sou · GVB389 · 2008-01-01 00:00:00 — Konventionen erkänner också det nära och traditionella beroendet av biologiska resurser hos många ursprungliga och lokala samhällen med traditionell livsstil och önskvärdheten av att rättvist fördela nyttan från användning av traditionella kunskaper, innovationer och sedvänjor av relevans för bevarandet av biologisk mångfald och ett hållbart nyttjande av dess beståndsdelar. Begreppet biologisk mångfald har en vid innebörd och omfattar förutom mångfalden av arter även samspelet mellan arter och genetisk variation inom och mellan enskilda bestånd och populationer. Stora rovdjur och biologisk mångfald Den ekosystemansats som fastslogs i innebär bl.a. att man värderar hur alla arter hänger ihop som en helhet i landskapet istället för att enbart förvalta enskilda arter. 3.3Det svenska miljö- och naturvårdsarbetet ratificerade , och har införlivat den i det svenska miljöarbetet. Ramarna för arbete med konventionen anges i , miljökvalitetsmålen, och i regeringens naturvårdsskrivelse (skr. 2001/02:173). Även EU:s Art- och habitatdirektiv (92/43/EEG) om bevarandet av vilda djur, växter och deras livsmiljöer, som införlivats i den svenska lagstiftningen, syftar till att bevara biologisk mångfald. bedrivs naturvårdsarbetet utifrån miljökvalitetsmål som från början omfattade 15 olika områden eller miljöer, där bl.a. prioriterade åtgärder och delmål för biologisk mångfald anges i flera av målen. antog ett särskilt miljökvalitetsmål för biologisk mångfald – det 16:e miljö- målet, som ett led i arbetet för att hejda förlusten av biologisk mångfald. Det sextonde miljökvalitetsmålet Ett rikt växt- och djurliv, som definieras i regeringens miljömålsproposition (prop. 2004/05:150), har som målsättning att: Den biologiska mångfalden skall bevaras och nyttjas på ett hållbart sätt, för nuvarande och framtida generationer. Arternas livsmiljöer och ekosystemen samt deras funktioner och processer skall värnas. Arter skall kunna fortleva i långsiktigt livs- kraftiga bestånd med tillräcklig genetisk variation. Människor skall ha tillgång till en god natur- och kulturmiljö med rik biologisk mångfald, som grund för hälsa, livskvalitet och välfärd. Som delmål ska förlusten av biologisk mångfald inom vara hejdad . ska bevarandestatusen för hotade arter i landet ha förbättrats så att andelen bedömda arter som klassificeras som hotade har minskat med jämfört med , och utan att andelen försvunna arter har ökat. Vidare anges att miljökvalitetsmålet i ett generationsperspektiv bör innebära bl.a. följande: Det finns tillräckligt med livsmiljöer så att långsiktigt livskraftiga populationer av arter bibehålls (gynnsam bevarandestatus). Stora rovdjur och biologisk mångfald Arterna är spridda inom bl.a. sina naturliga utbredningsområden i landet så att genetisk variation inom och mellan populationer är tillräcklig. Arter som nyttjas t.ex. genom jakt och fiske förvaltas så att de lång- siktigt kan nyttjas som en förnyelsebar resurs, och så att eko- systemens strukturer och funktioner inte påverkas. På ekosystemnivå innebär delmålet att man ska återställa ekosys- temens funktioner och processer, liksom deras förmåga att klara av förändring och vidareutvecklas. Vägledande för det svenska arbetet med biologisk mångfald är den s.k. försiktighetsprincipen och begreppet hållbart nyttjande, som innefattar både ett bevarande- perspektiv och ett nyttoperspektiv på naturresurshushållningen. Den svenska rovdjurspolitiken ingår som en del av arbetet med att bevara den biologiska mångfalden i landet. I propositionen Sammanhållen rovdjurspolitik (prop. 2000/01:57) anges att det övergripande målet för en sammanhållen rovdjurspolitik är att svenska staten skall ta ansvar för att arterna björn, järv, lo, varg och kungsörn skall finnas i så stora antal att de långsiktigt finns kvar i den svenska faunan och även kan sprida sig till sina naturliga utbredningsområden. I likhet med de nationella miljökvalitets- målen är ambitionen att detta