sou · GVB336 · 2008-01-01 00:00:00 — För- utom förluster i form av stubb, agnar, boss och spill vid bärgning av halm lämnas en del halm kvar av ekologiska skäl för att bibehålla åkermarkens mullhalt (framför allt på rena växtodlingsgårdar). Rötrester från biogasproduktion har en bättre mullbildande Produktions- och avsättningsmöjligheter för biobränslen i svenskt jordbruk förmåga än den råa stallgödseln, vilket gör att större mängder växtrester kan föras bort med bibehållen mullhalt om rötrester återförs. Dessutom kan halmbärgning hindras av dålig väderlek, framför allt i mellersta och norra där bärgningsperioden är kort. En stor del halm () används dessutom inom djurproduktionen . Dessa uppskattningar om tillgången på halm för energiändamål är relativt grova och kan ändras med ändrade antaganden och produktionsförutsättningar. Den regionala tillgången av halm för energiändamål är framför allt koncentrerad till slättbygder där cirka två tredjedelar återfinns. I och skogsbygder samt i beräknas inget överskott av halm finnas (bl.a. på grund av ett relativt stort behov inom djurproduktionen). Sockerbetsblast för biogasproduktion återfinns framför allt i södra slätt- bygder. Den regionala fördelningen av gödsel är dock den motsatta då huvuddelen återfinns i skogs- och mellanbygder () och en betydande andel () i skogsbygder och . Produktionen av gödsel som tas omhand och sprids på uppskattas till . Om all denna gödsel utnyttjas för biogasproduktion kan teoretiskt biogas fås, beroende på vilken rötningsteknologi som utnyttjas. En stor del av den halm som utnyttjas inom djurproduktion återfinns i denna gödsel. Produktionen av hästgödsel uppskattas till drygt för vilken förbränning kan vara ett alternativ till biogasproduktion. Energigrödor som odlas på kan dels utgöras av tradi- livsmedels- och fodergrödor som spannmål, oljeväxter, sockerbetor och vall, dels av nya energigrödor som Salix, rörflen, majs och hampa. Dessutom kan snabbväxande lövträd som och hybridasp utnyttjas liksom gran som t.ex. odlas med hjälp av näringsoptimerad gödsling. Skillnaden i skördeavkastning mellan olika grödor kan vara stor liksom skördeavkastningen mellan olika produktionsområden. Dessutom skiljer grödorna sig åt vad gäller behovet av insatsenergi. Generellt sett kräver ettåriga grödor en högre energiinsats per skördad mängd biomassa än fleråriga grödor. Energikvoten (dvs. energiinsatsen dividerad med energiskörden), är lägst för ogödslad gran, och hybridasp där energiinsatsen Produktions- och avsättningsmöjligheter för biobränslen i svenskt jordbruk utgör cirka 2 av energiskörden. Därefter kommer Salix och näringsoptimerad gödslad gran med en energiinsats mot- svarande cirka 5 av energiskörden. Fleråriga energi- grödor som rörflen och vall har en energikvot kring 8 . Energiinsatsen för ettåriga grödor varierar från motsvarande upp till av energiskörden. Energi- kvoten ökar normalt med minskad skörd, dvs. i mer lågproduktiva produktionsområden krävs oftast en högre energiinsats per skördad mängd biomassa av en gröda jämfört med i mer hög- produktiva produktionsområden. Stora lokala skillnader i energi- kvot för en och samma gröda kan dock förekomma då såväl energiskörd som energiinsats varierar mellan olika gårdar, fält och odlingsår. I södra slättbygder uppskattas sockerbetor, Salix, helsäd och majs ge högst nettoenergiskörd (bruttoskörd minus energi- insats) per hektar och år. Därefter följer , hybridasp och vall. Hampa och rörflen uppskattas ge något lägre hektarskördar då dessa antas skördas på vårvintern för att ge högre torrsubstanshaltTPF3FPT och bättre förbränningsegenskaper. Vårskörd innebär dock också relativt stora biomasseförluster . Lägst nettoskörd per hektar har höstraps när enbart frö skördas. I mellan- bygder är skillnaderna mellan grödorna liknande men med skill- naden att skördenivån för majs och hampa uppskattas vara relativt sett något högre och för Salix något lägre. Detta beror bl.a. på lägre nederbörd i sydöstra . 