sou · GWB368 · 2008-07-04 00:00:00 — Rivning av hela byggnader eller delar av byggnader kräver enligt 8 kap. 8 § rivningslov inom detaljplanelagt område, om det inte har bestämts något annat i planen. Kommunen kan genom områdesbe- stämmelser utvidga kravet på rivningslov att gälla även utanför detaljplanelagt område. Att riva byggnader som inte är bygglovs- pliktiga kräver inte rivningslov, om inte kommunen har beslutat det. För rivning av byggnader eller delar av byggnader som inte är komplementbyggnader eller av ekonomibyggnader som inte kräver bygglov ska enligt 9 kap. 2 § en rivningsanmälan göras till bygg- nadsnämnden. Till en rivningsanmälan ska, om inte har beslutat något annat, fogas en rivningsplan över hur rivnings- materialet kommer att hanteras och en beskrivning av projektets art och omfattning. Detta framgår av 9 kap. 4 §. I vissa fall kan bygg- nadsnämnden besluta, att en inlämnad bygganmälan ska komplet- teras med en rivningsplan, om det kan antas att farligt avfall upp- kommer i samband med byggnadsarbetet. Ett sådant beslut ska enligt 9 kap. 2 a § fattas inom från det att bygganmälan har kommit in. I de fall en rivningsåtgärd kräver rivningsplan ska enligt 9 kap. 13 § en kvalitetsansvarig utses av byggherren. Grunder för vägran av rivningslov är enligt 8 kap. 16 § riv- ningsförbud i detaljplan eller områdesbestämmelser samt behov av byggnaden för bostadsförsörjningen eller byggnadens historiska, kulturhistoriska, miljömässiga eller konstnärliga värde. föreslog att rivningslovplikten skulle förändras. Kommitténs förslag i sammanfattning: Skyddet mot rivning av bevarandevärd bebyggelse förstärks genom att krav på rivningslov införs även i områden som inte omfattas av detaljplan. Kommunernas möjligheter att minska rivningslovsplikten där så är lämpligt kan underlättas genom ett förenklat förfarande för områdesbestämmelser. Behovet av byggnaden för bostadsförsörjningen avskaffas som grund för att vägra rivningslov. Krav på rivningsanmälan och rivningsplan avskaffas. Tillsyn av hanteringen av rivningsavfallet ska fortsättningsvis hanteras inom ramen för prövningssystem. Många av remissinstanserna delar i huvudsak för- slag. , Byggindustrier och Miljöförvalt- ningen i anser dock att reglerna om rivning av byggnader i PBL i princip bör bestå. har inte i sitt ytt- rande tagit upp frågan om den formella hanteringen av rivning av byggnader. I direktiven är det inte tydligt uttalat att frågan om förfarandet vid rivning ska behandlas i utredningen. Eftersom frågan om rivning på flera sätt är kopplad till många begrepp och delar i PBL, som direkt berörs av utredningen, faller det sig dock naturligt att även se över reglerna om rivning. Mot bakgrunden av nedan redovisade erfarenheter och ställ- ningstaganden bör reglerna om rivning av byggnader i huvudsak stå kvar PBL med vissa justeringar. Krav på rivningslov av byggnader och del av byggnader med de undantag som finns i gällande lagstiftning ska gälla generellt både inom och utanför detaljplanelagt område. Behovet av byggnaden för bostadsförsörjningen avskaffas som grund för att vägra rivningslov. Krav på rivningsanmälan avskaffas. Byggherren ska lämna in en rivningsplan med inventering av far- ligt avfall och en redovisning av hur rivningsmaterialet kommer att hanteras. får i enskilda fall besluta att en rivningsplan inte behöver ges in. Rivningsarbetena får inte påbörjas innan har godkänt rivningsplanen. Byggherren ska utse en kontrollansvarig vid åtgärder som kräver rivningslov, om en rivningsplan behövs. Byggherren och den kontrollansvarige ska kallas till ett tekniskt samråd, om inte finner ett sådant samråd obehövligt. När byggherren har uppfyllt sina åtaganden enligt beslutet om rivningsplanen, ska lämna ett slutbesked. 