övergripande mål skall nås inom en generation. Vidare är målet för förvaltningen att arterna ökar i antal utöver respektive miniminivå, till sådana nivåer att de med större säkerhet långsiktigt kan bevaras i den svenska faunan. Trots att rovdjurspolitiken berörs av flera miljömål hanteras den ofta som en separat frågeställning vid sidan av andra miljö- och naturvårdsfrågor. Framför allt är det miljökvalitetsmålen Levande skogar, Storslagen fjällmiljö och Ett rikt växt- och djurliv som direkt inbegriper förvaltningen av de stora rovdjuren. Järven åter- finns som en indikator för måluppfyllelsen av miljömålet Stor- slagen fjällmiljö. Även om många skäl talar för att rovdjursför- valtningen kräver särskilda resurser och i många fall speciella åtgärder bör den i högre grad integreras i miljömålsarbetet. Stora rovdjur och biologisk mångfald 3.4Rovdjurens roll i ekosystemet Utredningens sammanfattande bedömning: Fokus måste ligga både på de ekologiska processer och system som rovdjuren är en naturlig del av och på bevarandet av de enskilda arterna. bör båda vara naturligt integrerade komponenter i en övergripande viltförvaltning, där markägare och areella näringar införlivas. Eftersom ambitionen att bevara biologisk mångfald allt mer riktas mot att bevara hela ekosystem och processer som upprätthåller systemens funktion är det viktigt att förstå rovdjurens roll i dessa system. Internationellt sett fokuserar forskningen i ökande grad på ekosystem perspektivet kring stora rovdjur. Forskningen i har främst inriktats på de enskilda arterna och deras omgivande miljö, vilket givit värdefulla kunskaper och varit nöd- vändigt i en period av återvändande rovdjursstammar. Rovdjuren tillhör den svenska faunan. I Millennium Ecosystem Assessment framhålls att förändringar i förhållandena mellan olika arter kan leda till stora, negativa förändringar av eko- systemen, ofta orsakade av att arter tagits bort eller att nya arter introducerats i ekosystem där de tidigare inte funnits. Historiskt har de stora rovdjuren haft en framträdande ekologisk roll, formad av ett långvarigt evolutionärt samspel mellan rovdjur – bytesdjur. Även om toppredatorernas roll kan variera och rum är det ingen tvekan om att de haft en betydande roll i att forma beteendet och ekologin hos många andra arter. De stora rovdjurens roll förändrades emellertid först successivt och sedan alltmer då människan tog plats i det ekologiska systemet som jägare både på rovdjuren och på rovdjurens byten. Där de stora rovdjuren utrotats exponeras bytesdjuren inte längre för rovdjurens selektionstryck, vilket bl.a. kan innebära att bytesdjuren förlorar försvarsmekanis- mer som är nödvändiga då rovdjur finns närvarande. Forskningen är bara i början av att studera de effekter som dagens återetablerade rovdjurspopulationer har i ekosystemen. Rovdjurens effekt i ekosystemen varierar sannolikt stort i olika områden, bl.a. beroende av ekosystemens produktivitet och antalet arter av rovdjur och bytesdjur i systemet (Linnell m.fl. 2005). Många forskare som studerat rovdjurens roll i ekosystemen menar att förlust av stora rovdjur ofta givit upphov till förenklade eko- Stora rovdjur och biologisk mångfald system, och att det inte är en fråga om de spelar en viktig roll utan hur de spelar sin roll i samverkan med en rad andra faktorer. Det är dock mycket svårt att fastställa exakta orsakssamband mellan olika arter i komplicerade ekosystem. Samspelet mellan olika arter av rovdjur och bytesdjur är komplext och även andra faktorer som klimat, skogsbränder, parasiter och sjukdomar spelar in. Dessutom präglas de flesta ekosystem och landskap av mänsk- liga aktiviteter, t.ex. jordbruk, skogsbruk, jakt och olika viltvårds- insatser. Sammantaget är det därför mycket svårt att renodla och dra säkra slutsatser om rovdjurens roll i ekosystemen. Inom den internationella viltforskningen har forskare allt mer börjat inrikta sig på rovdjurens roll i ekosystemen. I flera studier har det visat sig att