sou · GVB322d2 · 2008-01-01 00:00:00 — Uppgifter får också, om det är nödvändigt, tillhandahållas , polismyndigheter, , , och i deras brottsbekämpande verksamhet (8 §). Ytterligare bestämmelser finns dock om tillhandahållande av uppgifter till de brottsbekämpande myndigheterna genom bestämmelser om direktåtkomst i 26 § lagen samt i 6 och 7 §§ för- ordningen (2005:791) om behandling av uppgifter i brottsbekämpande verksamhet. I 2 § förordningen föreskrivs också uppgiftsskyldighet i förhållande till de brottsbekämpande myndig- heterna. Dessa bestämmelser redovisas mer utförligt nedan. Vidare sägs i 9 § lagen att uppgifter inte får behandlas för andra ändamål än de som anges i 7 och 8 §§. Uppgifter får dock lämnas ut till och regeringen, samt i den utsträckning uppgifts- skyldighet följer av lag eller förordning, till andra. I författnings- kommentaren (prop. 2004/05:164 s. 116 f.) sägs att det i bestäm- melsen uttömmande anges för vilka ändamål uppgifter får behandlas (inklusive återanvändas eller utlämnas). Vidare anförs att med hänsyn till grundlags allmänna företräde framför vanlig lag och genom den uttryckliga hänvisningen i 6 § till 8 § personuppgifts- lagen är behandling även tillåten om det är nödvändigt enligt grundlag, t.ex. för att uppfylla offentlighetsprincipen enligt 2 kap. TF. I detta sammanhang bör för det första erinras om att myndig- heters upplysningsplikt i förhållande till utskott följer av 4 kap. 11 § riksdagsordningen. Den bestämmelsen gäller således oavsett vad som föreskrivs i den nu aktuella lagen. Vidare bör erinras om att det inom brottsbekämpande verksamhet råder sekretess med ett omvänt skaderekvisit. Visserligen gäller alltså en presumtion för sekretess, men det finns möjlighet att lämna ut uppgifter till såväl myndigheter som enskilda. Till myn- digheter torde denna möjlighet vara något större tack vare den s.k. generalklausulen i 14 kap. 3 § SekrL om informationsutbyte mellan myndigheter. Om den ovan redovisade 9 § skall tillämpas såsom den beskrivs i författningskommentaren, nämligen att bestämmel- sen uttömmande reglerar i vilka fall uppgifter får lämnas ut från brottsbekämpande verksamhet, torde detta i praktiken –med tanke på att ärendehanteringen är helt och hållen datoriserad –innebära att absolut sekretess gäller för uppgifter i denna verk- samhet. Är detta lagstiftarens syfte, borde det i så fall framgå av sekretesslagen. Såsom bestämmelsen är utformad skall den tilläm- pas också vid utlämnande till enskilda. Bestämmelsen ger således intryck av att ett utlämnande bara är möjligt då det finns en upp- giftsskyldighet i förhållande till den enskilde. En bestämmelse i en registerlag kan dock inte hindra utlämnande med stöd av bestäm- melserna om allmänna handlingars offentligt i 2 kap. TF, såvida det inte i sekretesslagen hänvisas till denna lag (jfr 2 kap. 2 § andra stycket TF). Känsliga personuppgifter får, om det är absolut nödvändigt, behandlas som komplement till uppgifter som behandlas på annan grund (11 §). I författningskommentaren till bestämmelsen anges att med absolut nödvändigt avses samma sak som oundgäng- ligen nödvändigt, vilken är den formuleringen som används i andra författningar som reglerar brottsbekämpande verksamhet (prop. 2004/05:164 s. 118). Känsliga personuppgifter får också behandlas om de förekommer i en handling som kommit in till i ett ärende. Vidare sägs att uppgifter som beskriver en persons utseende alltid skall utformas på ett objektivt sätt med respekt för människovärdet. Uppgifter för underrättelseverksamhet eller brottsutredning I lagen görs skillnad på när personuppgifter får behandlas för att å ena sidan förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet och å andra sidan utreda eller beivra visst brott. Enligt 12 § får sålunda person- uppgifter behandlas om dessa ger anledning anta att viss allvarlig brottslighet, avseende brott för vilket är stadgat fäng- else, eller som innefattar annan brottslig verksamhet som sker sys- tematiskt, har utövats