sou · GWB3124 · 2008-12-15 00:00:00 — I bestämmelsen delegeras till regeringen att meddela föreskrifter om högsta insats och högsta vinst. I bestämmelsen regleras de lokala lotterierna som får anordnas utan tillstånd. Första stycket motsvarar 20 § 1–3 och 6–8 lotterilagen (1994:1000). I andra stycket, som är nytt, bemyndigas regeringen att meddela föreskrifter om krav på högsta insats och högsta vinst. Bestämmelsen reglerar tillståndsfria lotterier i tryckt periodisk skrift. Bestämmelsen motsvarar i sak 21 § första stycket 1 lotteri- lagen (1994:1000). I bestämmelsen delegeras till regeringen att besluta om värdet av högsta vinst. Bestämmelsen reglerar tillståndsfria lotterier i samband med sänd- ningar i radio och television. Bestämmelsen motsvarar i sak 21 c § första stycket 1 lotterilagen (1994:1000). I bestämmelsen delegeras till regeringen att besluta om värdet av högsta vinst. Bestämmelsen reglerar tillstånd till visst automatspel på fartyg i internationell trafik. Bestämmelsen motsvarar 26 § lotterilagen (1994:1000). Paragrafen är ny. I första stycket stadgas att tillstånd enligt 52 § förutsätter att en internationellt överenskommelse föreligger mellan och annat land. En sådan överenskommelse finns endast mellan och . I andra stycket delegeras till regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att meddela föreskrifter som anger förut- sättningarna för automatspelet och övriga krav. Paragrafen reglerar spel på varuspelsautomater. Bestämmelsen mot- svarar 25 § första stycket 1 och 4–6 samt andra stycket lotterilagen (1994:1000). I bestämmelsen delegeras till regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att meddela förutsättningarna för spel på varuspelsautomater och övriga krav på spelet. Högsta insats och högsta vinst bör regeringen besluta om i förordning. 55–58 §§ Bestämmelserna reglerar innehav av penningautomater, värde- automater, varuspelsautomater, skicklighetsautomater och liknande spelanordningar. Bestämmelserna motsvarar 28–31 §§ lotterilagen (1994:1000). Bestämmelsen är ny och anger att är tillståndsmyndighet för alla tillstånd enligt lagen. Bestämmelsen är behandlad i kapitel 8. Paragrafen anger att registreringsmyndighet för registrerings- lotterier enligt 29 § är kommunen. Bestämmelsen motsvara 39 § andra stycket lotterilagen (1994:1000). Paragrafen motsvarar 46 § lotterilagen (1994:1000). Bestämmelsen motsvara i sak 48 § första stycket lotterilagen (1994:1000). I första stycket anges att har den centrala tillsynen över att Lotterilagen och de föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen följs. I andra stycket anges vidare att har tillsyn över de tillstånd som meddelats med stöd av lagen. I bestämmelsen, som är ny, klarläggs att utövar tillsyn över att marknadsföringsbestämmelserna i 20 och 21 §§ efterlevs. Första stycket anger att registreringsmyndigheten för registrerings- lotterier enligt 28 § utövar tillsynen över dessa. Bestämmelsen mot- svarar 48 § andra stycket lotterilagen (1994:1000). I bestämmelsens andra stycke delegeras till regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om till- synen. I bestämmelsen regleras en upplysningsplikt för anordnare av lotterier enligt lagen. Bestämmelsen motsvarar 50 § lotterilagen (1994:1000). Paragrafen innehåller grundläggande bestämmelser om ingripan- den. I första stycket anges att får meddela en tillståndshavare som inte följer bl.a. föreskrifterna i lagen en anmärkning, varning eller återkalla tillståndet. Bestämmelsen mot- svarar 51 § första stycket lotterilagen (1994:1000). Dock är möjlig- heten att meddela anmärkning ny. En anmärkning bör kunna användas när vill ingripa mot överträ- delser av mindre allvarligt slag. Övervägandena för införandet av anmärkning behandlas i avsnitt 10.2. Av andra stycket framgår att ett tillstånd får återkallas eller ändras om förutsättningarna för tillståndet inte längre finns eller har ändrats. Bestämmelsen motsvarar 51 § andra stycket lotteri- lagen (1994:1000). I