sou · GWB327 · 2008-04-01 00:00:00 — Användandet av nationella prov och provbanksmaterial ska göras obligatoriskt i fler kurser än . Nationella prov och provbanksmaterial ska kunna användas löpande i gymnasieskolan. Uppgifterna ska utformas på ett sådant sätt att proven inte kräver samma sekretess som . Hur dessa förslag ska utformas behöver beredas vidare av . Läraren ska i varje kurs kontinuerligt dokumentera sin bedöm- ning av elevens kunskapsutveckling. Samma regler om information, dokumentation och utveck- lingssamtal som gäller för kommunala skolor ska gälla även för fristående skolor. (behöver utvecklingssamtal inte anordnas på fristående skolor.) Gymnasieskolan i en ny tid förslag och bedömningar Begreppet slutbetyg ska ersättas av examensbevis för de elever som uppnått examen och av studiebevis för de elever som inte uppnått examen. Vid avhopp eller byte av skola ges ett utdrag ur betygskatalogen. Grundläggande högskolebehörighet bör innebära att eleven har en examen inkluderande lägst betyget Godkänt i Svenska/Svenska som andraspråk 1, 2 och 3, Engelska 5 och 6 samt Matematik 1. De två betygsurvalsgrupperna till högskola/universitet, den ena för de elever som söker direkt från gymnasieskolan eller den gymnasiala vuxenutbildningen och den andra för de elever som gjort någon typ av komplettering, behöver ses över så att en elev som behörighetskompletterar inom den gymnasiala vuxenutbildningen inte drabbas negativt. Urval bör regleras genom ett meritvärde beräknat utifrån elevens examensbevis. När meritvärdet beräknas bör exa- mensuppgiften och de två lägsta betygen som inte ingår i den grundläggande eller särskilda behörigheten för sökt hög- skoleutbildning räknas bort. Det ska vara en strävan att göra kurserna större än 50 poäng men när det är ändamålsenligt ska även 50-poängskurser kunna användas. Utredningsdirektiven anger följande tre alternativ för utformning av betyg: 1.kursutformning med kursbetyg, där varje kursbetyg ingår i slut- betyget, 2.kursutformning med ämnesbetyg, där ämnesbetyget motsvarar betyget på sista kursen i ett ämne, och 3.kursutformning med ämnesbetyg, där ämnesbetyget är en sam- manvägning av betygen på de olika kurserna inom ett ämne. Gymnasieskolan i en ny tid förslag och bedömningar 5.16.1Alternativ 1: Kursutformning med kursbetyg, där varje kursbetyg ingår i slutbetyget Beskrivning av alternativ 1 Alternativ 1 är den nu gällande betygsutformningen som innebär att betyg sätts efter varje avslutad kurs och att samtliga kursbetyg redovisas i slutbetyget. Det betyder att en elev har många betyg i sitt slutbetyg, i genomsnitt runt 30 betyg. Antalet betyg påverkas av kurslängden på de kurser som ingår i elevens studieväg. För- och nackdelar med alternativ 1 En fördel som jag kan se med kursbetygen är att eleverna får en snabb återkoppling på sina studieresultat. En annan fördel, som också uttryckts av de elever jag har kommit i kontakt med, är det positiva i att kunna lägga avklarade kurser bakom sig. Vidare är kursbetygen att föredra inom gymnasial vuxenutbildning. En annan fördel är att bedömningarna utförs ofta vilket gör att eventuella bedömningsfel jämnas ut i elevens meritvärde. Det finns också nackdelar med kursbetygen. En nackdel som lyfts fram är att kursbetygen orsakar fragmentisering eftersom den minsta beståndsdelen – kursen – betonas. En annan är att kurs- betygen orsakar negativ stress hos eleverna eftersom samtliga betyg är slutbetyg. Min bedömning är dock att dessa nackdelar går att komma tillrätta med genom kurslängden och ett förändrat tillträ- dessystem för högskolestudier. När det gäller yrkesutbildning har kursbetygen särskilt kritise- rats för att de orsakar fragmentisering. Jag anser att detta egent- ligen inte grundar sig i betygsutformningen utan i hur kurser byggs upp. En kurs kan mycket väl, enligt min uppfattning, byggas upp som en större helhet inom yrkesprogrammen om det är lämpligt. En nackdel med kursbetygen är att tidiga misslyckanden följer eleven. Som