sou · GWB363 · 2008-06-11 00:00:00 — Därutöver föreligger skyldighet att, om skada kan visas och intrångsgöraren varit åtminstone oaktsam, utge ersättning för den ytterligare skada som rättighetshavaren tillfogats. Förhållandena är dock i väsentliga delar annorlunda när det gäller angrepp på företagshemligheter. Ofta ligger det inte i innehavarens intresse att licensiera hemligheten eftersom näringsidkaren just vill hålla informationen i fråga hemlig. I många fall skulle det inte heller vara praktiskt möjligt att licensiera hemligheten till någon annan. Att beräkna skadeståndet efter en fiktiv licens i sådana situationer förefaller långsökt, om det ens är möjligt att hitta några användbara utgångspunkter för en sådan beräkning. Likaså uppstår problem med en regel som ger rätt till ersättning för utnyttjandet i de fall det är fråga om en skada som uppkommit på grund av röjande av en företagshemlighet. Något motsvarande problem förekommer inte inom immaterialrätten eftersom det endast är utnyttjande som är skadeståndsgrundande. Det som ut- nyttjas är inte heller hemligt. Rättighetshavaren har däremot en ensamrätt att utnyttja patentet, varumärket, firman etc. och varje yrkesmässigt utnyttjande som sker olovligen ger rätt till ersättning för utnyttjandet, oavsett om rättighetshavaren har lidit någon skada och oftast även om det sker i god tro. I fall av röjande och i andra situationer när licensiering av före- tagshemligheten inte är något praktiskt eller ens teoretiskt alterna- tiv måste beräkningen därför kunna ske på andra sätt. Att ersätta 9 § FHL med en regel som föreskriver att skadeståndet ska beräk- nas med ledning av en skälig ersättning för utnyttjandet av före- tagshemligheten bedömer vi mot den nu angivna bakgrunden som varken lämpligt eller möjligt. Det skulle i och för sig vara tänkbart att uttryckligen i lagtexten införa en möjlighet att tillämpa ett beräkningssätt som grundar sig på skälig ersättning för utnyttjan- det i de situationer då det är lämpligt. Enligt vår bedömning talar mycket för att det redan med den lydelse 9 § FHL har finns möjlighet att beräkna ett skadeståndsbelopp utifrån en fiktiv licens- avgift för den företagshemlighet som utnyttjats (se t.ex. minori- tetens domskäl i NJA 1998 s. 633). Med den utformning som 9 § FHL har och de uttalanden som gjorts i förarbetena till bestämmel- sen finns det emellertid möjligheter att beakta även andra relevanta grunder vid beräkning av skadestånd. Att skilja ut endast en av dessa grunder och uttryckligen ange den i lagtext skulle ge ett intryck av att denna metod bör äga företräde framför andra alterna- tiva beräkningssätt. Det skulle enligt utredningens bedömning inte heller innebära någon förbättring att, på sätt som föreslagits beträf- fande de immaterialrättsliga lagarna, ange vissa alternativa beräk- ningsgrunder i lagtexten. Med hänsyn till detta och till att 9 § FHL i huvudsak förefaller ha fungerat väl i praktiken anser vi att det inte finns skäl att göra någon ändring i den paragrafen. I utredningens direktiv anför regeringen att det för en närings- idkare som vill initiera en prövning av ett påstått angrepp på hans eller hennes företagshemligheter ofta kan finnas ett behov av att säkra bevisning om saken redan i ett tidigt skede. Bestämmelser om sådan bevissäkring finns i den immaterialrättsliga lagstiftningen, t.ex. reglerna om intrångsundersökning i 59 a–59 h §§ patentlagen. Det s.k. civilrättsliga sanktionsdirektivetTPF1FPT, vilket har till syfte att närma medlemsstaternas lagstiftningar till varandra när det gäller säkerstäl- landet av skyddet för immateriella rättigheter, omfattar en reglering av intrångsundersökningar. FHL innehåller inte några bestämmelser om bevissäkring. Enligt utredningsdirektiven har det från olika håll gjorts gällande att detta är en betydande brist i lagstiftningen. Vidare har det hävdats att avsaknaden av bestämmelser om bevis- säkring i lagstiftningen till skydd för företagshemligheter innebär ett brott mot åtaganden enligt TRIPs-avtalet.TPF2FPT För att uppfylla kraven i det avtalet har införts regler om intrångsundersökning vid immaterialrättsliga intrång, bl.a. de nämnda i patentlagen. Regeringen ansåg emellertid att ett införande av regler om intrångsundersökning vid angrepp på företagshemligheter skulle kräva överväganden som inte var möjliga att göra inom ramen för det lagstiftningsärendet. 