sou · GVB367 · 2008-01-01 00:00:00 — har 14 länder introducerat kvotering i sin konsti- tution, 39 länder har infört kvotering i vallagen och i ca 70 länder har enskilda politiska partier introducerat kvotering för listkompo- sitionen inom sitt parti (www.quotaproject, Dahlerup & Freiden- vall 2005, Dahlerup red. Olika kvoteringssystem skiljer sig således åt när det gäller var det är reglerat, dvs. i konstitution, vallag eller i enskilda politiska partier. Olika kvoteringssystem riktar dessutom in sig på olika faser i nomineringsprocessen. En distink- tion kan göras mellan regler som syftar till att förändra samman- 1TP PT På hemsidan wwwHTU .quotaproject.orgUTH finns en databas med information om vilka länder och politiska partier som introducerat könskvotering. Här finns också uppgifter om olika kvoteringstyper samt förslag till vidare läsning om kvotering. Regeringsformen ur tre strukturella teman sättningen av 1, rekryteringsbasen (dvs. tillgången på uppdragsvil- liga aspiranter), 2, kandidatbasen (dvs. de kandidater som partierna nominerat), samt 3, de valda (Dahlerup 2006a). I tabell 3 i appendix illustreras de olika typerna av kvotering. De allra flesta kvoteringsregler som tillämpas avser det andra steget i nomineringsprocessen, dvs. I tabell 4 i appendix illustreras vilka länder som introducerat denna typ av kvotering, samt vilka effekter det fått i termer av ökad kvinnorepresentation. Som framgår av tabell 4 är effekterna av kvotering inte entydiga. I vissa fall har kvotering till en kraftigt ökad kvinnorepresentation, i andra fall har en mycket liten förändring ägt rum. Skälen till dessa variationer är legio: bl.a. beror utfallet på hur kvoteringen är definierad i lagstiftningen, t.ex. nivån på kvoteringen (10, 20, ), om den enbart rör andelen kvinnor på valsedeln (inom PR- val) eller om de också inkluderar rangordningen på listan (t.ex. varvade listor, double quotas), storleken på valkretsarna (varvade listor är meningslösa om det bara finns ett mandat att tävla om), partiorganisationens syn på kvotering (bottom-up perspektiv kontra top-down perspektiv), om det finns några sanktioner för överträdelser (minskat partistöd vid underlåtelse att tillämpa regeln, ogiltigförklarade valsedlar vid underlåtelse), etc. Statsvetaren (2006) konstaterar i sin analys av könskvoteringens tillämpning att kvotering varken är tillräcklig eller nödvändig. I vissa situationer måste regler som införs uppifrån och ner också accepteras av de lokala partiorganisationer som ska tillämpa dem. I andra fall kan en hög kvinnorepresentation uppnås utan kvotering, men genom att enskilda partier introducerar köns- kvoteringsregler eller rekommendationer för en ökad kvinnorepre- sentation (soft quotas) samt genom ett tryck från kvinno- rörelsen och partikvinnor. Tabell 4 visar även att det företrädesvis är länder med propor- tionellt valsystem som introducerat könskvotering. Könskvotering har förvisso också införts i länder med majoritetsvalsystem, men konstruktionen skiljer sig åt eftersom det är svårare att tillämpa kvotering i enmansvalkretsar än på partilistor. I flera länder med majoritetsvalsystem har istället platser reserverats till kvinnor i landets parlament. Systemet med reserverade platser används i t.ex. och där varje distrikt representeras i det nationella parlamentet av två kvinnor. Denna typ av kvotering används således i det tredje steget i nomineringsprocessen: de valda. Se tabell 5 i appendix. Systemet med reserverade platser har emellertid utsatts för kritik. Bl.a. har det anförts att kvinnliga parlamentariker som valts in via detta system saknar en lokal förankring. En annan kritik som riktats mot reserverade platser är att konstruktionen inte sällan leder till ett tak, snarare än golv för ökad kvinnorepresentation. Förutom lagstadgad kvotering i konstitution/vallag och de reserverade platserna har även flera enskilda partier i närmare 70 länder fattat beslut om kvotering i sina respektive partier och på sina partilistor (). I har , och Socialdemokratierna introducerat kvotering, medan och har fattat beslut om rekommendationer, dvs. frivilliga och icke-bindande regler för kvinnorepresentationen på listorna (Wängnerud 2001, Freidenvall , Freidenvall m.fl. 2006). och har infört allmänna mål. Samtliga partier uppnådde efter valet en kvinnorepresentation i sina riksdagsgrupper överstigande . Högst kvinnorepresentation kunde noteras i (63,) och (52,). En exakt könsfördelning åter- fanns i () och Socialdemokraterna (). Inom var kvinnorepresentationen . Lägst kvinnore- presentation kunde noteras i (37,) och Kristde- mokraterna (37,). Samtliga partier har således en kvinnorepre- sentation som är vida överstigande det internationella genomsnittet på (). Statsvetaren (2006) har för grundlagsutredningens uppdrag analyserat olika valsystem. Han menar att det är svårt att se att någon förändring av valsystemet – i form av lagstadgad kvotering – skulle vara nödvändig i när det gäller andelen kvinnliga parlamentariker. Det är en rimlig slutsats mot bakgrund av vad som ovan konstaterats. är i det närmaste jämställd sett till den numeriska fördelningen mellan kvinnor och män. Samtliga partier har dessutom en förhållandevis god kvinnorepre- sentation, bl.a. tack vare partiernas interna regler för en ökad kvinnorepresentation. Men man kan också vända på frågeställ- ningen och i stället fråga: Vilka konsekvenser skulle ett genom- förande av ett majoritetsval få för kvinnorepresentationen i Regeringsformen ur tre strukturella teman Vad skulle hända då? Skulle kvinnorepresentationen minska i en handvändning eller skulle den relativt höga kvinnore- presentationen bestå? Kan vi förvänta oss en större spridning mellan partierna?TPF2FPT En konsekvens är att partiernas regler avseende könsfördel- ningen på partilistorna inte längre skulle vara tillämpliga. Regel- verket kring kvinnorepresentation skulle helt enkelt bli obsolet eftersom det inte längre blir tal om några partilistor. En annan tänkbar konsekvens är att ett majoritetsvalsystem skulle innebära att valkretsarna blir fler, 349 valkretsar mot nuvarande 29, om man väljer att behålla antalet riksdagsplatser. Eftersom enbart en person per valkrets blir vald, kommer partierna satsa allt på sitt bästa kort, sannolikt den mest etablerade och namnkunnige politikern. Tidi- gare forskning har visat att det enklaste att bli en riksdagsledamot är att redan vara en, vilket innebär att partiernas förstanamn får en allt större betydelse. Inför valet var 76 kvinnor placerade på första plats på riksdagspartiernas sammanlagt 209 riksdagslistor. av listorna toppades således av kvinnor (Freidenvall ). Skillnaderna mellan partierna var stora. Medan , , och partilistor toppades av 62, 55, 52 respektive kvinnor, bestod Socialde- mokraternas, och partilistor av 34, 19 respektive kvinnor i topp. I den mån dessa siffror kan vara vägledande, skulle således kvinnorepresentationen förändras, fast i olika riktningar. För vissa partier skulle kvinnorepresentatio- nen öka, för andra skulle den sjunka. Mot bakgrund av dessa upp- gifter har kvinnliga kandidater inom Socialdemokraterna, och mest att förlora på ett majoritetsval- system. I detta avseende kan det även vara viktigt att analysera föränd- ringen när det gäller kvinnors placering på partilistornas förstaplatser, se tabell 6 i appendix. Som framgår av tabell 6 ökade andelen listor som toppades av kvinnor från 2002. Andelen kvinnor på listornas förstaplats har ökat successivt inom de flesta partier , och tydligast inom , och . Inom Socialdemokraterna ägde en markant ökning rum , då andelen kvinnor i listornas topp ökade från . Inom och Socialdemokraterna sjönk andelen 2TP PT Det bör noteras att majoritetsval ofta leder till tvåpartisystem. Det innebär följaktligen andra konsekvenser för småpartierna. sjönk 1998 och 2002. Inom flera partier har andelen kvinnor i topp fluktuerat, särskilt inom . En annan tänkbar konsekvens är att kvinnorörelsen, bestående av såväl kvinnoförbund och