sou · GWB3116 · 2008-12-16 00:00:00 — I samma ingresspunkt framhålls att möjligheten bara bör finnas när exakt samma TV-program tillhandahålls på beställning av samma medietjänstleverantör och att möjligheten därför inte kan användas för att skapa nya affärsmodeller för beställ-TV grundade på korta utdrag. De korta utdragen får således bara sändas i allmänna nyhetsprogram. I skäl 39 i ingressen sägs att alla kanaler, däribland kanaler med uteslutande inriktning på sport, får använda korta utdrag för sändningar inom hela EU. Detta uttalande i direktivet tyder på att med allmänna nyhetsprogram också kan avses program med enbart sportnyheter. Huruvida detta är fallet får dock överlämnas till rättstillämpningen att avgöra. Enligt samma artikel får samma nyhetsprogram där det korta utdraget har sänts också tillhandahållas i efterhand i beställ-TV. För att genomföra direktivet på rätt sätt i denna del bör en regel om detta också tas in i upphovsrättslagen. Inskränkningar i annan upphovsrätt En sändning från ett evenemang av stort allmänintresse från vilka korta utdrag hämtas kan också innehålla sådant som är skyddat i andra avseenden enligt upphovsrättslagen. I sändningen kan det t.ex. höras eller synas litterära, musikaliska och konstnärliga verk som är upphovsrättsligt skyddade. För att få avsedd verkan måste rätten att sända korta utdrag kunna utövas trots de ensamrätter som gäller för innehållet. Det bör därför införas en inskränkning i upphovsrätten med denna innebörd. Motsvarande inskränkning bör gälla också i förhållande till övriga närstående rättigheter. Det bör ske genom att man i upphovsrättslagen inför en bestämmelse med reportagerätten i 25 § som förebild. En regel bör därför utformas på så sätt att verk som syns eller hörs i korta utdrag från evenemang av stort allmänintresse får återges när ett televisionsföretag i sina allmänna nyhetsprogram sänder sådana korta utdrag. SOU 2008:116 Genomförande av AV-direktivet På detta sätt säkerställs att programföretag som är etablerade i gemenskapen använder de korta utdragen på rättvisa, rimliga och icke-diskriminerande villkor. Vilka evenemang omfattas? Vilka evenemang som omfattas av artikel 3k anges inte närmare i artikeln eller i ingressen. Det får anses självklart att sådana evenemang som avses i artikel 3j som är av särskild vikt för samhället omfattas. Därutöver kan hävdas att det faktum att ett programföretag förvärvat ensamrätten till sändningsrätten av evenemanget i fråga talar för att det är fråga om ett evenemang av stort allmänintresse. Mot det kan anföras att ett kommersiellt programföretags beslut att förvärva rättigheter till ett evenemang i första hand styrs av ekonomiska överväganden och inte av något allmänintresse. Evenemangets potentiella målgrupp och sponsorers och annonsörers intresse för deltagande i sändningen kan i dessa fall vara viktigare än ett allmänintresse, men intressena kan också sammanfalla. Bara det förhållandet att ett programföretag förvärvat ensamrätten till evenemang kan därför enligt vår bedömning inte alltid tas till intäkt för att det är ett evenemang av stort allmänintresse. talar övervägande skäl för att det oftast är så. Användningen av uttrycket stort allmänintresse innebär dock enligt vår bedömning att evenemanget måste vara av intresse för en större krets personer. Exempel på sådana evenemang kan vara olika större mästerskap, såsom , , m.m. Vidare kan statsbesök, viktiga framträdanden och andra liknande händelser vara evenemang av stort allmänintresse. Hur långa får de korta utdragen vara och hur länge får de sändas? I artikel 3k.6 anges att medlemsstaterna ska se till att i enlighet med sina rättsliga system och praxis fastställa närmare bestämmelser och villkor för tillhandahållande av korta utdrag. Vad som här är aktuellt är frågan om maximal längd på utdragen och tidsgränser för sändningen av dem. I dessa frågor kan det vara lämpligt att bland annat finna ledning i tillämpningen av reportagerätten i 25 § upphovsrättslagen. Genomförande av AV-direktivet SOU 2008:116 Den återgivning som får ske av upphovsrättsligt skyddade verk med stöd av 25 § upphovsrättslagen får inte vara längre än vad som motiveras av informationssyftet. I praktiken kan det alltså bara bli fråga om korta avsnitt. När det gäller korta nyhetsinslag framstår det som naturligt att anlägga samma synsätt, med hänsyn till de vitt skilda situationer som kan komma ifråga. Enligt vår mening är det inte lämpligt eller möjligt med en statisk reglering av längden på utdragen. Längden får i stället bestämmas med utgångspunkt i informationssyftet. Det innebär att utdraget inte bör vara längre än vad som motiveras för att tillgodose informationssyftet. En regel av denna innebörd bör därför föras in i upphovsrättslagen. Utdragen bör enligt ingressen inte vara . I många fall torde dock informationssyftet tillgodoses med ett utdrag som är betydligt kortare än . När det gäller tidsgränser för sändningen av utdragen är det även här svårt att ange en exakt tidsgräns. Ett kort utdrag bör enligt vår mening få användas så länge det är motiverat med hänsyn till nyhetsintresset. Finns det ett nyhetsvärde i att rapportera om evenemanget även efter att det har gått av stapeln bör utdraget kunna sändas i ett nyhetsprogram. Ovidkommande utdrag bör dock inte få användas för att illustrera ett reportage som avser något annat än evenemanget. Ifråga om tidsgränser för tillhandahållande av nyhetsprogrammen som beställ-TV kan viss ledning hämtas från det faktum att SVT och TV4 normalt låter sina nyhetssändningar ligga ute på sina webbplatser i . Bara i speciella fall kan det enligt vår bedömning anses finnas ett nyhetsvärde som motiverar att utdragen sänds eller hålls tillgängliga efter det att det aktuella evenemanget har gått av stapeln. Avslutande synpunkter Inskränkningar i upphovsrätten och närstående rättigheter måste slutligen uppfylla de krav som ställs i och rådets direktiv /29/EG om harmonisering av vissa aspekter av upphovsrätt och närstående rättigheter i informationssamhället. Direktivet syftar bland annat till att medlemsstaterna ska uppfylla huvuddelen av de internationella förpliktelser som följer av fördragen inom ramen för . I artikel 5 i direktivet anges uttömmande vilka inskränkningar som 302 SOU 2008:116 Genomförande av AV-direktivet är tillåtna i upphovsrätten och närstående rättigheter. Av artikel 5.3.c framgår att inskränkningar får göras för användning av verk eller alster vid nyhetsrapportering. Vi bedömer att vårt förslag är förenligt med direktivet i denna del (jfr prop. 2004/05:110 s. 231 f.). 7 Reklam- och annonsbegreppen 7.1 Radio- och TV-lagen Med begreppet annons avses enligt 7 kap. 1 § radio- och TV-lagen dels reklam, dels sändningar som utan att vara reklam sker på uppdrag av någon annan. Begreppet reklam definieras inte i radio och TV-lagen. Av förarbetena framgår dock att avsikten varit att reklambegreppet ska ha samma innebörd som det har inom marknadsrätten (prop. 1995/96:160 s. 110). Det ska således vara fråga om kommersiella budskap eller meddelanden som sprids via olika slags medier i avsättnings- eller tillgångsfrämjande syfte och som härrör från en identifierbar sändare (, Marknadsföringslagen, 1997, s. 16). Med andra ord ska meddelandena spridas i marknadsföringssyfte. Det krävs inte att det utgår något vederlag till programföretaget. Till skillnad från vad som är fallet enligt TV och AV-direktiven finns det alltså inte något vederlagskrav som ska vara uppfyllt. Med begreppet annons som inte utgör kommersiell reklam avses s.k. åsiktsannonser som är inriktade på att bibringa allmänheten vissa allmänna värderingar eller påverka människors beteende i viss riktning (prop. 1995/96:160 s. 114). Som exempel kan nämnas uppmaningar att använda flytväst eller sänka hastigheten i trafiken. I tidigare lagstiftningsärenden har man gjort bedömningen att sändningar av åsiktsannonser, i likhet med vad som gäller för kommersiell reklam, bara ska få