1TP PT och rådets direktiv /48/EG av om säkerställande av skyddet för immateriella rättigheter (EUT L 157, 30.4.2004, s. 45, Celex 32004L0048). 2TP PT Agreement om trade-related aspects of intellectual property rights, 1C (Avtal om handelsrelaterade aspekter av immaterialrätter). Utredningen har att ta ställning till om bestämmelser om bevis- säkring bör införas i FHL, varvid internationella åtaganden ska beaktas. 6.3Vilka bevissäkringsåtgärder kan tillämpas vid misstanke om angrepp på en företagshemlighet? Vilka åtgärder som är tillgängliga för att säkra bevisning om ett miss- tänkt angrepp på företagshemligheter beror på om angreppet är ett brott eller ett angrepp som endast kan föranleda skadeståndsansvar. Möjligheterna att säkra bevisning är betydligt fler och bättre i straff- rättsliga sammanhang än i civilrättsliga. Nedan finns en redogörelse för de tillgängliga åtgärderna. De som är tillgängliga i tvistemål är också tillgängliga i brottmål, med undantag dock för åtgärden bevis- upptagning för framtida säkerhet (41 kap. ). 6.3.2Tillgängliga bevissäkringsåtgärder vid misstanke om brott Vid misstanke om företagsspioneri (3 § FHL) eller olovlig befattning med företagshemlighet (4 § FHL) står bestäm- melser om tvångsmedel och bevissäkring till buds på motsvarande sätt som gäller för brottmål i allmänhet. Det är framför allt bestäm- melserna om husrannsakan och beslag som är av intresse här. Bestämmelser om beslag finns i 27 kap. . Enligt huvudregeln i 1 § får ett föremål tas i beslag om det skäligen kan antas ha betydelse för utredning om brott eller vara avhänt någon genom brott eller vara förverkat på grund av brott. Vad som sägs om föremål gäller i princip även skriftliga handlingar. I 2 och 3 §§ finns dock särskilda regler som begränsar möjligheterna att beslagta skriftliga handlingar och brev, telegram och andra försändelser. Enligt 2 § gäller förbud mot att beslagta handlingar vars innehåll är sådant att en befattningshavare eller någon annan person som avses i 36 kap. 5 § , dvs. advokater, läkare, tand- läkare, psykologer etc., inte får höras som vittne om det. Undantaget förutsätter att handlingarna innehas av den som har tystnadsplikt eller av den till förmån för vilken tystnadsplikten gäller. Inte heller får skriftliga meddelanden mellan den misstänkte och hans närstå- ende, eller sådana närstående sinsemellan, tas i beslag hos någon av dem om det inte är fråga om utredning om brott med ett minimi- straff om två års fängelse. Undantagsregeln i 3 § gäller försändelser som finns hos post- eller telebefordringsföretag. Sådana försändelser får tas i beslag endast om straffskalan för det aktuella brottet omfattar fängelse . För företagsspioneri och olovlig befattning med företagshem- lighet är föreskrivet böter eller fängelse högst . Således kan beslag av försändelser som finns hos post- och telebefordringsföre- tag användas som tvångsmedel i utredningar om sådant brott. Tele- meddelanden, t.ex. e-post, anses emellertid falla utanför bestäm- melsens tillämpningsområde.TPF3FPT Den s.k. proportionalitetsprincip som återfinns i 1 § tredje stycket innebär att beslag får beslutas endast om skälen för åtgärden upp- väger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller för något annat motstående intresse. Bestämmelser om husrannsakan finns i 28 kap. . Husrannsakan får endast användas i syfte att utreda brott. En hus- rannsakan kan vara antingen reell eller personell, dvs. avse antingen föremål eller personer. Reell husrannsakan företas för att söka efter föremål som är under- kastade beslag eller för att utröna omständigheter som kan få bety- delse för utredning om ett brott. För sådan husrannsakan fordras enligt 28 kap. 1 § RB att det förekommer anledning att det har förövats ett brott på vilket fängelse kan följa. Regeln är alltså tillämp- lig vid misstanke om företagsspioneri och olovlig befattning med företagshemlighet. 