sou · GVB352 · 2008-01-01 00:00:00 — Vid ett möte med en chefsdomare i framkom att det är mer vanligt att domstolen beslutar om (obegränsad) gemensam vårdnad, alternativt begränsad gemensam vårdnad med informationsrätt för den ena vårdnadshavaren, än att domstolen beslutar om en fördelning av beslutskompetensen. Vid en fördelning av beslutanderätten anses, enligt uppgifter från justitieministeriet, den vårdnadshavare som inte har beslut- anderätt ha viss rätt att fatta beslut för barnets räkning i frågor som rör den dagliga omsorgen om barnet. Detta är emellertid inte uttryckt i lag. Som tidigare antytts skall ärenden som angår vårdnad om barn och umgängesrätt avgöras framför allt enligt vad som är bäst för barnet. I detta syfte skall särskild uppmärksamhet fästas vid hur vårdnaden och umgängesrätten bäst kan ordnas . I vårdnadsfrågor och umgängesfrågor föreligger en presumtion för att vad föräldrarna avtalar i frågan skall få fälla avgörandet, om föräldrarna eller den ena av dem är barnets vårdnadshavare och det inte finns skäl att anta att avgörandet skulle strida mot barnets bästa (10 §). Barnets egna önskemål och egen åsikt skall utredas i vissa fall (11 §). Avtal som fastställts av socialnämnden eller domstols beslut an- gående vårdnad av barn eller umgängesrätt kan ändras, om för- hållandena ändrats efter det avtalet fastställdes eller beslut gavs eller då anledning härtill annars föreligger (12 §). regler om vårdnad av barn m.m. ingår i Børnelov (Lov nr. 76, 27. marts 2003). Motsvarigheten till vårdnadsbegreppet benämns i denna redo- görelse för föräldramyndighet (jfr avsnittet om dansk lagstiftning). I lagens 28 § regleras föräldramyndigheten utförligt. Där anges att föräldrar har en skyldighet att sörja för sina barn, visa dem omsorg och respekt samt utöva sina föräldramyndighets- och upp- fostringsförpliktelser på det sätt som bäst gagnar barnet. Själva för- äldramyndigheten medför en plikt att skydda barnet mot psykiskt och fysiskt våld och annat nedvärderande uppträdande. Vidare ut- talas i lagen att föräldrarna har en skyldighet att se till att barnet får tillgång till skola och en utbildning som är lämplig. Föräldramyndig- heten innebär också en rättighet resp. skyldighet att bestämma över barnets personliga förhållanden och var barnet skall bo. Den av föräldrarna som innehar föräldramyndigheten företräder barnet i juridiska frågor. är föräldrarna i alla frågor ålagda att sam- råda med barnet i den utsträckning som barnets ålder och utveck- ling kan föranleda; i takt med barnets ålder och mognad skall barnets uppfattning tillmätas större betydelse (28 § första–fjärde styckena samt sjätte stycket). Barnet har rätt till föräldramyndighetsutövande föräldrar – en av dem eller båda – till dess barnet blir myndigt. Den som har föräldra- myndigheten över barnet svarar för att barnet får umgänge även med den andra föräldern såvida detta inte är i strid med barnets behov eller en rättslig bedömning av frågan (28 § femte stycket). Om föräldrarna har gemensam föräldramyndighet och den ena av dem är förhindrad att utöva sina föräldrarelaterade skyldigheter, är den andra förälderns nödvändiga beslut om barnets personliga förhållanden giltiga. För att den ena av föräldrarna skall få åka till utlandet med barnet krävs dock alltid den andra förälderns sam- tycke (28 § sjunde och åttonde styckena). – Om den ena föräldern har rätt att umgås med sitt barn, får den andra föräldern (boende- föräldern) inte föra ut barnet ur landet såvida inte umgänges- föräldern bevisligen har blivit underrättad om resan minst i förväg (51 §). Enligt huvudregeln ingår det i barnets rättigheter att båda för- äldrarna har föräldramyndigheten, om de är gifta eller har registrerat sin samlevnad. För gifta föräldrar som separerat finns en möjlighet att bestämma att endast en av dem skall ha föräldramyndigheten (29 § första stycket och 31 § tredje stycket). Om föräldrarna varken är gifta eller har registrerat sin samman- levnad