sou · GWB341 · 2008-04-23 00:00:00 — Vi föreslår också att det bör genomföras en rad olika åtgärder för att öka kompetensen på området. Vilka åtgärder som vi anser bör påbörjas diskuteras i avsnitt 7. Diskussioner kring barn- och tvångsäktenskap kompliceras tid- vis av att synen internationellt på vad som är att anse som ett barn- och tvångsäktenskap varierar. I stadgas en minimiålder för äktenskap om det inte meddelas dispens p.g.a. att det föreligger särskilda skäl. I andra länder stadgas emellertid minimi- åldrar för ingående av äktenskap som är något eller t.o.m. betydligt lägre. I diskussioner kring tvångsäktenskap i nämns i vissa sammanhang arrangerade äktenskap som exempel på sådana äkten- skap. utgör de arrangerade äktenskapen kutym i en stor del av världen där man också tar avstånd från tvångsäktenskap. En del länder har ansett det vara mest effektivt att huvudsakli- gen vidta förebyggande och hjälpande insatser som varit riktade till vissa minoritetsgrupper, medan man i andra länder valt att ändra t.ex. utlänningslagstiftningen för att försvåra för en utländsk med- borgare som ingått äktenskap att få uppehållstillstånd p.g.a. äkten- skapet. Oavsett hur man väljer att hantera frågor om tvångsäktenskap finns en stark gemensam utgångspunkt som lyfts fram i såväl nationella som internationella diskussioner, nämligen att rätten att välja att ingå äktenskap och att fritt välja livspartner är grund- läggande mänskliga rättigheter. Varje inskränkning av de rättighe- terna är en kränkning av de mänskliga rättigheter som tillförsäkras var och en. Också vår civilrättsliga lagstiftning bygger på den grundläggande principen att båda parterna ska samtycka till ett äktenskap. De som tvingas att gifta sig fråntas rätten att bestämma över vem de ska leva tillsammans med och vilka val som de ska göra . De fråntas därmed rätten att bestämma över sin livssi- tuation på ett sätt som varken accepteras i svensk lagstiftning eller i de internationella åtaganden. Det är enligt vår mening statens upp- gift att vidta åtgärder för att försöka förhindra företeelser som stri- der mot de här beskrivna grundläggande rättigheterna. Om reger- ingen väljer att införa lagstiftning mot tvångsäktenskap åvilar det staten att utreda och vidta de åtgärder som krävs för att ge offren det stöd och den hjälp som behövs för att möta konsekvenserna av lagstiftningen. 4.2Barn- och tvångsäktenskap – de internationella instrumenten Det finns inget internationellt instrument som klart definierar tvångsäktenskap eller som ger uttryck för vilka interna- åtaganden som ska gälla för att motverka sådana äktenskap.TPF1FPT I en rad olika instrument slås det dock fast att envar har rätt att ingå äktenskap. Så är exempelvis fallet i FN:s universella förklaring om de mänskliga rättigheterna och friheterna, den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheterTPF2FPT, New Yorkkonvention om samtycke till, 1TP PT 1TP PT Framställningen baseras i stort på Jänterä-Jareborg, , Barn och tvångsäktenskap i , Rett og toleranse – festskrift till . 2TP PT SÖ 1971:42. minimiålder för samt registrering av äktenskapTPF3FPT och EuropakonventionenTPF4FPT. Av de nu nämnda instrumenten och den av FN 1979 antagna konventionen om avskaffande av all diskriminering av kvinnorTPF5FPT framgår också att den som ingår äktenskap ska ha lämnat sitt samtycke. New Yorkkonvention sägs dessutom att ett äktenskap inte kan anses vara ingått i laga ordning om inte båda parterna av fri vilja lämnat sitt samtycke. Inte heller vad gäller barnäktenskap finns någon internationellt godtagen definition av vad begreppet innebär. Dock uttrycks New Yorkkonvention att parterna ska föreskriva en minimiål- der för ingående av äktenskap. Den principen kommer även till uttryck i en rekommendation som antogs av 1965 angående samtycke till, minimiålder för och registrering av äktenskap. Diskussioner om såväl barn- som tvångsäktenskap rör ofta livssituationer för barn. har i samband med ratificerandet av FN:s