stora rovdjur har en nyckelfunktion. Huvuddelen av studierna kommer från där man bl.a. i national- parker och nästan obebodda områden haft möjlighet att studera effekter av frånvaro respektive förekomst av varg, björn och puma. Flera forskare har funnit stöd för att samspelet rovdjur – bytes- djur påverkar en rad processer och andra arter i ekosystemet. Olika rovdjursarter påverkar också varandra. Rovdjurens samspel med omgivningen yttrar sig både genom direkta och indirekta effekter på många arter. Bl.a. har det dokumenterats att: Rovdjuren reglerar bytesdjurens populationsstorlekar. I av- saknad av stora rovdjur kan klövviltet öka starkt och medföra en negativ påverkan på vegetationen, vilket i nästa steg påverkar en rad andra däggdjur, insekter och fåglar som är beroende av vegetationen i den aktuella landskapstypen (Hebblewhite m.fl. 2005, 2001, 2005). Rovdjur ändrar bytesdjurens beteendemönster. Närvaron av stora rovdjur gör bytesdjuren mer försiktiga och de kan t.ex. försöka skydda sig genom att välja andra miljöer och andra födokällor. Det kan påverka vegetationen och de arter som är beroende av denna (Ripple & Beschta 2007, m.fl. 2005). Stora rovdjur kan påverka populationsstorlek och beteende hos mindre rovdjursarter. Större rovdjur kan också ha en reglerande effekt på stammar av mindre rovdjur, vilka i avsaknad av stora rovdjur ibland kan öka markant. Detta påverkar de mindre rovdjurens bytesdjur, vilket i sin tur leder till följdeffekter. Mindre rovdjur kan även ändra beteende i närvaro av konkurre- rande rovdjur, vilket också ger följdeffekter i ekosystemet Stora rovdjur och biologisk mångfald (Palomares & Caro 1999, Crooks & Soulé 1999, 2005, Elmhagen m.fl. 2006). Rovdjur kan också medföra positiva effekter på andra arter genom att tillgängliggöra kadaver från slagna byten (m.fl. 2003, 2005, 2006). 3.4.1Samspelet mellan olika rovdjursarter Olika rovdjursarter påverkar varandra både genom konkurrens och genom predation. En art kan begränsa en annan genom predation eller genom att med sin närvaro bidra till att den andra arten undviker att etablera sig i samma område. Att rovdjur konkurrerar med varandra kan ha betydelse för förvaltningen, eftersom det kan ge konsekvenser för stammarnas storlek och utbredning, vilket i sin tur påverkar bytespopulationerna. Att rovdjur dödar andra rovdjur har dokumenterats . har observerats döda hund, mård, grävling och utter, samt mer sällan även järv och björn. Lodjur har observerats döda hund, tamkatt, utter, mård och rödräv. Järv och björn har observerats döda fjällräv respektive varg (Palomares & Caro 1999). Aggression mellan olika rovdjur sker ofta i anslutning till kadaver. konsumeras rovdjuret helt eller delvis, ibland inte alls. Konsumtion är dock vanligare i samband med lägre tillgång på bytesdjur (2004). Flera studier visar också att graden av dödlig aggressivitet mellan rovdjur är mycket låg i vissa områden, sannolikt beroende på att arterna undviker varandra, t.ex. genom att välja olika områden eller förändra sitt jaktbeteende (Palomares 1999). Elmhagen m.fl. (2007) fann att ökningen av den svenska röd- rävspopulationen i sammanföll med att de stora rov- djuren närapå utrotades. Det tyder på att stammar av mellanstora rovdjur ges utrymme att öka i avsaknad av konkurrens från större rovdjur. missgynnas av rödrävens expansion norrut i eftersom rödräv dödar fjällräv och konkurrerar om både föda och lyor. Det finns exempel där förekomst av två rovdjursarter gynnat förekomsten av en gemensam bytesart genom att den ena rovdjurs- arten begränsat den andra. Exempelvis dödar lodjur räv, vilket kan gynna de gemensamma bytesarterna (2005). utnyttjar räv i hög grad kadaver från lodjurens byten. Stora rovdjur och biologisk mångfald Rovdjur kan också gynna andra rovdjursarter genom att efter- lämna kadaver och tillhandahålla en säkrare födoreserv för arter som är mindre effektiva jägare själva. I är det framförallt två hotade rovdjursarter, järv och fjällräv, som i hög utsträckning är beroende av kadaver för att finna tillräckligt med föda. Båda arterna har problem med begränsad födotillgång och i fjällrävs- projektets regi stödutfodras fjällräv. 