämplighet och svensk domstols behörighet som uppställs i 2 kap. 2 § inte längre att gälla. Genom att försök, förberedelse och stämpling till människo- handel straffbeläggs i 4 kap. 10 § kan också åtgärder som vidtas på försöks-, planerings- och förberedelsestadierna beiv- ras. Enligt den nu nämnda bestämmelsen är det också straffbart att underlåta att avslöja ett människohandelsbrott. 4.6.2Närmare om det straffrättsliga skyddet mot åtgärder som vidtas efter ett barnäktenskap ingåtts Som exempel på gärningar som offret utsätts för efter att äktenska- pet ingåtts bör nämnas sexualbrotten i 6 kap. . Här bör särskilt framhållas bestämmelsen om våldtäkt mot barn i 6 kap. 4 § och sexuellt ofredande i 6 kap. 10 § . Av förarbetena till bestämmelsen i 6 kap. 4 § fram- går att stadgandet syftar till att klargöra att barn inte kan samtycka till sexuella handlingar, varför det enligt bestämmel- sen inte heller krävs att barnet utsatts för våld eller hot eller att off- ret tvingats. I vissa fall, då skillnaden i ålder mellan gärningsman- nen och offret är ringa, kan dock brottet vara att bedöma som mindre allvarligt. I sådana fall kan i stället bestämmelsen i 6 kap. 5 § om sexuellt utnyttjande komma att vara tillämplig. I 6 kap. 10 § sägs att den som i annat fall än avses förut i det kapitlet, sexuellt berör ett barn eller förmår barnet att företa eller medverka i någon handling med sexu- ell innebörd, döms för sexuellt ofredande till böter eller fängelse i Detsamma gäller, enligt bestämmelsens andra stycke, den som blottar sig för någon annan på ett sätt som är ägnat att väcka obehag eller annars genom ord eller handling ofredar en per- son på ett sätt som är ägnat att kränka personens sexuella integri- tet. Vid en tillämpning av bestämmelsen har barnets uppfattning eller inställning till handlingen inte någon betydelse. En beröring är att anse som sexuell om den har sexuell inriktning i den mening att det är fråga om att t.ex. tillfredsställa gärningsmannens sexualdrift. Handlingen ska ha en klar och för en vuxen person otvetydig sexu- ell prägel. Ett eventuellt samtycke påverkar inte bedömningen av vad som utgör sexuellt ofredande. I bestämmelsens första stycke stadgas straff för den som förmår ett barn att företa eller medverka i en handling med sexuell innebörd. Uttrycket förmå innebär att det i vart fall kräver någon form av agerande från gärningsmannens sida. Stadgandet i bestämmelsens andra stycke reglerar i första hand exhibitiva åtgärder. Bestämmelsen i den delen avser såväl hand- lingar mot barn som handlingar mot vuxna.TPF23FPT För de brott i 6 kap. som nämnts här gäller att det uppställs ett krav på dubbel straffbarhet, dvs. att gärningen måste vara straffbelagd även på gärningsorten, för att man ska kunna döma enligt svensk lag vid svensk domstol. I 2 kap. 2 § fjärde stycket undantas emellertid vissa brott, såsom våld- täkt mot barn och grov våldtäkt mot barn enligt 6 kap. 4 § brotts- balken och sexuellt utnyttjande av barn enligt 6 kap. 5 § brottsbal- ken, från kravet på dubbel straffbarhet om brottet begåtts mot en person som inte fyllt . Också försök till sådant brott mot en person som inte fyllt undantas från kravet på dubbel straff- barhet i 2 kap. 2 § . Undantaget omfattar emellertid inte sexuellt ofredande i 6 kap. 10 § 4.7Bestämmelser om ingående av barn- och tvångsäktenskap Som vi framhållit tidigare är det vid en diskussion kring barn- och tvångsäktenskap nödvändigt att skilja mellan de handlingar som kan vidtas före och efter ett barn- och tvångsäktenskap och ingå- endet av äktenskapet i sig å andra sidan. 