exempel kan nämnas att en elev som har fått betyget Godkänt (G) i Matematik A kommer att bära med sig det betyget i sitt slutbetyg även om eleven har fått betyget Mycket väl godkänt (MVG) i högre matematikkurser. Kursbetygen har också kritiserats eftersom inledande kurser värderas lika som fördjupade kurser vid tillträde till högskole- studier. Detta kan vara ett problem i ett ämne med progression, t.ex. matematik, men är enligt min bedömning helt relevant när det Gymnasieskolan i en ny tid förslag och bedömningar handlar om sidoordnade kurser, som är vanliga inom yrkesutbild- ningen. Ytterligare en nackdel som har lyfts fram med kursbetygen är att elever har kunnat konkurrenskomplettera och höja sina betyg i underliggande kurser och genom det höja sitt meritvärde inför ansökan till högskola eller universitet utan att egentligen ha för- bättrat sina ämneskunskaper. Detta kommer man tillrätta med när möjligheten att dra nytta av eventuella konkurrenskompletteringar minskar i samband med de två kvotgrupper som införs i tillträdes- reglerna för högskolestudier 2010TPF91FPT, se även min beskrivning i avsnitt 4.10.6. 5.16.2Alternativ 2: Kursutformning med ämnesbetyg, där ämnesbetyget motsvarar betyget på sista kursen i ett ämne Beskrivning av alternativ 2 Alternativ 2 innebär att ett nytt ämnesbetyg sätts varje gång en elev avslutar en kurs i ämnet och att det ämnesbetyget ersätter tidigare betyg i ämnet. För varje ny kurs görs en ny bedömning av elevens kunskaper. Slutgiltigt avgörs elevens ämnesbetyg av kunskaperna i ämnet då det sista betyget sätts. Det betyder att en elev har färre betyg i sitt slutbetyg än i alternativ 1. För- och nackdelar med alternativ 2 Fördelar som har angivits för ämnesbetygen är bland annat att de kan minska osund stress och motverka fragmentisering. Min upp- fattning, som även får stöd av de elever jag har träffat, är att ämnes- betygen snarare skjuter upp stressen till slutet av gymnasieskolan i stället för att minska den. När det handlar om att motverka frag- mentisering, betona helheter och främja fördjupning är min bedömning att detta görs genom bland annat kursplanernas konstruktion, kursernas längd och elevernas valmöjligheter snarare än genom betygsutformningen. En fördel som lyfts fram med ämnesbetygen är att tidiga brister kan kompenseras . Ta eleven som i föregående avsnitt fick 91TP PT Bilaga 3 högskoleförordningen (träder i kraft ). Gymnasieskolan i en ny tid förslag och bedömningar fungera som exempel och som hade fått G på Matematik A och sedan fått MVG på en senare matematikkurs. Den eleven skulle med en ämnesbetygsutformning få MVG på hela matematikämnet. Det vore enligt min bedömning positivt. Dock uppstår flera andra problem med ämnesbetygen sett ur detta perspektiv. De förutsätter att kurser bygger på varandra. Så är ofta fallet i ämnen som mate- matik och språk men mer sällan i ämnen inom yrkesprogrammen där sidoordnade kurser förekommer i riklig omfattning. Dessutom kan en elev, lika väl som att misslyckas tidigt i sina studier, miss- lyckas sent i utbildningen. Ämnesbetygen får som konsekvens att sena misslyckanden följer eleven och ett eventuellt sent miss- lyckande drabbar eleven hårt eftersom det påverkar hela ämnes- betyget. En nackdel med ämnesbetygen är att eleverna inte vågar för- djupa sig inom ämnet. En elev som t.ex. har MVG efter första kursen kanske inte vågar välja ytterligare en kurs och då riskera sitt MVG. Ytterligare en nackdel, som jag bedömer som högst relevant, är ämnesbetygens dåliga anpassning till den gymnasiala vuxen- utbildningen. Ur tillträdesperspektiv kan en ämnesbetygsutformning även missgynna en elev som läst fördjupade kurser som inte krävs för högskolebehörighet. Ta en utbildning där Matematik B krävs för behörighet. En elev på Naturvetenskapsprogrammet har läst åtminstone till och med Matematik D och har därmed bättre matematikkunskaper än vad behörigheten kräver men kanske ett lägre ämnesbetyg än efter kurs B. En elev på Samhällsvetenskaps- programmet har läst åtminstone till och med Matematik B vilket räcker för behörigheten. De ytterligare matematikkunskaperna i detta exempel kan ur meritvärderingssynpunkt vara till nackdel för eleven på Naturvetenskapsprogrammet. 