3TP PT Om en gröda innehåller vatten och torrsubstans, sägs torrsubstans- halten vara . Produktions- och avsättningsmöjligheter för biobränslen i svenskt jordbruk Figur 3.2 Uppskattning av genomsnittlig brutto- respektive nettoenergi skörd per hektar och år för olika energigrödor vid odling i lands södra slättbygder . Värdena inom parentes anger hektarskörd i ton torrsubstans (relaterade till en höstvete skörd om ). Stubbskörd i granodling medför 10 15 pro cent högre energiskörd (13,5) (10,7) (9,5) (9,5) (8,5) (5,6) (7,5) (7,7) (6,5) (6,5) (6,4) (4,8) (5,0) (5,4) (2,8) I norra slättbygder bedöms Salix ge högst nettoenergi- skörd, följt av och majs. Därefter kommer hybridasp, helsäd, vall, gödslad gran (näringsoptimerad gödsling) och hampa. I slättbygder bedöms skillnaderna mellan grödorna vara liknande. Däremot antas att praktisk odling av och majs inte är aktuellt inom detta produktionsområde på grund av att dagens växtmaterial inte är anpassat till klimatet i mellersta och norra . I skogsbygder bedöms Salix, hybridasp, näringsoptimerad gödslad gran och hampa ge högst nettoenergi- skörd per hektar och år, följt av rörflen och vall. Dessa skillnader gäller också för skogsbygder. I bedöms hampa och rörflen ge högst nettoenergiskörd per hektar och år. Längs antas också hybridasp kunna odlas vilket bedöms ge en jämförbar skörd. Därefter kommer vall och gödslad granskog. En anledning till att skördenivån för vårskördad hampa och rörflen är relativt sett högre i norra än i södra är att förlusterna är lägre i norra än i södra tack vare ett kallare vinterklimat. Produktions- och avsättningsmöjligheter för biobränslen i svenskt jordbruk Möjliga skördeavkastningar från olika grödor När det gäller bedömningarna över möjliga skördeavkastningar för olika grödor är dessa betydligt mer osäkra för nya energigrödor än för befintliga grödor. Uppskattade skördenivåer för spannmål, oljeväxter, sockerbetor osv. bygger på befintlig och omfattande statistik. För nya energigrödor saknas dock omfattande statistik, och i vissa fall baseras skördeuppskattningarna för nya energi- grödor enbart på ett fåtal fältförsök. För att få mer tillförlitliga och säkra uppskattningar krävs därför betydligt mer fältförsök och mätningar i praktiska odlingar. Beaktat dessa osäkerheter har den potentiella genomsnittliga bruttoproduktionen av bioenergi per hektar och år uppskattats för respektive produktionsområde när energiodlingarna består av 1) en mix av hög- och lågavkastande grödor, 2) framför allt av lågavkastande grödor (t.ex. oljeväxter och spannmål exklusive halm), respektive 3) högavkastande grödor. Resultaten av denna grova uppskattning, som utgår från dagens produktionsförutsättningar, sammanfattades i tabell 2.2. 3.2.4Växtförädling och förbättrad odlingsteknik Med växtförädling och förbättrad odlingsteknik bedöms skörde- ökningar kunna uppgå till under de närmsta 10 15 åren för energispannmål, energibetor samt övriga energigrödor som Salix, rörflen, hampa, majs, , hybridasp osv. För traditionella grödor som utnyttjas som livsmedel eller foder bedöms skördeökningar om kunna fås . En anledning till att energigrödor bedöms ha större förädlingspotential än livsmedels- och fodergrödor är att antalet parametrar att förädla mot är avsevärt färre för energigrödor (framför allt maximal skörd och resistens mot sjukdomar och klimat). Med genteknik kan skördeökningarna bli ännu högre . Produktions- och avsättningsmöjligheter för biobränslen i svenskt jordbruk 3.2.5Potentiell biobränsleproduktion från jordbruket – några