23TP PT Brottsbalkskommentaren, Del I, s. 6:44 f. måste vara för handen för att det ska vara fråga om ett enligt svenskt lag giltigt äktenskap regleras i . En bedömning av om ett äktenskap som ingåtts enligt utländsk rätt ska erkännas här kan aktualisera en tillämpning av annan lagstift- ning, som exempelvis utlänningslagen. För att kunna behandla de frågeställningar som nämns i våra direktiv anser vi det vara nödvän- digt att redogöra för reglerna i annan lagstiftning som tar sikte på barn- och tvångsäktenskap och för den betydelse som utform- ningen av den lagstiftningen har vid en diskussion om ett förstärkt straffrättsligt skydd mot barn- och tvångsäktenskap. I svensk lagstiftning finns ett antal bestämmelser som reglerar vilka krav som uppställs för att någon ska få ingå äktenskap, i vilka fall äktenskap som ingåtts utomlands är giltiga här samt vilka följ- der som inträder om de stadgade förutsättningarna är uppfyllda eller om så inte är fallet. Bestämmelserna finns inom olika rättsom- råden, såsom civilrätten och utlänningsrätten, men ger ändå uttryck för lagstiftarens syn på hur frågor om barn- och tvångsäktenskap bör hanteras inom svensk lagstiftning. Nedan följer en genomgång av bestämmelserna och de uttalanden i lagförarbe- tena där barn- och tvångsäktenskap diskuteras i olika sammanhang. 4.7.1Närmare om bestämmelser som reglerar ingående av barnäktenskap 4.7.1.1Låg ålder som äktenskapshinder och hindersprövning för äktenskap som ingås enligt svensk lag De svenska äktenskapshindren räknas upp i 2 kap. äktenskapsbal- ken. I 2 kap. 1 § sägs att alltför låg ålder utgör ett hinder och att den som är inte får gifta sig. Huvudregeln är dock för- sedd med ett undantag för de situationer där det föreligger sär- skilda skäl. Enligt 15 kap. 1 § får länsstyrelserna i de situationerna meddela tillstånd, s.k. äktenskapsdispens, att frångå ålderskravet. En grundläggande förutsättning för att det ska kunna bedömas föreligga särskilda skäl är att den som söker om dispens har en så personlig mognad att han eller hon har möjlighet att förstå konse- kvenserna av att ingå äktenskap. Det ska också vara klarlagt att den som söker om dispens själv valt att ingå äktenskap. I övrigt ska beaktas vilken betydelse äktenskapet kan få för hans eller hennes personliga utveckling och sociala förhållanden, inte minst i fråga om den framtida utbildningen. Om äktenskapet skulle riskera eller försvåra slutförandet av en grundläggande utbildning ska den omständigheten anses tala emot att dispens meddelas. Allmänt sett bör det krävas starkare skäl ju yngre den som söker dispens är. Enbart den omständigheten att den som söker kommer att fylla ska inte anses innebära att det föreligger skäl att bevilja ansökan.TPF24FPT I förarbetena framhålls särskilt att det som skäl för dispens inte bör accepteras att den som ansöker eller hans eller hennes familj uttrycker önskemål om att följa traditioner inom en viss kultur eller vissa religiösa sedvänjor. påpekas att varje ansökan om dispens ska prövas utifrån omständigheterna i det enskilda fal- let och att det kan förekomma fall där den som ansöker befinner sig i en svår situation. Som exempel anges i förarbetena att den som ansöker om äktenskapsdispens är gravid och tillhör en religiös grupp där det råder sådana värderingar att äktenskapet bör tillåtas. I samband med det nu nämnda exemplet framhålls att en äkten- skapsdispens som meddelas på den grunden inte ska ses som ett generellt godtagande av att parter som tillhör en viss religiös grupp är tillåtna att ingå äktenskap före ålder.TPF25FPT Om någon länsstyrelse felaktigt skulle meddela äktenskapsdis- pens föreligger inte äktenskapshinder. I samband med vigseln har dock vigselförrättaren att kontrollera att hindersprövning före- kommit och att det inte föreligger något hinder mot vigseln. Om vigselförrättaren anser det föreligga ett äktenskapshinder kan han eller hon vägra att genomföra vigseln, trots att med- delat dispens. Om vigselförrättaren godtar den meddelade dispen- sen och genomför vigseln föreligger ett giltigt äktenskap som bara kan upplösas genom äktenskapsskillnad. I det lagstiftningsärende som föregick ändringarna i den civil- rättsliga lagstiftningen utförde en rikstäckande enkätundersökning avseende äktenskapsdispenser som meddelats med stöd av 2 kap. 1 § . I under- sökningen tillfrågades samtliga länsstyrelser hur många som ansökt och beviljats dispens för att ingå äktenskap . Av enkätsvaren framgick att länsstyrelserna handlagt 149 ansökningar och meddelat 45 dispenser. Vad gällde åldersfördelningen bland dem som meddelats dispenser 24TP PT Svenska och utländska äktenskap (Ds 2002:54) s. 108. 