sou · GWB3111 · 2008-12-10 00:00:00 — Men det har blivit allt vanligare i kom- munerna att erbjuda stöd och hjälp i form av service, utan vare sig utredning eller särskilt biståndsbeslut. Syftet är bland annat att få bort den förmyndarmentalitet som serviceförespråkarna menar 14TP PT Ungdomar och brott åren 1995–2005, Brå, Rapport 2006:7. 15TP PT Se till exempel Kriminell utveckling, Tidiga riskfaktorer och förebyggande insatser, Brå- rapport 2001:15. lätt kan uppstå vid biståndsprövning. Det är inte ovanligt att kom- muner öppnar stödverksamheter för föräldrar som inte kräver någon biståndsbedömning. Ett bedömningssamtal kan också följas av ett annat stödjande samtal av socialsekreteraren utan att en utredning behöver inledas. Sammantaget innebär detta att det fak- tum att andelen som får en biståndsprövad insats är liten, inte behöver betyda att de övriga barnen och föräldrarna blir helt utan hjälp och stöd från . Däremot går det naturligtvis inte att svara på om andelen som får hjälp och stöd är tillräckligt stor. För kunna besvara den frågan hade det krävts en annan typ av studie. Slutligen finns det också skäl att nämna att insatser på grundval av SoL är frivilliga. Om det inte finns grund för insatser med tvång enligt LVU, är det således öppet för föräldrarna att tacka nej till de insatser som föreslår för barnet och/eller föräldrarna. De beslutade insatserna i de studerade kommunerna avsåg främst att barnet fick stödsamtal av en representant från . I en del fall fick barnet en kontaktperson eller fick delta i ett pro- gram där även föräldrarna involverades. Även i ett nationellt perspektiv är kontaktperson respektive stödsamtal med föräldrarna och/eller barnet de vanligaste insats- erna när barn begått brott, och dessa insatser finns tillgängliga i princip i alla kommuner. Det framgår av en studie som social- styrelsen gjorde år 2006.TPF16FPT Därutöver finns andra typer av insatser som inte är lika vanligt förekommande, som riktad föräldraut- bildning, program för unga lagöverträdare, däribland det manual- baserade programmet ART, mer kvalificerade kontaktpersoner, nätverksmöten samt familjestödsformen MST. Nedan beskrivs när- mare vad dessa insatser kan innebära i praktiken. En samtalskontakt med kan se olika ut i olika kom- muner. Samtalen kan vara individanpassade, och barnets situation och särskilda behov styr då innehållet. Andra samtal är struk- 16TP PT , T, Öppenvårdens former, 2006. turerade som samtalsserier där fasta teman styr vad som ska tas upp. Samtalen kan hållas antingen av socialsekreterare eller familje- pedagoger. Stödsamtal kan ges både som en biståndsprövad insats efter en avslutad utredning enligt 11 kap. 1 §, men de kan också ges som en serviceinsats direkt efter ett bedömningssamtal eller under utred- ningen. Tanken med detta är att snabbt kunna ge ett stöd till familjen medan brottet är aktuellt. Uppfattningen är att familjen är som mest mottaglig då. kan utse en särskild kontaktperson med uppgift att hjälpa den enskilde i personliga angelägenheter om den enskilde begär eller samtycker till det. För barn får kontaktper- son endast utses om barnets vårdnadshavare begär eller samtycker till det, men har barnet fyllt räcker det med att barnet begär eller samtycker till det. Insatsen är ofta fokuserad på barnets fritid. infördes en ny typ av kontaktperson i social- tjänstlagen, kallad särskilt kvalificerad kontaktperson, som syftar till att ge barnet ett mer omfattande stöd. Program för unga lagöverträdare Av kartläggning framgick att av kommunerna hade någon form av program för unga lagöverträdare. De används främst som insats för ungdomar 15–, som dömts för brott. Men i en del kommuner utnyttjas de även för 13–14- åringar som begått brott. Programmen inrymmer ofta ett antal samtal med olika teman samt studiebesök för att informera och avskräcka från fortsatt brottslighet.TPF17FPT består programmet av 5–7 träffar där också föräldrarna är med . Det van- ligaste är att programmet ges individuellt, men det finns också kommuner som ger programmen till ungdomar i grupp. 