när barnet föds, är det modern som har föräldramyndig- heten. Föräldrarna kan dock träffa avtal om fördelningen av för- äldramyndigheten och även tidsbegränsa förhållandena. Vid avtal om gemensam föräldramyndighet skall det anges hos vem av för- äldrarna barnet skall vara stadigvarande bosatt samt var barnet i regel skall vara bosatt (29 § andra stycket och 32 §). – Under vissa omständigheter kan också en förälders föräldramyndighet delas med en annan person än barnets andra förälder. Motsvarande regler som gäller för föräldrar med föräldramyndighet gäller sådana personer (en ny make/maka eller sambo, 29 § tredje–fjärde styckena). Parterna i ett tvistigt ärende skall erbjudas medling (33 §). När föräldrarna är oeniga om föräldramyndigheten avgörs frågan slutligt genom dom (om inte enighet mellan föräldrarna kan manifesteras i en förlikning). Rätten avgör vem av föräldrarna som skall ha föräldramyndigheten, varvid hänsyn skall tas till vad som är bäst för barnet. Gemensam föräldramyndighet kan inte fastställas i dom, utan parterna är hänvisade till en förlikning för att detta resultat skall nås. I samband med att rätten avgör frågan om för- äldramyndigheten kan den på begäran också fastställa underhålls- bidrag och omfattningen av umgänget. När det gäller umgänget finns dock en möjlighet för domstolen att avstå från att reglera denna rätt närmare. Detta kan bli fallet, om en sådan lösning anses vara bäst för barnet (34 §). Domstolen kan meddela interimistiska beslut i olika frågor innan föräldramyndighetsfrågan är avgjord. På yrkande av någon av föräldrarna kan det också beslutas att barnet inte får föras ut ur landet innan målet är avgjort (35 §). Barnet har rätt till regelbundet umgänge med den av föräldrarna som det inte bor hos, såvida inte detta strider mot barnets intressen. Föräldrarna har en skyldighet att hitta en lösning på umgänges- frågan som säkrar barnets rättigheter när de skiljer sig eller flyttar från varandra. Umgängesföräldern har i sin tur en rätt – men också en skyldighet – att sköta umgänget och kontakterna med sitt barn. Föräldrarna kan avtala om hur umgänget skall utövas och kan få avtalet stadfäst (46 §). Utslag om umgänget kan också meddelas av en särskild ämbetsman på begäran från någon av föräldrarna (47 §). Lagen innehåller också bestämmelser om en förälders rätt till upplysningar om sitt barn. Den av föräldrarna som inte har för- äldramyndighet över barnet har en rätt att få upplysningar om barnets förhållanden från den andra föräldern (bl.a. om hälso- tillstånd, utveckling, förskoleverksamhet, skolgång, intressen och sociala kontakter). Vidare har han eller hon rätt att få upplysningar om barnet direkt från bl.a. förskolor, skolor, sjukvårdsinrättningar, och polisen. Däremot kan föräldern inte göra an- språk på att få reda på förhållanden om den förälder som utövar föräldramyndigheten. Möjlighet finns för institutioner och myndigheter att vägra att lämna upplysningar i vissa fall. Om så sker, kan föräldern begära prövning av ställningstagandet hos den särskilde ämbetsmannen. Den senare kan i särskilda fall avskära för- äldern från tillgången till upplysningar, vilket förutsätter en be- gäran härom från den förälder som har föräldramyndigheten (52 §). I den norska barnelova (Lov nr 7: Lov om barn og foreldre) finns regler som svarar mot de svenska vårdnadsreglerna. Begreppet foreldreansvar (föräldraansvar) motsvarar det svenska vårdnadsbegreppet, medan samværsrett motsvarar svenskans umgängesrätt. Alla avgöranden som gäller föräldraansvar, boende och umgänge skall först och främst styras av vad som är bäst för barnet i fråga. Hänsyn skall vid beslutsfattandet tas till att barnet inte får utsättas för våld eller någon annan behandling som utsätter den psykiska och fysiska hälsan för skada eller fara (48 §). Barn har enligt lagstiftningen rätt till omsorg och omtanke från dem som har föräldraansvaret. Innehavarna har rätt och skyldighet att fatta beslut rörande barnets personliga