sou · GVB398 · 2008-01-01 00:00:00 — genomförde , på uppdrag av regeringen, en enkät- och intervjuundersökning för att ta reda på hur adjunk- terna uppfattade sin situation samt sina möjligheter till inflytande och utveckling. Undersökningen innefattade ett urval av ungefär hälften av landets samtliga adjunkter. Rapporten vid universitet och högskolorTPF8FPT visade att endast en fjärdedel bedrev egen forskarutbildning. skickade även ut en enkät till universitet och högskolor om adjunkternas situation inom ramen för samma undersökning. Av denna framgick att flera universitet planerade att minska antalet adjunkter . Det övervägande antalet lärosäten menade att de inte såg någon egentlig förändring av adjunkternas arbetsuppgifter eller roll framför sig. Flera lärosäten uppgav att det fanns särskilda medel som kunde användas till att minska undervisningen och på så sätt ge adjunkterna mer tid till forskarstudier. Möjligheterna till sådana lösningar varierade dock mellan fakulteterna inom samma lärosäte och de kunde också variera mellan institutionerna inom samma fakultet. Resurserna för denna typ av särskilda insatser var i allmänhet knappa. konstaterar, att när beslu- tade om nuvarande regler om anställningen som adjunkt saknade stora delar av högskoleutbildningen anknytning till traditionell vetenskaplig verksamhet. har dock möjligheten till forsk- ningsanknytning stärkts inom inte minst vårdområdet. Högskole- verket menar därför att diskussioner om adjunkternas framtid bör ta sin utgångspunkt i hur universitet och högskolor kan tillgodose en tillfredsställande forskningsanknytning när en stor del av den undervisande personalen saknar forskarutbildning. Utredningen har vid sina träffar med samtliga universitet och högskolor inhämtat liknande synpunkter - en majoritet av lärosäte- nas företrädare anser att andelen disputerade lärare borde öka. Även utredningen delar denna ståndpunkt och anser att adjunkter i större omfattning bör få möjlighet till kompetensutveckling. Detta innebär inte minst att lärosäten i ökad utsträckning bör ge adjunk- 7TP PT Prop. 1992/93:1 Universitet och högskolor – frihet för kvalitet. ter möjlighet att bedriva forskarutbildning inom ramen för sin anställning. När en fakultetsnämnd, institution eller annat organ önskar anställa en adjunkt bör denna först och främst tydligt redovisa varför en icke-disputerad person ska anställas som lärare. Den enda accep- tabla orsaken till en sådan utlysning och anställning bör vara att det inte finns några disputerade personer att tillgå, varken nationellt eller internationellt. Ett sådant konstaterade bör i sin tur leda till en diskussion vid lärosätet kring det aktuella ämnesområdets svaga forskningsanknytning och hur detta kan avhjälpas. Vid anställning av en icke-disputerad lärare bör lärosätet fast- ställa en långsiktig kompetensutvecklingsplan för personen i fråga. Denna kompetensutvecklingsplan bör som regel ha som mål att vederbörande ska ges förutsättningar att fullfölja en fors- karutbildning. För att kunna bli antagen till forskarutbildning ska en person ha avlagt examen på avancerad nivå, eller ha fullgjorda kursfordringar om minst 240 högskolepoäng, varav minst 60 på avancerad nivå, enligt gällande regler i högskoleförordningen. Enligt 4 kap 9 § HF är den behörig att anställas som adjunkt som avlagt examen från högskoleutbildning eller har motsvarande kompetens. Detta inne- bär att en person kan vara behörig att anställas som adjunkt men inte behörig att antas till forskarutbildningen. Utredningen menar att behörighetskraven för att anställas som adjunkt som regel ska ligga på samma nivå som kraven för antag- ning till forskarutbildning. Utredningen föreslår därmed att behö- righetskraven för adjunkter ändras till att omfatta examen på avan- cerad nivå eller motsvarande. Det kan förekomma fall där personer som genomgått examen på avancerad nivå inte finns att tillgå. En person bör då ändå kunna anställas som adjunkt om arbetsuppgif- terna i anställningen så föranleder eller om det finns andra särskilda skäl för detta. 