3TP PT Prop. 2002/03:74 s. 45 f. med där angivna hänvisningar. Reell husrannsakan får ske i hus, rum eller slutet förvarings- ställe. Husrannsakan får ske hos tredje man, dvs. hos annan än den som skäligen kan misstänkas för brottet, endast om brottet förövats hos honom eller den misstänkte gripits där eller det annars före- kommer synnerlig anledning att det vid en husrannsakan kan an- träffas föremål som är underkastat beslag eller att annan utredning om brottet kan vinnas. Enligt 28 kap. 3 a § RB gäller beträffande husrannsakan samma proportionalitetsprincip som beträffande beslag (se avsnitt 6.3.2.2). Beslut om husrannsakan fattas enligt 28 kap. 4 § RB av under- sökningsledaren, åklagaren eller domstol. Om en husrannsakan kan antas bli av stor omfattning eller medföra synnerlig olägenhet för den hos vilken åtgärden vidtas, bör åtgärden inte vidtas utan beslut av domstol. Befogenheterna för polisen att söka efter uppgifter som finns i datorer är inte närmare reglerad.TPF4FPT Polisen anses dock ha rätt att under en husrannsakan söka efter information i en dator lika väl som att läsa de handlingar eller studera de andra föremål som påträffas under en husrannsakan.TPF5FPT I en departementspromemoria har lagts fram förslag bl.a. till förändringar i reglerna om beslag så att de uttryck- ligen omfattar elektroniska upptagningar och till en ny bestämmelse om husrannsakan i IT-miljö.TPF6FPT Förslagen är föremål för beredning i . Som nämndes inledningsvis är det naturligtvis möjligt att även i brottmål – i den mån det är nödvändigt – använda bestämmelserna om edition och syn i 38 respektive 39 kap. rätte- gångsbalken. Dessa regler redogör vi för i följande avsnitt. 6.3.3Tillgängliga bevissäkringsåtgärder vid misstanke om angrepp på en företagshemlighet Då en näringsidkare misstänker att någon har röjt eller utnyttjat en företagshemlighet i verksamheten är möjligheterna att säkra bevis- ning om angreppet betydligt mindre än vid misstanke om brottslig gärning. 4TP PT Prop. 1998/99:11 s. 40.; i SOU 1996:40 s. 209 har dock gjorts bedömningen att 27 och 28 kap. är direkt tillämpliga på datainformation. 5TP PT SOU 1995:47 s. 184 och Ds 2005:6 s. 281. 6TP PT Ds 2005:6. De möjliga åtgärderna för näringsidkaren inskränker sig till att i ett mål som pågår i domstol ansöka om edition eller begära syn på ett visst föremål eller att, utan att talan väckts, begära upptagning av bevis till framtida säkerhet enligt 41 kap. . Processuell editionsplikt innebär att den som innehar en skriftlig handling som kan antas ha betydelse som bevis är skyldig att förete denna (38 kap. 2 § RB). Bestämmelsen gäller som angetts ovan i såväl brottmål som tvistemål och även den som inte är part i målet.TPF7FPT Däremot har den som är misstänkt i brottmål och honom eller henne närstående inte någon sådan skyldighet. Editionsplikten förutsätter alltså att den ifrågavarande handlingen kan antas ha betydelse som bevis i målet. Den som yrkar edition måste därför ange vad han eller hon vill styrka med beviset och ange vilken eller vilka handlingar yrkandet avser.TPF8FPT Detta innebär som regel att edition endast kan användas i ett pågående mål. Med stöd av bestämmelserna i 41 kap. 1 § om bevis- upptagning till framtida säkerhet kan emellertid edition under vissa förutsättningar beslutas utan att talan väckts i saken. Se vidare i avsnitt 6.3.3.5. Vissa handlingar omfattas inte av editionsplikten. Det gäller för det första skriftliga meddelanden mellan part och någon honom närstående eller mellan sådana närstående inbördes, om handlingen finns hos någon av dem. Vidare får en befattningshavare som avses i 36 kap. 5 § RB inte förete skriftlig