sou · GWB341 · 2008-04-23 00:00:00 — Parterna ska tillämpa bestämmelserna i denna konvention, särskilt om brottsoffers rätt att komma i åtnjutande av åtgärder för att skydda och främja deras rättigheter, utan någon åtskillnad såsom på grund av kön, ras, hudfärg, språk, religion, politisk eller annan åskådning, nationellt eller socialt ursprung, tillhörighet till nationell minoritet, förmögenhet, börd eller ställning i övrigt. Artikel 4 – Definitioner I denna konvention avses med a.människohandel: värvning, transport, överlämnande, inhysande eller mottagande av personer genom hot om eller bruk av våld eller andra former av tvång, bortförande, bedrägeri, vilse- ledande, missbruk av makt eller av en persons utsatta ställning, eller erläggande eller mottagande av betalning eller förmåner för att få samtycke från en person som har kontroll över en annan person i syfte att utnyttja denna person. Utnyttjande ska minst innebära utnyttjande av andras prostitution eller andra former av sexuellt utnyttjande, tvångsarbete eller tvångs- tjänster, slaveri eller bruk som kan jämföras med slaveri, träl- dom eller borttagande av organ. b.Samtycke från ett offer för människohandel till sådant planerat utnyttjande som anges i punkt a i denna artikel ska sakna bety- delse om något av de medel som anges där har använts. c.Värvning, transport, överlämnande, inhysning eller mottagande av barn i syfte att utnyttja dessa ska betraktas som människo- handel även om inget av de medel som anges i punkt a i denna artikel har använts. d.barn: person . e.brottsoffer: varje fysisk person som är utsatt för människo- handel enligt definitionen i denna artikel. Kapitel II Förebyggande, samarbete och andra åtgärder Artikel 5 – Förebyggande av människohandel 1.Varje part ska vidta åtgärder för att införa eller stärka nationellt samarbete mellan de olika organ som ansvarar för att förebygga och bekämpa människohandel. 2.Varje part ska införa och/eller stärka effektiva riktlinjer och program för att förebygga människohandel genom t.ex. forsk- ning, upplysning, kampanjer för höjande av medvetenhet och utbildning, sociala och ekonomiska initiativ samt utbildnings- program med särskild inriktning på personer som riskerar att bli föremål för människohandel och personer som i sin yrkes- verksamhet berörs av denna handel. 3.Varje part ska främja en ansats som grundas på mänskliga rät- tigheter, integrera jämställdhetsaspekter och utgå från barnets intressen när olika former av riktlinjer och program som avses i punkt 2 utformas, genomförs och utvärderas. 4.Varje part ska vidta de lämpliga åtgärder som kan behövas för att möjliggöra laglig migration, särskilt genom att berörda myndigheter sprider korrekt information om de villkor som gäller för laglig inresa på och vistelse inom dess territorium. 5.Varje part ska vidta särskilda åtgärder för att minska barns ut- satthet för människohandel, särskilt genom att skapa en skyd- dande miljö för dem. 6.De åtgärder som vidtas i enlighet med denna artikel ska där så är lämpligt omfatta icke-statliga organisationer, andra berörda organisationer samt andra delar av det civila samhället som medverkar i att förebygga människohandel och att skydda eller hjälpa brottsoffer. Artikel 6 – Åtgärder för att motverka efterfrågan För att motverka den efterfrågan som främjar alla former av utnyttjande av människor, särskilt kvinnor och barn, och som leder till människohandel, ska varje part vidta eller stärka åtgärder inom lagstiftning, förvaltning, utbildning, socialt, kulturellt eller på annat sätt, bl.a. följande: a.Forska om bästa tillämpningar, metoder och strategier. b.Höja medvetenheten om mediernas och det civila samhällets ansvar och viktiga roll för att identifiera efterfrågan som en av de grundläggande orsakerna till människohandel. c.Bedriva riktade upplysningskampanjer som vid behov inne- fattar bl.a. offentliga myndigheter och beslutsfattare. d.I skolundervisningen för flickor och pojkar bedriva utbild- ningsprogram och vidta andra förebyggande åtgärder som betonar att genusbaserad åtskillnad och dess katastrofala kon- sekvenser inte kan accepteras samt betydelsen av jämställdhet och varje människas värde och integritet. Artikel 7 – Åtgärder vid gränser 1.Utan att det påverkar internationella åtaganden avseende fri rörlighet för personer ska parterna så långt möjligt stärka sådana gränskontroller som kan behövas för att förebygga och upptäcka människohandel. 