25TP PT Svenska och utländska äktenskap (Ds 2002:54) s. 108. framgick att 38 tillstånd avsåg sökande som vid ansökningstillfället var , sex tillstånd avsåg sökande som var och ett tillstånd avsåg sökande som var . Av redovisningen av resultaten från undersökning framgick att det huvudsakliga skälet som angavs för ansökningarna var att de sökande snart skulle fylla . Andra ofta förekommande skäl var att sökandena var mogna för sin ålder och att de hade eller väntade barn med den som han eller hon avsåg att ingå äktenskap med. I ett flertal ärenden åberopades även religiösa eller kulturella skäl. I avsikt att följa upp lagändringen i 2 kap. 1 § genomförde en undersökning av förekoms- ten av ärenden om äktenskapsdispenser och hur många dispenser som meddelats . Vi har kompletterat undersökningen i fråga om förekomsten av ärenden . Resultaten har visat att såväl antalet ansökningar som antalet med- delade dispenser har minskat efter 2004. Vad gäller ålderfördel- ningen för dem som meddelats dispenser överensstämmer den emellertid med den redovisning som finns i undersökning. 4.7.1.2Myndighets kontroll vid hindersprövning Hindersprövning utförs av skattemyndigheten. Myndigheten har till uppgift att för det allmänna bevaka att äktenskap inte ingås i strid med äktenskapshindren. Utredningen om sakförhållandena sker i första hand genom en kontroll av personuppgifterna mot folkbokföringens dataregister. Är både mannen och kvinnan folk- bokförda i medför denna kontroll att en omständighet som utgör hinder med stor sannolikhet upptäcks. Om någon som ansöker om hindersprövning inte är folkbok- förd i kan förhållandena vara oklara. En sådan person kan dock förete ett intyg från en utländsk myndighet om sin behörig- het att ingå äktenskap, vilket kan möjliggöra en kontroll som mot- svarar den som sker mot folkbokföringsregistret. En grund- läggande förutsättning för en hindersprövning är att sökanden kan identifiera sig, vilket garanterar att sökandens ålder kan kartläggas även om uppgifterna inte kan kontrolleras mot folkbokföringsre- gistret. Om äktenskapet ingås inför svensk vigselförrättare i annat land kan svensk beskickning eller svenskt konsulat enligt 3 § kungörel- sen (1973:948) om hindersprövning för vigsel inför svensk vigsel- förrättare utom riket göra prövningen. Inom gäller enligt 2 § förordningen (1931:429) om vissa internationella rättsförhållan- den rörande äktenskap, adoption och förmyndarskap att en hin- dersprövning som sker av en myndighet i ett av de nordiska län- derna även kan åberopas för vigsel i något av de andra länderna. För den som är folkbokförd i gäller enligt 4 § kungörelsen om hindersprövning för vigsel inför svensk vigselförrättare utom riket, att han eller hon ska visa utdrag över vad folkbokföringen utvisar om behörigheten att ingå äktenskap. Den som varken är eller ska vara folkbokförd i ska visa upp intyg av utländsk myndig- het om sin behörighet, om det är möjligt att skaffa ett sådant. Ett beslut i fråga om hindersprövning får överklagas enligt 15 kap. 4 § . Om fattat ett felaktigt beslut vid hindersprövningen som inte överklagats ska vigselför- rättaren vägra vigsel. Om t.ex. vigselförrättaren vid vigseln upp- märksammas på att parterna är mycket unga och det inte framgår att de ansökt och beviljats dispens ska vigselförrättaren alltså inte förrätta vigseln. Om han trots det sagda genomför förrättningen kan vigselförrättaren ådömas ansvar för tjänstefel enligt 20 kap. 1 § . Äktenskapet är emellertid giltigt och kan bara upplö- sas genom äktenskapsskillnad. Vigselförrättaren har inte motsva- rande möjlighet till prövning av ett beslut om hindersprövning om det av beslutet framgår att det föreligger ett äktenskapshinder. Ett beslut om förrättande av vigsel kan överklagas enligt 15 kap. 2 och 3 §§ . 