17TP PT En närmare beskrivning av hur programmen kan se ut ges i Brå:s rapport påverkansprogram och deras deltagare , Rapport 2008:1. ART (Aggression Replacement Training) Ett speciellt program som finns tillgängligt i en del kommuner är ART (Aggression Replacement Training). I kart- läggning angav en dryg tredjedel av kommunerna att de arbetade med hela eller delar av ART (främst delar av det). Det är ett peda- gogiskt inriktat program där barnet får träna sin sociala färdighet och sin förmåga att kontrollera sin ilska. Programmet inrymmer också moraliska diskussioner. En dryg tredjedel av kommunerna använde sig också i vissa fall av nätverksmöten där familj, släkt, vänner och professionella samlades för att mobilisera ett stödjande nätverk kring barnet. Mötet kan hållas både som en del av utredningen kring barnet och som en form av behandlingsinsats. MST (Multisystemisk terapi) I av kommunerna hade man arbetat med MST (multisystemisk terapi). Det är en manualbaserad verksamhet som har drag av både program och nätverksmöten. Det är ett resurskrävande program som pågår och som syftar till att få familjen att fungera bättre. En insats som blivit allt vanligare när barn begått brott är med- ling. är kommunerna skyldiga att kunna erbjuda medling för dem under som har begått brott. Medling innebär att gärningspersonen och brottsoffret under ledning av en medlare träffas och talar om brottet. En förutsättning för mötet är att gärningspersonen erkänt. Syftet är att gärningspersonen ska få insikt i konsekvenserna av brottet, och brottsoffret ska få möjlig- het att bearbeta sina upplevelser av brottet. Lagstiftaren har främst lyft fram målgruppen ungdomar i åldern 15–som begått brott. Uppgifter från över 3 000 medlings- protokoll kommuner, som skickats in till Brå 2003–2007, visar dock att medlingsverksamheten i mycket hög grad kommit att inrikta sig på icke straffmyndiga barn som begått brott. Närmare hälften av alla medlingar avsåg denna åldersgrupp. Det kan synas förvånande eftersom de straffmyndiga barnen borde ha mer att vinna på att delta, eftersom deltagande i medling ska beaktas vid ställningstagande till åtalsunderlåtelse. En möjlig för- till att de minderåriga barnen deltar i medling i så stor utsträckning kan vara att föräldrarna ofta har större inflytande över de yngre barnen än över de äldre och därför kan förmå dem att delta i större utsträckning än de äldre barnen. Kommunerna verkar ha kommit lite olika långt när det gäller att aktivt involvera medlarna när minderåriga har begått brott. I vissa kommuner kallar medlaren/medlingsgruppen alla polisanmälda barn och deras föräldrar till ett möte för att höra om barnet är villigt att delta i medling. Oavsett utgången i mötet utnyttjas detta samtal ofta också för att markera allvaret i det som barnet gjort. I andra kommuner har medlingen (ännu) inte en lika tydlig roll när barn begått brott. Samtalsstöd från andra än I samband med en polisanmälan finns det socialsekreterare som hänvisar familjer till en kurator på barnets skola eller till en kurator på en ungdomsmottagning. Detta gäller i fall där man ser att ett samtalsstöd behövs direkt eller att föräldrarna önskar det. När det gäller till exempel psykiska och neuropsykiatriska problem som ADHD kan barnet behöva utredning och insatser från barn- och ungdomspsykiatrin. I våra direktiv anges att utredningen ska redovisa gällande rätt och eventuella pågående lagstiftningsarbeten i länder som är av intresse och i övrigt göra de internationella jämförelser som anses befogade. Vi har valt att hämta in uppgifter beträffande gällande rätt och pågående lagstiftningsarbeten i , och . De uppgifter vi redovisar nedan har vi fått sända till oss efter det att vi har skickat ut frågor till i , Justisde- partementet i och i . Frågeställ- ningarna har utformats utifrån de frågor som vi har att överväga enligt våra direktiv. Enligt straffelovens § 15 är straffmyndighetsåldern