partikvinnor som den utomparlamen- tariska kvinnorörelsen, sannolikt inte kommer att vänta med att ställa nya krav. Precis som de varit drivande i kampen för ett for- mellt regelverk, kommer de sannolikt att komma med förslag till nytt regelverk anpassat till majoritetsvalsystemet. Ett sådant förslag vore att ställa krav på lagstiftad kvotering, där partierna är skyldiga till att se till att ett visst antal valbara platser reserveras för kvinn- liga kandidater alternativt kvinnliga valda. Vad som talar för ett sådant förslag är att en jämn könsfördelning uppfattas som ett axiom bland såväl partier som väljarkår. Att kvinnor och män ska ha lika tillgång till makt och inflytande uppfattas som ett demokratikrav. Vad som talar emot är att frågan om en lagstiftad kvotering varit kontroversiell bland de flesta politiska partier. Sam- tidigt som partierna ställer sig positiva inför en jämn fördelning mellan könen går åsikterna isär metoderna för att uppnå detta mål. I synnerhet kvotering har varit och är en ifrågasatt metod. Argu- mentet har istället varit att det är den enskilda partiorganisationens privilegium och ansvar att nominera sina kandidater och sätta samman sin egen partilista. Staten/lagstiftarna bör vara den sista instansen och inte den första. Sannolikt skulle flera lokala partior- ganisationer, de reella grindvakterna i nomineringsprocessen, inte vilja rucka på sin lokala autonomi och suveränitet när det gäller kandidaturval. Ett annat förslag vore att i stället för lagstiftning ställa krav på de enskilda politiska partierna. Ett förslag skulle vara att tillämpa det system – all womens shortlists – som introducerats av i . Enligt detta system nomineras en kvinna i varannan valbar plats (i detta fall varannan valbar valkrets) inom . Denna form av kvotering skjuter således in sig på första steget i nomineringsprocessen, en s.k. aspirantkvotering. Ett annat förslag vore att tillämpa det system som introducerades av inför val till det regionala skotska parlamentet – the twinning system (2005). Enligt detta system kopplas två valkretsar samman, och tillsammans nominerar de en kvinna och en man. Konkret innebär det att ombuden för det två valkretsarna, som har till uppgift att välja två kandidater, får två röster: en för en kvinna och en för en man. Genom detta för- farande översteg kvinnorepresentation i det skotska parlamentet Regeringsformen ur tre strukturella teman Systemet underlättades av alla platserna till det nya skotska parlamentet var nya, dvs. det fanns inga sittande parla- mentariker som stod till förfogande för omval. När det gäller det sannolika utfallet avseende kvinnorepresentationen i de svenska partiernas riksdagsgrupper skulle det sannolikt variera, beroende på vilket regelverk, om något, de väljer att tillämpa. En annan fråga som kan vara aktuell i en författningsreform är personvalsinslaget i samband med allmänna val. Genom en ändring i vallagen infördes möjligheten att personrösta val. Det avsåg alla tre valen, dvs. val till riksdag, landsting och kommun- fullmäktige. I texten som följer behandlas enbart personvalsinslaget i samband med riksdagsval.TPF3FPT Kortfattat innebär systemet att kandidater som får av partiets röstetal som personröster flyttas upp som första namn i invalsordningen. Om flera kandidater inom ett parti passerar spärren rangordnas de efter andelen personröster. Om ingen eller inte tillräckligt många kandidater har nått personröster över spärren tillsätts partiets platser med kandidater i den ordning de står på valsedeln. Förfarandet med personval har tillämpats i samband med tre riksdagsval – 1998, 2002 samt 2006. Valet 2006 var följaktligen det tredje riksdagsvalet där detta förfarande tillämpades, vilket innebar att såväl partier som väljare nu förväntades ha en större kunskap och erfarenhet över hur personvalet fungerade. Väljare som avgivit personröster Andelen väljare som personröstat har minskat . Vid valet valde av väljarna att lämna en personröst. 