handling om dess innehåll kan antas vara sådant att han eller hon inte får höras som vittne om detta. Om en sådan handling innehas av part för vilken tystnadsplikten gäller är inte heller parten skyldig att förete den. Editionsplikten gäller inte heller minnesanteckningar eller andra sådana uppteck- ningar som är avsedda uteslutande för personligt bruk, om det inte finns synnerlig anledning till att de företes. Genom en hänvisning till 36 kap. 6 § RB, enligt vilken bestäm- melse ett vittne har rätt att vägra yttra sig om vissa omständigheter, bl.a. yrkeshemligheter, gäller att den som innehar en skriftlig hand- 7TP PT I brottmål gäller dock att telebolag, Internetleverantörer m.fl. inte har en sådan skyldighet enligt denna bestämmelse. Editionsföreläggande eller husrannsakan i förening med beslag som substitut för tvångsmedlen hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning bör alltså inte komma i fråga vid utredning om brott, se prop. 2002/03:74 s. 45 f. 8TP PT Fitger, II, s. 38:6. ling med ett sådant innehåll som anges i nämnda lagrum inte är skyldig att förete denna. I förarbetena uttalades att med yrkeshemlighet i paragrafens mening torde, liksom i lagen (1931:152) med vissa bestämmelser om illojal konkurrens, omfattas fabrikationssätt, anordning, affärsför- hållande eller annat, som kan anses såsom något för ett visst affärs- företag egendomligt och beträffande vilket innehavaren har ett skäligt anspråk, att det ej uppenbaras.TPF9FPT HD har i NJA 1995 s. 347 uttalat att definitionen av begreppet företagshemlighet i FHL i allt väsentligt torde överensstämma med begreppet yrkeshemlighet enligt lag; i varje fall har begrep- pet företagshemlighet inte en vidare innebörd än uttrycket yrkes- hemlighet – – – Det innebär att den förut nämnda undantagsregeln i 36 kap. 6 § RB får anses tillämplig i fråga om sådan information som utgör företagshemlighet. Enligt motiven till bestämmelsen kunde det inte anses försvarligt att ett vittne skulle vara skyldigt att yttra sig om en omständighet som skulle kunna medföra ekonomiska verkningar som inte stod i rimlig proportion till den betydelse ett vittnesmål skulle kunna få.TPF10FPT Rätten att tiga om yrkeshemligheter är emellertid inte ovillkorlig. Om det finns synnerlig anledning får vittnet ändå höras om hem- ligheten. I förarbetena motiverades detta undantag med att det i vissa fall, särskilt i brottmål, kan vara så viktigt att få en fullständig utredning att vittnet ändå ska vara skyldigt att uttala sig. Det är domstolen som har att göra prövningen av om det föreligger synner- liga skäl. Ett sådant beslut får fattas efter en avvägning av de intressen som gör sig gällande. När det gäller yrkeshemligheter torde främst beaktas hemlighetens ekonomiska värde och dess betydelse som bevis.TPF11FPT För att domstolen ska kunna klarlägga att det rör sig om en yrkeshemlighet måste parten lämna uppgifter som tyder på att så är fallet. Det ankommer inte på domstolen att ex officio se till att yrkeshemligheter inte avslöjas, inte ens i situationer då det endast är någon annan än innehavaren av handlingen, dvs. tredje man, som har intresse av att viss information inte röjs.TPF12FPT HD gjorde i NJA 1998 s. 829 bedömningen att det förhållandet att de uppgifter som avsågs med ett editionsyrkande var datalagrade 9TP PT NJA II 1943 s. 472. 10TP PT NJA II 1943 s. 472. 11TP PT , Rättegångbalken II, s. 36:28. 