i . infördes, genom en lagändring, bestämmelser i retsplejeloven som reglerar tvångsåtgärder mot barn . Lagändringen syftade till att skapa en klar och uttömmande reg- lering beträffande vilka tvångsåtgärder som får användas mot barn i samband med en brottsutredning. I och med lagändr- ingarna, som fördes in i kapitel 75 b i retsplejeloven, fördes det in en särskild bestämmelse (§ 821 a) om polisens möjlighet att kvar- hålla ett barn . Kvarhållandet ska enligt bestämmelsen ske så skonsamt som möjligt och ett barn får inte för- varas i häkten. Kvarhållandet ska vara så kortvarigt som möjligt och får endast överstiga om det är väsentligt med hänsyn till de efterforskningar som krävs. Kvarhållandet får inte i något fall överstiga . I bestämmelsen föreskrivs också att kvarhål- lande inte ska användas om ändamålet med kvarhållandet kan upp- nås genom mindre ingripande åtgärder. Av § 821 d nämnda lag följer att när en misstänkt person kvarhålls, ska polisen som huvudregel möjligt underrätta för att en representant för ska kunna inställa sig till polisen. Samma sak gäller vid polisförhör som avser brott för vilket det föreskrivet fängelse. Kravet på att ska underrättas gäller dock inte i alla situationer. Det kan t.ex. underlåtas om kvarhållandet varit kortvarigt eller miss- tanken avser ett bötesbrott. Finns det skäl att anta att barnet är i behov av särskilt stöd ska emellertid alltid under- rättas. Vilka tvångsmedel som i övrigt får användas mot under regleras i § 821 b. Enligt bestämmelsen finns det bl.a. möjlighet att använda kroppsbesiktning, husrannsakan, förverkande och edition mot barn . Fotografi och fingeravtryck får också tas om det behövs för att utreda det brott som barnet är misstänkt för. Fotografi, fingeravtryck eller annat material eller upplysningar som klarlagts genom användande av en tvångsåtgärd mot barnet får inte användas för framtida identifieringar utan uppgifterna får enbart användas i det aktuella ärendet. Det finns inte någon särskild bestämmelse i dansk rätt som tar sikte på tvångsvisa drogtester av barn . Däremot är de bestämmelser som reglerar i vilka fall kroppsbesiktning får ske alltså även tillämpliga på barn . Kroppsbesiktning kan komma i fråga vid misstanke om drograttfylleri. För att kroppsbesiktning ska kunna komma i fråga i övrigt krävs att det för brottet är före- skrivet fängelse och . Vad gäller proportionalitetsprincipen så betonas i § 821 c att barnets ålder ska beaktas vid bedömningen av om tvångsåtgärden kan anses stå i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Den danska regeringen har tillsatt en kommission för att se över ungdomskriminalitet. Kommissionen ska göra en samlad genom- gång av de insatser mot ungdomskriminalitet som vidtagits. Mot bakgrund härav ska kommission därefter lämna förslag om hur insatserna kan förstärkas och göras så målinriktade och verknings- fulla som möjligt. Vad gäller barn som är ska kom- missionen överväga om det finns behov av att ändra annan lagstift- ning än den straffrättsliga. Inom ramen för kommissions arbete ges också möjlighet att ändra straffmyndighetsåldern. Enligt § 46 straffeloven är straffmyndighetsåldern . I föreskrivs i straffeprosessloven § 224 och 226 att det föreligger en skyldighet att utreda brott om gärningsmannen var när gärningen begicks. Riksadvokaten kan ge riktlinjer om hur utredningar som vidtas med stöd av bestämmelsen ska genom- föras och också meddela begränsningar i den lagstadgade plikten. Vad gäller brott där gärningsmannen är föreskrivs en möjlighet, dock ingen skyldighet, att utreda brottet. Om barnet är kan åklagarmyndigheten enligt straffeprosessloven § 71 b besluta att ärendet ska föras över till de sociala myndigheterna. Bestämmelsen motiveras av att en över- föring av ärendet medför att polisens undersökning får en naturlig avslutning. Enligt politiloven § 13 kan polisen under vissa förut- sättningar ålägga ett barn och hans eller hennes för- äldrar att inställa sig till ett samtal för att förebygga ytterligare