förhållanden innanför Vidare måste de svara för barnets uppfostran och försörjning och sörja för att barnet får lämplig utbildning. Föräldraansvaret skall utövas utifrån barnets intressen och behov (30 §). – Rätten att fatta beslut i ekonomiska angelägenheter reg- leras i särskild lagstiftning. Föräldrar som är gifta har gemensamt föräldraansvar för sitt barn. Om föräldrarna separerar eller skiljer sig, kvarstår ansvaret till dess det finns ett avtal eller ett avgörande i frågan. Föräldrarna kan avtala sig fram till ett fortsatt gemensamt ansvar. De kan också avtala om att endast den ena föräldern skall ha föräldraansvaret. För att ett avtal skall vara giltigt krävs anmälan till folkeregistret (kontor för folkbokföringen, 34 och 39 §§). När föräldrarna inte är gifta eller bor tillsammans, är det modern som ensam har föräldraansvaret. Bor föräldrarna tillsammans har de ett gemensamt ansvar för de gemensamma barnen. Även ogifta föräldrar som inte bor tillsammans kan ingå avtal om att de skall ha ett gemensamt föräldraansvar, men också att det är fadern som skall ha ansvaret ensam (37 §). Avtalskonstruktionen kan också ta sikte på barnets boende. Så- lunda kan föräldrarna avtala om vem barnet skall bo med (eller att barnet skall bo växelvis med föräldrarna). Uppnås inte enighet i frågan, kan rätten besluta att barnet skall bo tillsammans med endast den ena av föräldrarna (36 §). Bor barnet stadigvarande hos endast den ena av föräldrarna (boendeföräldern) när föräldrarna har gemensamt föräldraansvar kan den andra föräldern inte motsätta sig att boendeföräldern fattar beslut i frågor som gäller väsentliga sidor av omsorgen. I lagen nämns som exempel frågor om var barnet skall daghemsplaceras, var i landet barnet skall bo och andra större beslut om vardagslivet (37 §). En särskild bestämmelse i lagen tar sikte på situationer då barnet flyttar utomlands. Om endast en av föräldrarna har föräldra- ansvaret, kan den andra föräldern inte sätta sig emot att barnet flyttar utomlands. Vid gemensamt föräldraansvar måste däremot båda föräldrarna samtycka till flyttningen. Råder tvist mellan föräldrarna om föräldraansvaret eller om barnets boende, får barnet inte flytta utomlands förrän saken är avgjord (40 §). En förälder med föräldraansvar (ensamt eller gemensamt) kan ta med barnet på kortare utlandsresor. Finns risk för att barnet inte återvänder från en sådan resa, kan rätten förbjuda att barnet förs ut från landet när föräldrarna har gemensamt föräldraansvar. Ett sådant förbud kan ta sikte på en viss resa eller vara allmänt hållet. För att en förälder som inte har del i föräldraansvaret skall få ta med sig barnet utomlands krävs samtycke från den förälder som har ansvaret. Möjligheter finns dock att – mot den andra förälderns vilja – utverka ett sam- tycke till utlandsresan från rätten. Detta kräver att rätten finner det uppenbart att barnet kommer att återvända (41 §). Barnet har en rätt att påverka beslut som rör de personliga förhållandena. Detta yttrar sig i ett krav på att barnet får yttra sig innan beslut fattas, något som dock är beroende av att barnet är kapabelt att ha en egen inställning i frågan. Barnets inställning får större tyngd för föräldrarnas beslutsfattande i takt med ålder och mognad. I lagen anges riktmärken för barnets rätt att yttra sig. Den som fyllt skall åtminstone få säga sin mening i personliga angelägenheter, bl.a. i fråga om vem av föräldrarna barnet skall bo hos, medan en tolvårings uppfattning är av stor vikt inför besluts- fattandet. Barnets självbestämmanderätt förutsätts bli överförd från föräldrarna i takt med barnets stigande ålder. Av en särskild be- stämmelse rörande utbildning och medlemskap i föreningar fram- går att ett barn själv får fatta beslut när barnet fyllt (31–33 §§). Barnet har rätt till umgänge med båda föräldrarna, även om de lever åtskilda, och föräldrarna har ett ömsesidigt ansvar för att denna rätt kan nyttjas. Omvänt har den förälder som barnet inte bor