2.Varje part ska anta lagstiftning eller vidta andra lämpliga åtgär- der för att så långt möjligt förebygga att yrkesmässiga frakt- förares transportmedel används i sådan brottslig verksamhet som avses i denna konvention. 3.I förekommande fall och utan att det påverkar tillämpningen av gällande internationella konventioner ska bland dessa åtgärder ingå fastställande av skyldighet för yrkesmässiga fraktförare, innefattande varje transportföretag eller ägare eller brukare av transportmedel, att se till att alla passagerare innehar de rese- handlingar som krävs för inresa i den mottagande staten. 4.Varje part ska i enlighet med sin nationella lag föreskriva påfölj- der vid överträdelse av den skyldighet som avses i punkt 3 i denna artikel. 5.Varje part ska anta lagstiftning eller vidta andra åtgärder som kan behövas för att, i enlighet med dess nationella lag, medge avvisning eller återkallelse av visering för personer som med- verkar i förövande av brott som avses i denna konvention. 6.Parterna ska förstärka samarbetet mellan gränskontrollmyndig- heterna, bl.a. genom att inrätta och upprätthålla direkta kom- munikationskanaler. Artikel 8 – Säkerhet och kontroll av handlingar Varje part ska vidta nödvändiga åtgärder för att a.se till att rese- eller identitetshandlingar som den utfärdar är av sådan kvalitet att de inte enkelt kan missbrukas, förfalskas eller olagligen ändras, kopieras eller utfärdas, och b.skydda integriteten och säkerheten i de rese- och identitets- handlingar som utfärdas av parten eller på dess vägnar samt förebygga att sådana handlingar framställs och utfärdas olagligt. Artikel 9 – Handlingars äkthet och giltighet En part ska, på begäran av en annan part, enligt sin nationella lag inom skälig tid kontrollera äktheten och giltigheten av rese- eller identitetshandlingar som har utfärdats eller påstås ha utfärdats i dess namn och som misstänks användas för människohandel. Kapitel III Åtgärder för att skydda och främja brottsoffers rättigheter med beaktande av jämställdhet Artikel 10 – Identifiering av brottsoffren 1.Varje part ska förse sina behöriga myndigheter med personal som är utbildad i och kvalificerad för att förebygga och bekämpa människohandel och att identifiera och bistå brotts- offer, inklusive barn, och ska se till att de olika myndigheterna samarbetar med varandra och med berörda hjälporganisationer, så att brottsoffer kan identifieras genom ett förfarande som vederbörligen beaktar den speciella situationen för kvinnor och barn som utsatts för brott och vid behov få uppehållstillstånd enligt bestämmelserna i artikel 14 i denna konvention. 2.Varje part ska anta lagstiftning eller vidta andra åtgärder som kan behövas för att identifiera brottsoffer, vid behov i sam- arbete med andra parter och berörda hjälporganisationer. Om de behöriga myndigheterna har skälig anledning anta att en per- son har blivit offer för människohandel, ska parten se till att personen inte avlägsnas från dess territorium förrän de behö- riga myndigheterna har avslutat identifieringsförfarandet för offer för ett brott som konstateras enligt artikel 18 i denna konvention och att personen i fråga får hjälp enligt artikel 12.1 och 12.2. 3.Om brottsoffrets ålder är obestämd och det finns skäl att tro att offret är ett barn, ska hon eller han antas vara ett barn och ges särskilt skydd i avvaktan på att åldern fastställs. 