5.16.3Alternativ 3: Kursutformning med ämnesbetyg, där ämnesbetyget är en sammanvägning av betygen på de olika kurserna inom ett ämne Beskrivning av alternativ 3 Alternativ 3 innebär att betyg sätts efter varje avslutad kurs men att endast ett ämnesbetyg redovisas i slutbetyget. Ämnesbetyget är en sammanvägning av de olika kurserna inom ämnet. Gymnasieskolan i en ny tid förslag och bedömningar vägningen består i en samlad lärarbedömning eller i ett aritmetiskt medelvärde framgår inte av utredningsdirektiven. För- och nackdelar med alternativ 3 När det gäller alternativ 3 ger utredningsdirektiven således ingen vägledning om hur sammanvägningen av kursbetygen till ett ämnesbetyg ska gå till. Jag kan se två möjliga sammanvägnings- principer. Antingen att sammanvägningen består i en samlad lärar- bedömning eller att sammanvägningen beräknas genom någon form av medelvärde. Om sammanvägningen består i en samlad bedömning av en lärare, dvs. om samma lärare undervisat eleven i samtliga kurser, är min uppfattning att ämnesbetyget kan ge en god bild av elevens kunskaper. Om däremot flera lärare undervisat ställer jag mig en rad frågor. Ska lärarna samråda med varandra i bedömningen? Om så, vem avgör ämnesbetyget om lärarna inte kan enas? Ska läraren i den sista kursen avgöra ämnesbetyget själv? Om så, hur mycket ska läraren ta hänsyn till tidigare dokumentation, dvs. tidigare satta kursbetyg? Om sammanvägningen beräknas genom någon form av medel- värde uppkommer andra frågeställningar. Hur skapas en sådan matematisk formel? Ska kurserna viktas olika och i så fall hur? Är ett aritmetiskt medelvärde alls förenligt med betygssättning i en målstyrd skola? Min bedömning är att en aritmetisk sammanvägning inte är för- enlig med det styrsystem vi har i . Jag vill också lyfta den nackdel som en sammanvägning, oavsett hur den görs, för med sig genom att den alltid innebär ett grövre mått än var och en av de ingående delarna. Gymnasieskolan i en ny tid förslag och bedömningar Jag förordar alternativ 1, dvs. Mina argument för detta är –att de elever jag har träffat föredrar kursbetyg framför ämnes- betyg, –att de lärare jag har mött inte framför någon direkt kritik mot kursbetygen, –att kursbetygen fungerar betydligt bättre än ämnesbetyg i gymnasial vuxenutbildning och att jag anser att den gymnasiala vuxenutbildningen och gymnasieskolan ska ha samma betygs- utformning samt –att en förändring från kursbetyg till ämnesbetyg kräver mycket goda skäl, vilka jag inte har hittat. De problem och nackdelar som jag har lyft fram kopplat till kurs- betygen bedömer jag kan hanteras genom mina förslag och bedöm- ningar när det gäller tillträdesregler, kursplaner och kursstorlek. När det gäller lärlingsutbildningen och examensuppgiften ska betyg sättas i särskild ordning. I avsnitt 5.8 har jag behandlat lär- lingsutbildningen. I avsnitt 5.12 finns beskrivet hur examens- uppgiften ska bedömas. 5.16.5Konsekvenser för tillträdesregler för högskolestudier I dagens gymnasieskola krävs att en elev har fått slutbetyg från gymnasieskolan och har lägst betyget Godkänt (G) i minst 2 250 poäng för att ha grundläggande högskolebehörighet. kommer att krävas ett slutbetyg från ett fullständigt program (dvs. 2 500 poäng) med lägst betyget G i minst 2 250 poäng samt med lägst betyget G i kärnämneskurserna i engelska, matematik och svenska/svenska som andraspråk. I de kontakter utredningen har haft med representanter från högskolesektorn har kraven för grundläggande högskolebehörighet diskuterats. Det har från de flesta håll framkommit att det tänkta kravet på Engelska A är för lågt ställt p.g.a. internationaliseringen och högskolans/universite- tens högre krav på engelsk kurslitteratur. Det har även fram- Gymnasieskolan i en ny