kriminalitet. Enligt straffprosessloven § 157 kan kroppsbesiktning förtas mot den som skäligen kan misstänkas för ett brott som kan medföra ett frihetsstraff om åtgärden är av betydelse för att klarlägga omständig- heterna och den inte framstår som ett oproportionerligt ingrepp. Bestämmelsen gäller också för barn som inte fyllt . Det finns alltså ingen särreglering beträffande barn i den bestämmelsen annat än att barnets ålder ska beaktas när undersökningen genomförs. Enligt straffeprocsessloven är det också vid allvarlig brottslighet möjligt att använda andra tvångsmedel mot barn som inte fyllt . Det gäller bl.a. husrannsakan (§ 192 och 196), beslag (§ 203), avlyssning och annan kontroll av kommunikation (§ 216 a och 216 b) samt annan avlyssning av samtal genom tekniska medel (§ 216 l och 216 m). Det pågår inget lagstiftningsarbete som tar sikte på de här aktuella frågorna beträffande barn som är . Enligt strafflagen (19.12.1889/39) 3 kap. 4 § 1 mom. förutsätts för straffansvar enligt finsk rätt att gärningsmannen för gärningen fyllt . Ett barn som inte fyllt för gärningen kan dock bli skadeståndsskyldig för den skada som han eller hon orsakat. Ett barn kan även i enlighet om lagen om medling vid brott och i vissa tvister (9.12.2005/1015) delta i brottmålsmedling i fråga om det brott som han eller hon begått. Medling har visat sig vara ett viktigt medel i samband med brott som begåtts av barn , eftersom medlingen sker i samarbete mellan polis och sociala myndigheter. I övrigt är de mest centrala påverknings- och påföljdsmedeln åtgärder som vidtas av social- och hälsovården. Enligt 7 kap. 34 § barnskyddslagen (/417) ska det organ som ansvarar för socialvården utan dröjsmål vidta relevanta stödåtgärder inom öppenvården om upp- växtförhållandena äventyrar eller inte tryggar ett barns hälsa eller utveckling, eller om ett barn genom sitt beteende äventyrar sin hälsa eller utveckling. Ytterligare stödåtgärder som kan komma i fråga är t.ex. att det involveras en stödperson eller en stödfamilj eller att barnet får genomgå vård eller terapi i syfte att stödja bar- nets rehabilitering. Enligt 14 § förordningen om förundersökning och tvångsmedel (/575) får ett barn som misstänks för brotts- lig gärning förhöras i anledning av gärningen. Det får också företas undersökning för att utreda om någon som fyllt varit delaktig i brottet eller för att återfå egendom som gått förlorad till följd av brottet. Slutligen får också undersökning företas om undersök- ningsledaren anser att det föreligger särskilda skäl eller om social- nämnden begär det. Enligt 11 § samma förordning ska barnet bemötas på det sätt som barnets ålder och utvecklingsgrad förut- sätter. Särskilt ska beaktas att barnet i onödan inte förorsakas olägenheter bl.a. i skolan. Undersökningsåtgärder som företas mot barn ska i mån av möjlighet utföras av polis som är för- trogen med den uppgiften. ska vid behov rådfråga en läkare eller någon annan sakkunnig om barnet kan utsättas för undersökningsåtgärder. Ett barn som är och som begått ett brott kan omhändertas av sociala myndigheter och placeras på en barn- skyddsanstalt. På en sådan anstalt kan barnets frihet begränsas vid behov. Enligt 40 § barnskyddslagen ska det organ som ansvarar för socialvården omhänderta ett barn och ordna barnets vård utom hemmet om barnet allvarligt äventyrar sin hälsa eller utveckling genom att använda rusmedel, genom att begå brottslig gärning som inte kan anses obetydlig eller genom annat därmed jämställbart beteende. Vad gäller möjligheten att med tvång drogtesta barn som misstänks vara narkotikapåverkade är rättsläget oklart. Det finns inte några särskilda bestämmelser som reglerar tvångsåtgärder mot barn . En tolkningsmodell har varit, att om förutsättningarna för att förhöra ett barn i enlig- het med förordningen om förundersökning och tvångsmedel är uppfyllda, så är det även möjligt att använda tvångsmedel i samband med detta. Det skulle alltså i praktiken vara möjligt att genomföra kroppsbesiktning