4.Så snart en underårig utan medföljande vuxen har identifierats som ett brottsoffer ska varje part a.sörja för att barnet företräds av en förmyndare, organisa- tion eller myndighet som ska handla i barnets intresse, b.vidta nödvändiga åtgärder för att fastställa barnets identitet och nationalitet, samt c.göra sitt bästa för att söka rätt på barnets familj, om detta ligger i barnets intresse. Artikel 11 – Skydd för privatlivet 1.Varje part ska skydda brottsoffrens privatliv och identitet. Per- sonuppgifter om dem ska förvaras och användas enligt bestämmelserna i konventionen om skydd för enskilda vid automatisk databehandling av personuppgifter (ETS 108). 2.Varje part ska vidta åtgärder för att särskilt tillse att identiteten eller uppgifter som möjliggör identifiering av ett barn som är brottsoffer inte offentliggörs genom medierna eller på andra vägar utom, i undantagsfall, för att underlätta efterforskning av familjemedlemmar eller på annat sätt säkerställa barnets välfärd och skydd. 3.Varje part ska överväga att i enlighet med artikel 10 i konven- tionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grund- läggande friheterna, som den tolkas av Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna, vidta åtgärder som syftar till att främja att medierna värnar om brottsoffrens privatliv och iden- titet genom självreglering, genom införande av regler eller genom gemensam reglering. Artikel 12 – Hjälp till brottsoffer 1.Varje part ska anta lagstiftning eller vidta andra åtgärder som kan behövas för att hjälpa brottsoffren med deras fysiska, psy- kiska och sociala återhämtning. Denna hjälp ska minst innefatta följande: a.En levnadsstandard som kan trygga deras uppehälle genom åtgärder som lämplig och trygg bostad samt psykologiskt och materiellt bistånd. b.Tillgång till akutsjukvård. c.Hjälp med översättning och tolkning vid behov. d.Rådgivning och upplysning, särskilt om deras lagliga rättig- heter och de tjänster som står till deras förfogande, på ett språk som de kan förstå. e.Biträde så att deras rättigheter och intressen kan framföras och beaktas i lämpliga skeden av brottsmålsförfaranden mot förövare. f. Tillgång till utbildning för barn. 2.Varje part ska vederbörligen beakta brottsoffrets behov av trygghet och skydd. 3.Dessutom ska varje part svara för nödvändig medicinsk eller annan hjälp till brottsoffer som lagligen vistas inom dess terri- torium, saknar tillräckliga resurser och behöver sådan hjälp. 4.Varje part ska anta regler enligt vilka brottsoffer som lagligen vistas inom dess territorium ska beredas tillträde till arbets- marknaden samt till yrkesutbildning och undervisning. 5.Varje part ska vid behov och på de villkor som anges i dess nationella lagstiftning samarbeta med icke-statliga organisatio- ner, andra berörda organisationer eller medlemmar av det civila samhället som ägnar sig åt att bistå brottsoffer. 6.Varje part ska anta lagstiftning eller vidta andra åtgärder som kan behövas för att trygga att ett brottsoffers villighet att vittna inte uppställs som villkor för hjälp till vederbörande. 7.Vid tillämpning av de bestämmelser som fastställs i denna arti- kel ska varje part lämna hjälp på grundval av samförstånd och information, med vederbörlig hänsyn till de särskilda behoven hos personer i en utsatt situation och till barns rättigheter med avseende på bostad, utbildning och lämplig hälsovård. Artikel 13 – Period för återhämtning och eftertanke 1.Varje part ska i sin nationella lag fastställa en period på minst för återhämtning och eftertanke, om det finns skälig anledning att tro att den berörda personen är ett brottsoffer. Perioden ska vara så lång att personen kan återhämta sig och göra sig fri från människohandlarnas inflytande och/eller fatta ett välinformerat beslut om samarbete med de behöriga myn- digheterna. ska inget beslut om utvisning av personen kunna verkställas. Denna bestämmelse ska inte på- verka den verksamhet som de behöriga myndigheterna bedriver i alla faser av de tillämpliga nationella förfarandena, särskilt när de utreder och väcker åtal för de berörda brotten. ska parterna tillåta berörda personer att vistas inom deras territorium. 