tredje stycket, som motsvarar 51 § tredje stycket lotterilagen (1994:1000), framgår att beslut enligt paragrafen som huvudregel blir gällande . Fjärde stycket är nytt och anger tre situationer när Spel- marknadsinspektionen ska återkalla ett tillstånd. Paragrafen är ny och behandlas i avsnitt 10.2. Enligt första stycket får registreringsmyndigheten upphäva en registrering om den som anordnar ett sådant registreringslotteri t.ex. inte följer föreskrifterna i lagen. Av andra stycket framgår att ett beslut om upphävande av registrering som huvudregel blir gällande . Paragrafen är ny. Den behandlas i avsnitt 10.4.4. får besluta att en anmärkning eller varning ska förenas med en straffavgift. Det är inte möjligt att kombinera förelägganden och förbud med straffavgift. I dessa fall bör vite användas. Möjligheten att besluta om straffavgift står bara till buds i de fall som anges i 66 §, dvs. om tillståndshavaren inte följer föreskrifterna i lotterilagen eller föreskrifter, villkor eller bestämmelser som har meddelats med stöd av lagen. Som förutsättning för att straffavgift ska kunna meddelas gäller enligt första stycket att inspektionen meddelat anmärkning eller varning. I detta ligger inte något uttryckligt krav på oaktsamhet eller uppsåt. Av andra stycket framgår att straffavgiften tillfaller staten. Paragrafen är ny. Av bestämmelsen framgår inom vilka beloppsgränser som straffavgiften kan bestämmas. Avgiften får dock inte i något fall överstiga av tillståndshavarens omsättning närmast föregående räkenskapsår. Med omsättning avses tillståndshavarens hela omsättning utan begränsning till det lotteri som förfarandet har handlat om. Om överträdelsen sker under tillståndshavarens första verksamhetsår får omsättningen uppskattas med stöd av till- gängliga uppgifter. Detta får göras även i andra fall när sådana upp- gifter saknas eller är bristfälliga. Bestämmelsen är ny. Av bestämmelsen framgår att när storleken på straffavgiften bestäms ska särskild hänsyn tas till hur allvarlig den överträdelse som har föranlett anmärkning eller varning är och hur länge den Straffavgiftens storlek ska i detta sammanhang ses som ett sätt att ytterligare gradera anmärkningen eller varningen. Redan i valet av sanktion torde ligga en bedömning av hur allvarlig överträdelsen är. Anmärkning bör användas vid ingripande mot överträdelser av mindre allvarligt slag. Bestämmelsen utesluter inte att även andra omständigheter än allvarligheten av överträdelsen och hur länge den har pågått kan beaktas när avgiftens storlek bestäms. I mildrande riktning bör kunna beaktas exempelvis om tillståndshavaren snabbt upphör med överträdelsen sedan den påtalats av och om tillståndshavaren samarbetar väl med inspektionen under utredningen. Det ska anmärkas att 68 § inte tvingar att besluta om straffavgift. Således finns det ett utrymme för inspektionen att låta bli att besluta om straffavgift, t.ex. om anmärkningen i sig anses tillräcklig. Bestämmelsen om förseningsavgift är ny. Den behandlas i avsnitt 10.4.5. får föra på en tillståndshavare en förseningsavgift, som tillfaller staten, om tillståndshavaren inte lämnar sådana upplysningar som föreskrivits med stöd av 65 §. Det överlåts åt att avgöra om förse- nad upplysning i ett visst fall ska medföra förseningsavgift med maximalt belopp eller om förseningen är av sådan karaktär att avgiften bör bestämmas till ett lägre belopp eller efterges. Allmänt kan sägas att en längre försening i regel är allvarligare än en förse- ning med endast någon dag. Å andra sidan kan även mindre förse- ningar vid upprepade tillfällen vara allvarligt. Vid bestämmande av avgiftens storlek ska hänsyn också tas till tillståndshavarens storlek. Om en tillståndshavare skulle motsätta sig att ge in en viss uppslysning till har inspektionen möj- lighet att förelägga tillståndshavaren vid vite att komma in med upplysningen. Vid upprepade fall av underlåten eller försenat lämnande av upplysningar kan meddela anmärkning eller varning. 