antagna konvention om barnets rättigheterTPF6FPT åtagit sig att ge barn rätt att komma till tals och till medbestämmande. har också i och med förpliktelserna i Palermoprotokollet åtagit sig att bl.a. kriminalisera vissa typer av tvångsäktenskap.TPF7FPT Åtagandena i protokollet ledde till införandet av bestämmelsen om människohandel i 4 kap. 1 a § . Av förarbetena framgår att åtagandena i vart fall avser tvångsäktenskap där en ung person utnyttjas sexuellt eller för hushållsarbete inom ramen för ett tvångsäktenskap.TPF8FPT I vårt uppdrag ingår att studera lagstiftning beträffande barn- och tvångsäktenskap i andra länder som är jämförbara med . Vi har valt att samla in uppgifter från länder där man genom olika åtgärder försöker förebygga och beivra barn- och tvångsäktenskap. De uppgifter som ligger till grund för redovisningen har vi hämtat in . Vi har i samband med att vi samlat in uppgifterna 3TP PT SÖ 1964:29. 4TP PT och SÖ 1952:35. PT SÖ 1980:8. PT SÖ 1990:20. PT För en närmare redogörelse för protokollets innehåll se avsnitt 2.1. 2003/04:111 s. 67. efterforskat om det finns några pågående eller planerade lagstift- ningsprojekt som rör barn- och tvångsäktenskap. Vi har dock inte fått någon sådan information. Frågor om barn- och tvångsäktenskap har diskuterats i en rad olika länder. De olika åtgärder som vidtagits i de länder som vi valt att redovisa, dvs. , , och , är generellt av likartad karaktär. Samtliga de länder som vi har sam- lat in information om har huvudsakligen valt att angripa problemet genom att förmedla kunskap och föra diskussioner om attitydför- ändringar. De åtgärder som vidtas i respektive land är i flera fall av individinriktad karaktär genom att myndigheter och frivilligorgani- sationer erbjuder enskilda rådgivning och krishantering. antogs en norsk handlingsplan mot barn- och tvångs- äktenskap som bl.a. innehöll förslag till åtgärder som syftar till ökad information, kompetensförstärkning, ökade möjligheter till rådgivning och möjligheter till krishjälp. I handlingsplanen fram- hölls även att åtgärderna syftade till att åstadkomma en förebyg- gande attitydförändring. har valt att markera samhällets avståndstagande till barn- och tvångsäktenskap inom en rad olika lagstiftningsområden. I 1 kap. 1 § lov om ektenskap sägs att den som är inte kan ingå äktenskap utan samtycke från dem eller den som har föräldra- ansvaret och tillåtelse av fylkesmannen, en företrädare för staten i vissa frågor. Fylkesmannen kan inte ge tillåtelse om sökanden är . Av 1 a § framgår vidare att kvinnan och mannen har rätt att fritt välja make eller maka. Äktenskapet ska ingås av egen fri vilja och med eget samtycke. Innan ett äktenskap ingås ska det enligt 2 kap. § 6 prövas om äktenskapsvillkoren är uppfyllda. Pröv- ningen utförs av folkeregistret eller av en för ändamålet behörig norsk tjänsteman. Enligt 10 § ska folkeregistret eller den norske tjänstemannen utfärda en attest om att äktenskapsvillkoren är uppfyllda. I 3 kap. § 18 a talas om erkännande av äktenskap som ingåtts i utlandet. Där sägs att ett äktenskap som ingåtts utomlands erkänns som giltigt i om det är giltigt i vigsellandet. Från den regeln görs det dock undantag för de fall som framstår som uppenbart stötande för den norska rättsordningen (ordre public) samt för fall där minst en av parterna var norsk medborgare eller fast bosatt i för vigseln och äktenskapet ingåtts utan att båda parterna var närvarande, en av parterna var eller en av parterna var gift. Om det föreligger starka skäl kan Justitiede- partementet dock erkänna ett sådant äktenskap. Man har också valt att införa straffrättslig lagstiftning som tar direkt sikte på äktenskap som ingås med ett barn som är och tvångsäktenskap.TPF9FPT Enligt förarbetena till bestämmelsen i § 220 straffeloven om barnäktenskap har man gjort bedömningen att det inte är tillräck- ligt att ett barnäktenskap är ogiltigt enligt den civilrättsliga lagstift- ningen, utan att samhällets inställning till den typen av