2.Under denna period ska de personer som avses i punkt 1 i denna artikel ha rätt till den hjälp som avses i artikel 12.1 och 12.2. 3.Parterna är inte bundna av att iaktta om det stri- der mot den allmänna ordningen eller det konstateras att ställ- ning som brottsoffer åberopas felaktigt. Artikel 14 – Uppehållstillstånd 1.Varje part ska utfärda ett förnybart uppehållstillstånd till brottsoffer i endera av följande situationer, eller i båda: a.När den behöriga myndigheten anser att deras vistelse är nödvändig på grund av deras personliga situation. b.När den behöriga myndigheten anser att deras vistelse krävs för deras samarbete med de behöriga myndigheterna i utrednings- eller straffrättsliga förfaranden. 2.När uppehållstillstånd av rättsliga skäl krävs för brottsoffer som är barn, ska sådant utfärdas i barnets intresse och vid behov förnyas på samma villkor. 3.Vägran att förnya ett uppehållstillstånd eller återkallande av ett sådant ska följa föreskrifterna i partens nationella lag. 4.Om ett brottsoffer ansöker om någon annan form av uppe- hållstillstånd ska den berörda parten beakta att han eller hon har eller har haft ett uppehållstillstånd enligt punkt 1. 5.Med hänsyn till parternas åtaganden enligt artikel 40 i denna konvention ska varje part se till att beviljande av tillstånd enligt denna bestämmelse inte ska påverka rätten att söka och få asyl. Artikel 15 – Gottgörelse och rätt till skadestånd 1.Varje part ska se till att brottsoffer, från deras första kontakt med de behöriga myndigheterna och på ett språk som de kan förstå, har tillgång till upplysningar om rättsliga och administ- rativa förfaranden av betydelse. 2.Varje part ska i sin nationella lag fastställa rätt till rättsligt stöd och fri rättshjälp för brottsoffer enligt bestämmelserna i dess nationella lag. 3.Varje part ska i sin nationella lag fastställa brottsoffers rätt till gottgörelse från förövarna. 4.Varje part ska anta lagstiftning eller vidta andra åtgärder som kan behövas för att garantera gottgörelse till brottsoffer enligt bestämmelserna i dess nationella lag, exempelvis genom inrät- tande av en fond för gottgörelse till brottsoffer eller åtgärder eller program för socialt bistånd och social återanpassning av brottsoffer, som kan finansieras med medel som härrör från tillämpning av åtgärder som avses i artikel 23. Artikel 16 – Brottsoffers repatriering och återvändande 1.Den part i vilken ett brottsoffer är medborgare eller hade per- manent uppehållstillstånd vid tiden för inresan på den mot- tagande partens territorium ska, med vederbörlig hänsyn till personens rättigheter, säkerhet och värdighet, underlätta och godta personens återvändande utan oberättigat eller oskäligt dröjsmål. 2.När en part återsänder ett brottsoffer till en annan stat ska detta ske med vederbörlig hänsyn till personens rättigheter, säkerhet och värdighet och till läget i eventuella rättsliga för- faranden knutna till den omständigheten att personen är ett offer för människohandel, och återvändandet ska helst ske fri- villigt. 3.På begäran av en mottagande part ska en anmodad part bekräfta om en person är dess medborgare eller hade tillstånd att vistas permanent inom dess territorium vid tiden för inresan på den mottagande partens territorium. 4.För att underlätta att ett offer för människohandel som saknar korrekta handlingar återvänder, ska den part i vilken den per- sonen är medborgare eller hade permanent uppehållstillstånd vid tiden för inresan på den mottagande statens territorium gå med på att, på begäran av den mottagande parten, utfärda sådana resehandlingar eller sådant annat tillstånd som kan behövas för att personen ska kunna resa in på och återvända till dess territorium. 