tillsammans med en rätt till umgänge med barnet (om det inte finns ett avtal eller avgörande med annan innebörd). Barnet har därvid rätt till omsorg och omtanke från den som är tillsammans med barnet. Som en konsekvens härav kan den som barnet befinner sig hos ta beslut som gäller omsorgen för barnet under umgänget (42 § och 43 § första stycket). Rätten kan besluta att umgänge inte skall äga rum. Ett sådant beslut förutsätter att umgänget anses vara oförenligt med barnets bästa. Såväl i avtal som i rättsliga beslut kan det ställas upp villkor för utövandet av umgängesrätten. Ett sådant villkor kan avse över- vakning av umgänget. Rätten kan i speciella fall ge departementet i uppgift att utse en tilsynsperson (motsv. Om någon nekas umgängesrätt, finns möjligheter för denna förälder att få till stånd beslut om att hans eller hennes egna föräldrar, dvs. far- eller morföräldrarna till barnet, skall ha rätt till umgänge. Om den som har föräldraansvaret (eller som har barnet boende hos sig) hindrar att umgängesrätten utnyttjas, kan den andra föräldern kräva ett nytt rättsligt ställningstagande till vem som skall ha föräldra- ansvaret eller vem barnet skall bo tillsammans med (43 § och 45 § andra stycket). Med umgängesrätten följer en rätt för umgängesföräldern att i möjligaste mån få yttra sig innan den som har föräldraansvaret tar ett beslut som kommer att göra det omöjligt eller väsentligt svårare att utöva umgängesrätten (46 §). Den som ensam har föräldra- ansvaret skall på begäran ge den andra föräldern upplysningar om barnet. Vidare har den förälder som saknar föräldraansvar rätt att begära ut upplysningar om barnet från daghem, skola, hälso- och sjukvårdande organ, och polisen, om inte tystnads- plikt gäller i förhållande till föräldrarna eller uppgiftslämnandet kan vara till skada för barnet. Föräldern kan i vissa fall fråntas rätten till upplysningar av fylkesmannen (motsv. landshövding, 47 §). Lagen innehåller också regler om medling. Föräldrar med gemen- samma barn måste underkasta sig medling innan talan väcks i frågor om föräldraansvar, var barnet skall vara stadigvarande boende eller umgänge. Även sambor med gemensamma barn som skall upphöra med samlevnaden skall träffas för medling. Målsättningen med medlingen är att få föräldrarna att nå fram till ett skriftligt avtal i de tvistiga frågorna (51–52 §§). tillsattes en utredning i för en utvärdering av barnelovens bestämmelser om föräldraansvar, bosättning och um- gänge. Huvudsyftet med utvärderingen är att överväga ändringar utifrån perspektivet att båda föräldrarna skall anses vara lika viktiga för barnet. Utredningen skall bl.a. utvärdera begreppen bostedforelder (boendeförälder) och samværsforelder (umgängesförälder) i ljuset av ett likställt föräldraskap efter föräldrarnas skilsmässa. Utredningen skall se närmare på innehållet i begreppet barnets bästa och därvid undersöka om barnets bästa kan tas till vara bättre genom att en mer likvärdig fördelning mellan föräldrarna av- seende omsorg och ansvar skapas. Frågan är om ett sådant likställt utgångsläge kan bidra till att dämpa konflikter mellan föräldrarna. Utredningen skall vid sin genomgång av lagstiftningen se över förut- sättningarna för att föräldrar skall kunna ha gemensamt föräldra- ansvar. Utredningen skall därutöver bl.a. särskilt granska frågan om boendeförälderns rätt att flytta inom landet utan den andra för- älderns samtycke och umgängesförälderns möjligheter att utnyttja sitt föräldraansvar för att förhindra att barnet underkastas nöd- vändig undersökning och behandling. Utredningsresultaten skall läggas fram för Barne- og like- stillingsdepartementet . generalförsamling antog konventionen om barnets rättigheter. Konventionen öppnades för underteck- nande följande år och trädde då också i kraft. undertecknade och ratificerade konventionen . I propositionen till om godkännande av konventionen kon- staterades att tillträde till konventionen inte föranledde några änd- ringar i