72–75 §§ Av 3 kap. 1 § första stycket 6 utsökningsbalken följer att en förvaltningsmyndighets beslut får verkställas enligt balken om det finns en särskild föreskrift om detta. En sådan föreskrift har tagits in i 73 §. Av den paragrafen framgår att beslut att påföra straffavgift eller förseningsavgift får verkställas om den är obetald och förfallen till betalning. Detta nödvändiggör dock en bestämmelse om när avgiften är förfallen till betalning och till vem avgiften ska betalas. I 72 § finns därför en bestämmelse som anger att straffavgiften eller förseningsavgiften ska betalas till efter det att beslutet om den vunnit laga kraft eller den som anges i beslutet. Vidare anges i 74 § att om straffavgiften eller förseningsavgiften inte betalas i rätt tid ska lämna den obetalda avgiften för indrivning. Den paragrafen klargör också att mål om uttagande av fordran handläggs som allmänt mål hos kronofogdemyndigheten. I 75 § finns en bestämmelse om att en straffavgift eller förseningsavgift som påförts en tillståndshavare faller bort i den utsträckning verkställighet inte har skett från det att beslutet vann laga kraft. Paragrafen motsvarar i första och andra stycket 52 § lotterilagen (1994:1000). Tredje stycket är nytt och behandlas i avsnitt 10.3. I stycket framgår att beslut om föreläggande eller förbud gäller , om inte annat bestäms. I bestämmelsen regleras avgifter. Bestämmelsen motsvarar 53 § lotterilagen (1994:1000). Ansvarsbestämmelsen motsvarar 54 § lotterilagen (1994:1000) men utformning har ändrats till följd av ändringen i 19 § första stycket 1. Ändringen innebär att samtliga olovliga främjanden blir straff- belagda som brott mot lotterilagen enligt 78 §. Någon utvidgning av det kriminaliserade området är inte avsedd. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 10.3.2. 79–82 §§ Bestämmelserna motsvarar 55–58 §§ lotterilagen (1994:1000). I bestämmelsen regleras rätten till överklagande. Bestämmelsen motsvarar 59 § lotterilagen (1994:1000) med den ändringen att beslut av en länsstyrelse utgår från lagtexten. 19.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:1482) om lotteriskatt I bestämmelsen har hänvisningarna till lotterilagen som görs i andra stycket 1 och tredje stycket ändrats. I bestämmelsen regleras vilka lotterier m.m. som inte ska betala lotteriskatt. Två ändringar har gjorts. För det första har hänvis- ningen i fjärde punkten till lotterilagen ändrats. För det andra har stadgandet i femte punkten – om att lotteriskatt inte ska betalas för sådant lotteri och sådant spel enligt kasinolagen (1999:355) som har anordnats av företag som i sin helhet, direkt eller indirekt, ägs av staten – upphävts. Ändringen behandlas i avsnitt 16.4.5. 19.3Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:1483 om skatt på vinstsparande m.m. I bestämmelsen har hänvisningarna som görs till lotterilagen i första och andra stycket ändrats. Den hänvisning till utredningens lagtexter som görs nedan avser den lagtext som jag beretts tillfälle att ta del av . Då jag i skrivande stund inte beretts någon möjlighet att ta del av ytterligare texter är det den lagtexten som ligger till grund för mina förslag/kommentarer. Automatspel om pengar förbjöds 1979. Alltsedan dess har försök att kringgå lagstiftningen gjorts. Lagstiftaren har genom ett flertal ändringar av nuvarande lotterilag försökt att täppa till uppkomna luckor. Allt detta har gjorts mot bakgrund av lagstiftarens inten- tion att det i endast ska få finnas 7 500 värdeautomater ut- ställda för allmänheten och då i viss reglerad miljö. Den tekniska utvecklingen har lett till att det finns ett flertal utrustningar på marknaden som uppvisar klara likheter med automatspelet, men där arrangörerna/utställarna hävdar att det är frågan om andra lotteriformer som enligt lagen kan anordnas utan tillstånd eller att det rör sig om lotterier som anordnas utanför gränser varför svensk lag inte gäller. Det anförda leder till att det i praktiken uppstår stora svårig- heter