5.Varje part ska anta lagstiftning eller vidta andra åtgärder som kan behövas för att inrätta repatrieringsprogram under med- verkan av berörda nationella eller internationella institutioner och icke-statliga organisationer. Syftet med dessa program är att förebygga att personer åter blir brottsoffer. Varje part bör göra allt som står i dess makt för att främja brottsoffrens åter- inträde i samhällslivet i den stat de återvänder till, inklusive återinträde i undervisningssystemet och på arbetsmarknaden, särskilt genom förvärvande och förbättring av yrkesskicklighet. Program för barn bör innefatta rätt till utbildning och åtgärder för att trygga lämplig vård eller mottagande av familjen eller lämpliga vårdstrukturer. 6.Varje part ska anta lagstiftning eller vidta andra åtgärder som kan behövas för att, där så är lämpligt i samarbete med andra berörda parter, bereda brottsoffer tillgång till kontaktinforma- tion om organ som kan hjälpa dem i det land till vilket de åter- sänds eller repatrieras, t.ex. funktioner för upprätthållande av lag och ordning, icke-statliga organisationer, jurister som kan ge råd samt inrättningar för social välfärd. 7.Brottsoffer som är barn ska inte återsändas till en stat om en risk- och säkerhetsbedömning tyder på att ett sådant återvän- dande inte skulle ligga i barnets intresse. Artikel 17 – Jämställdhet Varje part ska, när den vidtar åtgärder som avses i detta kapitel, sträva efter att främja jämställdhet och tillämpa jämställdhets- integrering i åtgärdernas utformning, tillämpning och utvärdering. Artikel 18 – Kriminalisering av människohandel Varje part ska anta lagstiftning och vidta andra åtgärder som kan behövas för att konstatera att sådana gärningar som avses i artikel 4 i denna konvention är brottsliga när de begås uppsåtligen. Artikel 19 – Kriminalisering av användning av ett brottsoffers tjänster Varje part ska överväga att anta lagstiftning och vidta andra åtgär- der som kan behövas för att i dess nationella lagstiftning fastställa att användning av tjänster som är föremål för sådant utnyttjande som avses i artikel 4 a i denna konvention med vetskap om att per- sonen är ett offer för människohandel, är en brottslig gärning. Artikel 20 – Kriminalisering av gärningar som rör rese- eller identitetshandlingar Varje part ska anta lagstiftning och vidta andra åtgärder som kan behövas för att konstatera att följande gärningar är brottsliga när de begås uppsåtligen och i syfte att möjliggöra människohandel: a.att förfalska en rese- eller identitetshandling, b.att anskaffa eller tillhandahålla en sådan handling, c.att behålla, undanröja, dölja, skada eller förstöra en annan per- sons rese- eller identitetshandling. Artikel 21 – Försök, medhjälp eller främjande 1.Varje part ska anta lagstiftning och vidta andra åtgärder som kan behövas för att konstatera att uppsåtlig hjälp till eller främjande av att någon av de handlingar som anges i artiklarna 18 och 20 i denna konvention begås är brottsliga gärningar. 2.Varje part ska anta lagstiftning och vidta andra åtgärder som kan behövas för att konstatera att försök att begå någon av de handlingar som anges i artiklarna 18 och 20 a i denna konven- tion är brottsliga gärningar. Artikel 22 – Juridiska personers ansvar 1.Varje part ska anta lagstiftning och vidta andra åtgärder som kan behövas för att se till att en juridisk person kan ställas till ansvar för en gärning som är brottslig enligt denna konvention och som begås för den juridiska personens av en fysisk person som handlar antingen individuellt eller som en del av den juridiska personens organ och som har en ledande ställning inom den juridiska personen som grundas på endera av föl- jande: a.Fullmakt att företräda den juridiska personen. b.Befogenhet att fatta beslut för den juridiska personens räk- ning. c.Befogenhet att utöva kontroll inom den juridiska personen. 2.Utöver de fall som avses i punkt 1, ska varje part vidta de åtgär- der som behövs för att säkerställa att en juridisk person kan ställas till ansvar om brist på överinseende eller kontroll av en fysisk person som avses i punkt 1 har gjort det möjligt att för- öva en gärning som är brottslig enligt denna konvention för den juridiska personens genom en fysisk person som handlar på dess vägnar. 