10.5.1Rivningslov, rivningsplan och tekniskt samråd Rivning av byggnader eller delar av byggnader är ofta en inledande fas i byggandet. Rivningen hanteras också i många fall av det före- tag som senare ska uppföra en ny byggnad eller göra en tillbyggnad. Byggnadsnämnderna har rutiner för handläggning av rivnings- ärenden. Vid byggsamrådet diskuteras ofta hanteringen av rivnings- frågorna, även om rivningssamråd inte krävs i nu gällande lag- stiftning. Mot bakgrund av det nu sagda är det både rimligt och praktiskt att de frågor som hänger samman med rivningsarbetet regleras i PBL också i fortsättningen, även om frågorna har viss koppling till . Krav på rivningslov gäller enbart inom detaljplanelagt område. Samhällskravet på att rivningsmaterial ska tas om hand och hanteras på lämpligt sätt, liksom säkerhetsfrågorna, bör vara detsamma oav- sett var byggnaden som ska rivas är belägen. En av grunderna för att vägra rivning är enligt 8 kap. 16 § punkt 3 att byggnaden bör bevaras på grund av byggnadens eller bebyggelsens historiska, kultur- historiska, miljömässiga eller konstnärliga värde. Många byggnader utanför planlagda områden har dessa värden. Vi finner det därför rimligt att kravet på rivningslov gäller generellt, oavsett planförhållan- dena. Många äldre byggnader innehåller byggnadsmaterial med farligt avfall, t.ex. asbest, kvicksilver, bly och PCB. Det är en angelägen samhällelig uppgift, att se till att det finns ett regelverk som så enkelt som möjligt tydliggör ansvaret för att det farliga avfallet vid rivningsåtgärder forslas bort och tas om hand. I samband med rivningsarbeten - i framför allt tätorter med publika aktiviteter och trafikintensiv omgivning - är säkerheten viktig för dem som arbetar och i övrigt verkar eller finns i och nära rivningsområdet. Det är ett betydelsefullt allmänt intresse att omhändertagandet av farligt och även övrigt avfall utförs på ett lämpligt sätt. Vårt förslag är att byggherren tillsammans med den kontroll- ansvarige redovisar hur rivningen ska ske i en rivningsplan. En ansökan om rivning bör kompletteras med uppgifter om riv- ningens omfattning och eventuell förekomst av farligt avfall. Om rivningsplanen inte lämnats in som ansökan om rivnings- lov, bör i samband med lovprövningen ta ställ- ning till behovet av rivningsplan. Vi anser det vara angeläget, att det även fortsättningsvis finns en person, den kontrollansvarige, som följer upp att åtgärderna enlig rivningsplanen blir genomförda. Åtgärderna är ju i många fall av sådant slag att det krävs särskild kompetens vad gäller inventering, hantering, transport eller deponi av avfallet i samband med riv- ningsarbetet. En kompetent kontrollansvarig bör vara en garanti för att dessa frågor behandlas på ett riktigt sätt. Om finner det nödvändigt, bör nämnden ha möjlighet att kräva ett tekniskt samråd, som i många fall kan sam- ordnas med det tekniska samråd, som äger rum när rivningen följs upp av byggnadsåtgärder. I rivningssammanhang är det ofta många frågor som byggherren och kommunen behöver diskutera innan arbetet påbörjas. Felaktig hantering kan ju leda till miljöskador eller säkerhetsrisker. Är det uppenbart att redovisningen av utförandet i rivningsplanen är till- fredsställande och att förtroendet och kompetensen hos bygg- och den som utför arbetet är stort, bör kommunen kunna besluta att samråd inte krävs. Har kommunen funnit att en rivningsplan behövs, är det rimligt att rivningsarbetena inte får påbörjas innan planen beslutats av bygg- nadsnämnden. gällande bestämmelser i 9 kap. 12 § andra stycket punkt 3, bör gälla även i fortsättningen. Att rivningsplanen följts bör bestyrkas av byggherren. Det kan ske genom att den kontrollansvarige (eller byggherren) lämnar in veri- fikation (intyg) som bekräftar att åtgärderna har utförts enligt be- slutad rivningsplan. Vi har under utredningsarbetet övervägt att före- slå att avslutningen av ett rivningsärende skulle vara en registrering av nämnda intyg hos . Många efterfrågar dock en bekräftelse på att nämnden tagit emot intygen, varför vi föreslår att även rivningsarbeten ska avslutas med ett slutbesked från bygg- nadsnämnden när verifiering enligt rivningsplanen har kommit in till nämnden. Behovet av bostäder bedömer vi