äktenskap också bör framgå av den straffrättsliga regleringen. Därför före- skrivs i § 220 straffeloven att den som ingår äktenskap eller part- nerskap med någon som är , eller medverkar till detta, kan ådömas fängelse i högst . Brottet förutsätter uppsåt, men villfarelse i fråga om åldern fritar från ansvar endast i de fall det inte föreligger oaktsamhet beträffande åldern. Straffansvar ska inte komma i fråga om det är liten skillnad i ålder och utveckling mellan den som ingått äktenskapet med barnet och barnet. En eventuell frivillighet från barnets sida är utan betydelse vid en bedömning av om straffansvar ska inträda enligt bestämmelsen. Bestämmelsen i § 220 tar sikte på att straffbelägga handlingar som vidtas av den som gifter sig med någon , dvs. ingår ett barnäktenskap. Om en 40-årig man ingår äktenskap med en 15- årig flicka är det alltså mannen som ska ådömas ansvar. Eftersom också medverkan är straffbar tar bestämmelsen också sikte på för- äldrar och andra närstående som t.ex. arrangerar äktenskap där minst en av parterna är . I förarbetena till bestämmelsen framhålls att den som medverkar till att äktenskapet ingås kan ha en central roll och därmed också en mer straffvärd roll i det straff- bara förfarandet än den som ingår äktenskapet med barnet. Den tidigare nämnda straffrihetsregeln tar inte sikte på den som med- verkar till att ett äktenskap ingås. I fråga om gärningsmannens insikter om offrets ålder sägs att det knappast är vanligt att någon gifter sig, eller medverkar till att någon gifter sig, utan att veta eller bort veta att den andra parten är . För att bestämmelsen i § 220 skulle harmonisera med annan straffrättslig lagstiftning har man valt att knyta frågan om 9TP PT Ot.prp.nr.51 (2002-2003) Om lov om endringar i straffelova mv. (styrka innsats mot tvangsekteskap m.) och Norsk lovkommentar (2005). offrets ålder till ett krav på oaktsamhet. Om det t.ex. finns en för- falskad födelseattest eller andra liknande handlingar som presente- ras för den som ska gifta sig med barnet skulle det vara orimligt att utkräva straffansvar för den som gifter sig med barnet, om inte han eller hon varit oaktsam. Om äktenskapet ingås utomlands är bestämmelsen i § 220 till- lämplig om gärningsmannen är norsk medborgare eller hemmahö- rande i . Det avgörande är därvid vilken anknytning som föreligger för äktenskapet. Beträffande straffbestämmelsens förhållande till den civilrätts- liga lagstiftningen sägs att den straffrättsliga lagstiftningen i något fall kan komma att omfatta i giltiga äktenskap. I förarbetena uttalas dock att den i gällande s.k. rettstridsreservasionen, dvs. att en straffbestämmelse ska tolkas med förbehåll för de undantagssituationer som den inte är avsedd att straffbelägga, kommer att lösa de eventuella svårigheter som kan uppkomma i det avseendet. Vad gäller tvångsäktenskap finns en straffrättslig reglering i § 222 andra stycket i straffeloven. I bestämmelsen sägs att den som med våld, frihetsberövande, otillbörlig press eller annan rättsstridig åtgärd eller hot om liknande åtgärd tvingar någon att ingå äkten- skap ska dömas för tvångsäktenskap till fängelse i högst . Samma sak gäller för den som medverkar till ett sådant brott.TPF10FPT Av förarbetena till bestämmelsen framgår att regeringen inled- ningsvis föreslog att tvång att ingå äktenskap skulle nämnas som en omständighet som kunde föranleda att ett olaga tvång enligt § 222 var att bedöma som grovt. Bakgrunden till man först valde att dis- kutera den lösningen var att bestämmelsen i § 222 innehöll en brottsbeskrivning som väl innefattade de förfaranden som ledde till att någon tvingades att ingå äktenskap. Det förslag till lagstift- ningsåtgärder mot tvångsäktenskap som regeringen presenterade ändrades emellertid av . Kommittén ansåg att tvångsäktenskapen skulle regleras i en bestämmelse som uttryckligen tog sikte på just tvångsäktenskap. I anledning därav infördes ett nytt stycke i § 222 straffeloven. De båda bestämmel- serna innehåller