5.3Postdoktor – ett första karriärsteg. Forskarutbildningen är en utbildning som leder till fördjupade ämnesspecifika kunskaper såväl som till en färdighet att bedriva forskningsarbete. I takt med att forskarutbildningen blivit kortare och effektivare har också behovet av att även postdoktoralt kunna vidareutveckla sig till en självständig forskare ökat.TPF9FPT När forskarut- bildningen kortades till infördes också forskarassi- stenttjänster för att erbjuda de nydisputerade en sådan möjlighet. Vid sidan av dessa tjänster växte det även fram olika typer av tids- begränsade anställningar i forskningsprojekt samt olika möjligheter att forska utomlands, genom framför allt stipendiefinansiering. När allt fler genomgår en forskarutbildning har perioden ome- delbart efter disputationen blivit alltmer kritisk för dem som vill fortsätta en karriär som lärare och forskare. Konkurrensen om medel såväl som möjligheten till någon form av anställning har bli- vit hårdare. För att kunna komma i fråga för en meriteringsanställ- ning som forskarassistent eller biträdande lektor krävs i regel någon annan form av meritering direkt efter disputationen, vilket i prakti- ken ofta innebär en eller flera tidsbegränsade anställningar i ett forskningsprojekt, anställning som lärarvikarie eller en postdokto- ral utomlandsvistelse. Utredningen definierar i huvudsak den postdoktorala perioden som efter disputation utan att tillsvidareanställ- ning erhållits. Av utredningens undersökning om , som närmare presenterades i avsnitt 4.3 ovan och i sin helhet i bilaga 6 Den postdoktorala perioden för doktorsexaminerade /99, framgår att av dem som avlade en dok- torsexamen /99 har varit anställda inom högskolan . Denna andel varierar kraftigt mellan olika ämnesområden men var sammantaget tämligen stabil . Som vi såg i denna studie går den vanligaste meriterings- och karriärvägen för en nydisputerad person via någon slags anställning på ett lektorat. Året efter disputation hade en anställ- ning som lektor, medan hade anställning som annan forskande och undervisande personal, dvs. i huvudsak ingick i olika typer av forskningsprojekt. hade närmare hälften () bland dem som fått en anställning vid ett lärosäte anställ- 9TP PT Se t.ex. Teichler, redaktör (2006): The Formative Years of Scholars. ning som lektor, medan annan forskande och undervisande perso- nal sjunkit till . Det går inte att se i det statistiska mate- rialet om de personer som anställts som lektor var tillsvidarean- ställda eller om de hade vikariat. Det är dock troligt att det, i syn- nerhet inledningsvis, handlar om vikariatsanställningar. Efter de senaste ändringarna i LAS tillkommer också möjligheten med allmän visstidsanställning. Undersökningen av den postdoktorala perioden visar också tydligt att under åtminstone efter dok- torsexamen så är en tidsbegränsad anställning inom kategorin annan forskande och undervisande personal betydligt vanligare än en regelrätt meriteringsanställning som forskarassistent eller biträ- dande lektor ForskarutbildningsutredningenTPF10FPT genomförde en enkätstudie som visade att lärosätena ansåg att möjligheterna till meritering var för små och hade minskat på grund av knappa resurser. I många svar framhölls också att externa anslag utgjorde den dominerande – eller enda – möjligheten till fortsatt meritering. Alltför få karriär- möjligheter efter doktorsexamen ansågs försvåra kompetensför- sörjningen såväl som möjligheterna att upprätthålla kontinuitet i forskningen. Perioden efter doktorsexamen borde vara en av de mer produk- tiva i en forskarkarriär. Perioden är av fundamental betydelse för den framtida möjligheten till vidare meritering och karriär. Denna övergångsfas måste därför i möjligaste mån utformas så att den verkligen lyfter fram och stimulerar personer med vilja och poten- tial för arbetet som forskare och lärare. Den rådande bristen på tydliga meriteringsmöjligheter