3.4.2Klövdjursstammarna – rovdjurens bytesdjur I takt med att rovdjuren nära på utrotades från och första halvan av har jakten ersatt rovdjurens predation på klövdjuren. Utvecklingen av älg- och rådjursstammarna i har varit dramatisk sedan de extremt låga nivåerna . Orsakerna till klövdjurens kraftiga ökning är framför allt reglerad jakt, olika jakt- och viltvårdsinsatser, samt ändrad inriktning i jord- och skogsbruket i kombination med mycket svaga rovdjursstammar. betas alla svenska skogs- marker av klövdjur. I norr främst av ren, älg och i viss mån rådjur, samt i söder av älg, rådjur och i ökande grad av vildsvin, kronhjort och dovhjort (2006). Stora klövdjursstammar kan innebära problem. Flera svenska studier visar att rådjur och älg genom betning påverkar strukturen och dynamiken i växtsamhällen och kan ha stor indirekt påverkan på grundläggande processer i ekosystemen (1998, 2003, 2006). Klövdjursstammarna i regleras både av jakt och av rovdjurens uttag. Det är viktigt att stammarna av rådjur och älg förvaltas så att utrymme ges för både jakt och rovdjurens bytesbehov för att reducera risken för konflikter mellan jägare och rovdjur. 3.5Predation, jakt och ekologisk funktion har människan övertagit den roll de stora rovdjuren tidigare spelade för att reglera klövdjursstammarna. En del forskare menar att det är osannolikt att de stora rovdjuren åter kommer att få finnas i så stort antal i ett tättbefolkat att de kan ha någon verklig effekt på ekosystemen (Linnell m.fl. 2005). Stora rovdjur och biologisk mångfald att det är av yttersta vikt att människan låter rovdjuren i mesta möjliga mån återfå sin ekologiska roll (Soulé m.fl. 2003, 2005). Jakt kan rent funktionellt ersätta rovdjurens predation som dödsfaktor, men urvalet av bytesdjursindivider och jaktmetoder skiljer sig åt (Sand m.fl. 2006). Det finns stora skillnader i jakt- metoder. Det evolutionära trycket från människans jakt är sanno- likt annorlunda än från rovdjurens jakt (2005). När människans jakt ersatt rovdjurens predation kan det leda till att bytesdjuren beter sig annorlunda än när de jagas av rovdjur. Svenska älgar uppvisar inte samma förmåga till effektivt försvar gentemot varg som älgar i . I motsats till i har älg, varg, och björn kontinuerligt levt sida vid sida i och , med rovdjurspredation som den dominerade dödsorsaken för älg. Älgkor i har behållit strategin att kraftfullt försvara sin avkomma mot pre- datorer. Toppredatorer har betydelse för att ett ekosystem ska kunna fungera optimalt. har rovdjursförvaltningen mest koncent- rerat sig på att förhindra att rovdjurspopulationer utrotas, men vartefter stammarna ökar blir fokus större på att bevara dem i sitt ekologiska sammanhang, i vilket även människan är en del. Large Carnivore Initative for Europe (LCIE) framhåller begreppet ekologisk livskraft och har som ledord att behålla och återställa livskraftiga populationer av stora rovdjur som, i samexistens med människor, lever som en integrerad del av ekosystemen och land- skapen i (Linnell m.fl. 2005). Eftersom olika arters ömsesidiga samspel och inverkan på ekosystemets funktion är mycket komplex är det nödvändigt att i förvaltningen ta hänsyn till rovdjurens samspel med omgivningen. Stora rovdjur är typiska exempel på arter som samspelar direkt eller indirekt med många andra arter i ekosystemen. Det finns ingen given ekologisk populationstäthet för en art, den varierar beroende på lokala omständigheter och bör kunna beräknas på liknande sätt som görs för livskraftiga populationer i sårbarhetsanalyser. Ekologisk livskraft kan inte uppnås genom att bevara arter i så låga nivåer att de enbart uppfyller begreppet minsta livskraftiga population. Det räcker inte heller att bevara dem i små, fragmente- rade populationer utspridda över stora områden. För att kunna utföra