emellertid samma straffskala om fängelse i högst . motiverade sin ändring med att det fanns ett behov av att lyfta fram tvångsäktenskapen och tydliggöra att det 10TP PT Ot.prp.nr.51 (2002-2003) Om lov om endringar i straffelova mv. (styrka innsats mot tvangsekteskap m. ), Innst.O. nr.106 och Norsk lovkommentar (2005). var straffbart att tvinga någon att gifta sig. Det tvång som omfattas av bestämmelsen är sådant som fråntar offret möjligheten att handla frivilligt. Som exempel nämns att offret utsatts för våld eller att offret berövas friheten. I förarbetena nämns också att offret utsätts för vanskötsel eller att offret förs ut ur landet som åtgärder som kan föranleda ansvar för tvångsäktenskap. Kommittén påpe- kade särskilt att det var viktigt att inte införa straffbestämmelser som överlappade varandra. Det orsaker som motiverade ett från- steg från den regeln var här av allmänpreventiv och pedagogisk karaktär.TPF11FPT Bestämmelsen i § 222 andra stycket straffeloven om tvångsäk- tenskap har varit föremål för prövning i Høyeste rett . I det första avgörandet var det fråga om det äktenskap som ingåtts var giltigt i vigsellandet. Eftersom så inte kunde visas vara fallet kunde det enligt avgörandet inte heller komma i fråga att döma till ansvar enligt § 222 andra stycket straffeloven.TPF12FPT Det andra avgörandet gällde ett offer som utsatts för misshandel och hot om våld av sin pappa och bror för att offret skulle tvingas att gifta sig med en kusin. Avgörandet kom slutligen att avse frågan om det var tillåtet att vid huvudförhandlingen föredra vad offret uppgett vid förhör. Eftersom det inte kunde klarläggas att de till- talade pressat offret att inte lämna en berättelse vid huvudförhand- lingen stred det mot kontradiktionsprincipen att läsa upp de tidi- gare lämnade uppgifterna.TPF13FPT För det fall ett tvångsäktenskap ingåtts med ett barn som är är både § 220 och § 222 tillämpliga. Vid en tillämpning av § 62 första stycket kan gärningsmannen i sådana fall ådömas fängelse i högst . Enligt § 12 straffeloven kan ansvar enligt § 222 straffeloven ådömas även om brottet inte begåtts i . Så kan vara fallet om gärningsmannen är norsk medborgare eller hemmahörande i . 11TP PT Innst.O nr. 106 (2002-2003). 12TP PT RT. 2006 s. 140. 13TP PT HR-2004-01554-A – Rt-2004-1425. I har det skett en satsning för att förebygga barn- och tvångsäktenskap genom att bl.a. genom forskning öka kunskapen i frågorna. Det har även skapats möjligheter till krisboende och råd- givning för att stötta de som riskerar att utsättas för, eller utsatts för, barn- och tvångsäktenskap. I den danska lagstiftningen finns bestämmelser som tar sikte på att förhindra barn- och tvångsäktenskap både i den civilrättsliga lagstiftningen och i utlänningslagstiftningen. Beträffande barnäk- tenskap stadgas i 1 § äktenskapslagen att den som är inte får ingå äktenskap utan särskilt tillstånd, som dock kan med- delas av Statsamtet. För det fall en person ges tillstånd att ingå äktenskap måste föräldrarna lämna sitt samtycke enligt 1 kap. 2 § äktenskapslagen. Enligt 3 kap. 24 § äktenskapslagen kan ett äktenskap upplösas av domstol om en av parterna påstår att han eller hon blivit tvingad att ingå äktenskap. En ansökan om att äktenskapet ska upplösas p.g.a. att det ingåtts under tvång ska ges in senast efter det att tvånget upphört. I utlänningslagstiftningen stadgas att uppehållstillstånd p.g.a. att den sökande har ingått äktenskap med en dansk medborgare endast kan beviljas om makarna varit gifta och är minst . Därutöver krävs att makarna ska kunna försörja sig själva. Vid en utvärdering av de åtgärder som vidtagits i har det kunnat konstateras att åtgärderna i utlänningslagstiftningen medfört att färre danska medborgare ingår äktenskap med utländska medborgare. De åtgärder som vidtagits mot barn- och tvångsäktenskap i har dels bestått i traditionella åtgärder, såsom ökad spridning av information och förbättrad rådgivning, dels i särskilda åtgärder inom polisen för