inte längre bör utgöra en grund för vägran till rivningslov. Vi delar uppfattning i frågan. anförde bl.a. (SOU 2005:77, sid. 724f): Problemet med bostadsförsörjningen som prövningsgrund är dels att den måste tillämpas utifrån marknadsmässiga och fastighetseko- nomiska bedömningar, vilka utgör betydande osäkerhetsfaktorer, dels att den omfattar bostadssociala ambitioner som inte kan följas upp av PBL. Bestämmelsen har sitt ursprung från den tid då kommunerna var skyldiga att upprätta bostadsförsörjningsplaner. är detta ingen skyldighet, men riktlinjer för bostadsförsörjningen ska antas av kom- munfullmäktige under varje mandatperiod. Kommunala bostadsför- sörjningsprogram kan läggas till grund för prövning av rivningslov, om hänsyn tas till byggnadens skick och läget på bostadsmarknaden. Därtill är bestämmelsen ägnad att vara ett varsamhetsskydd för de boende, vilka då en rivning aktualiseras har ett svagt besittningsskydd enligt både jordabalken och hyreslagen. Det ligger således i hög grad i hyresgästernas intresse att kunna påverka beslut i rivningsfrågor (se Didón m.fl., s. 8:108). Kommuner och Landsting, Byggindustrier. Natur- vårdsverket, och i har inga invändningar mot att nämnda grund för avslag tas bort. Marknadsmässiga, fastighetsekonomiska och bostadssociala bedöm- ningar är även enligt vår uppfattning inte normalt utgångspunkten för prövningar i PBL. Behovet av att styra bostads- eller lokalbehovet är alltså en fråga som kommunen bör lösa på annat sätt och i annat sammanhang. 11Krav på byggnadsverk vid ändring m.m. Begreppen ändring och underhåll återfinns både i PBL och i bygg- nadsverkslagen, BVL. Någon definition av dessa begrepp finns inte i författningarna. I 3 kap. 3 § PBL anges att byggnader ska uppfylla de krav som anges i 2 § BVL. Där föreskrivs att byggnadsverk som uppförs eller ändras ska uppfylla vissa väsentliga tekniska egen- skapskrav. Enligt andra stycket ska kraven iakttas med beaktande av de varsamhetskrav som finns i 3 kap. 10–14 §§ PBL. Av 2 § sista stycket BVL framgår att byggnadsverk ska underhållas på visst sätt. I BVF finns ytterligare regler om ändringar. Av 3 kap.10 § PBL framgår att ändringar av en byggnad ska utföras varsamt så att byggnadens karaktärsdrag beaktas och bl.a. dess bygg- nadstekniska och historiska värden tas till vara. Av 13 § samma kapitel framgår att byggnaders yttre ska hållas i vårdat skick. Under- hållet ska anpassas till byggnadens olika värden (bl.a. historiska och kulturhistoriska). I 14 § BVF anges att när en byggnad byggs till eller ändras på annat sätt ska de tekniska egenskapskraven uppfyllas när det gäller den tillbyggda delen eller ändringen. Hänsyn ska tas till ändringens omfattning och byggnadens förutsättningar. Om en annan ändring av en byggnad än tillbyggnad medför en avsevärd förlängning av byggnadens brukstid eller en väsentligt ändrad användning av byggnaden eller del av denna, ska de tekniska egenskapskraven vara uppfyllda även beträffande de delar av byggnaden som, utan att omfattas av ändringen, indirekt berörs av denna (15 § BVF). Detta är de s.k. följdkraven. Även i detta fall ska hänsyn tas till ändringens omfattning och byggnadens förutsättningar. En special- regel gäller för tillgänglighetskravet i 12 § BVF, som även ska tillämpas i den utsträckning det inte är uppenbart oskäligt med Krav på byggnadsverk vid ändring m.m. hänsyn till ändringens omfattning och byggnadens standard. Tillbyggnader utlöser dock inte följdkraven enligt 14 § BVF. Regeringen konstaterar att det finns anledning att se över termen ändring med hänsyn till behovet av tydlighet, enkelhet och förut- sägbarhet framför allt med avseende på vilka följdkrav som ska kunna ställas. I sammanhanget bör även begreppet underhåll klar- läggas och tydliggöras. Regeringen har erfarit att det även råder oklarhet om varsamhet som begrepp och hur varsamhet kan hanteras som de tekniska egenskapskraven ska efterlevas. Det finns enligt regeringens bedömning skäl att se över möjlig- heterna