eller kan komma att utövas. Därutöver för- utsätts att personen i fråga är skäligen misstänkt för att ha utövat, eller kan komma att utöva, den brottsliga verksamheten eller kan antas ha ett samband med denna. Det sistnämnda kan alltså gälla också icke misstänkta personer. I sådant fall krävs att det är fråga om en viss preciserad brottslig verksamhet. Bestämmelsen medger att personuppgifter kan behandlas i underrättelseverksamhet i större utsträckning än vad som är fallet enligt polisdatalagen, eftersom även systematisk brottslig verksam- het omfattas oaktat att brottsligheten i det enskilda fallet inte bedöms som allvarlig. Också uppgifter som indirekt kan hänföras till en person, dvs. uppgifter om transportmedel, varor eller hjälpmedel, och som kan antas ha samband med den brottsliga verksamheten får behandlas. Uppgifter om den som skäligen kan misstänkas för ett brott och om andra personer får behandlas för att utreda eller beivra brottet (14 §). Det enda krav som uppställs är att uppgifterna behövs i brottsutredningen. För att inte en sammanblandning av misstänkta och icke miss- tänkta personer skall ske, föreskrivs i 16 § att den sistnämnda kate- gorin skall förses med en särskild upplysning om detta förhållande. Vidare gäller att uppgifter om en person som kan antas ha samband med brottslig verksamhet skall förses med upplysning om upp- giftslämnarens trovärdighet och uppgifternas riktighet i sak. Det finns även regler om i vilka fall uppgifter om kvarstående misstankar får behandlas (17 och 18 §§). Bestämmelserna överens- stämmer i huvudsak med vad som gäller enligt polisdatalagen. I 19 § regleras den behandling som får ske i tullbrottsdatabasen. Av bestämmelsen framgår att handlingar som har kommit in till eller har upprättats av får behandlas i databasen. Dessutom anges vilka kategorier av uppgifter som får behandlas. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela när- mare föreskrifter om de uppgifter som får behandlas i tullbrotts- databasen. Enligt 5 § förordningen får meddela sådana föreskrifter. Känsliga personuppgifter får inte användas som sökbegrepp (20 § lagen), det får däremot uppgifter om en persons utseende. Namn, personnummer eller samordningsnummer får endast användas som sökbegrepp beträffande misstänkta personer. Dessa begränsningar gäller dock inte vid sökning i ett visst ärende eller i en handling, och inte heller då man söker efter den person från vilken en hand- ling kommit in från eller expedierats till. Om man söker efter en handling får som sökbegrepp endast användas uppgift om från vem handlingen kommit in, till vem den expedierats, datum, diarienummer eller annan beteckning på hand- lingen eller i korthet vad handlingen rör (21 §). När det gällde frågan om de andra brottsbekämpande myndig- heternas direktåtkomst till uppgifter i tullbrottsdatabasen framhöll regeringen att integritetsskyddet var av central betydelse (prop. 2004/05:164). I kampen mot brottsligheten fanns det emel- lertid starka skäl för att tillägna sig ett helhetsperspektiv, dvs. att se brottsbekämpningen som en för flera myndigheter gemensam verksamhet. Direktåtkomst mellan de brottsbekämpande myndig- heterna borde därför utökas väsentligt i förhållande till vad som gällde, både i fråga om uppgifter i underrättelseverksamhet och uppgifter i brottsutredningar. Mot denna bakgrund föreslog regeringen att det i lag inte angavs några begränsningar för myn- digheter med polisiära arbetsuppgifter att genom direktåtkomst ta del av relevanta uppgifter i tulbrottsdatabasen. dock bara ske under förutsättning att regeringen meddelat före- skrifter därom. För att problem inte skulle uppstå av sekretesskäl borde det enligt regeringen i förordning också införas en sekretess- brytande uppgiftsskyldighet som innebär att uppgifter i tullbrotts- databasen skall lämnas ut till de myndigheter som får ha direkt- åtkomst till tullbrottsdatabasen. I enlighet med dessa uttalanden infördes i 26 § lagen en bestäm- melse om att regeringen