att öka kunskapen om den aktuella typen av brottslighet. De informationsinsatser som vidtagits har i många avseenden varit riktade till de grupper i samhället där det enligt nederländska myndigheter förekommer barn- och tvångsäktenskap. Det arbete som bedrivits inom polisen har inneburit att det utvecklats system för att samarbeta med olika specialister inom de kulturområden som berörs och de större organisationer som före- träder etniska minoriteter. I den nederländska lagstiftningen finns de bestämmelser som tar sikte på barn- och tvångsäktenskap inom utlänningslagstiftningen. Där uppställs som krav för uppehållstillstånd att den som ingått äktenskap med någon bosatt i är gam- mal och att den av makarna som är bosatt i ska ha en viss minimiinkomst. I har man vidtagit en rad olika åtgärder, såsom att sprida information till berörda grupper, för att förebygga barn- och tvångsäktenskap. har även en rad olika lagbestämmelser som avser att förebygga barn- och tvångsäktenskap. Ett flertal av lagstiftningsåtgärderna har syftat till att generellt öka integrationen av etniska minoriteter, vilket i sig antas medföra ett färre antal barn- och tvångsäktenskap. I den civilrättsliga lagstiftningen infördes en bestämmelse om en minimiålder för ingående av äkten- skap. Ett äktenskap som ingåtts under tvång kan upplösas omedel- bart. Det nu sagda gäller emellertid inte för äktenskap som ingåtts i ett annat land. Vidare framgår av utlänningslagstiftningen att den omständigheten att det finns tvivel om att en eller båda parter inte ingår äktenskap av fri vilja kan utredas inom ramen för handlägg- ningen av ansökan om uppehållstillstånd. Om det framkommer misstanke om att det kan vara fråga om ett tvångsäktenskap ska detta förhållande anmälas till åklagare. 4.4Vad omfattar vårt uppdrag ? I våra direktiv uttalas att den svenska rättordningen inte godtar tvångsäktenskap och att äktenskap bara godtas i rena undantagsfall, men att det saknas en särskild straffbestäm- melse som avser barn- och tvångsäktenskap. Vi har därför fått i uppdrag att analysera om den straffrättsliga lagstiftningen erbjuder ett tillfredsställande skydd mot barn- och tvångsäktenskap. I direktiven uttalas att frågan om ett eventuell utvidgat straffansvar rymmer ett flertal avvägningar t.ex. om straffrättsliga åtgärder är en bra metod att förstärka skyddet och vem som bör omfattas av ett straffansvar. I uppdraget ingår även att överväga om det kan finnas ett behov av särskilda begränsningar av straffansvaret, t.ex. för fall där det är liten skillnad i ålder och utveckling mellan den som har ingått äktenskap med ett barn och barnet. Om vi bedömer att den straffrättsliga lagstiftningen är otillräcklig har vi att föreslå nödvän- diga lagändringar. Vid diskussioner kring barn- och tvångsäktenskap exemplifieras sådana äktenskap med beskrivningar av händelseförlopp som inne- fattar ett flertal olika handlingar, t.ex. att någon gifter bort ett barn eller att någon ingår äktenskap med ett barn. Vi anser att det vid en analys är nödvändigt att skilja mellan handlingar som vidtas för att få någon att ingå äktenskap och de handlingar som följer efter det att ett barn- och tvångsäktenskap ingåtts å ena sidan och ingåendet av äktenskapet i sig å andra sidan. Distinktionen motiveras bl.a. av att det straffrättsliga skyddet inte ser likadant ut i de olika situatio- nerna. Därtill kommer att det är av stort pedagogiskt värde att peka på vilka olika möjligheter som finns för att bestraffa handlingar i de olika situationerna. Det är också viktigt att i vissa frågor göra åtskillnad på barn- och tvångsäktenskap. har lagstiftaren valt att hantera barn- och tvångsäktenskapen på olika sätt i den civilrättsliga lagstift- ningen. Vi kan konstatera att de båda begreppen även ur ett straff- rättsligt perspektiv tar sikte på så olika situationer att de bör dis- kuteras var för sig. Det kan emellertid förmodas att huvuddelen av barnäktenskapen föregås av att föräldrarna eller släkten utövar