minskar forskarkarriärens attrakti- vitet och avskräcker många unga människor – inte minst kvinnorna – från att välja en akademisk bana. Den osäkerhet och otydlighet som råder under den postdoktorala fasen riskerar också att leda till otydliga och personberoende rekryteringsvägar. Detta leder i sin tur till att många duktiga och driftiga personer väljs bort eller själva söker sig till områden med säkrare framtidsmöjligheter. Avsaknaden av ett tidigt och tydligt karriärsteg som kan sökas i konkurrens är därför ett allvarligt hot mot den långsiktiga kvalite- ten i högre utbildning och forskning. 10TP PT SOU 2004:27 En ny Doktorsutbildning – kraftsamling för excellens och tillväxt. ForskarutbildningsutredningenTPF11FPT såg det som angeläget att en per- son skulle kunna få en meriteringsanställning i direkt anslutning till doktorsexamen. Utredningen identifierade ett behov av en kortare anställningskategori innan forskarassistent och biträdande lektor. En sådan ny anställningsform skulle även kunna svara upp mot ett behov av att kombinera verksamhet inom och utanför akademin . Mot den bakgrunden föreslog Forskarutbild- ningsutredningen att en ny anställningsform inrättades – anställ- ning som doktor – omfattande . Remissinstanserna var över lag positiva till förslaget, men regeringen valde att inte införa den föreslagna anställningskategorin. Den huvudsakliga orsaken till detta var att regeringen först ville utvärdera försöket med biträ- dande lektorer. Denna utredning gör i grunden samma analys som Forskarut- bildningsutredningen, som menade i sitt betänkande att en ny anställningsform för nydisputerade (kan) kraftigt förbättra merite- ringsmöjligheterna inom akademin, som den kan skapa ökad samverkan mellan akademin och det omgivande samhället. Detta kan göra doktorsutbildningen bättre anpassad till en vidare arbetsmarknad, öka arbetslivets förmåga att tillgodogöra sig dokto- rernas kompetens, och bidra till innovationer och tillväxt.TPF12FPT föreslår därför att det införs en tvåårig anställningsform som postdoktor för relativt nydisputerade personer. Anställningen avser och ska inte kunna delas upp i t.ex. ett plus . Den ska dock kunna förlängas vid särskilda skäl med upp till . Den skiljer sig härigenom från den allmänna visstidsanställningen enligt LAS, som alltså kan pågå under bara 24 kalendermånader, oberoende av tjänstledigheter etc. Anställning som postdoktor bör kunna sökas av de personer som disputerat senast innan ansökningstillfället och ska utlysas och tillsättas i öppen konkurrens. Det huvudsakliga skälet till att utredningen föreslår benäm- ningen postdoktor, och inte doktor som Forskarutbildningsutred- ningen gjorde, är att termen postdoktor är ett internationellt väl- känt begrepp som tydligt anger var i karriären anställningen befin- ner sig.TPF13FPT Det är för övrigt en beteckning som t.ex. 11TP PT Ibid. 12TP PT Ibid., s. 209. 13TP PT Postdoktor eller post doc är vedertagna begrepp i såväl som , se avsnitt 3.2.1 respektive 3.2.2 ovan. redan har valt att använda sig av i liknande sammanhang. Beteck- ningen doktorsanställning kan uppfattas ligga väl nära doktorand- anställning och riskerar därmed att skapa onödig förvirring. Som framgår av kapitel 6 Anställningsprocessen m.m. föreslår utredningen en väsentlig avreglering av dagens anställningsprocess, vilket bl.a. innebär att lärosätena i sin lokala anställningsordning kan reglera formerna för en eventuell sakkunniggranskning i sam- band med rekrytering. Ett sakkunnigförfarande bör emellertid enligt utredningens mening inte krävas när det gäller den tidiga meriteringsanställningen som postdoktor. Anställningsförfarandet bör kunna ske relativt snabbt och enkelt, men måste givetvis rättsäkerhet och öppenhet kunna garanteras. Den som haft anställning som postdoktor bör inte kunna ges en ny sådan anställning inom samma eller ett närliggande område. För att möjliggöra en fortsatt karriär inom högskolan krävs pedagogisk meritering. Undervisning ska därför