3TP PT För tidigare forskning om personvalsinslaget, se t.ex. (1997) Må bäste man vinna – en fallstudie av personvalsförsöket 1994 ur ett könsteoretiskt perspektiv, CD- uppsats, : , (1999), Kön och personröstning i och red. Premiär för personval. : , samt (1999), Vilka kandidater vinner på personval? i samma skrift. Se även Freidenvall (2006), Vägen till Varannan Damernas. : , och personröstning i SOU 1999:93 Premiär för Personval, samt och i personvalet i SOU 1999:93 Premiär för Personval. Se även SOU 1999:136 Personval 1998. En utvärdering av personvalsreformen. följande två riksdagsvalen sjönk andelen till av väljarna respektive . Kvinnor och män personröstar i nästan lika stor utsträckning. Vid riksdagsvalet avgav av de kvinnliga väljarna personröster jämfört av de manliga väljarna. Andel personröster till kvinnor och män Andelen personröster till kvinnor och män visar på olika tendenser. Vid riksdagsvalet avgavs sammanlagt 1 533 705 personröster, av vilka 955 563 personröster tillföll män och 578 142 personröster tillföll kvinnor. av rösterna tillföll således manliga kandidater och kvinnliga. I relation till könsfördelningen på partilistorna avgavs färre röster till kvinnor än till män: av personrösterna tillförs kvinnor som utgjorde av kandidaterna, av personrösterna tillföll män som utgjorde av kandidaterna. (Detta kan även sättas i relation till könsfördelningen i valdel- tagandet: av de röstberättigade kvinnliga väljarna deltog i valet, jämfört av de röstberättigade manliga väljarna). Vid riksdagsvalet ökade andelen personröster till kvinnliga kandidater till . Vid valet sjönk andelen personröster som tillföll kvinnliga kandidater till . Mot bakgrund av denna statistik gynnar således personvalssystemet manliga kandidater i större utsträckning än kvinnliga kandidater. Kandidater som klarat spärren för personval Antalet kandidater som klarat spärren för personval har sjunkit . Vid riksdagsvalet klarade sammanlagt 87 kandidater spärren. Vid de efterföljande valen klarade 86 respektive 57 kandi- dater spärren. Flera av de kandidater som klarat spärren för personval vid dessa val skulle blivit invalda i även utan personvalet. Av de 87 riksdagsledamöter som invaldes 1998 hade 75 blivit invalda även utan personvalet. Personvalet innebar följaktligen att 12 av de 87 ledamöterna kryssades förbi partiernas listordning, dvs. de skulle inte blivit invalda om inte personvalssystemet funnits. Av dessa kandidater var fem kvinnor (). Av de 86 riksdagsledamöter som invaldes 2002 hade 76 blivit invalda även utan personvalet. Personvalet innebar i detta fall att tio kandidater invaldes som inte Regeringsformen ur tre strukturella teman skulle blivit invalda om personvalet inte funnits. Av dessa tio kandidater var sex kvinnor (). Av de 57 riksdagsledamöter som invaldes 2006 hade 51 blivit invalda även utan personvalet. Personvalet innebar följaktligen att sex kandidater kryssades in, dvs. de skulle inte ha blivit invalda om inte personvalet funnits. Av dessa sex kandidater var tre kvinnor (). Sammantaget tyder den här utvecklingen på att personröster i första hand avges till dem som redan står på valbar plats och där- med ändå skulle väljas in i . Utvecklingen tyder även på att antalet kandidater som inte skulle blivit invalda om inte person- valssystemet funnits har minskat , från 12 till 6 mellan . Andelen kvinnor bland dessa varierade från 42, . Personvalets konsekvenser för kvinnorepresentationen Tabell 7–9 i appendix visar en jämförelse mellan sam- mansättning med hänsyn till personvalet och den sammansättning som skulle ha uppnåtts om partiernas ordinarie listordningar hade gällt som invalsordning i samband med valen 1998, 2002 respektive 2006. Av tabell 7 framgår att personvalsinslaget vid riksdagsvalet bidrog till att 12 personer fick en riksdagsplats på grund av väljarnas personvalskryss. Av dessa var fem kvinnor och sju män. Fördelningen blev således kvinnor och män. Person- valsinslaget bidrog till en nettoeffekt på plus en kvinna i , dvs. om personval