får meddela föreskrifter om att Rikspolis- styrelsen, polismyndighet, , Ekobrotts- myndigheten, och får ha direkt- åtkomst till uppgifter i tullbrottsdatabasen i sin brottsbekämpande verksamhet. Sådana föreskrifter har införts i 6 och 7 §§ förordningen. Av dessa bestämmelser framgår att samtliga brottsbekämpande myn- digheter utom får ha direktåtkomst till underrättelseuppgifter (6 §). När det gäller uppgifter i brotts- utredningar får de brottsbekämpande myndigheterna, med undan- tag för och , ha direktåtkomst till uppgifter i databasen om de förekommer i en förundersökning (7 §). Vidare har det i 2 § förordningen föreskrivits att på begäran av en myndighet som anges i 6 eller 7 §, skall lämna ut uppgifter ur tullbrottsdatabasen. Som framgått syftade uppgiftsskyldigheten i 2 § till att uppgifter i tullbrottsdatabasen, utan hänsyn till sekretess, skulle kunna läm- nas ut till de myndigheter som får ha direktåtkomst till tullbrott- databasen. Av 6 och 7 §§ förordningen framgår att någon total direktåtkomst till tullbrottsdatabasen inte har medgetts, utan åtkomsten är i fråga om respektive myndighet begränsad till vissa uppgifter. Lydelsen av 2 § har emellertid utformats så att alla de brottsbekämpande myndigheterna har rätt att få tillgång till samt- liga uppgifter i tullbrottsdatabasen. Mot bakgrund av uttalandena i förarbetena får det emellertid anses oklart om det har varit avsett att uppgiftsskyldigheten skulle ha denna generella omfattning. Gallring av uppgifter skall ske senast efter det att ärendet i fråga avslutats (27 §). För uppgifter som inte ingår i ett ärende skall gallringen ske senast efter det att de behandlades första För tullbrottsdatabasen gäller dock en gallringstid . Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan meddela föreskrifter om att uppgifter får bevaras . När det gäller enskildas rätt till information och att överklaga innehåller lagen bestämmelser som i viss utsträckning innebär inskränkningar i de rättigheter som föreskrivs i personuppgifts- lagen (29 och 30 §§). Rätten till skadestånd enligt personuppgifts- lagen gäller dock fullt ut (4 § 10). Tillgång till uppgifter i tulldatabasen I samband med lagstiftningsärendet om en ny lag om behandling av personuppgifter i brottsbekämpande verksamhet inför- des också en möjlighet för att i den brottsbekämpande verksamhet ha åtkomst till uppgifterna i tulldatabasen, dvs. till uppgifter i fiskala verksamhet. Detta åstadkoms på så sätt att det i 4 § lagen om behandling av uppgifter i verksamhet föreskrevs att uppgifter som behandlas i den verksam- heten även får tillhandahållas i dess brottsbekämpande verksamhet, om uppgifterna behövs för den verksamheten. Dess- utom infördes en bestämmelse i förordningen om behandling av uppgifter i verksamhet om att uppgifter i tulldatabasen skall på begäran lämnas ut till de enheter inom som arbetar med brottsbekämpande verksamhet (4 §). Av förarbetena framgår att uppgiftsskyldigheten infördes för att säkerställa direktåtkomst till tulldatabasen (prop. 2004/05:164 s. 100 f.). Rättsläget var oklart i frågan huruvida den fiskala verk- samheten och den brottsbekämpande verksamheten skulle anses självständiga i förhållande till varandra, i vilket fall sekretess skulle gälla mellan verksamhetsgrenarna. ansåg att verksam- hetsgrenarna inte var självständiga i förhållande till varandra. Med hänsyn till detta bedömde regeringen att frågan inte kunde anses utredd. För säkerhets skull borde därför en uppgiftsskyldighet införas. Någon bestämmelse om möjlighet till direktåtkomst har dock inte införts, varken i lagen eller i förordningen om behandling av uppgifter i verksamhet. Som nämndes inledningsvis var syftet med att ge de brotts- bekämpande enheterna inom åtkomst till tulldatabasen bl.a. att uppfylla de ökade kraven på effektivitet inom . Regeringen anförde att en grundläggande förutsättning för att skulle tillåtas få direktåtkomst till tulldatabasen även i den brottsbekämpande verksamheten, var att skyddet för den