ske under annonstid, dvs. under sändningstid som inleds och avslutas av en särskild signatur som markerar att det sända gör det på uppdrag av någon annan (se prop. 1995/96:160 s. 110 med hänvisningar). Reklam- och annonsbegreppen SOU 2008:116 7.2 AV-direktivet Enligt artikel 1 i AV-direktivet definieras begreppet TV-reklam som varje form av sänt meddelande antingen mot betalning eller mot liknande ersättning för egenreklam, som utförs av ett offentligt eller privat företag eller en fysisk person i samband med handel, affärsverksamhet, hantverk eller yrke i avsikt att främja tillhandahållande mot betalning av varor eller tjänster, inklusive fast egendom, rättigheter och förpliktelser. Definitionen motsvarar närmast ordagrant definitionen av begreppet TV-reklam i TV-direktivet. Det bör framhållas att sponsring och produktplacering inte omfattas av begreppet TV-reklam enligt AV-direktivet. 7.3 Radio- och förslag (SOU 2005:62, avsnitt 2) Radio- och TV-lagens definition av begreppet annons har fört med sig att även rena informations- och utbildningsprogram i rättstillämpningen kommit att betraktats som annonser i radio- och mening och därför ska omges av särskilda signaturer och räknas in i den högsta tillåtna annonsvolymen. (En närmare redovisning av rättspraxis finns i avsnitt 1.3.3 i Radio- och betänkande Anpassning av radio- och TVlagen till den digitala tekniken SOU 2005:62). konstaterade att detta i praktiken gjorde det omöjligt att sända sådana program. Kommittén föreslog därför i en skrivelse till regeringen att regeringen skulle ta initiativ till sådana ändringar av radio- och TV-lagen att samhällsinformation och utbildningsprogram som sänds på uppdrag av någon annan inte skulle behandlas som annonser i radio- och TV-lagens mening. Radio- och fick med anledning av framställning i uppdrag att överväga hur lagstiftningen kunde ändras så att det blev möjligt att sända informations och utbildningsprogram på uppdrag av någon annan, utan att programmen kom att räknas in i den högsta tillåtna sändningstiden för annonser. För att lösa problemet föreslog Radio- och att annonsbegreppet skulle förtydligas på så sätt att det av lagtexten framgick att begreppet – utöver kommersiell reklam – även avser sändningar som sker på uppdrag av någon annan och som har till syfte att främja en sak eller idé eller att förmedla 306 SOU 2008:116 Reklam- och annonsbegreppen information. Huruvida ett program sänts på uppdrag av någon annan eller inte skulle enligt förslaget avgöras utifrån en helhetsbedömning där finansiering, redaktionellt inflytande och programinnehåll tillmättes särskild vikt. 7.4 Remissinstanserna Samtliga remissinstanser som yttrade sig i frågan var positiva till utredningens förslag att inskränka innebörden av annonsbegreppet. TV4 framhöll dock att rena informationsmeddelanden som endast har till syfte att informera allmänheten om något utan att försöka påverka människors beteenden i något avseende inte borde räknas in i annonstiden. Formuleringen att förmedla information borde därför strykas ur den föreslagna lagtexten. och TV tillstyrkte att den föreslagna förändringen av annonsbegreppet i sak. Nämnden var dock tveksam till om förslaget, som det lagtekniskt utformats, skulle få avsedd effekt, eftersom de sändningar som skulle undantas ofta kunde sägas ha till syfte att förmedla information och därmed ändå omfattas av annonsbegreppet. Remissinstanserna hade inte något att invända mot utredningens överväganden när det gäller bedömningen om ett program sänts på uppdrag av någon annan. 