inte tillämpats och listordningen varit styrande hade än kvinna färre valts in (SOU 1999:136). Personvalssystemet hade således en positiv effekt för kvinnorepresentationen i . Det bör dock understrykas att skillnaden är liten. Av tabell 8 framgår att personvalsinslaget vid riksdagsvalet bidrog till att tio personer fick en riksdagsplats på grund av väljarnas personvalskryss. Av de tio personvalda ledamöterna var sex kvinnor (varav fyra från , en vardera från och ). Av de fyra moderata kvinnorna var två placerade på tredje plats på valsedeln och två på andra plats. Dessa fyra kvinnor tog genom sina personvalskryss partiets enda respektive mandat i dessa fyra valkretsar och ersatte därigenom fyra män, som var placerade på partilistornas topp. kvinnorepresentation ökade därmed genom personvalsinslaget sin kvinnliga riksdagsrepresentation från (från 18 till 22 av sammanlagt 55 mandat). Resultatet av personvalsinslaget inom hade alltså en positiv effekt med avseende på kvinno- representationen. Om nomineringskommittéerna hade fått bestämma hade kvinnorepresentationen i riksdags- grupp blivit lägre. Personvalsinslaget hade divergerande effekter avseende kvinno- representationen i övriga partier. I ersatte en kvinnlig kandidat som var placerad som nummer två på valsedeln i ett partidistrikt, en manlig kandidat som var listad etta, vilket givetvis förbättrade kvinnorepresentationen. ersatte en manlig kandidat, som var nummer två på valsedeln i ett annat parti- distrikt, en kvinnlig kandidat som var listad etta. För Vänster- partiets del hade personvalet således ingen effekt för representa- tionen. Motsvarande scenario utspelades inom , där en kvinnlig kandidat som var tvåa på valsedel i ett partidistrikt tog partiets enda mandat och ersatte därmed den manliga kandidaten som var etta i partidistriktets rangordning. I ett annat partidistrikt tog däremot en manlig kandidat, som var placerade på plats num- mer fyra efter bl.a. en kvinnlig kandidat, partidistriktets enda mandat. Vinst i den ena valkretsen balanserades således med förlust i en annan med avseende på kvinnorepresentation. Person- valsinslaget fick därmed inga effekter avseende kvinnorepresenta- tionen i och riksdagsgrupper. Personvalsinslaget fick däremot negativa effekter avseende kvinnorepresentationen inom och Socialdemokra- terna. I ersatte en manlig kandidat, som var placerad som nummer två på valsedeln i ett partidistrikt, en kvinnlig kandi- dat som var placerad i topp. Detta bidrog till att kvinnorepresentation minskade från 54,5 till 50 % (dvs. från 12 till 11 av sammanlagt 22 mandat). Det bör dock här noteras att för ett parti med få mandat, som , får en förändring av köns- balansen i ett enda mandat procentuellt sätt stora effekter. Motsvarande scenario utspelades inom Socialdemokraterna, där en manlig kandidat, nummer tio på valsedel i ett partidistrikt, kryssades in och tog ett av partiets fem mandat i valkretsen. Den manliga kandidaten ersatte därmed en kvinnlig kandidat som var placerad på den femte platsen och som skulle fått riksdagsplatsen om partiet listordning hade gällt som invalsordning. Socialdemo- kraternas kvinnorepresentation påverkades därmed något i negativ Regeringsformen ur tre strukturella teman riktning, från (dvs. från 69 till 68 av partiets samman- lagda 144 mandat). Personvalsinslaget fick således både negativa och positiva effekter avseende kvinnorepresentationen i samband med valet : negativa effekter i , där kvinnorepresentation minskade, och positiva effekter i , där kvinnorepre- sentationen ökade. Den sammanlagda effekten var dock förhållandevis liten – det handlade om två platser till kvinnors för- del (från 156 till 158 kvinnor), vilket i procent utgjorde en förändring från 44,7 till . Oavsett personvalsinslaget skulle alltså kvinnorepresentationen i den svenska öka något vid valet . Nettoeffekten var således positiv, om än liten. I samband med riksdagsvalet valdes sex personer in via personvalssystemet, hälften kvinnor och hälften