personliga integriteten kunde garanteras i tillräcklig utsträckning (a. prop. s. 99 f.). Regeringen anförde att tulldatabasen till över- vägande del innehåller uppgifter om juridiska personer. Det var också nästan uteslutande fråga om uppgifter som var hänförliga till näringsverksamhet. Enligt regeringen kunde därför uppgifterna generellt inte anses känsliga ur integritetssynpunkt. Under förut- sättning att det fanns författningsreglerade integritetsskyddande begränsningar av den brottsbekämpande verksamhetens möjlig- heter att använda sig av åtkomsten ansåg regeringen att risken för integritetskränkningar fick anses vara väl uppvägd av de effektivi- tetsvinster som skulle uppnås i den brottsbekämpande verksam- heten. Behandling av personuppgifter i verksamhet regleras i förordningen (2003:188) om behandling av person- uppgifter inom . Förordningen gäller utöver personuppgiftslagens bestämmelser. I förordningen skiljer man mellan behandling av personuppgifter i kustbevakningsdatabasen och sådan behandling där uppgifterna endast är tillgängliga för en begränsad grupp av tjänstemän. Personuppgifter får behandlas i brotts- bekämpande verksamhet, om det är nödvändigt för att förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet som innefattar brott som skall ingripa mot (4 §). Dessutom får personuppgifter behandlas i kontroll- och tillsynsverksamhet, om det är nödvändigt för att inrikta och genomföra verksamheten (5 §). Personuppgifter får vidare behandlas i handläggning av ärenden om vattenföroreningsavgift (6 §). Känsliga personuppgifter, i den meningen som avses i 13 § person- uppgiftslagen, får behandlas i brottsbekämpande verksamhet samt i kontroll- och tillsynsverksamheten (9 §). Som förutsättning gäller att det är oundgängligen nödvändigt att upp- gifterna behandlas som ett komplement till uppgifter som behand- las på annan grund. Beträffanden ärenden om vattenföroreningsavgift hänvisas i för- ordningen till personuppgiftslagens bestämmelser om behandling av känsliga uppgifter, vilket innebär att det i princip är förbjudet att behandla känsliga uppgifter i dessa ärenden. Behandling i underrättelseverksamhet av uppgifter om icke misstänkta personer I förordningen finns särskilda regler om behandling av uppgifter för att förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet beträffande personer som inte är misstänkta för brott (10 §). Sådana uppgifter får behandlas om det nödvändigt för att förhindra eller upptäcka allvarlig brottslighet, dvs. som innefattar brott för vilket är före- skrivet fängelse . Behandlingen får bara ske om den inte leder till otillbörligt integritetsintrång. Om en uppgift avser en icke misstänkt person skall en särskild upplysning lämnas om detta förhållande. Dessutom skall upp- gifterna förses med en bedömning av uppgiftslämnarens trovärdig- het och uppgifternas riktighet i sak. I kustbevakningsdatabasen får uppgifter behandlas om både personer som misstänks bedriva brottslig verksamhet och personer som kan antas ha samband med sådan verksamhet (12 §). nämnda fall gäller krav på att det skall vara fråga om allvarlig brottslighet. I båda dessa fall skall särskild upplysning lämnas om huruvida personen i fråga är misstänkt eller inte. Upplysning skall också lämnas om uppgiftslämnarens trovärdighet och uppgifternas riktighet i sak. Det finns också en särskild bestämmelse om att det i databasen får behandlas uppgifter om personer som av annat skäl förekommer i ett ärende om utredning av brott. Är det fråga om uppgifter om en person som inte misstänks för något brott, skall en upplysning lämnas om detta förhållande. I fråga om kontroll- och tillsynsverksamheten får uppgifter behandlas i databasen om personer som har anknytning till ett transportmedel eller en verksamhet som omfattas av kontrollen eller tillsynen (14 §). Uppgifter får också behandlas i databasen om personer som förekommer i ett ärende om vattenföroreningsavgift (15 §). I förordningen finns också uttryckliga regler om vilken typ av uppgifter som får behandlas i databasen (17 §). , polismyndigheter och får ha direktåtkomst till samtliga uppgifter i kustbevakningsdata- basen (18 §). och får för respektive brotts- bekämpande verksamhet ha direktåtkomst till uppgifter i databasen som gäller den brottsbekämpande verksamheten samt kontroll- och tillsynsverksamheten. får i en förunder- sökning ha direktåtkomst till uppgifter om personer som anges i 13 §. Vid sökning i kustbevakningsdatabasen efter en upprättad handling får som sökbegrepp endast användas uppgifter om namn samt person-, samordnings- eller organisationsnummer, fordonsnummer och fartygs namn, nummer eller identitet, datum då handlingen upprättades, diarienummer eller annan beteckning på handling, till vem handlingen har expedierats och i korthet vad handlingen rör. Personuppgifter skall gallras när de inte längre behövs med hänsyn till ändamålen med behandlingen (24 §). Uppgifter om personer i underrättelseverksamheten som det inte finns någon misstanke om brott mot skall dock gallras senast efter det att behandlingen inleddes. får föreskriva att personuppgifter får bevaras för historiska, statistiska eller vetenskapliga ändamål. I förordningen erinras om att bestämmelserna i personuppgifts- lagen gäller i fråga om rättelse och skadestånd (23 §). I fråga om rätt till information lämnas ingen hänvisning till personuppgifts- lagen, men även i detta fall gäller givetvis den lagens bestämmelser. Enligt förordningen kan inga andra beslut än beslut om rättelse och om avslag på rätt till information enligt 26 § personuppgifts- lagen överklagas (25 §). 33Hantering av post och elektroniska kommunikationstjänster I postlagen (1993:1684) finns bestämmelser om att det skall finnas en posttjänst i hela landet med en viss servicenivå. Lagen innehåller också bestämmelser om tillstånd för att bedriva postverksamhet samt om tillsyn över sådan verksamhet. Dessutom innehåller lagen regler om skydd för den personliga integriteten. Med postverksamhet avses i postlagen enligt 3 § regelbunden befordran av brev mot avgift. Med brev avses adresserade för- sändelser som är inneslutna i kuvert eller annat omslag och som väger högst . Vykort, brevkort och liknande försändelser jäm- ställs med brev vid tillämpning av lagen. Enligt 4 § krävs tillstånd enligt postlagen för rätten att bedriva postverksamhet. Frågor om tillstånd prövas av den myndighet som regeringen bestämmer. Enligt 2 § postförordningen (1993:1709) är tillståndsmyndighet. Hantering av post och elektroniska kommunikationstjänster I 5 § första stycket postlagen anges vissa krav på kvalitet som skall vara uppfyllda i postverksamheten. Där föreskrivs att post- verksamhet skall bedrivas under förhållanden som tillgodoser rim- liga krav på tillförlitlighet och så att skyddet för avsändarnas och mottagarnas personliga integritet upprätthålls. Tillstånd att bedriva postverksamhet kan förenas med villkor att på visst sätt fullgöra vad som härvid förskrivs (5 b § 2). Skydd för integriteten beträffande obeställbara brev Som obeställbart anses enligt 8 § postlagen brev som inte kan delas ut till mottagaren eller är ofrankerat eller otillräckligt frankerat och inte löses ut av mottagaren. Som obeställbara anses också brev som har återsänts från en postförvaltning eller ett befordringsföretag i utlandet till det postbefordringsföretag som befordrade brevet från . Ett obeställbart brev skall om möjligt återställas till avsändaren (9 §). Om avsändarens adress inte är känd, skall brevet sändas till tillståndsmyndigheten. Endast tillståndsmyndigheten får öppna ett brev som är inneslutet i kuvert eller annat omslag och detta får endast ske om omslaget saknar sådana uppgifter om avsändaren som möjliggör att brevet kan återställas till denne (10 §). I 11 § finns en proportionalitetsregel som anger att ett öppnat brev inte får undersökas närmare än som behövs för att det skall kunna återställas till avsändaren eller, när det gäller brev som inte kan delas ut till mottagaren, delas