att så långt som möjligt undanröja dessa oklarheter. Begreppet annan ändring utmönstras ur lagstiftningen och ersätts med ändring av byggnadsverk och ombyggnad. Dessa begrepp definieras i lagstiftningen och reglerna flyttas till PBL. Även att ta i anspråk en byggnad för väsentligen annat ändamål inräknas i begreppet ändring. Vid bygglovspliktiga ändringar, som tillsammans med tidigare ändringar och underhåll, leder till en påtaglig förnyelse av hela byggnadsverket (ombyggnad) ska hela eller en betydande och avgränsbar del byggnadsverket uppfylla samhällskraven. Detta ersätter nuvarande regler om avsevärd förlängning av bygg- nadens brukstid och väsentligt ändrad användning. Begreppet underhåll ges ett tydligare innehåll och reglerna för underhåll samlas i 3 kap. PBL. Vid tillkomsten av PBL användes begreppen tillbyggnad, ombygg- nad och annan ändring. Tillbyggnader som krävde bygglov skulle uppfylla nybyggnadskraven, medan tillbyggnader som inte krävde bygglov skulle uppfylla kraven i skälig utsträckning. Krav på byggnadsverk vid ändring m.m. ande lydelse av PBL avsågs med ombyggnad åtgärder som fordrar bygglov och som dessutom avsevärt förlänger brukstiden för en byggnad eller en del av den. Till ombyggnad hänfördes också sådan ändring som utfördes i avsikt att väsentligt ändra byggnadens eller byggnadsdelens användning. Ombyggnader skulle uppfylla nybygg- nadskraven i den utsträckning som angavs i PBF och förväntade myn- dighetsföreskrifter. Andra ändringar (som inte var lovpliktiga) skulle uppfylla nybyggnadskraven i skälig utsträckning. Fr.o.m. förekommer inte längre begreppet ombygg- nad i bygglagstiftningen. I princip allt som inte är nybyggnad eller underhåll är ändring. Begreppet ändring delas in i tillbyggnad och annan ändring. Vad som avses med tillbyggnad är klargjort i förarbetena (prop. 1985/86:1 s. 501). Vid lagrevideringen anfördes dock att bestämmelserna om ombyggnad var svåra att tillämpa, bl.a. var det svårt att vid en ombyggnad urskilja åtgärder som var en följd av eftersatt underhåll och därmed att anse som underhållsåtgärder. Dessutom anfördes, att definitionen av ombyggnad var olämplig, eftersom den grund- ades på svåra bedömningar av åtgärdens effekt och syfte. En defini- tion av begreppet ändring bedömdes som obehövlig av regeringen med hänvisning till att varken nybyggnad eller tillbyggnad defini- erades i lagen (prop. 1993/94:178 s. 96 och 99). I samband med att de tekniska egenskapskraven överfördes till lagen om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk, m.m., BVL. överfördes även begreppet avsevärt förlängd brukstid till för- ordningen om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk, m.m., BVF. Begreppet kom då istället att användas som ett kriterium för huruvida följdkraven blir aktuella vid ändringar. I den proposition som föregick BVL (prop. 1993/94:178) antyds inte, att någon för- ändrad innebörd av avsevärt förlängd brukstid eftersträvades. Stor osäkerhet har dock rått, både bland byggnadsnämndernas handläggare och bland byggherrar, om hur detta krav ska tolkas. Även rättsinstanserna har haft svårt att tillämpa principerna i praktiken. Det visar bland annat två uppmärksammade rättsfall om dessa frågor. I ett avgörande från Kammarrätten i (mål nr 4122-1998, dom ), som gällde krav på byggfelsförsäkring, tog Kam- marrätten ställning till frågan om byggnadsåtgärderna avsevärt för- längde brukstiden. De aktuella ändringsarbetena omfattade nya avlopps- och vattenledningar, ny köksinredning, ny badrumsinred- ning, vattenisolering och ytskikt i badrum, nya ventilationskanaler Krav på byggnadsverk vid ändring m.m. och fläktaggregat, ny elinstallation och tilläggsisolering på vindar. Kammarrätten bedömde att den planerade installationen av nya avlopps- och vattenledningar liksom nya ventilationskanaler och fläktaggregat, var ändringar som innebar att byggnaden kunde brukas för sitt ändamål utan ytterligare ändringar under en avsevärt än vad som annars skulle ha varit