sin ekologiska funktion måste rovdjuren ha en stor geo- grafisk spridning. Stora rovdjur och biologisk mångfald Frågan om vilken funktion stora rovdjur har i ekosystemen är komplex och kontroversiell och kompliceras ytterligare av svårig- heten i att genomföra studier och dra enhetliga slutsatser. Att toppredatorer har en nyckelfunktion ifrågasätts sällan, men det finns olika meningar om betydelsen och i vilken utsträckning det är möjligt att restaurera stora rovdjurspopulationer i så att de kan återfå sin ekologiska roll i ekosystemen (2003, Linnell m.fl. 2000). Kunskapen om rovdjurens roll i de långsiktiga ekologiska processerna är begränsad och osäkerheten är ett starkt argument för att tillämpa försiktighetsprincipen. Ett ekosystem som har kvar många av sina naturliga funktioner är tilltalande för många männi- skor. Av detta följer att det är viktigt att hitta ett rimligt förhåll- ningssätt mellan mänsklig aktivitet och rovdjur. Det är en utmaning för att skapa möjligheter för de stora rovdjuren att återta sin historiska roll och ge utrymme för normal mänsklig verksamhet och för jakt som en uppskattad fritids- aktivitet. För skandinaviska förhållanden torde detta innebära att man genom en aktiv förvaltning och kontrollerad jakt strävar efter att rovdjursstammarna så långt möjligt tillåts växa och sprida sig samt att skadebilden i form av toleransnivåer ska vara vägledande för hur stammarna tillåts växa eller beskattas. Inom såväl förvaltningen som forskningen är det nödvändigt att eftersträva en helhetssyn på rovdjuren och deras interaktioner med varandra och omgivningen. Inte minst måste klövviltförvaltningen integreras med rovdjursförvaltningen och tydliggöras på ett sådant sätt att konflikterna mellan jakten och rovdjurens predation mini- meras. I definitionen av gynnsam bevarandestatus bör hänsyn tas till ett långsiktigt bevarande av arterna och miniminivåer anpassas så att de ger utrymme för naturliga fluktuationer utan att popula- tionen sjunker under nivån för gynnsam bevarandestatus. Förvaltningen av den svenska björnstammen kan tjäna som ett gott exempel på ett hållbart nyttjande med en försiktig och stegvis ökning av jakten allteftersom björnstammen ökat till en långsiktigt livskraftig population i landet. 4.1Kungsörn och havsörn – två skilda arter I häckar både kungsörn, Aquila chryseatos chryseatos, och havsörn, Haliaeetus albicilla. Arterna har delvis överlappande ut- bredningsområden och de bygger bo på liknande sätt i träd och på klippor. Örnarna är relativt lika till utseendet och kan därför för- växlas av ovana personer. Havsörnen är mer bunden till vatten och fångar företrädesvis fisk och sjöfågel utmed kuster och vid insjöar. Arterna kan likväl konkurrera om kadaver och även ta över och an- vända varandras boplatser. Havsörnen upplevs inte som ett pro- blem inom rennäringen eller bland fårägare. Till skillnad från kungsörnen, finns inga belägg för att havsörn tar levande renkalvar. I förekommer havsörnen frekvent längs kusten i områden med både får och ren utan problem. 4.2Kungsörnens utbredning och antal Kungsörnens utbredning globalt omfattar nordvästra , delar av , stora delar av , och de västra delarna av söderut till . Arten är uppdelad i sex underarter, men skillnaderna mellan dem är små. Världens totala kungsörnspopulation uppskattas till 50 000 100 000 par, vilket motsvarar 125 000 250 000 individer. I förekommer två underarter, Aquila chryseatos homeyeri på Iberiska halvön, samt A. c. chrysaetos i det övriga europeiska utbredningsområdet. Den europeiska populationen om- fattar 6 400 9 000 par, med ytterligare 2 000 3 000 par i . Stammen i är stabil och omfattar 1 000 1 200 par. I finns en ökande population som beräknades består av ca 450 par. I har kungsörnen en sammanhängande utbredning från norra /norra och vidare upp genom skogsbygder och fjälltrakter till finska gränsen. Området omfattar av yta. av kungsörnstammen finns inom norrlandslänen. Resterande består av mindre och spridda