ut till denne. Enligt 12 § skall öppnade brev som är obeställbara förvaras hos tillståndsmyndigheten, som bestämmer förvarings- tidens längd. Postlagen innehåller också bestämmelser om tystnadsplikt. Den som i postverksamhet har fått del av eller tillgång till någon av följande uppgifter får enligt 19 § första stycket inte obehörigen röja eller utnyttja vad han eller hon därigenom har fått veta, Hantering av post och elektroniska kommunikationstjänster 1.uppgift som rör särskild brevförsändelse som befordras inom verksamheten, 2.annan uppgift som rör en enskild persons förbindelse med verksamheten när det gäller befordran av brev, eller 3.uppgift som hänför sig till åtgärd att kvarhålla eller beslagta förbindelserna enligt bestämmelserna i 27 kap. RB. För uppgift om enskild persons adress gäller enligt 19 § andra stycket tystnadsplikt endast om det kan antas att ett röjande av adressen skulle medföra fara för att någon utsätts för övergrepp eller annat allvarligt men. I 20 § finns bestämmelser om uppgiftsskyldighet. Den som bedriver postverksamhet och därvid har fått del av eller tillgång till uppgift som avses i 19 § första stycket skall på begäran lämna 1.uppgift om enskilds adress, telefonnummer eller arbetsplats till en myndighet som i ett särskilt fall behöver en sådan uppgift för delgivning enligt delgivningslagen (1970:428), om myndig- heten finner att det kan antas att den som söks för delgivning håller sig undan eller att det annars finns synnerliga skäl, 2.uppgift som rör misstanke om brott till åklagarmyndighet, polismyndighet eller någon annan myndighet som har att ingripa mot brottet, om det för brottet inte är föreskrivet lind- rigare straff än fängelse , 3.uppgift om enskilds adress till som behöver uppgiften i exekutiv verksamhet, om myndigheten finner att uppgiften är av väsentlig betydelse för hand- läggningen av ett ärende, 4.uppgift om enskilds adress till om verket behöver uppgiften i verksamhet som avser kontroll av skatt eller avgift eller i utredning om rätt folkbokföringsort enligt folk- bokföringslagen (1991:481), om verket finner att uppgiften är av väsentlig betydelse för handläggningen av ett ärende, 5.uppgift om enskilds adress till om denna behöver uppgiften för kontroll av rätten till ersättning, om myndigheten finner att uppgiften är av väsentlig betydelse för handläggningen av ett ärende. Hantering av post och elektroniska kommunikationstjänster Den som bedriver postverksamhet skall vidare enligt 20 a §, utan hinder av tystnadsplikten enligt 19 §, bistå vid kontroll avseende postförsändelse enligt tullagen (2000:1281) eller lagen (1996:701) om befogenheter vid gräns mot annat land inom EU. Detta gäller dock endast kontroll som avser misstanke om narkotikabrott. I de nämnda lagarna finns bestäm- melser om att postföretag och andra befordringsföretag är skyldiga att göra anmälan till om det i företagets verksamhet uppkommer misstanke om att en försändelse innehåller narkotika som kan tas i beslag enligt smugglingslagen samt att på begäran av överlämna försändelsen (se avsnitt 32.2.2 och 32.2.3). I 21 § föreskrivs att i det allmännas verksamhet skall bestämmel- serna i sekretesslagen tillämpas i stället för 19–20 §§. För utläm- nande av annan personuppgift i postverksamhet än som avses i 19 § första och tredje styckena gäller bestämmelserna i personuppgifts- lagen. Bestämmelser om ansvar för den som bryter mot tystnadsplikt finns enligt 22 § i . Den bestämmelse som avses är 20 kap. 3 § BrB. Där föreskrivs att den som röjer någon uppgift, som han är pliktig att hemlighålla enligt lag eller annan författning eller enligt förordnande eller förbehåll som har meddelats med stöd av lag eller annan författning, eller olovligen utnyttjar sådan hem- lighet, döms, om inte gärningen eljest är belagd med straff, för brott mot tystnadsplikt till böter eller fängelse i högst . 33.1.3Villkor för postverksamhet m.m. är det 34 postoperatörer som har tillstånd att bedriva postverksamhet enligt 4 § postlagen.