7.5 Överväganden Vårt förslag: Samlingsbegreppet annons behålls. Med annons avses dels kommersiell reklam, dels sändningar som utan att vara reklam sänds på uppdrag av någon annan och som har till syfte att främja en sak eller idé. informations- eller utbildningsprogram omfattas därmed inte. Begreppet reklam definieras i lagstiftningen som varje form av meddelande som sänds antingen mot betalning eller liknande ersättning eller egenreklam, och som syftar till att marknadsföra varor, tjänster, fast egendom, arbetstillfällen och andra nyttigheter. Begreppet annons har utgjort ett samlingsbegrepp för kommersiell reklam och meddelanden som utan att utgöra 307 Reklam- och annonsbegreppen SOU 2008:116 sådan reklam har till syfte att bibringa allmänheten vissa allmänna värderingar. Det saknas anledning att nu frångå detta system. Annonsbegreppet är väl inarbetat och bör behållas. Mot bakgrund av dess centrala betydelse på området bör begreppet liksom tidigare definieras i den nya lagstiftningen. Även begreppet reklam är av grundläggande betydelse och bör därför också det definieras i lagtexten. Definitionen bör knyta nära an till den definition som finns i artikel 1 i i TV-direktivet. Det innebär en viss inskränkning av begreppets innebörd i förhållande till vad som gäller , nämligen att det tas in ett vederlagsrekvisit i definitionen. Reklambegreppet kommer härigenom att på radio och TV-området i högre grad än vad som varit fallet tidigare motsvara vad som redan gäller i flera andra europeiska länder, bland annat . Som begränsande kriterium för vad som är att betrakta som en annons, utan att vara kommersiell reklam, gäller att sändningen ska ske på uppdrag av någon annan. Utredningen delar Radio- och bedömning att denna omständighet även framöver bör tjäna som grundläggande kriterium för bedömningen i vilka fall ett program, som inte är kommersiell reklam, ska anses utgöra en annons. I likhet med Radio- och och remissinstanserna anser vi att man från annonsbegreppet bör undanta rena informations- eller utbildningsprogram, även om de sänds på uppdrag av någon annan. Som framhållits av Radio- och får frågan om ett program sänts på uppdrag av någon annan prövas genom en helhetsbedömning där faktorer som finansiering, redaktionellt inflytande och programinnehåll tillmäts särskild vikt. Radio- och förslag vad gäller den närmare innebörden av begreppet annons bör sammantaget genomföras. Lagtexten bör dock utformas på ett något annat sätt än utredningen föreslog och i enlighet med de synpunkter som bland annat och framförde. 8 Annonsering med delad skärm 8.1 Vad innebär annonsering med delad skärm? Tekniken med delad skärm (split screen) innebär att olika former av innehåll kan visas i bild. Detta sker genom att TVskärmen delas upp i olika delar. Exempelvis kan annonsinslag sändas i ett fönster under sändningen av ett TV-program så att två åtskilda bilder syns på skärmen. Tekniken med delad skärm kan användas både vid sändning med digital och med analog sändningsteknik. Den förekommer i stor utsträckning på Internet. används split screen-tekniken av svenska TV-programföretag, främst genom att i vissa program låta en rullande text längst ner i rutan ange börskurser eller återge sms-meddelanden som skickats till ett program. Det förekommer också att rörliga bilder visas i en infälld list i nederkanten av bilden med information om kommande program. I vissa av EU:s medlemsländer är annonsering med delad skärm förbjuden medan andra länder, bland annat och tillåter tekniken. För en närmare redovisning av i vilken utsträckning annonsering med delad skärm är tillåten kan hänvisas till Radio- och betänkande Anpassning av radio- och TV-lagen till den digitala tekniken (SOU 2005:62) avsnitt 3.5. Annonsregleringen i radio- och TV-lagen bygger, liksom i TV och AV-direktiven på den s.k. separationsprincipen, dvs. att redaktionellt material ska hållas skilt från kommersiella meddelanden. Bestämmelserna i 7 kap. 7 § radio- och TV-lagen om att annonser ska sändas mellan programmen är ett uttryck för denna princip. Att sända reklam som ett program pågår innebär att en åtskillnad i tiden inte kan upprätthållas. I 7 kap. 7 a och 7 b §§ ges dock möjlighet att under vissa förutsättningar avbryta program för annonssändningar. Dessa bestämmelser tar emellertid 309 Annonsering med delad skärm SOU 2008:116 sikte på situationer då det görs en paus i programmet medan