för tillsynsmyndigheten att ingripa mot det olagliga automat- spelet. För att kunna påvisa brott mot lotterilagen måste de rätts- vårdande myndigheterna bevisa att det förekommit spel om pengar. Detta har skett bl.a. genom att Lotteriinspektionens ano- nyma kontrollanter spelat på utrustningarna och vunnit pengar var- efter en polisanmälan upprättats av inspektionen. väcker vissa frågor som sammanhänger med förbudet mot s.k. brottsprovokation men har accepterats av domstolarna. Genom en tidigare ändring av lagen (1982:636) om anordnande av visst automatspel avsåg lagstiftaren att förenkla tillsynen av det illegala automatspelet genom att en myndighet, Lotteriinspektio- nen, fick ansvar för tillståndsgivningen och tillsyn avseende s.k. förströelsespelautomater. Härigenom ville man tillse att alla automatspel utställda för allmänheten krävde någon form av till- stånd. Samordningsvinsten var även att det skulle räcka med en okulär besiktning av kontrollant eller polis för att kunna bedöma ev. tillståndsplikt. Det beskrivna förfarandet fungerar relativt väl när det gäller utrustning som ser ut som en klassisk spelautomat, men inte alls när det gäller t.ex. datorer som ställts ut för spel om pengar – åt detta håll går emellertid utvecklingen med stormsteg. Det är enligt min mening av yttersta vikt att utredningen med kraftfulla förslag förhindrar den nuvarande överkörningen av lag- stiftningen. Dessvärre innebär tillägget av passusen liknade spel- anordningar i den förslagna automatspelsdefinitionen ingen reell förändring i förhållande till dagens rättsläge – spel om pengar måste alltjämnt bevisas i alla de fall där utrustningen inte ser ut som en klassisk spelautomat. Man måste ta i särskilt beaktande att fantasi- rikedomen hos utställare av dessa typer av automater är stor och att automaternas utseende och funktion tenderar att anpassas till eventuella luckor eller oklarheter i lagstiftningen. Detta skulle kunna undvikas om man kopplar bort automatspelsbegreppet från lotteridefinitionen – dvs. spelautomater och liknande spel- anordningar får inte utan tillstånd utställas för allmänheten eller i förvärvssyfte. Med begreppet liknande spelanordningar menar jag här detsamma som utredningen (se specialmotiveringen till 5 §). Det är således inte meningen att man ska behöva utreda vilken teknik som faktiskt finns i anordningen för att lagen ska kunna till- lämpas. Detta medför i sin tur att automatspelsliknande terminaler och dragningsutrustningar faller in under begreppet. Liksom utre- daren kommit fram till är det dock inte meningen att en vanlig dator som inte är försedd med en länk till en spelsajt ska omfattas av regleringen. I sådana situationer bör det även fortsättningsvis ankomma på de rättsvårdande myndigheterna att visa förekomsten av spel om pengar. Tillstånd till utställande bör, utöver i de av lagstiftaren uttryck- ligen angivna situationerna, i princip endast kunna ges när synner- liga skäl föreligger. Sådana skäl kan föreligga för museiverksamhet eller vid filminspelningar och teaterföreställningar o.dyl., dvs i sådana fall där utställandet är klart underordnat ett annat samman- hang. 2 § Denna lag tillämpas på lotterier som anordnas för allmänheten. Ett lotteri ska anses anordnat för allmänheten även när 1.det som villkor för deltagande krävs medlemskap i en viss sammanslutning, om denna väsentligen har till uppgift att anordna lotterier eller 2.när lotteriet annars med hänsyn till omfattningen eller till villkoren för deltagande är att jämställa med ett lotteri som är anordnat för allmänheten eller 3.svenskt deltagande i lotteriet är uteslutet. Lagen ska tillämpas också på 1.lotterier i form av bingospel, automatspel, roulettspel, tärnings- spel, kortspel och liknande spel som inte anordnas för allmänheten, om spelet anordnas i förvärvssyfte, 2.spelautomater och liknande spelanordningar utställda för all- mänheten eller i förvärvssyfte. Ett lotteri ska anses anordnat för allmänheten även när det som