ingå i denna anställning på samma sätt som gäller för biträdande lektorer (se avsnitt 5.4.1 nedan). Detta innebär att en postdoktor bör undervisa av sin anställningstid. Och på samma sätt som en biträdande lektor bör en postdoktor kunna undervisa mer, men då ska anställningen i gengäld kunna förlängas. En postdoktor ska i huvudsak bedriva forskning. Anställningen ska ge möjligheter för den nyexaminerade doktorn att vidareut- veckla, kommunicera och nyttiggöra sin forskning samt ge möjlig- het till reflektion och ställningstaganden rörande karriärens fort- satta inriktning. Anställning som postdoktor blir därmed det första definierade steget på en sammanhållen akademisk karriärgång efter disputation. bör dimensioneringen vara sådan att betyd- ligt fler än de som ska fortsätta i den akademiska karriären får sådan anställning. Anställning som postdoktor bör i möjligaste mån ersätta de olika typer av tidsbegränsade anställningar knutna till externa medel som är så frekventa inom den tidiga postdoktorala perioden. Anställningsformen blir också ett viktigt komplement till LAS. Rådande regler i LAS leder bl.a. till att en person som varit projektanställd automatiskt får fast anställning. Detta leder i sin tur till att en forskargrupp som vill undvika att tillsvidareanställa en tidsbegränsat anställd person inte kan förlänga anställningen utöver 24 månader oavsett om det finns pengar kvar eller om personen varit föräldraledig, sjuk eller haft annat uppehåll i Projektanställningar enligt LAS kan därmed innebära att t.ex. föräldralediga missar värdefull tid för meritering och där- med får svårare att hävda sig i den vidare konkurrensen om medel och anställningar. Ett nytt karriärsteg i formen av en tvåårig post- doktorsanställning är därför av väsentlig betydelse också för att ge kvinnor och män jämlika förutsättningar för den tidiga merite- ringen efter doktorsexamen. Möjligheten till förlängning med upp till om det finns särskilda skäl medger ett sådant clock stop- ping för familjebildning som vi finner i de amerikanska track- systemen,TPF14FPT men som alltså saknas i den allmänna visstidsanställ- ningen enligt LAS. I många länder finns en terminologi som generellt betecknar perio- den efter disputationen som postdoktoral eller kort och gott som postdoc. I har dock uttrycket postdoktorala studier eller postdok kommit att framför allt förknippas med en vistelse utom- lands som yngre gästforskare på i huvudsak ett till . Att som relativt nydisputerad åka utom- lands på detta sätt är inte ett fenomen som är begränsat till . Det är vanligt inte minst i mindre västeuropeiska länder men före- kommer även i t.ex. och . Liknande system finns också i bl.a. och . En studie genomförd av visade att en postdoktoral vis- telse för de flesta var en positiv erfarenhet och också en god merit.TPF15FPT Var femte person instämde dock inte i påståendet att deras postdoktorala period visat sig vara en värdefull merit. Dessa perso- ner menade att de tappade fart inom forskningen samt att erfa- renheterna värderades lågt och togs tillvara dåligt vid hemmainsti- tutionen. Många upplever också problem med socialförsäkringssy- stemet då en utförsäkring enligt gällande regelverk inträffar vid en utlandsvistelse som är avsedd att pågå . Rapporten konstaterar även att kvinnor är något missgynnade , trots att andelen kvinnor som söker och får stipendium står i proportion till andelen som disputerat. De miss- gynnande faktorerna föreföll främst vara av strukturell art. I en 14TP PT Se vidare bilaga 5 Karriärstrukturer vid universitet och högskolor i . 