4.7.1.3Lagval vid hindersprövning som sker vid svensk myndighet Vid hindersprövning som sker inför svensk myndighet ska enligt 1 kap. 1 § lag prövas om det finns hinder mot äktenskapet enligt svensk lag. Om varken mannen eller kvinnan är svenska medborgare eller har hemvist i , ska det enligt 1 kap. 1 § för- sta stycket lag, dessutom prövas att var och en av dem har rätt att ingå äktenskap enligt lagen i en efter eget val angiven stat där han respektive hon antingen är medborgare eller har hemvist. Om båda begär det och det finns särskilda skäl, får dock pröv- ningen ske med tillämpning enbart av svensk lag även i sådana fall. I förarbetena till lagen nämns som exempel på situationer, där det kan tänkas föreligga särskilda skäl, fall där det är omöjligt att fast- ställa innehållet i utländsk lag med avseende på förutsättningarna för äktenskapets ingående eller att det för asylsökande ibland kan finnas betänkligheter mot att från myndighet i det land vars lag ska tillämpas inhämta ett tillstånd som krävs.TPF26FPT Det bör noteras att en svensk vigsel p.g.a. förordning som nämnts i föregående avsnitt i vissa fall kan ske efter hinders- prövning i ett annat nordiskt land. Enligt vilken lag rätten att ingå äktenskap ska prövas bestäms av de lagvalsregler som finns i det landet. För parter som är medborgare i ett nordiskt land är det bestämt i förordningen vilka lagvalsregler som ska gälla. Efter verkställd hindersprövning ska myndigheten utfärda ett intyg om resultatet. Intyget kan enligt 4 kap. 5 § användas för vigsel inom av . Beträffande kon- sekvenserna av ett felaktigt fattat beslut i fråga om hindersprövning hänvisas till avsnitt 4.6.1.2. Äktenskap ingås enligt 4 kap. 1 § genom vigsel. En vigsel inför svensk myndighet i ska enligt 1 kap. 4 § lag förrättas enligt svensk lag. Detsamma gäller enligt 1 kap. 5 § nu nämnda lag för vigsel inför svensk myndighet i utlan- det. Vigsel förrättas av en vigselförrättare. Vigselförrättningen ska, enligt 4 kap. 2 § , innehålla tre moment: att man- nen och kvinnan är närvarande , att var och en av dem på fråga från vigselförrättaren ger till känna att de samtycker till äktenskapet och att vigselförrättaren förklarar att de är makar. Om förrättningen inte gått till på sätt beskrivs i 4 kap. 2 § första stycket är förrättningen enligt 4 kap. 2 § andra stycket samma balk ogiltig som vigsel. Behörig att förrätta vigsel är enligt 4 kap. 3 § i första hand präster i och lagfarna domare i tingsrätt samt de som fått särskilt förordnande att vara vigselförrättare, antingen av länsstyrelse eller av Kammarkollegiet. Länsstyrelsernas förordnanden sker för att tillgodose behovet av borgerliga vigslar. Kammarkollegiets förordnanden avser rätt att förrätta vigsel inom 26TP PT Svenska och utländska äktenskap (Ds 2002:54) s. 75 f. andra trossamfund än Svenska kyrkan.TPF27FPT I de fall där behörigheten följer av svenska bestämmelser anses vigselförrättaren enligt 11 kap. 6 § tredje stycket RF i utövandet av sin funktion vara en svensk myndighet. För vigslar som förrättas utomlands enligt svensk lag följer av 1 kap. 5 § lag att vissa befattningshavare inom kyrkor i utlandet och inom utrikesförvaltningen är behöriga att viga i utlan- det p.g.a. särskilt bemyndigande av regeringen. En svensk vigselför- rättare som utövar myndighetsutövning i utlandet är skyldig att tillämpa svensk lag i fråga om förrättningen. Den som enligt utländsk lag är behörig att viga får enligt 1 kap. 6 § lag viga i om han eller hon beviljas särskilt till- stånd av regeringen. Enligt 3 § lagen om rätt att förrätta vigsel inom andra trossam- fund