gällande lagstiftning (prop. 1989/90:107, bet. 1989/90:SoU28, rskr. Genom att konventionen har ratificerats har förpliktat sig att på det sätt som anges i respektera och främja barns rättigheter. I artikel 3 betonas att barnets bästa skall komma i främsta rummet vid alla åtgärder som rör barn, oavsett om de vidtas av offentliga eller privata sociala välfärdsinstitutioner, domstolar, administrativa myndigheter eller lagstiftande organ. Konventions- staterna åtar sig att tillförsäkra barnet sådant skydd och sådan om- vårdnad som behövs för dess välfärd, med hänsyn tagen till de rättigheter och skyldigheter som tillkommer dess föräldrar, vård- nadshavare eller andra personer som har lagligt ansvar för barnet, och skall för detta ändamål vidta alla lämpliga lagstiftnings- och administrativa åtgärder. Av artikel 4 framgår att konventionsstaterna skall vidta alla lämpliga lagstiftnings-, administrativa och andra åtgärder för att genomföra de rättigheter som erkänns i konventionen. En av grundläggande principer är barnets rätt till liv och utveckling (artikel 6), vilket innefattar en för- pliktelse att skapa en miljö för barnet som garanterar det maximala möjligheter till överlevnad och utveckling, innefattande barnets Utländsk rätt SOU 2007:52 fysiska, psykiska, andliga, moraliska, psykologiska och sociala utveckling. Konventionsstaterna skall enligt artikel 12 tillförsäkra det barn som är i stånd att bilda egna åsikter rätten att fritt uttrycka dessa i alla frågor som rör barnet, varvid barnets åsikter skall tillmätas betydelse i förhållande till barnets ålder och mognad. För detta ändamål skall barnet särskilt beredas möjlighet att höras, antingen direkt eller genom företrädare eller ett lämpligt organ och på ett sätt som är förenligt med den nationella lagstiftningens procedur- regler, i alla domstols- och administrativa förfaranden som rör barnet. Enligt artikel 14 skall konventionsstaterna respektera barnets rätt till tankefrihet, samvetsfrihet och religionsfrihet. Konventions- staterna skall respektera föräldrarnas och i förekommande fall, vårdnadshavares rättigheter och skyldigheter att på ett sätt som är förenligt med barnets fortlöpande utveckling ge barnet ledning då det utövar sin rätt. I artikel 18 anges att konventionsstaterna skall göra sitt bästa för att säkerställa erkännandet av principen att båda föräldrarna har gemensamt ansvar för barnets uppfostran och utveckling. Föräldrar eller, i förekommande fall, vårdnadshavare har huvudansvaret för barnets uppfostran och utveckling och barnets bästa skall för dem komma i främsta rummet. Barn har enligt artikel 24 rätt att åtnjuta bästa uppnåeliga hälsa och rätt till sjukvård och rehabilitering. Staten skall sträva efter att säkerställa att inget barn är berövat sin rätt att ha tillgång till sådan hälso- och sjukvård. Staten skall särskilt vidta lämpliga åtgärder för att bl.a. säkerställa att alla barn tillhandahålls nödvändig sjukvård och hälsovård med tonvikt på utveckling av primärhälsovården. I artikel 39 sägs att konventionsstaterna skall vidta alla lämpliga åtgärder för att främja fysisk och psykisk rehabilitering samt social återanpassning av ett barn som utsatts för någon form av vanvård, utnyttjande eller övergrepp, tortyr eller någon annan form av grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning, eller väpnade konflikter. Sådan rehabilitering och sådan återanpassning skall äga rum i en miljö som befrämjar barnets hälsa, självrespekt och värdighet. Genom beslut bemyndigade regeringen dåvarande statsrådet att tillkalla en parlamentarisk kommitté med uppdraget att göra en bred översyn av hur svensk lagstiftning och praxis förhåller sig till bestämmelserna i Kommittén, som antog namnet , lämnade sitt huvudbetänkande Barnets bästa i främsta rummet – FN:s konvention om barnets rättigheter förverkligas i (SOU 1997:116). Kommittén ansåg bl.a. att konventionens stadgande i artikel 24 om att staten skall säkerställa att alla barn tillhandahålls