och rusmedelsprov mot ett barn om barnet t.ex. är på sannolika skäl misstänkt för rattfylleri eller straff- bart bruk av narkotika. I övrigt kan vissa andra tvångsmedel användas gentemot barn . Exempelvis kan egendom som innehas av ett barn förverkas och beläggas med kvarstad. Ett barn kan också bli föremål för kroppsvisitation. Förundersöknings-, polis- och tvångsmedelslagen ses för närva- rande över av en lagkommission. Kommissionen har bl.a. att över- väga om det i tvångsmedels- och förundersökningslagens ska föras in specifika lagbestämmelser som gäller barn . Upp- draget ska redovisas . 9Utredningens överväganden och förslag Behovet av en genomgripande översyn av de bestämmelser i som rör barn har framförts i ett flertal olika utred- ningar.TPF1FPT Utredningen om handläggning av ungdomsmål (SOU 1999:108 s. 160) ansåg att det var särskilt väsentligt att frågan om i vilken omfattning polisen ska utreda brott som begåtts av barn blev föremål för närmare utredning. Det framhölls vidare i den utredningen att det fanns ett behov av att se över frågan i vilken utsträckning tvångsmedel ska få användas mot brottsmisstänkta barn . Det är dessa frågor som vi, enligt våra direktiv, närmare ska ana- lysera. Enligt direktiven ska vi lämna förslag som innebär dels att brott där den misstänkte är i högre utsträckning än utreds av polis och åklagare, dels att de brottsutredande myn- digheterna får befogenheter att med tvång drogtesta barn som misstänks vara narkotikapåverkade. En för oss viktig utgångspunkt som redan nu bör framhållas är att gärningar som på det ena eller andra sättet kan betecknas som brottsliga visserligen ofta förekommer bland mycket unga men att detta i allmänhet inte utvecklas till något allvarligt problem. Grup- pen barn där särskilda insatser behövs av detta skäl är således inte stor. är det viktigt att barn med dessa behov uppmärk- sammas . har huvudansvaret för samhällets insatser i fråga om brottsmisstänkta barn. En utredning enligt 31 § LUL kan 1TP PT Se bl.a. SOU 1999:108 s. 159 f. och SOU 2004:122 s. 244 f. Utredningens överväganden och förslag utgöra ett värdefullt underlag för att avgöra om det finns ett behov av insatser från sida. När det är fråga om tidiga insatser, dvs. insatser innan behovet av åtgärder blivit mera utpräg- lat, bygger systemet på frivillighet. Detta innebär inte, som tidigare påpekats, att ska vara kravlös. Till uppgifter hör att på olika sätt försöka motivera den enskilde för en viss insats. Det finns emellertid en risk för att de barn som verk- ligen är i behov av insatser inte nås av samhällets stödåtgärder i ett tidigt skede. Det finns också en risk för att när det väl finns för- utsättningar att ingripa med mera kraftfulla åtgärder kan barnets negativa utveckling manifesterats på ett sådant sätt att det kan vara svårt att bryta utvecklingen. Det är därför viktigt att åtgärder från sida kan sättas in i ett tidigt skede. För deras framtida utveckling kan det alltså vara av betydelse att få klarlagt om även mycket unga och ännu icke straffmyndiga per- soner deltar i brottslig verksamhet eller äventyrar sin hälsa genom att använda narkotika. Även om det är barnets behov som står i förgrunden finns det andra intressen som behöver uppmärksammas. För den som utsatts för brott kan det således vara av betydelse att gärningen utreds, även om den som utfört den är mycket ung och inte ska bli föremål för någon påföljd. Vid misstanke om mycket allvarliga brott finns det vid sidan av hänsynen till barnets rättsäkerhet ett intresse från samhällets sida att det blir klarlagt vad som ägt rum. Ytterligare en sak som vi redan nu vill betona är att intresset inte knyts endast till barnet självt utan att de sociala insatserna så långt det är möjligt bygger på ett samspel mellan , för- äldrarna och barnet. 