än ska Kammarkollegiet återkalla förordnande för den som bedöms sakna de kunskaper som behövs för uppdraget eller som missköter sin uppgift. Den nu nämnda bestämmelsen tar sikte på vigselförrättare inom sådant annat trossamfund än som har vigseltillstånd. Ett återkallande med stöd av den nämnda lagen har skett när det kommit till myndigheternas känne- dom att enskilda velat registrera ett äktenskap med stöd av ett intyg om en religiös ceremoni som inte varit giltig som vigsel i Sve- rige. Vigselförrättaren har till uppgift att för det allmännas räkning se till att äktenskapet inte ingås i strid mot något äktenskapshinder. Det åligger därför enligt 4 kap. 5 § vigselförrätta- ren att kontrollera att hindersprövningen har ägt rum och ta del av resultatet av den. Vigselförrättaren ska kunna förlita sig på att hin- dersintyget är korrekt, men också självständigt bedöma att det inte finns något hinder mot äktenskapet. Framgår det att det förekom- mit något hinder, t.ex. vad gäller makarnas ålder, som förbisetts vid hindersprövningen ska vigsel vägras. Vigselförrättaren har emeller- tid inte rätt att frångå skattemyndighetens bedömning av att det föreligger ett hinder mot äktenskapet. Vigselförrättaren har ett särskilt ansvar för att pröva mer all- männa förutsättningar för vigsel enligt 4 kap. 2 § som hindersprövningen inte tar sikte på, dvs. att mannen och kvin- nan är närvarande , att var och en av dem på fråga från vig- selförrättaren ger till känna att de samtycker till äktenskapet och 27TP PT 1 § lagen (1993:305) om rätt att förrätta vigsel inom andra trossamfund än . att vigselförrättaren förklarar att de är makar. Av bestämmelsen framgår alltså att vigsel inte ska ske om någon av parterna inte samtycker och att det åligger vigselförrättaren att kontrollera det förhållandet. Att parterna ska samtycka innebär att äktenskapet ska ingås av fri vilja. Det åligger även vigselförrättaren att kontrollera identiteten hos den man och kvinna som ingår äktenskap, eftersom det inte utan en sådan kontroll kan garanteras att äktenskapet ingåtts med båda parters medverkan.TPF28FPT För det fall en vigselförrättare åsidosätter sina skyldigheter enligt kan han eller hon ådömas ansvar för tjänstefel enligt 20 kap. 1 § brottsbalken.TPF29FPT Så kan exempelvis vara fallet om vigselförrättaren förrättar vigsel trots att en eller båda makarna är och det inte meddelats dispens. Straffansvar kan emellertid också, enligt 17 kap. 15 § om föregi- vande av allmän ställning, ådömas den som utan att vara förordnad som vigselförrättare leder en bröllopscermoni och inger mannen och kvinnan föreställningen att det är fråga om myndighetsutöv- ning. Om en vigselförrättare utan att vara behörig förrättar en vigsel, är, som nämnts ovan, vigseln ogiltig. En förrättning som är ogiltig får godkännas av regeringen om det föreligger synnerliga skäl. Om det däremot brister i något annat avseende än de som nämns i 4 kap. 2 § , t.ex. genom att det felaktigt meddelats äktenskapsdispens, är vigseln giltig. För det fall det i efterhand skulle konstateras att det är sannolikt att en av makarna tvingats att ingå äktenskap eller om maken ingått äktenskap utan behörig myndighets tillstånd har den maken rätt till omedel- bar äktenskapsskillnad enligt 5 kap. 5 § . Enligt andra stycket i bestämmelsen kan talan om äktenskapsskillnad i de fallen även föras av allmän åklagare. 28TP PT Svenska och utländska äktenskap (Ds 2002:54) s. 41. 29TP PT NJA 1994 s. 108. 