delbestånd i och (figur 4.1). I känner man till ca 560 kungsörnsrevir som varit besatta 2005 (tabell 4.1). Det finns ett mörkertal, men häckfågelbeståndet kan ändå på goda grunder upp- skattas till mellan 600 och 750 par. Genom återfynd av ringmärkta kungsörnar och jämförelser med återfynd av ringmärkta havsörnar beräknades dessutom att det finns 1,7 gånger fler kungs- örnar än havsörnar, vilket skulle innebära 680 kungsörnspar i Sve- rige (2005). Detta motsvarar sannolikt ca 1 700 örnar to- talt i /2007. Antal kända revir som varit besatta av kungsörn under ett eller 1991 1995 respektive 2001–2005 fördelade på län, samt uppskattat maximalt antal be- satta revir 2005 4.3Den svenska populationens historik och utveckling Troligtvis var kungsörnens utbredning ganska lik dagens utbredning, men kunskapen om förekomsten före 1900-ta- let är begränsad. Det finns inga belägg för att kungsörnen var all- män på fastlandet i och , även om tillfälliga häckningar förekom. På fasta fanns förmod- ligen en stam kvar åtminstone , och på lär häckande kungsörn funnits fram . Från 1930- och finns inga dokumenterade uppgifter om häckande kungsörnar på . konstateras dock ett häckande par och därefter har stammen på ökat. Kungsörnen har länge varit utsatt för mänsklig förföljelse. Un- der ökade dock förföljelsen kraftigt när skottpengar in- fördes för dödade örnar. Särskilt påtaglig blev den i där kungsörnen då var en vanligt förekommande flyttfågel. Höga avskjutningssiffror och allt färre observationer av utsträckande kungsörnar i föranledde en räkning av boplatser i och . Populationen uppskattades till knappt 40 par och det till synes dystra läget bidrog till att kungsörnen frid- lystes . Att populationen endast omfattade 40 par var dock säkerligen en rejäl underskattning. rapporterades exempelvis mer än 100 par bara i . En heltäckande och mer omfattande inventering av landets kungsörns- bestånd genomfördes . Då konstaterades 84 säkra häck- ningslokaler. Totalpopulationen uppskattades till ca 100 par, men troligtvis var även detta en underskattning. gynnades förmodligen kungsörnen av storhyggesbruket och stammen ökade lokalt i skogs- land. Hyggesbruket medförde öppnare marker med mer lättåtkom- liga bytesdjur. , dalripa och skogshare, som är viktiga bytes- djur för örnen, gynnades också av de stora hyggena. fanns fortfarande goda bestånd av tjäder kvar eftersom gammal skog ännu inte avverkats i dagens omfattning. Antalet örnar ökade även i . Omkring fanns kännedom om ca 300 kungsörnsrevir i landet. Det totala beståndet bedömdes vara maxi- malt 400 par. utför lokala ornitologer inventeringar i de flesta län där kungsörn förekommer. Dessa ideella inventeringar är om- fattande och har bidragit till att många nya kungsörnsrevir lokali- serats. är kunskapen om status och utbredning god, om än inte heltäckande. 4.3.2Populationens utveckling –2005 Populationstrenden i –2005 bedöms i sin helhet som svagt positiv. Det finns visserligen stora skillnader mellan olika regioner, med störst osäkerhet i fjällområdena. Positivt är att kungsörnen fortsatt att etablera sig i och . I har utbredningsgränsen förskjutits närmare kusten genom enstaka nyetableringar. I skogslandet är trenden övervägande positiv, men i fjälltrakterna mycket osäker. I fjällen är reproduktionen så liten att stammen inte är självbärande. Stora om- råden är därför beroende av ett inflöde av unga örnar från områden med högre produktion för att beståndet ska bibehållas. Den dåliga föryngringen i fjällen antas bero både på dålig födotillgång och ille- gal jakt. I tycks en viss ökning av beståndet ha skett, men utbredningsområdet har inte vuxit. En relativt hög andel av de etablerade paren är unga fåglar och omsättningen av individer i re- viren är onormalt stort för en så pass långlivad art. I fjällen är för- yngringen klart sämre än i skogslandet. Troligtvis förekommer ille- gal jakt, men inte i samma omfattning som i och . I finns ingenting som tyder på att beståndet ökat 2005.