villkor för deltagande krävs medlemskap i en viss sammanslutning, om denna väsentligen har till uppgift att anordna lotterier eller när lotteriet annars med hänsyn till omfattningen eller till villkoren för deltagande är att jämställa med ett lotteri som är anordnat för all- mänheten. Tillståndskravet kan i lagtexten placeras tillsammans med innehavs- förbudet enligt följande Utställning och innehav av spelautomater och liknande spelanord- ningar 57 a § Spelautomater och liknande spelanordningar får bara ställas ut för allmänheten eller i förvärvssyfte efter tillstånd. Sådant särskilt tillstånd behövs inte 1.av den som har tillstånd enligt xx, xy, yy § att anordna automatspel, om automaten omfattas av speltillståndet, 2.av automatinnehavares dödsbo av längst från dödsfallet och av automatinnehavares konkursbo längst intill dess konkursen har avslutats, eller 3.av den som har fått sitt tillstånd att inneha automaten åter- kallat, till dess att har förflutit från det att beslutet om återkallelsen vann laga kraft. Tillstånd får förenas med särskilda villkor samt med kontroll- och ordningsbestämmelser. 57 b § Penningautomater, värdeautomater, varuspelsautomater och skicklighetsautomater och liknande spelanordningar får innehas bara efter tillstånd. Sådana automater får dock innehas utan särskilt tillstånd 1.av den som har tillstånd enligt xx, xy, yy § att anordna sådant automatspel, om automaten omfattas av speltillståndet, 2.av automatinnehavares dödsbo av längst från dödsfallet och av automatinnehavares konkursbo längst intill dess konkursen har avslutats, eller 3.av den som har fått sitt tillstånd att inneha automaten åter- kallat, till dess att har förflutit från det att beslutet om återkallelsen vann laga kraft. Tillstånd får förenas med särskilda villkor samt med kontroll- och ordningsbestämmelser. Ovanstående ändringar i lotterilagen medför att motsvarande krav på tillstånd för utställande i lagen om anordnande av visst automatspel (1982:636) kan upphävas enligt följande. 3 § Tillstånd krävs för att anordna automatspel. Resterande text i samma paragraf bör således utgå. eller ställa upp en spelautomat i lokaler eller på platser som anges i 1 § första och andra styckena. Detta gäller inte för uppställning av en spel- automat och anordnande av spel i samband med offentliga tillställ- ningar av tillfällig karaktär. Mot bakgrund av de problem och otydligheter som råder på grund av den nuvarande lagstiftningen tycker jag att det är bra och nöd- vändigt att lotteriförsäljningsautomatsbegreppet utmönstras ur lag- stiftningen. Risken för missbruk av de nya 30 och 50 §§ är dock densamma som i dagens 19 och 20 §§. Det föreligger enligt min SOU 2008:124 Särskilt yttrande mening inte något angeläget eller skyddsvärt behov av att använda teknisk utrustning i samband med anordnande av lotteri i enligt med de nya 30 och 50 §§, dvs. för de tillståndsfria lotterierna. Långt viktigare är att tillse att inte det tillståndsfria området fortsatt utnyttjas för automatspelsliknande verksamhet. Det ska i samman- hanget påpekas att det föreslagna förbudet inte omfattar s.k. chokladhjul och liknande utrustningar på t.ex. och eftersom denna utrustning inte kan sägas vara utställd för allmänheten då avsikten är att den hanteras av nöjesplatsernas personal. De föreslagna bestämmelserna bör därför kompletteras med ett nytt andra stycke enligt följande. Lokala lotterier m.m. som får anordnas utan tillstånd 30 § En sådan sammanslutning som avses i 26 § får anordna lotte- rier enligt 4 § andra stycket 1 och 2 med undantag för vadhållning i samband med hästtävlingar och sådan vadhållning i samband med idrottstävlingar som bedrivs i mer än en kommun , utan tillstånd, om 1. lotteriet m.m. anordnas i samband med a) en tillställning eller en sammankomst som sammanslutningen anordnar eller deltar i eller b) ett bingospel som sammanslutningen anordnar, 2. lotteriet bedrivs bara inom det för tillställningen, samman- komsten eller bingospelet avsedda området, Vid anordnande av lotteri som avses i 4 § andra stycket 1 får teknisk utrustning utställd för allmänheten inte användas. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får med- dela föreskrifter om krav på anordnande av spelen. 50 § Lotterier enligt 4 § andra stycket 1 och 2 med undantag för vadhållning i samband med hästtävlingar och sådan vadhållning i samband med idrottstävlingar som bedrivs i mer än en kommun får anordnas utan tillstånd, om 1. lotteriet anordnas i samband med a)en offentlig nöjestillställning, b)en offentlig tillställning till förmån för ett allmännyttigt ändamål, eller c)en allmän sammankomst för framförande av ett konstnärligt verk till förmån för ett allmännyttigt ändamål,)- 2. lotteriet bedrivs bara inom det för tillställningen eller sammankomsten avsedda området, Vid anordnande av lotteri som avses i 4 § andra stycket 1 får teknisk utrustning utställd för allmänheten inte användas. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om krav på anordnande av spelen. Det är ett stort problem, inte minst från trovärdighetssynpunkt, att man i kan bistå i utlandet baserade lotteriarrangörer med teknisk support, utrustning, programvaror m.m., dvs. med allt sådant som en arrangör behöver för att bedriva sin lotteriverksam- het, utan att detta faller in under nuvarande 38 § lotterilagen. Inspektionen har ingen möjlighet att ta reda på vad de företag som tillhandahåller eller bistår med sådana tjänster faktiskt gör. Det kan i vissa fall t.o.m. på goda grunder antas att de aktuella företagens medverkan är sådan att lotteriet rent av ska anses vara anordnat i . Det föreliggande förslaget löser inte alls denna problematik, även om det är bra att paragrafen nu specificerar att förmedling av ip-adresser och domännamn utgör ett otillåtet förfarande. Mot denna bakgrund och för att komma till rätta också med de övriga svårigheter som visat sig i den praktiska rättstillämpningen av det s.k. främjandeförbudet anser jag att det i 19 § tydligt bör specifice- ras vilka förfarande som ska vara förbjudna. Den bör således inne- hålla en uppräkning av sådant som ska anses utgöra ett främ- jande, varvid att bistå med marknadsföring, teknisk support, utrustning, programvaror, administrativ support och liknande bör läggas till de åtgärder som traditionellt har ansetts omfattas av för- budet; ta emot insatser, förmedla vinster, utbjuda lotter m.m. Det kan, enligt mitt förmenande, inte rimligen accepteras att vissa spelbolag ska kunna fortsätta ha kontor i med ett stort antal anställda utan att man kan säkerställa att den verksamhet som faktiskt bedrivs inte strider mot lotterilagen. Mitt förslag undan- röjer denna oklarhet. Dessutom bör 19 § kompletteras med ett tredje stycke som medger att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela undantag för sådan verksamhet som även fortsättningsvis bör kunna bedrivas från . Avslutningsvis bör kravet på att främjandet skett yrkesmässigt eller i förvärvssyfte av förenklingsskäl utgå. Det främjande som inte omfattas av nämnda krav torde i flertalet fall skyddas av tryck- och yttrandefrihet. I övriga fall torde sådant främjande som inte skett yrkesmässigt eller i förvärvssyfte falla under begreppet ringa i 79 § i förslaget (54 § i nuvarande lag). Jag har således svårt att se någon anledning att behålla kravet på yrkesmässigt eller i för- värvssyfte. Förslag till lagtext. 19 § Beträffande lotterier som inte anordnas med stöd av denna lag är det förbjudet att 1.utbjuda, avyttra eller tillhandahålla lotter eller delaktighets- 2.uppbära eller förmedla insatser, 4.sprida inbjudan, plan, vinstförteckning, dragningslista eller liknande meddelande, 5.annonsera i kommersiellt syfte eller på annat sätt sprida kommersiella meddelanden, 6.tillhandahålla tekniskt stöd eller utrustning, 7.tillhandahålla programvara, lagringskapacitet eller annat sådant bistånd, 8.förmedla IP-adresser och domännamn samt 9.på annat sätt erbjuda möjlighet att delta i sådant spel.