tid förslag och bedömningar kommit att studenternas förkunskaper i svenska ofta är otillräckliga främst när det gäller formellt skrivande och förmågan att läsa större mängder text. Därför är min bedömning att två eng- elskkurser, Engelska 5 och 6, samt tre svenskkurser, Svenska/Svenska som andraspråk 1, 2 och 3, bör krävas för grund- läggande högskolebehörighet. Vidare anser jag att en godkänd examensuppgift bör krävas för att eleven ska vara grundläggande behörig för högskolestudier. Jag anser att grundläggande högskolebehörighet och en hög- skoleförberedande examen bör vara desamma. Därför har jag före- slagit att en högskoleförberedande examen som ett minimum ska innebära att eleven: –har slutfört en gymnasieutbildning om 2 500 poäng (dvs. ett fullständigt program), med lägst betyget G i 2 250 av dessa, –har lägst betyget G i Svenska/Svenska som andraspråk 1, 2 och 3, Engelska 5 och 6 samt Matematik 1TPF92FPT, –har lägst betyget G i vissa karaktärsämneskurser samt –har betyget G på examensuppgiften. Min uppfattning är att även elever på yrkesprogram och i lärlings- utbildning ska garanteras möjlighet att läsa sådana kurser som kommer att krävas för grundläggande högskolebehörighet inom ramen för sin gymnasieutbildning. Jag föreslår att en yrkesexamen ska innebära att eleven: –har slutfört en gymnasieutbildning om 2 500 poäng (dvs. ett fullständigt program), med lägst betyget G i 2 250 av dessa, –har lägst betyget G i Svenska/Svenska som andraspråk 1, Eng- elska 5 och Matematik 1, –har lägst betyget G i vissa karaktärsämneskurser samt –har betyget G på examensuppgiften. Denna elev bör, enligt min bedömning, ha grundläggande behörig- het för högskolestudier om hon eller han läser och får lägst betyget G i kurserna Svenska/Svenska som andraspråk 2 och 3 samt Eng- elska 6. Utöver krav på lägst betyget G i dessa tre kurser anser jag 92TP PT Utöver kravet på lägst betyget G i Matematik 1 kan fastställa högre nivåer i ämnet matematik för respektive program. Gymnasieskolan i en ny tid förslag och bedömningar alltså att en examen från ett yrkesprogram bör räcka för grund- läggande högskolebehörighet. Grundläggande högskolebehörighet kan från gymnasieskolan således erhållas på två sätt: Grundläggande högskolebehörighet = högskoleförberedande examen Grundläggande högskolebehörighet = yrkesexamen med lägst betyget G i Svenska/Svenska som andraspråk 2 och 3 samt Eng- elska 6. Eftersom en elev som går ett yrkesprogram enligt min bedömning endast behöver läsa in kurserna Svenska/Svenska som andraspråk 2 och 3 samt Engelska 6 om vardera 100 poäng kan detta göras inom ramen för det individuella valet och/eller som utökat program (se vidare avsnitt 5.3.3) utan att inkräkta på elevens fördjupning inom yrkesprogrammets karaktärsämnen. På vissa yrkesprogram kan någon av de ovan nämnda kurserna ingå som obligatorium. Då räcker det med det individuella valet för grundläggande högskole- behörighet. För övriga yrkesprogram krävs att det individuella valet kombineras med ett utökat program för att uppnå grundläggande högskolebehörighet. Den elev som inte har skaffat sig en grundläggande högskole- behörighet inom gymnasieskolan ska, enligt min uppfattning, garanteras att göra det i efterhand. Jag föreslår att den gymnasiala vuxenutbildningen ska erbjuda eleven en garanti för detta. Som jag ser det svarar denna garanti för att eleven alltid har en möjlighet att gå vidare till fortsatta studier även om hon eller han inte väljer att skaffa sig grundläggande högskolebehörighet inom gymnasie- skolans yrkesprogram eller misslyckas med en sådan strävan. Eftersom jag bedömer det som ytterst viktigt att eleven i efter- hand ska kunna skaffa sig en grundläggande högskolebehörighet, dvs. behörighetskomplettera, måste tillträdesreglerna för högskole- studier svara upp mot detta. kommer alla elever som gjort någon typ av komplettering att hamna i en annan betygsur- valsgrupp vid ansökan till högskola/universitet. Denna betygsur- valsgrupp kommer att