påtryckningar eller begår straffbara handlingar för att få barnet att gifta sig. En stor del av barnäktenskapen föregås förmodligen av handlingar som innebär att de också är att se som tvångsäktenskap. Den kategori av handlingar som vidtas för att få någon att ingå äktenskap mot sin vilja eller som följer på ett sådant äktenskap, kan vara av mycket varierande karaktär och allvarlighetsgrad. Utifrån den definition av tvångsäktenskap som används i den civilrättsliga lagstiftningen är det gemensamt för handlingarna att de utgör fysiska eller psykiska kränkningar som är straffbara. För att den som utför handlingarna ska kunna straffas uppställs inte något sär- skilt krav på att offret ingår just äktenskap. Det avgörande är i stället om offret, oavsett bakomliggande motiv, utsatts för brott. Äktenskaps ingående och upplösning enligt svensk rätt och erkän- nande av äktenskap som ingåtts enligt utländsk rätt regleras huvud- sakligen i den civilrättsliga lagstiftningen. Tvångsäktenskapen diskuteras ofta i samma sammanhang som arrangerade äktenskap och inte sällan sätts likhetstecken mellan de båda företeelserna. Som vi sagt ovan är det utmärkande för tvångs- äktenskapen att en eller båda parterna tvingats att ingå sådana äktenskap. Ett arrangerat äktenskap innebär däremot att båda par- ter som ska ingå äktenskapet samtycker till att någon annan före- slår en äktenskapspartner och till att gifta sig med den som föreslås. Båda parter har dessutom möjlighet att säga nej till arrangemanget utan att drabbas av repressalier. Enligt vår uppfattning föreligger det därmed grundläggande skillnader mellan tvångsäktenskapen och de arrangerade äktenskapen. Vår uppfattning är att de arrangerade äktenskapen också skiljer sig från barnäktenskapen. För att det ska vara fråga om ett barnäk- tenskap krävs att åtminstone en av parterna är ett barn vilket p.g.a. sin ålder inte kan anses samtycka till att ingå äktenskap. Eftersom de arrangerade äktenskapen bygger på tanken att parterna sam- tycker saknar de äktenskapen den komponent som är utmärkande för barnäktenskap. Trots det nu sagda finns det naturligtvis arrangerade äktenskap som vid en bedömning i det enskilda fallet kan sägas innehålla moment som är utmärkande för äktenskap som omfattas av vårt uppdrag. De äktenskapen bör beroende på omständigheterna han- teras som barnäktenskap eller tvångsäktenskap. 4.5Gällande rätt – tvångsäktenskap Handlingar som vidtas för att förmå någon att ingå äktenskap kan bestraffas enligt en rad olika bestämmelser i . En del av handlingarna utgör allvarlig brottslighet. Om ett offer dödas för att han eller hon vägrar att ingå äktenskapet kan naturligtvis dömas för mord enligt 3 kap. 1 § eller dråp enligt 3 kap. 2 § samma balk. Enligt uppgifter som vi tagit del av har offer som förs bort från till andra länder för att giftas bort där, utsatts för misshandel enligt 3 kap. 5 § genom att de tillfogats kroppsskada. I vissa fall har gärningsmannen tillfogat offret svår kroppsskada och visat särskild hänsynslöshet, varför handlingarna skulle kunna bedömas som grov misshandel enligt 3 kap. 6 § . Som exempel på tvångsäktenskap nämns ofta att företrädesvis unga kvinnor förs bort under förespegling om att det är fråga om en semesterresa med familjen, medan resan i själva verket har ett helt annat syfte. Väl i destinationslandet fråntas flickorna pass och id-handlingar och tvingas ingå äktenskap med någon som föräld- rarna bestämt. Om ett offer förs bort, spärras in eller på något annat sådant sätt berövas friheten kan gärningsmannen dömas för olaga frihetsberövande enligt 4 kap. 2 § . I de fall ett sådant förfarande innefattar att någon tvingas genom misshandel, våld eller olaga hot kan gärningsmännen också göra sig skyldiga till olaga tvång eller grovt olaga tvång enligt 4 kap. 4 § . Förfaranden som syftar till tvångsäktenskap kan i många fall innefatta olika handlingar som ingår i ett handlingsmönster för att kontrollera offret, ytterst i fråga om valet av livspartner.