nödvändig hälso- och sjukvård var uppfyllt för svensk del och att hälso- och sjukvård samt tandvård är tillgänglig för alla barn och ungdomar i . Frågan huruvida barn i konkreta fall inte får tillgång till hälso- och sjukvård till följd av ställföreträdarnas oenighet i en sådan fråga synes inte ha varit föremål för diskussion (jfr kap. 13 i betänkandet). Enligt artikel 44.1 skall staterna periodiskt rapportera till kommittén för barnets rättigheter, , sina åt- gärder och framsteg i arbetet med att genomföra konventionen. antog ministerråd en rekommendation om föräldraansvar (Recommendation No. R [84] 4 on Parental Respons- ibilities). I inledningen till rekommendationen framhålls att det så- vitt gäller föräldraansvaret är möjligt att åstadkomma förbättringar i rättssystemen som understödjer barns personliga utveckling samt skyddar barnen, liksom barns andliga och materiella intressen, som föräldrarnas juridiska jämställdhet säkerställs. Med- lemsstaternas regeringar rekommenderades mot den bakgrunden att anpassa sin lagstiftning kring föräldraansvaret så att lagstift- ningen uppfyller vissa principer. Av rekommendationen framgår bl.a. att alla beslut som fattas av en myndighet när det gäller fördelningen av befogenheter inom ramen för föräldraansvaret eller utnyttjandet av sådana befogen- heter i första hand skall grunda sig på hänsynstagande till vad som är bäst för barnet. skall föräldrarnas inbördes jämställd- het respekteras. Vidare förbjuds diskriminerande bevekelsegrunder för beslutsfattandet (princip 2). Barnet bör rådfrågas inför besluts- fattandet, om beslutet är väsentligt för barnet och barnet har upp- nått tillräcklig mognad (princip 3). Om barnets föräldrar utövar sitt föräldraansvar på ett sätt som är skadligt för barnets väsentliga intressen, skall behörig myndighet vidta lämpliga åtgärder, antingen på eget initiativ eller efter ansökan (princip 4). Av rekommendationen framgår att gifta föräldrar gemensamt skall utöva föräldraansvaret beträffande barn som härrör från äkten- skapet (princip 5). Vid äktenskapets upplösning eller föräldrarnas separation skall den behöriga myndighet vars bistånd söks ta ställ- ning till vad som skall ske med föräldraansvaret. Lämpliga åtgärder skall därvid vidtas för att splittra det gemensamma föräldraansvaret. Om föräldrarna samtycker till det, skall man i stället sörja för att det utövas gemensamt. Myndigheten skall vid beslutsfattandet ta hänsyn till eventuella avtal mellan föräldrarna under förutsättning att de inte står i strid med barnets intressen (princip 6). Princip 7 innehåller olika alternativ för fördelning av föräldra- ansvaret för barn som är födda utom äktenskap. När föräldrar utövar föräldraansvaret gemensamt bör alla beslut som påverkar barnets intressen fattas av föräldrarna i samförstånd. Vid sådan oenighet mellan föräldrarna som leder till att den behör- iga myndigheten underställs frågan på någon av föräldrarnas begäran bör myndigheten, så långt det är motiverat av barnets intressen, försöka få föräldrarna att enas. Först om detta inte lyckas bör myndigheten fatta sitt beslut (princip 10 punkt 1–2). I relation till tredje man bör föräldrarnas samtycke presumeras utom i de fall då den nationella lagstiftningen med hänsyn till frågans vikt kräver ett uttryckligt samtycke från båda föräldrarna (princip 10 punkt 3). En förälder som inte har del i föräldraansvaret bör normalt informeras om utövandet av detsamma i den utsträckning som föräldern önskar detta, under alla omständigheter när frågor av väsentlig vikt för barnet berörs (princip 11). 4Beslutanderätten vid gemensam vårdnad Enligt direktiven skall jag analysera vilka nackdelar som i praktiken kan uppkomma för ett barn vid gemensam vårdnad när vårdnads- havarna inte kan enas i frågor som rör barnet. Jag skall därvid sär- skilt uppmärksamma barns möjligheter att få tillgång till hälso- och sjukvård och insatser inom område, men även andra frågor som rör vårdnaden skall belysas.