12TP PT , Editionsföreläggande i civilprocesser och skiljetvister del 1, JT 1989–90 s. 37. inte hindrade att utskrifter avseende uppgifterna kunde göras till föremål för edition. Det har inom utarbetats ett förslag som innebär att det uttryckligen anges i 38 kap. 2 § RB att vad som sägs om skriftlig handling även gäller för elektronisk upptagning av skrift.TPF13FPT Förslaget bereds inom depar- tementet. Om någon är skyldig att förete en skriftlig handling får domstolen med stöd av 38 kap. 5 § RB, vid vite om så anses på- kallat, förelägga denne att förete handlingen, s.k. editionsföreläg- gande. Om det anses lämpligare kan domstolen i stället besluta att handlingen ska tillhandahållas genom för- sorg. 6.3.3.3Tillhandahållande av allmän handling Om allmän handling kan antas ha betydelse som bevis får rätten enligt 38 kap. 8 § första stycket RB besluta att handlingen ska tillhanda- hållas. Från denna regel finns tre undantag i lagrummets andra stycke. Handlingar som innehåller uppgifter som är skyddade av sekre- tess enligt vissa särskilt angivna bestämmelser i sekretesslagen kan därför inte bli föremål för sådant utlämnande om inte den myndighet som har att pröva frågan om utlämnande av handling har gett till- stånd till det. Inte heller får någon förpliktas utge en handling som har ett sådant innehåll att den som tagit befattning med handlingen inte får höras som vittne om detta enligt 36 kap. 5 § andra, tredje, fjärde eller sjätte stycket. Slutligen får inte en handling tillhandahållas om dess företeende skulle innebära att en yrkeshemlighet uppenbaras, om det inte finns synnerlig anledning att ändå lämna ut den. Enligt 39 kap. 5 § RB är den som innehar ett föremål, som lämp- ligen kan flyttas till domstolen och som kan antas ha betydelse som bevis, skyldig att tillhandahålla det för syn. Sådan skyldighet gäller inte den som är misstänkt i brottmål eller någon sådan honom eller henne närstående som avses i 36 kap. 3 § RB. 13TP PT Ds 2005:6 Brott och brottsutredning i IT-miljö – konvention om IT-relaterad brottslighet med tilläggsprotokoll. Bestämmelsen gäller alltså föremål som kan antas ha betydelse som bevis. När det är fråga om skriftliga handlingar vars innehåll kan antas ha betydelse som bevis tillämpas i stället 38 kap. 2 § rätte- gångsbalken (se ovan). Om däremot en skriftlig handling har ett bevisvärde på annan grund än sitt innehåll, t.ex. genom att den är försedd med fingeravtryck, ska bevisupptagning ske genom syn. På samma sätt som när det gäller editionsplikten föreskrivs ett viktigt undantag från skyldigheten för en innehavare av ett föremål att tillhandahålla detta för syn genom en hänvisning till 36 kap. 6 § . Med stöd av detta undantag kan innehavaren av ett föremål som innehåller eller utgör en yrkeshemlighet vägra att lämna ut föremålet för syn, om det inte finns synnerlig anledning. 6.3.3.5Bevisning till framtida säkerhet I 41 kap. finns bestämmelser som har till syfte att möjliggöra att bevis, som annars kan komma att gå förlorade eller endast med svårighet ska kunna föras, kan tas upp trots att det inte pågår någon rättegång om saken. I de fall ett mål om saken pågår kan bevisningen tas upp utom huvudförhandling, om det inte är möj- ligt att avvakta att sådan äger rum, enligt tillämpliga bestämmelser i (t.ex. 36 kap. 19 §, 37 kap. 2 §, 38 kap. 6 §, 39 kap. 2 och 5 §§ samt 40 kap. 5 och 11 §§). För att bevisupptagning till framtida säkerhet ska få äga rum ska det för det första finnas risk för att ett bevis rörande en omstän- dighet som är av betydelse för någons rätt, ska gå för- lorat eller endast med svårighet kunna föras. Att beviset ska röra en omständighet som är av betydelse för någons rätt innebär att det måste avse ett rättsfaktum som i en senare rättegång ska kunna åberopas till stöd för ett påstående eller en invändning.TPF14FPT Syftet med bevisupptagningen ska alltså vara att säkra bevis angående en viss omständighet, inte att upptäcka nya omständigheter.TPF15FPT Det är endast bevis genom vittne, sakkunnig eller syn eller skrift- ligt bevis som får tas upp på detta sätt. Möjligheten får inte användas i brottsutredande syfte (41 kap. 1 § RB). Förfarandet går till så att den som vill att bevis tas upp till fram- tida säkerhet hos tingsrätt ansöker om detta. Sökanden ska ange den omständighet som han eller hon vill styrka med beviset, vilket 14TP PT /, Rättegång IV, 6 uppl. s.249, och Fitger, II, Del 3 s. 41:4. 