15TP PT , (2003): Effekter av postdoktoral utlandsvistelse, 2003:29. intervjustudie, kopplad till rapporten, konstaterade en man att nästan alla killar inom hans forskargrupp åkte på en postdoktoral utlandsvistelse men bara en tjej. En möjlig förklaring som denna person gav var: Hellre familj än postdoc. Intervjustudien pekar på just familjeskäl som en primär orsak till ojämställdheten. Samti- digt visar en studie från , Livet efter disputation – en enkätundersökning om den postdoktorala karriären,TPF16FPT att kvin- nor är mer aktiva i sökandet av postdoktorala stipendier, men att män i större utsträckning erhåller stipendierna. SISTERs rapport är långtifrån ensam om att peka på att dagens regelverk kring socialförsäkringen är till de unga forskarnas – och då inte minst kvinnornas – nackdel. Att ersätta stipendierna med någon form av anställning – t.ex. anställning som postdoktor – skulle lösa detta problem. Detta förutsätter dock att personen anställs vid ett svenskt statligt lärosäte. Av 2 kap. 2 § första stycket socialförsäkringslagen (1999:799) framgår, att den som av en stat- lig arbetsgivare sänds till ett annat land för arbete för arbetsgivarens räkning skall anses vara bosatt i under hela utsändningsti- den om han eller hon tidigare varit bosatt i . Utredningen menar därför att dagens stipendier för postdokto- rala studier i möjligaste mån bör ersättas av anställning som post- doktor eller annan liknande anställning. Detta löser de problem som uppstår i förhållande till framför allt sjuk- och föräldrapenning när en person är utomlands . Men det skulle även innebära en bättre länk till svenska forskningsmiljöer. Svenska lärosäten får därmed ett system som naturligt möjliggör återkopp- ling till personer som är utomlands på postdoktoral vistelse. Detta innebär i praktiken inte minst att universiteten och högskolorna i ökad utsträckning kan få kopplingar till fler forskningsmiljöer utomlands, vilket kan leda till att erfarenheter, kompetens och forskningsresultat från andra universitet och andra länder kommer svenska forsknings- och undervisningsmiljöer till godo i större omfattning. Detta leder även till att de unga forskarna lättare hittar tillbaka in i det svenska meriterings- och karriärsystemet som de fungerar som ambassadörer för sina svenska lärosäten . I utredningens undersökning av den postdoktorala perioden (bilaga 6 Den postdoktorala perioden för doktorsexaminerade /99) fanns en post av personer som saknades i registret och 16TP PT , m.fl. (2004). som varierade mellan över åren, vilket utgör ungefär 200–300 personer. Siffran varierade också mellan de olika vetenskapsområdena. menar i rapporten att dessa personer troligtvis i huvudsak befinner sig på en postdoktoral vistelse utomlands. En annan möjlig förklaring är att det är fråga om utländska forskarstuderande. Av dem som började en forskarut- bildning /05 var från andra länder.TPF17FPT Denna siffra var möjligen något lägre /99, som är det år under- sökningen avser. Det är troligt att ett antal av dessa personer har återvänt till sina hemländer efter, eller efter, sin doktorsex- amen och därmed försvunnit ur registren. Sammantaget indikerar vår undersökning att har få personer på längre postdokto- rala utlandsvistelser. Utredningen rekommenderar regeringen att närmare utreda förhållandena kring de postdoktorala utlandsvistelserna. Utred- ningen anser sig dock ha tillräckligt med underlag för att kunna rekommendera regeringen att kraftfullt bygga upp och bygga ut ett postdoktoralt system för utlandsvistelser. Ett sådant system bör bestå av tvååriga anställningar som postdoktor, utlysta av råden såväl som av lärosätena, att användas flexibelt, dvs. de ska kunna omfatta arbete både vid ett utländskt lärosäte och vid hem- mainstitutionen. Denna typ av flexibla lösningar kan skapa bättre kontaktytor mellan svenska och utländska forskningsmiljöer men även under- lätta nydisputerade personers familjebildning såväl som återan- knytning till det svenska högskoleväsendet efter en utlandsvistelse. En nackdel med att på detta sätt knyta personen till ett svenskt lärosäte även i samband med utlandsvistelse är dock att det kan komma att påverka rörligheten mellan lärosäten i negativt. Sannolikheten för att man byter lärosäte i samband med en utländsk postdoktorsvistelse är troligtvis större om man inte har någon anknytning till ett särskilt lärosäte redan vid hemkomsten. Detta till trots menar utredningen att fördelarna överväger de eventuella nackdelarna. 