tilldelas färre platser än den grupp där eleverna inte har kompletterat. När det gäller konkurrens- komplettering, dvs. att höja sina betyg i kurser eleven redan läst, är det enligt min uppfattning helt korrekt att eleven hamnar i en ned- Gymnasieskolan i en ny tid förslag och bedömningar När det däremot gäller behörighets- komplettering, t.ex. för att uppnå grundläggande högskole- behörighet eller för att skaffa sig särskild högskolebehörighet för ett annat område än det eleven har studerat i gymnasieskolan, anser jag att de två kvotgrupperna slår helt fel. Utifrån de förslag jag läg- ger om en ny gymnasieskola behöver dessa två kvotgrupper ses över så att en elev som behörighetskompletterar inom den gymna- siala vuxenutbildningen inte drabbas negativt. Särskild högskolebehörighet, som regleras med hjälp av stan- dardbehörigheter och med hjälp av områdes- behörigheter, anser jag utgör ett komplicerat och svårhanterligt system. Enligt mina förslag ska en examen införas i gymnasie- skolan. Min uppfattning är att det bör övervägas om den särskilda behörigheten kan kopplas till examen i stället för att kopplas till vissa kurser som . Denna fråga har diskuterats i utredningens kontakter med högskolor och universitet. Jag är av uppfattningen att konsekvenserna av en sådan förändring behöver övervägas vidare. Därför lämnar jag inga bedömningar i frågan om särskild högskolebehörighet kopplad till examen. Som jag har angivit i avsnitt 5.12 anser jag att meritvärdet av examensbeviset vid ansökan till högskola eller universitet ska beräknas på grundval av 2 400 poäng för ett fullständigt program, eftersom de sista 100 poängen utgörs av examensuppgiften som endast ska bedömas som godkänd eller inte godkänd. Vid urvalet till högskoleutbildningar med konkurrens anser jag att samtliga kursbetyg i elevens examensbevis bör meritvärderas lika men att de två lägsta betygen som inte ingår i den grund- läggande eller särskilda behörigheten för sökt högskoleutbildning räknas bort ur meritvärderingen. Därigenom slipper eleven ligga på topp i samtliga kurser. Något misslyckande bör, enligt min upp- fattning, vara tillåtet utan att det ska påverka elevens möjlighet att komma in på en attraktiv högskoleutbildning. Gymnasieskolan i en ny tid förslag och bedömningar Hur utbildningsblock inom gymnasial lärlingsutbildning ska hanteras när det gäller urval till högskolestudier överlämnar jag till den vidare beredningen att ta ställning till. 5.16.6Konsekvenser för ämnesplanernas utformning Ämnesplan i stället för kursplan Det har tidigare i texten framgått att jag föreslår en kursbetygs- utformning. För att motverka några av de nackdelar som kurs- betygen för med sig vill jag här lämna förslag på kursplanernas utformning och struktur. En nackdel med kursbetygen är att de kan orsaka fragmentisering eftersom den minsta beståndsdelen – kursen – betonas. För att motverka denna betoning på kursen till nackdel för ämnet anser jag att kursplanernas utformning behöver revideras. finns en kursplan för varje kurs. Dessutom finns det kursplaner för varje ämne, men dessa används i liten utsträck- ning. Jag bedömer att kursplanerna skulle kunna vara viktiga bärare av helheter i gymnasieskolan. Denna funktion blir extra viktig när jag föreslår en kursbetygsutformning. Trots att jag föreslår kurs- betyg anser jag att kursplaner ska gälla för ämnen och bara för ämnen, dvs. jag anser att det ska finnas en kursplan för varje ämne, men inga kursplaner för varje kurs. Nedan, under , redogör jag för hur jag tänker mig att de olika kurser som ingår i ämnet ska avgränsas i kursplanen för ämnet. I enlighet med att kursplaner ska gälla för ämnen ska, enligt min uppfattning, begreppet kursplan ersättas av ämnesplan. Jag gör bedömningen att ämnesplaner i den nya gymnasieskolan ska vara mycket tydligare än dagens kursplaner. Ämnesplanerna ska vara så tydliga att de inte kräver att skolor och lärare tar fram lokala ämnesplaner utan att de kan fungera som underlag för lärarens