fallet. Kammarrätten uttalade sig inte om vad övriga byggnadsåtgärder skulle hänföras till. Prövningstillstånd till Regeringsrätten meddelades inte i målet. I ett annat mål (mål nr 362-07, dom ) kom Kammar- rätten i till ett något annorlunda resultat. De byggnads- åtgärder som skulle utföras var utbyte av ytskikt i hygienut- rymmen, byte av avloppsledningsstammar och vattenledningar samt byte av utrustning i kök och badrum. Kommunen ansåg att ett stam- byte medförde en avsevärd förlängning av byggnadens brukstid och ansåg därför att s.k. följdkrav i form av tillgänglighet och använd- barhet för personer med nedsatt rörelse- och orienteringsförmåga blev aktuella beträffande breddning av badrumsdörrar. Såväl läns- styrelsen som länsrätten ansåg att byte av stamledningar medför att en byggnad kan brukas under avsevärt än annars och att kraven på tillgänglighet därför skulle uppfyllas beträffande de delar som indirekt berördes av ändringen. Vidare ansågs med hänsyn till åtgärderna som berörde stamledningarna och badrummen invändigt, att det inte kunde anses uppenbart oskäligt att kräva att dörrarna till badrummen breddades. Kammarrätten ansåg dock att stambytena inte kunde uppfattas som standardhöjande ändringar av byggnaden, utan att dessa åtgärder i stället skulle uppfattas som underhåll. Som en följd av stambytena hade det även gjorts en renovering i byggnaderna. Renovering av bad- rummen med byte av ytskikt och utrustning liksom bytet av viss utrustning i kök utgjorde åtgärder som var att anse som sådan ändring av byggnad som avses i 14 och 15 §§ BVF. De aktuella bad- rumsdörrarna omfattades inte av ändringen men fick uppfattas vara indirekt berörda av densamma. Byggnaderna i övrigt var inte anpas- sade till och tillgängliga för handikappade, t.ex. saknades hiss, och entréer och trapphus var svårttillgängliga för funktionshindrade. Kammarrätten fann, med hänsyn till ändringarnas omfattning samt byggnadernas standard, att det var uppenbart oskäligt att i samband med byte av ytskikt och utrustning i badrum ställa upp kravet att dörrarna till badrummen skulle breddas med uppgivet syfte att öka tillgängligheten för handikappade. Krav på byggnadsverk vid ändring m.m. Det finns andra rättfall som handlar om ändring av byggnad. I flera av dessa rättsfall har det avgörande för domstolarna varit huruvida ändringen avsevärt påverkat byggnadens utseende, t.ex. RÅ 1993 ref. 85, RÅ 1997 not. 227 och RÅ 2001 not. Domstolarna har däremot inte tagit ställning till huruvida åtgärden inte är att betrakta som ändring och i stället ska bedömas som underhåll. I nu gällande regelverk är således ändringar dels tillbyggnader, dels annan ändring än tillbyggnad. Däremot är ändrad användning inte ändring. Enligt vår bedömning är detta ett onödigt omständligt sätt att beskriva olika typer av ändringar och en terminologi som inte synes ha någon egentlig betydelse. Begreppet väsentligt ändrad användning (15 § BVF) skulle i och för sig kunna vara förhållandevis oproblematiskt. Det kan dock noteras, att om det inte görs några fysiska ändringar i byggnaden i samband med den ändrade användningen ställs inga krav alls, men om man gör en liten ändring i byggnaden, ställs krav inte endast på den ändrade delen, utan även följdkrav utlöses. Då en ändrad använd- ning utan byggnadsåtgärder, kan medföra t.ex. ett behov av ökade luftflöden, kan det synas rimligt att ändrad användning alltid ska medföra att samhällskraven uppfylls. Detta talar för att väsentligt ändrad användning bör göras till en åtgärd som utlöser tekniska krav och som är föremål för samhällets tillsyn och kontroll. Vi åter- kommer till detta nedan. Även ändrad användning ska enligt vårt förslag således räknas in i begreppet ändring. Vi förordar att lagstiftningen renodlas och förenklas så att begrep- pen tillbyggnad respektive ändring av byggnadsverk används istället för tillbyggnad respektive annan ändring. Med tanke på att begreppet ombyggnad fortfarande är ett begrepp som används av många och som