5.3.3Postdoktorn och det omgivande samhället Det globaliserade kunskapssamhället innebär en ökad rörlighet av människor, kunskap och idéer såväl som kapital. 17TP PT , Rapport 2007:33 R. utbyte av kunskap, kompetens, problem och lösningar mellan våra lärosäten och det omgivande samhället är avgörande för kunskaps- samhällets utveckling. I ett sådant samhälle är det självklart att ny kunskap och nya forskningsrön måste kunna omsättas till ekono- misk tillväxt och därmed välfärdsutveckling. Vi har tidigare sett att majoriteten av dem som disputerar kom- mer att vara verksamma utanför akademin. Av DoktorandspegelTPF18FPT framgår att två tredjedelar av doktoranderna sik- tar på en akademisk karriär, men vår studie om den postdoktorala perioden visar att endast en tredjedel får någon form av anställning vid våra universitet och högskolor. De personer som inte stannar kvar inom akademin efter disputationen har stora problem att finna en väg tillbaka till universiteten och högskolorna. Utredningen är inte ensam om att mena att det måste bli lättare att röra sig mellan olika sektorer och att denna rörlighet är till gagn för alla parter. Anställningsbarhet har kommit att bli ett allt mer centralt begrepp genom den så kallade Bolognaprocessen. En students anställningsbarhet handlar om dennes möjligheter att få ett relevant arbete och att utbildningen svarar mot samhällets och avnämarnas behov. Inom forskarutbildningen bör strävan efter anställningsbar- het leda till en utbildning som även förbereder för verksamhet och uppgifter utanför akademin. Alla de personer som får en postdok- toral anställning kan inte räkna med en vidare akademisk karriär. En tydlig utsållning bör ske även efter postdoktorsanställningen (se avsnitt 8.2 nedan). Detta innebär att den postdoktorala anställ- ningen även bör förbereda för anställningar utanför akademin. I ett framtida akademiskt system bör det bli vanligare och enklare att gå mellan akademin och andra sektorer i vårt samhälle. Det finns olika typer av program inom grundutbildningen och forskarutbildningen där studenten/doktoranden delar sin tid mellan akademin och en annan arbetsgivare. Inom forskarutbild- ningen har dessa personer ofta kommit att kallas för industridok- torander, men det finns många exempel på andra typer av samar- beten t.ex. i vården och mellan museer och akademin. Den post- doktorala perioden lämpar sig på många sätt för denna typ av sam- arbete där en person ges möjlighet att röra sig mellan akademin och en annan arbetsplats. En disputerad person har uppnått en viss vetenskaplig mognad och självständighet och är inte lika sårbar som 18TP PT Rapport 2003:28 R. den som genomgår forskarutbildning. En postdoktor har förutom bättre kompetens ofta även ett bredare kontaktnät och därmed större möjligheter att bygga upp kontaktytor och överföra kunskap mellan sektorerna. Utredningen menar därför att det är angeläget med olika typer av delad verksamhet också inom den postdoktorala perioden. Utredningens förslag att s.k. förenade anställningar enligt 4 kap. 2 § HF, efter medgivande av sjukvårdshuvudman, ska kunna inrättas även för andra lärare , som , professor eller lektor öppnar också nya möjligheter här. Verket för innovationssystem, , ska främja utveck- lingen av effektiva svenska innovationssystem inom verksamhets- områdena teknik, transport, kommunikation och arbetsliv. VIN- NOVA ska bl.a. främja mobilitet mellan lärosäten, industriforsk- ningsinstitut och näringsliv. har tillsammans med AstraZeneca initierat ett postdoktoralt program inom området Life Science med målsättningen att stödja yngre lovande forskare som ska få möjlighet att bedriva högkvalitativ industrirelevant forskning. Utredningen anser att regeringen bör ge ett uppdrag till att starta upp en vidare verksamhet som stödjer sam- verkande anställningar som postdoktor mellan företag inom olika branscher och lärosäten.