4.7.3.1Erkännande av äktenskap som ingås enligt utländsk lag utomlands En gällande grundläggande princip beträffande äkten- skap som ingåtts enligt utländsk lag är att de ska anses som giltiga till formen, dvs. erkännas, i . Det nu sagda kommer till uttryck i 1 kap. 7 § lag där det sägs att ett äktenskap som ingåtts utom riket enligt främmande lag är giltigt här om det är gil- tigt i den stat där det ingicks. Ett äktenskap anses också giltigt till formen här om det ingåtts inför någon som av utländsk myndighet förordnats att förrätta vigsel i annan främmande stat och om det är giltigt i den stat som meddelat förordnandet. Samma sak gäller för ett äktenskap som är giltigt enligt lagen i den eller de stater där mannen och kvinnan var medborgare eller hade hemvist. Den prin- cip som kommer till uttryck i 1 kap. 7 § lag har emellertid försetts med två undantag, ett av mer generell karaktär i 7 kap. 4 § och ett av mer preciserad karaktär i 1 kap. 8 a §. Enligt 7 kap. 4 § lag får ett äktenskap som ingåtts enligt utländsk lag inte erkännas här om det är uppenbart oförenligt med grunderna för den svenska rättordningen, s.k. svensk ordre public. För att ett äktenskap ska anses strida mot ordre public krävs att det rör sig om värderingar i principiella frågor av större vikt. Bestäm- melsen om ordre public har därmed som funktion att ge möjlighet att avböja en rättstillämpning som i den enskilda fallet skulle komma i konflikt med grundläggande värderingar inom den egna rättsordningen. I det krav som uppställs i bestämmelsen om uppenbarhet ligger att avvikelsen ska vara av väsentlig art. Förut- sättningarna medför att tillämpningen av ordre public-förbehållet är mycket restriktiv och det finns till följd därav inte heller någon rättspraxis i frågan.TPF30FPT Med stöd av bestämmelsen i 7 kap. 4 § lag bör äktenskap som ingåtts när en eller båda parterna var mycket unga eller äktenskap som ingåtts under tvång inte erkännas här. Vad som avses med tvång i 7 kap. 4 § lag har inte defi- nierats närmare. Det nu sagda modifieras dock av att en bedömning utifrån 7 kap. 4 § lag ska ta sikte på resultatet av en viss konkret till- lämpning. I lagförarbetena till de ändringar som genomfördes i 2004 framhålls därvid att den nu beskrivna 30TP PT Svenska och utländska äktenskap (Ds 2002:54) s. 32. utgångspunkten bör kunna innebära att man kan vara mildare vid en bedömning av ett redan etablerat rättsförhållande än när det gäller att ta ställning till om en svensk myndighet ska medverka till att skapa ett visst rättsförhållande. Som exempel nämns att det i ett konkret fall kan framstå som en rimlig lösning att, p.g.a. de nega- tiva effekter ett nekat erkännande skulle få för berörda parter, godta ett äktenskap som inte skulle kunnat ingås inför en svensk myndighet.TPF31FPT Trots att en mycket ung flicka ingått äktenskap kan ett sådant äktenskap godkännas här om ett nekat erkännande inne- bär exempelvis utstötning ur familjen med stora sociala och eko- nomiska konsekvenser för flickan. Enligt 1 kap. 8 a § lag erkänns inte ett äktenskap som ingåtts enligt utländsk lag om det för äktenskapets ingående skulle ha funnits hinder mot det enligt svensk lag och minst en av parterna var svensk medborgare eller hade hemvist i , eller om det är sannolikt att äktenskapet ingåtts under tvång. Kravet på anknytning tar sikte på de fall där det skulle ha funnits hinder mot en svensk vigsel. Anknytningen ska ha bestått i svenskt medborgarskap eller svensk hemvist för åtminstone en av makarna. Såväl anknytningen som hindret ska ha funnits då äktenskapet ingicks. Om t.ex. en person som är för äktenskapets ingående och är medborgare här, förts ut ur landet för att giftas bort och därefter återförs till med den man som hon gifts bort med, ska äktenskapet inte erkännas enligt bestämmelsen i denna del. Utformningen av lagstiftningen innebär att det finns en skillnad mellan de som ingår äktenskap enligt utländsk lag där båda parter är utländska medborgare och de som ingår äktenskap där en part är svensk medborgare eller har hemvist här. I det förstnämnda fallet krävs inte att förutsättningarna i 2 kap. 1 § är uppfyllda för att äktenskapet ska kunna erkännas. Enligt bestämmelsen i 1 kap. 8 a § andra punkten ska inte heller ett äktenskap som ingåtts enligt utländsk lag erkännas här om det är sannolikt att det ingåtts under tvång.