15TP PT /, Rättegång IV, 6 upp. beviset är och de skäl som sökanden åberopar till stöd för att upp- tagande ska ske samt, om det är möjligt, även ange om någon annans rätt kan vara beroende av att upptagning sker, t.ex. den som vid en rättegång skulle vara sökandens motpart (41 kap. 2 § RB). Kostnaderna för förfarandet ska betalas av sökanden (41 kap. 3 § RB). Bevisupptagningen ska ske enligt samma regler som gäller för bevisupptagning utom huvudförhandling i pågående mål (41 kap. 3 § RB). Enligt 11 § FHL kan den som har angripit en företagshemlighet enligt den lagen av domstol vid vite förbjudas att utnyttja eller röja företagshemligheten. Sådant s.k. vitesförbud får dock meddelas endast om ett utnyttjande eller röjande skulle vara obehörigt enligt 2 § FHL. Den som har överträtt ett vitesförbud får inte dömas till straff för en gärning som omfattas av förbudet. I 13 § FHL ges möjlighet för domstol att på yrkande av den som ansökt om vitesförbud enligt 11 § FHL meddela interimistiskt beslut om vitesförbud, dvs. ett vitesförbud som gäller för tiden intill dess att målet slutligt har avgjorts eller annat har förordnats. Förutsätt- ningen för detta är att sökanden kan visa sannolika skäl för att en företagshemlighet har angripits enligt FHL och att det skäligen kan befaras att svaranden genom att fortsätta angreppet förringar värdet av företagshemligheten. Bestämmelser om kvarstad i tvistemål finns i 15 kap. RB. Om någon visar sannolika skäl för att han eller hon har en fordran som är eller kan antas bli föremål för rättegång eller prövning i liknande ord- ning, och kan det skäligen befaras att motparten försöker undandra sig betalning av skulden, får domstol besluta om kvarstad på så mycket av motpartens egendom att fordringen kan antas bli täckt vid utmätning (15 kap. 1 § RB). Kvarstad får meddelas endast om sökanden hos domstolen ställer säkerhet för den skada som kan tillfogas motparten. Om sökanden inte kan ställa säkerhet kan dom- stolen befria honom eller henne från detta, om sökanden har visat synnerliga skäl för anspråket mot motparten (15 kap. 6 § RB). Huvudregeln är att motparten ska ges tillfälle att yttra sig innan rätten bifaller ett kvarstadsyrkande. Om det är fara i dröjsmål får domstolen dock besluta interimistiskt i frågan (15 kap. 5 § tredje stycket RB). 6.3.4.3Säkerhetsåtgärder enligt 15 kap. 3 § RB Om någon visar sannolika skäl för att han eller hon mot någon annan har ett anspråk, som är eller kan antas bli föremål för rättegång eller prövning i annan liknande ordning får domstol enligt 15 kap. 3 § RB besluta om lämplig åtgärd för att säkerställa sökandens rätt. För att ett sådant beslut ska meddelas krävs, att det skäligen kan befaras att motparten genom att utöva viss verksamhet eller företa eller underlåta viss handling eller på annat sätt hindrar eller försvårar utövningen av sökandens rätt eller väsentligt förringar dess värde. Beslutet kan innebära förbud vid vite att utöva viss verksamhet eller att företa en viss handling. Det kan också avse andra åtgärder, t.ex. ett omhändertagande av en handling som innefattar en före- tagshemlighet i syfte att säkerställa ett utlämnande enligt 14 § FHL till den som har utsatts för angreppet. är sedan bildandet medlem i Världs- handelsorganisationen (, WTO).TPF16FPT (General on Tariffs and Trade), som omförhandlades i samband med skapandet av WTO och benämns 1994 och GATS (General on Services), som behandlar tjänste- handel, utgör tillsammans med (Trade-Related Aspects of Intellectual Property Rights) grunden för samarbetet inom WTO. består av för alla medlemsländer bindande minimi- regler om immaterialrättsligt skydd vad gäller upphovsrätt, varu- märken, geografiska ursprungsbeteckningar, mönster, patent, krets- mönster för halvledare samt företagshemligheter.TPF17FPT Artikel 1 punkterna 1 och 2 i har följande lydelse.TPF18FPT 1.Medlemmarna skall genomföra bestämmelserna i detta avtal. Med- lemmarna kan, men är inte skyldiga att i sina rättsordningar införa ett mer vidsträckt skydd än vad som föreskrivs i detta avtal, förutsatt att detta skydd inte motverkar bestämmelserna i avtalet.