planering tillsammans med eleverna. Ämnesplanerna ska, enligt min uppfattning, vara enkla och läsbara även för elever, föräldrar och avnämare. En viktig åtgärd, för att förstärka tydligheten, är att det till ämnesplanerna finns stödmaterial. Till detta återkommer jag nedan. Gymnasieskolan i en ny tid förslag och bedömningar I dagens kursplaner finns mål på olika nivåer, dels mål som gäller för ämnet, dels mål som gäller för kursen. Dessutom finns två typer av mål: mål att sträva mot och mål att uppnå. Detta skapar, enligt min bedömning, onödiga oklarheter. Jag anser därför att en ämnesplan endast ska innehålla en typ av mål som ska formuleras på ämnesnivå. Det innebär att dagens system med mål för ämnet och mål för kursen samt mål att sträva mot och mål att uppnå utgår. Dessutom anser jag att ämnesplanernas mål inte ska upprepa de generella mål som finns i exempelvis läroplanen. Ämnesplanernas mål ska, enligt min uppfattning, vara ämnesspecifika och lyfta fram de ämneskompetenser som eleven ska utveckla inom ämnet. Vissa av de ämnesspecifika målen kan vara tydligt kopplade till exempel- vis generella läroplansmål, men skillnaden är att de i ämnesplanerna ska komma till uttryck utifrån det aktuella ämnet. Till exempel finns generella läroplansmål om att lösa problem. I ämnesplanen för matematik kan det generella målet preciseras till att omfatta att eleven ska lösa matematiska problem och värdera sina lösningar. För att kunna definiera och uttrycka de ämnesspecifika kompe- tenserna i ämnesplanernas mål behövs, enligt min bedömning, ett omfattande och kontinuerligt utvecklingsarbete samt forskning runt vad som är ämnesspecifika kompetenser inom olika ämnen och yrkesområden. Detta utvecklingsarbete efterlyses också av Idégruppen för kursplaneutveckling i matematik – IKUM (se bilaga 7). När ämnesplanerna och målen ska gälla för hela ämnet och gymnasieskolan ska ha kursbetyg måste var och en av kurserna avgränsas. Jag anser att kurserna inom ett ämne ska avgränsas med hjälp av ett centralt innehåll och med hjälp av betygskriterier. Det centrala innehållet för kursen ska ange det innehåll som samtliga elever ska ha med sig efter slutförd kurs. Detta är inte minst viktigt för avnämarna. Här vill jag återigen peka på att principen om målstyrning ligger fast. Det innebär att det centrala innehållet inte i detalj ska styra lärarnas arbete med sina elever. Jag tänker mig inte att det centrala innehållet ska definieras i form av detaljerade listor, t.ex. vilka böcker alla elever ska läsa, utan att det kan precisera att eleven ska läsa olika genrer och exemplifi- era vilka dessa kan vara. I bilaga 9 redovisas ett exempel på hur en ämnesplan i svenska kan utformas. Där anges bl.a. exempel på det Gymnasieskolan i en ny tid förslag och bedömningar Även när det gäller kursernas centrala innehåll behövs ett omfattande och kontinuerligt utvecklingsarbete i sam- verkan med gymnasieskolans avnämare. Också detta har hanterats i bilaga 7 från IKUM. Betygskriterierna utgör den andra avgränsningen av var och en av ämnets kurser. Eftersom kursbetyg ska sättas anser jag att betygskriterier ska finnas för varje kurs. Betygskriterierna för kursen ska ange med vilken kvalitet de ämnesspecifika kompe- tenserna som uttrycks i ämnets mål är uppnådda i den aktuella kursen kopplat till den aktuella kursens centrala innehåll. Ämnets kurser ska således ingå som en del i ämnesplanen och inte som omfattas av egna kursplaner. Vidare anser jag att ämnesplanernas struktur ska vara densamma för teoretiska ämnen och yrkesämnen. skiljer sig utformningen mellan dessa typer av ämnen. Den ämnesplansstruktur jag vill förorda är följande. Den måste överprövas av i ett kommande ämnesplansarbete: –Mål för ämnet –Centralt innehåll för kurs 1, kurs 2, kurs 3, o.s.v. –Betygskriterier för kurs 1, kurs 2, kurs 3, o.s.v. Kurserna i ett ämne kan, precis som , bygga på varandra eller vara sidoordnade. I dagens kursplaner anges för vissa kurser att de bygger på varandra.