9.2Förutsättningar för utredning enligt 31 § LUL Barn som begått brott kan inte dömas till straff eller bli föremål för någon annan brottspåföljd. I princip kan inte heller rättsväsendet vidta andra åtgärder gentemot barn på grund av brott. Ansvaret för samhällets åtgärder vilar i stället i första hand på social- tjänsten. Vi vill från början göra klart att det också är det synsättet som varit styrande för vårt arbete. Även för ungdomar i något högre åldrar som passerat straffmyndighetsgränsen präglas påföljds- Utredningens överväganden och förslag systemet av att det i första hand är behovet av sociala insatser som ska vara avgörande för valet av påföljden. Att göra avsteg från den principen när det gäller dem som är ännu yngre kan alltså inte komma fråga. Vår avsikt är inte att flytta fokus från till ett mera renodlat straffrättsligt synsätt när det gäller utred- ningsbehovet. Även i fortsättningen bör således det primära syftet med en utredning av brott som begåtts av barn vara att klarlägga behovet av sociala insatser. Men som vi redan har berört är det synsättet inte oförenligt med en reform som siktar på att fler brott av unga ska utredas. Att fler utredningar görs kan leda till att i fler ärenden får ett bättre underlag för sina bedömningar. Det kan också behövas för- tydliganden och tillägg i regelverket för att få till stånd en större enhetlighet och se till att utredningar verkligen kommer till stånd i den utsträckning som har varit avsikten med nu gällande lagstift- ning. Vi anser inte heller att den grundläggande tanken att behovet av sociala insatser ska vara primärt styrande behöver vara oförenlig med ett ökat eller i varje fall mera uttalat hänsynstagande även till andra aspekter som t.ex. målsägandens intressen av att brottet blir utrett. För att ska kunna bedöma vilken sorts åtgärder barnet behöver kan det vara viktigt att få utrett om ett brott har begåtts och omständigheterna vid detta. Inom finns det inte alltid möjlighet att klarlägga sådana förhållanden som en sådan uppgift kan vara främmande för roll. Det är därför viktigt att polis och åklagare har möjlighet att under vissa närmare villkor genomföra en utredning om brott även när den misstänkte är . Även dessa utredningar ska göras med iakttagande av objek- tivitetsprincipen. Av detta följer bland annat att varken polisför- höret eller 31 §-utredningen ska användas som något instrument i fostrande syfte gentemot barnet. Syftet med en utredning enligt 31 § LUL är endast att klarlägga omständigheter kring brottet eller för att efterforska gods med anknytning till brottet. Utredningens omfattning och inriktning är i stor utsträckning beroende av vilket brott den unge misstänks för och vad som är syftet med utred- ningen. När syftet är uppfyllt ska utredningen avslutas. Om en utredning t.ex. har inletts endast för att klargöra om någon straff- myndig har del tagit i brottet ska utredningen avslutas när detta klarlagts. För det fall en utredning har inletts på begäran av social- Utredningens överväganden och förslag tjänsten ska utredningen avslutas så snart omständigheterna kring brottet blivit klarlagda så långt anser tillräckligt. För att en utredning ska få rätt inriktning och inte drivas längre än nödvändigt i dessa fall är det således av avgörande betydelse att polis och socialtjänst har en nära samverkan. Vi har redan framhållit vikten av att utredningen så långt det är möjligt äger rum i samför- stånd med barnets vårdnadshavare. Sedan utredningen avslutats är det som, bland annat mot bakgrund av vad som fram- kommit vid polisens utredning, har att besluta om vilka eventuella insatser som kan komma ifråga. De förslag som vi redovisar i det följande innebär inte någon förändring i fråga om det nu anförda. Inte heller skiljer sig vårt förslag som reglerar förutsättningarna för utredning enligt 31 § LUL på något avgörande sätt när det gäller vilka brott som bör bli föremål för utredning från lagstiftarens ursprungliga intentioner, som vi uppfattat dessa. Vad vi främst vill åstadkomma med våra förslag är att lagstiftarens avsikter förverk- ligas och således att de brott som inte i tillräcklig utsträckning uppmärksammas blir föremål för utredning.