annonserna sänds. Sändning med delad skärm innebär däremot att programmet fortsätter medan annonssändningen pågår. Frågan huruvida det är tillåtet med sändningar med delad skärm har inte prövats av och TV. Radio och gjorde i sitt nämnda betänkande (s. 94) dock bedömningen att ordalydelsen av bestämmelserna i 7 kap. 7, 7 a och 7 b §§ radio- och TV-lagen innebär att det måste finnas en tidsmässig åtskillnad mellan redaktionellt material och annonser. Det är således inte, menade utredningen, möjligt att sända reklam på en del av TV-skärmen och ett program på en annan del av denna utan att överträda reglerna i fråga. Detta gällde dock inte egenreklam som är undantagen från lagens annonsregler. Utredningen fann däremot att det var möjligt att använda sig av annonsering med delad skärm utan att komma i konflikt med bestämmelserna om annonssignatur i 7 kap. 1 §. 8.2 Kommissionens tolkningsmeddelande Kommissionen har i sitt tolkningsmeddelande rörande TVdirektivet (EGT 2004/C102/02) angett att reklam med delad skärm är förenlig med direktivet, förutsatt att den är lätt att känna igen och att den hålls åtskild genom akustiska eller optiska hjälpmedel för att förhindra att tittarna vilseleds att förväxla reklam med redaktionellt innehåll. Reklam med delad skärm får inte innebära att programmets integritet kränks. Sådan reklam omfattas helt av de vanliga reklambestämmelserna i direktivet. I meddelandet konstateras att eftersom delad skärm används för att sända reklammeddelanden i direktivets mening måste tekniken behandlas på samma sätt som andra reklammeddelanden. Det innebär att meddelandena måste hållas åtskilda från redaktionellt innehåll. Traditionella reklammeddelanden har åtskilts från redaktionellt material i tiden med akustiska eller optiska hjälpmedel. Kommissionen poängterar dock i meddelandet att det av direktivets lydelse och syfte följer att en åtskillnad från resten av programmet inte är nödvändig om de optiska eller akustiska hjälpmedlen förhindrar att tittarna vilseleds att förväxla reklam med redaktionellt innehåll, vilket är lagstiftningens mål. Således är en åtskillnad i rummet tillräcklig om den uppnår detta mål. Tekniken med delad skärm får vidare bara användas om programmets 310 SOU 2008:116 Annonsering med delad skärm integritet och ekonomiska värde inte kränks genom att reklam sänds med delad skärm. Även reklam som sänds med delad skärm måste följa bestämmelserna om längsta tillåtna reklamtid respektive . 8.3 AV-direktivet AV-direktivet saknar i likhet med TV-direktivet särskilda bestämmelser om reklam med delad skärm. Det grundläggande kravet i TV-direktivet på separation mellan redaktionellt material och reklam kvarstår dock oförändrat. Kommissionens uttalanden i tolkningsmeddelandet när det gäller reklam med användning av delad skärm gäller således alltjämt. 8.4 Radio- och förslag (SOU 2005:62, avsnitt 3) Radio- och konstaterade i sitt betänkande Anpassning av radio- och TV-lagen till den digitala tekniken (SOU 2005:62) avsnitt 3.4 att reklam med delad skärm är förenlig med TV-direktivet under vissa förutsättningar och att tekniken förekommer i en del EU-länder. För att undvika att ojämlika konkurrensförutsättningar för svenska programföretag ansåg utredningen att annonsering med delad skärm borde vara tillåten i viss utsträckning även i . Utredningen föreslog således ändringar i radio- och TV-lagen som innebar att det är möjligt att sända annonser på en del av TV-skärmen som det sänds redaktionellt material på skärmen i övrigt. Enligt förslaget skulle en sådan annonsering bara få förekomma i situationer då det hade varit tillåtet att göra ett reklamavbrott enligt gällande regler och bara i program som avser ett direktsänt evenemang som fortgår oberoende av eventuella annonsavbrott. På den del av skärmen där annonser visas skulle löpande i bild anges att det var fråga om en annons. Enligt förslaget skulle annonsering med delad skärm bara få sändas om det kunde ske på ett sådant sätt att programmets integritet och värde samt rättighetshavarnas rättigheter inte kränktes. I övrigt skulle lagens annonsbestämmelser gälla även annonser som sänds med delad skärm. Annonsering med delad skärm SOU 2008:116 eller annan exponering av sponsorföretagets logotyp eller namn på delad skärm borde inte vara tillåten i vidare omfattning än vad som gällde för sponsringsmeddelanden i allmänhet. 8.5 Remissinstanserna De allra flesta remissinstanserna var positiva till utredningens förslag. MTG ansåg dock att det fanns en risk för att annonseringen kunde komma att störa innehållet och programmens integritet. Eftersom regelverket skiljde sig åt i olika medlemsländer borde förslaget därför inte genomföras. KLYS och Copyswede framhöll att förslaget att tillåta annonsering med delad skärm innebar ett avsteg från separationsprincipen. C välkomnade förslaget, men ansåg att annonsering med delad skärm borde få förekomma i fler sammanhang än de som utredningen föreslog. underströk vikten av att den annonsmarkering som ska finnas är tydligt utformad och att den var med i bild. och TV tillstyrkte förslaget i de fall och under de strikta förutsättningar som utredningen föreslagit. Nämnden ansåg att det var viktigt att det görs en skillnad mellan annonser och reklam så att det tydligt framgår vad som är annonser och vad som är redaktionellt material. Enligt var flera av de riktlinjer som utredningen ställt upp för bedömningen av om en annons kränkte programmets integritet och värde svårtillämpade. Nämnden ifrågasatte om annonsering med delad skärm över huvud taget borde få vara tillåten vid vissa typer av direktsända evenemang, exempelvis stödgalor och konserter. 8.6 Överväganden Vårt förslag: I ett program som består av ett direktsänt evenemang som fortgår oberoende av annonsavbrott får man sända annonsering med delad skärm under förutsättning att det sker på ett sådant sätt att programmets integritet och värde eller rättighetshavarnas rättigheter inte kränks. Ett sponsringsmeddelande får sändas med delad skärm under samma förutsättningar som med hel skärm. SOU 2008:116 Annonsering med delad skärm Radio- och förslag: Utredningens förslag överensstämmer med vårt. Remissinstanserna: De allra flesta remissinstanserna tillstyrkte eller lämnade förslaget utan erinran. Skälen för vårt förslag: Radio- och har gjort bedömningen att annonsering med delad skärm inte är tillåten enligt svensk rätt, eftersom det enligt radio- och TV-lagens bestämmelser måste finnas en tidsmässig åtskillnad mellan redaktionellt material och annonser (med undantag för egenreklam). Bedömningen är välgrundad och vi har därför inte någon annan uppfattning i denna fråga. TV- och AV-direktivet tillåter däremot annonsering med delad skärm i och för sig, dock under förutsättning att reklamen inte strider mot övriga annonsbestämmelser. Som framgår av avsnitt 6.12 anser vi att det nuvarande kravet på åtskillnad mellan redaktionellt material och annonsering bör upprätthållas och föras över till den nya lagen. TV-reklam med delad skärm är således förenlig med TV- och AV-direktivet och förekommer i en del av EU:s medlemsländer. är en sådan annonsering förbjuden i . Man kan på goda grunder förutsätta att tekniken med delad skärm kommer att få en allt större ekonomisk betydelse. Som framhållits av Radio- och kan detta leda till en situation med en ojämn konkurrens mellan svenska och utländska programföretag där svenska företag blir förbigångna av annonsörer. Svenska företag riskerar då att gå miste om värdefulla annonsintäkter. Dessa omständigheter talar för att det i den nya lagen tas in bestämmelser som innebär att annonsering med delad skärm tillåts. Det krävs dock att detta kan ske på ett sådant sätt att de skyddsintressen som värnas med reglerna om annonsplacering, separation mellan programmen och annonstid inte blir åsidosatta. Radio- och har i sitt förslag ställt upp en rad förutsättningar som måste vara uppfyllda för att annonsering med delad skärm ska vara tillåten.