män. De repre- senterade , , och , se tabell 9 i appendix. Personvalssystemet fick ingen effekt för kvinnorepresentationen inom . I en valkrets ersatte en manlig kandidat på tredje plats en manlig på den första. I en annan valkrets ersatte en kvinnlig kandidat på andra plats en kvinnlig kandidat på den förstaplatsen. En man och en kvinna valdes således in, som en man och en kvinna valdes bort. Personvalsystemet fick däremot en positiv effekt för kvinnorepre- sentationen inom . I en valkrets ersatte en kvinnlig kandidat på andra plats den manliga kandidaten på förstaplatsen. Personvalssystemet fick även en positiv effekt för kvinnorepresen- tationen inom . I en valkrets ersatte en kvinnlig kandidat på andra plats en man på första plats. I en annan valkrets ersatte en manlig kandidat på tredje plats en man på den första. Personvalsystemet fick en negativ effekt för kvinnorepresenta- tionen inom . I en valkrets ersatte en man på andra plats en kvinna på den första. Sammantaget fick personvalet en viss betydelse avseende kvinnorepresentationen: de tre kvinnorna och de tre männen som valdes in, ersatte två kvinnor och fyra män. Kvinnorepresentationen ökade således med hjälp av person- valsinslaget med en person (från 164 till 165 kvinnor). I likhet med de två föregående personvalen var nettoeffekten positiv, om än liten. Personvalet ut ett könsperspektiv Statsvetaren har analyserat vilka personer som vinner på personvalet. (1999). Hans studier av person- valet visar att företrädesvis män, personer i övre medelåldern och personer bosatta i valkretsarnas huvudorter gynnades av personvalet. Kvinnor, yngre personer och landsortsbor tillhörde de grupper som missgynnades av personvalet. Denna obalans mellan könen när det gäller personvalet kan för- med att kvinnor generellt haft lägre listplacering än män (SOU 1999:136). I partilistornas topp placeras ofta politiskt erfarna och för väljarna välbekanta personer. Det är också dessa personer som får flest personröster. Vid valet utgjorde män av alla kandidater och toppade av alla partilistor. List- placeringen är således en viktig faktor för andelen personröster. Statsvetaren har analyserat vilka mekanismer som bidrar till kvinnor har en lägre andel av personrösterna och därmed missgynnas (Wängnerud 1999). Hennes analys av person- valet visar bl.a. att det inte finns någon större skillnad mellan könen när det gäller sätt att bedriva valkampanj och grad av kampanjaktivitet. Kvinnor och män har lagt ner ungefär lika mycket tid på kampanjarbete i valrörelsen. Kvinnor har ungefär lika stor utsträckning som män deltagit i offentliga debatter, skrivit debattartiklar och insändare, hållit tal, samt förekommit i press, radio, TV. Hennes analys visar vidare att kvinnliga och manliga väljare personröstar i samma utsträckning. Vid riksdagsvalet avgav av kvinnorna personröster jämfört av männen. Däremot fanns stora skillnader om man tog hänsyn till partitillhörighet. Störst skillnad mellan könen fanns inom Center- partiet och , där betydligt fler män än kvinnor person- röstat (en skillnad på inom och inom ). Bland kvinnliga väljare var det främst kristdemokrater som personröstat. Wängnerud konstaterar således att könsskillnader i personröstandet i första hand återfinns inom vissa partier. Wängneruds studier visar däremot att såväl kvinnliga som manliga väljare röstar i större utsträckning på manliga kandidater än på kvinnliga kandidater. Med referenser till valundersökningen 1998, visar Wängnerud att av de kvinnor som personröstat röstat på en kvinnlig kandidat och röstat på en manlig kandi- dat (kom inte ihåg vem de röstat på). Det förelåg således en Regeringsformen ur tre strukturella teman skillnad på , till de manliga kandidaternas fördel. Bland de manliga väljarna som personröstat röstade på en kvinnlig kandidat och på en manlig kandidat. Skillnaden var således , till de manliga kandidaternas fördel. Kvinnliga väljare kryssar i större utsträckning än manliga röstare på kvinnliga kandidater.