uppfattas som ändringsåtgärder av lite större omfattning, föreslår vi även att begreppet ombyggnad återinförs för att beskriva de situationer där samhället ställer följdkrav. Vi tycker att det är naturligt att i författning definiera begrep- pen nybyggnad, ändring av byggnadsverk, tillbyggnad, ombyggnad och underhåll. I detta sammanhang kan det också vara lämpligt att precisera flyttning av byggnad. Dessa definitioner bör återfinnas i PBL och då förslagsvis i 1 kap., medan de bygglovspliktiga åtgärd- erna finns uppräknade i 8 kap. Krav på byggnadsverk vid ändring m.m. I betänkandet Anpassad kontroll av byggandet (SOU 1993:94 s. 235) föreslogs att med ändring avses en åtgärd som förändrar en konstruktion, funktion eller utseende. Vi tycker att den definitionen kan användas , komplet- terad med det kulturhistoriska värdet och användningssättet. kommer det dock att finnas två olika typer av änd- ringar: bygglovspliktiga ändringar och icke bygglovspliktiga ändringar. Så länge ändringarna inte har uppnått kvalifikationsnivån för ombygg- nad, kommer kraven endast att riktas mot de ändringsåtgärder som byggherren önskar utföra. Vi anser att kraven oförändrade även ska riktas mot sådana änd- ringsåtgärder som inte är bygglovspliktiga. Vi har inte funnit att det finns några bärande skäl för att reducera kraven vid icke bygg- lovspliktiga ändringsåtgärder. Särskilt eftersom gränsen för när en ändringsåtgärd ska anses vara bygglovspliktig är svårdefinierad, då de flesta ändringsåtgärderna ska vara väsentliga för att bygglovsplikten ska utlösas. kan således i efterhand rikta sank- tioner mot en icke bygglovspliktig ändringsåtgärd som inte uppfyller kraven i 3 kap. 1–4 §§, modifierade utifrån byggnadens förutsätt- ningar, ändringens omfattning och kravet på varsamhet samt förbudet mot förvanskning. Vid bygglovspliktiga ändringsåtgärder ska göra en skälighetsbedömning, där nybyggnadskraven i 3 kap. 1– 4 §§ ska vägas mot byggnadens förutsättningar och varsamhets- kravet m.m. Trots att byggregler, BBR, saknar före- skrifter som rör ändringar kan ändå de krav som ska gälla för nya byggnader enligt BBR vara en utgångspunkt inför en sådan skälighets- bedömning. Varsamhetskravet och de andra modifieringskriterierna ska dock aldrig kunna leda till att kraven helt slopas. När användningen av en byggnad ändras, aktualiseras alla tek- niska egenskapskrav, kraven på tillgänglighet och kraven lämplig- het, vägda mot modifieringskriterierna. Om en byggherre vill använda en bostadslägenhet som daghem, aktualiseras t.ex. kraven på luft- utbyte, energieffektivitet och tillgänglighet i bygglovsprövningen och bedömningen inför byggstartbeskedet. Enligt 8 kap. 3 § är ett antal yttre förändringar inom detaljplane- område bygglovspliktiga, som att färga om byggnader eller byta fasadmaterial eller taktäckningsmaterial samt att göra andra änd- ringar av byggnader som avsevärt påverkar deras yttre utseende. Dessa förändringar blir i lagens mening också ändringar som ska upp- fylla relevanta estetiska och tekniska egenskapskrav. Krav på byggnadsverk vid ändring m.m. krav ska uppfyllas även när ändringen inte är av en sådan omfatt- ning att den blir bygglovspliktig, t.ex. när utbytta fönster inte kan sägas avsevärt påverka byggnadens utseende. De tekniska egen- skapskrav som då aktualiseras är t.ex. säkerhet, hygien (fuktsäkert) och energieffektivitet. Om byggherren ska byta fasadmaterialet eller taktäckningsmaterialet, aktualiseras även kraven på brandsäkerhet. För en- och tvåbostadshus gäller fr.o.m. att det under vissa förutsättningar är tillåtet att byta fasad och taktäck- ningsmaterial utan bygglov. Men även detta är naturligtvis änd- ringar som omfattas av de tekniska och estetiska kraven i 3 kap. 1– 4 §§, modifierade enligt 3 kap.6 §. I avsnitt 12.3.5 tar vi upp förslag på utökad bygglovs- plikt för fasadändringar. Om byggherren anser att vid ändringar ställer för höga krav, kan han alltid överklaga ett vägrat bygglov eller ett vägrat byggstartbesked.