3.Beroende på partens rättsliga principer kan en juridisk persons ansvar vara straffrättsligt, civilrättsligt eller förvaltningsrätts- ligt. 4.Detta ansvar ska inte påverka det straffrättsliga ansvaret för de fysiska personer som har begått brottet. Artikel 23 – Påföljder och åtgärder 1.Varje part ska anta lagstiftning och vidta andra åtgärder som kan behövas för att de brottsliga gärningar som konstateras enligt artiklarna 18–21 ska kunna beläggas med effektiva, pro- portionella och avskräckande påföljder. Dessa påföljder ska för brottsliga gärningar som konstateras enligt artikel 18 i denna konvention, när de begås av fysiska personer, inbegripa straff som medför frihetsberövande och som kan föranleda utläm- ning. 2.Varje part ska se till att fysiska personer som ställs till ansvar enligt artikel 22 ska bli föremål för effektiva, proportionella och avskräckande straffrättsliga eller icke-straffrättsliga påföljder eller åtgärder, inklusive ekonomiska påföljder. 3.Varje part ska anta lagstiftning och vidta andra åtgärder som kan behövas för att den ska kunna ta i beslag eller på annat sätt undanröja hjälpmedel för och av brott enligt artiklarna 18 och 20 a i denna konvention, eller egendom till ett värde som motsvarar sådan . 4.Varje part ska anta lagstiftning och vidta andra åtgärder som kan behövas för att den ska kunna tillfälligt eller permanent stänga en inrättning som har använts för att genomföra männi- skohandel, utan att detta ska påverka rättigheter för tredje per- son i god tro, eller för att tillfälligt eller permanent vägra gär- ningsmannen att bedriva den verksamhet inom vilken brottet förövades. Artikel 24 – Försvårande omständigheter När påföljd för brott som konstateras enligt artikel 18 i denna kon- vention fastställs ska varje part se till att följande betraktas som försvårande omständigheter: a.Att brottet uppsåtligen eller genom grov oaktsamhet har även- tyrat offrets liv. b.Att brottet har begåtts mot ett barn. c.Att brottet har begåtts av en offentlig tjänsteman vid utövning av tjänsten. d.Att brottet har begåtts inom ramen för en brottslig organisa- tion. Artikel 25 – domar Varje part ska anta lagstiftning och vidta andra åtgärder som skapar möjlighet att beakta lagakraftvunna domar som utdömts av en annan part och som avser brott mot denna konvention när påfölj- den fastställs. Artikel 26 – Bestämmelse om straffrihet Varje part ska enligt grundprinciperna i dess rättssystem bereda möjlighet att avstå från att utdöma straff mot brottsoffer för deras inblandning i olaglig verksamhet om denna har skett av tvång. Kapitel V Utredning, åtal och processrätt Artikel 27 – Ansökningar ex parte och ex officio 1.Varje part ska se till att utredningar av eller åtal för brott enligt denna konvention ska vara oberoende av ett brottsoffers anmä- lan eller anklagelse, i varje fall då brottet helt eller delvis begåtts inom partens territorium. 2.Varje part ska se till att offer för ett brott som begåtts inom ter- ritorium som tillhör en annan part än den där de vistas får klaga hos de behöriga myndigheterna i den stat där de har sin hemvist. Den behöriga myndighet hos vilken klagan förs ska, om den inte själv är behörig i detta hänseende, utan dröjsmål överlämna den till den behöriga myndigheten i den part inom vars territorium brottet begicks. Klagan ska handläggas i enlighet med nationell lag i den part där brottet begicks. 3.Varje part ska genom lagstiftning eller andra åtgärder enligt de bestämmelser som fastställs i dess nationella lag ge varje grupp, stiftelse, förening eller icke-statlig organisation som strävar efter att bekämpa människohandel eller skydda de mänskliga rättig- heterna möjlighet att hjälpa och/eller stödja brottsoffret, om detta så önskar, under straffrättsliga förfaranden som rör ett så- dant brott som konstateras enligt artikel 18 i denna konvention. Artikel 28 – Skydd av brottsoffer, vittnen och personer som samarbetar med de rättsvårdande myndigheterna