räkneexempelTPF4FPT I detta avsnitt redovisas ett antal olika räkneexempel över hur mycket bioenergi som kan produceras inom svenskt jordbruk beroende på hur mycket som utnyttjas, dess regionala fördelning, lokala produktionsförutsättningar samt vilka energi- grödor som odlas. Dessutom summeras den maximala tillgången på restprodukter som bedöms finnas tillgänglig för energiproduktion. Exemplen inkluderar inte några ekonomiska överväganden eller praktiska begränsningar utan skall ses som enbart teoretiska exem- pel på hur den fysiska tillgången på bioenergi kan variera beroende på vilka produktionsförutsättningar som antas. Genomgången är ett sätt att demonstrera att beroende på vilka energigrödor som ger störst lönsamhet eller premieras med politiska beslut så kan jord- brukets bidrag till energiomställningen uppvisa väsentliga skill- nader. Det första räkneexemplet visar att den biobränsleproduktion som kan produceras på som ligger i träda kan variera mellan upp till drygt . Inga ekonomiska övervägande inkluderas här. Om enbart obligatorisk trädaTPF5FPT utnytt- jas (av åkermarken) kan teoretiskt produ- ceras om genomsnittlig och en genomsnittlig mixTPF6FPT av energigrödor utnyttjas. av bioenergin pro- duceras då i . Om både obligatorisk och frivillig träda utnyttjas (totalt av åkermarken) kan produktionen öka till . I detta fall produceras av bio- energin i medan produktionen i är marginell. Om träda antas förläggas på något sämre kan produk- tionen reduceras till drygt och om dessutom framför allt mer lågavkastande grödor odlas (spannmålskärna och oljefrö) sjunker produktionen ytterligare till drygt . Om däremot mer högavkastande energigrödor utnyttjas och träda antas utgöras av genomsnittlig kan teoretiskt drygt bioenergi produceras. 4TP PT För en detaljerad redovisning se för biobränslen inom svenskt jordbruk, . 5TP PT Med obligatorisk träda avses det krav på att ta mark ur produktion som finns angivet i EU:s förordning 1782/2003 och som inte utnyttjas för odling av industri- och energigrödor. Frivillig träda avser den mark som lantbrukaren lämnar obrukad utöver den obligatoriska trädan. 6TP PT Definition av genomsnittlig mix framgår av avsnitt 3.2.3. Produktions- och avsättningsmöjligheter för biobränslen i svenskt jordbruk Ett andra räkneexempel visar att om vi använder den åkerareal som utnyttjas för odling av spannmål för export, cirka 6 pro- cent av åkermarken, skulle teoretiskt mellan och bioenergi kunna produceras. Den lägre nivån avser mer låg- avkastande grödor och den högre nivån mer högavkastande grödor. Denna relativt sett höga produktion av bioenergi beror framför allt på att högavkastande i och slätt- bygder antas utnyttjas. av bioenergin produceras i . Ett tredje räkneexempel bygger på att vi har överskott på vallodling som inte behövs för att tillgodose grovfoderbehovet i svensk djurproduktion. På denna vallareal om av åkermarken skulle teoretiskt mellan och bioenergi kunna produceras, beroende på val av energigrödor. Den regionala fördelningen av denna produktion skiljer sig väsentligt åt jämfört med exemplet ovan (spannmål för export) då bioenergi kan komma att produceras i , i och i . Ett fjärde räkneexempel beaktar konsekvenserna av framtida skördeökningar tack vare växtförädlig och förbättrad odlingsteknik (figur 3.3). Om av åkermarken utnyttjas för energi- odling (mix av energigrödor) kan teoretiskt bio- energi produceras om genomsnittlig utnyttjas som fördelar sig jämnt över produktionsområdena. Med förbättrade produktionsförutsättningar antas produktionen kunna öka till ungefär . Högre skördeavkastning för livs- medels- och fodergrödor innebär att mer teoretiskt kan frigöras för energiproduktion, förutsatt att behoven av livsmedels- och fodergrödor är . Denna ökning uppskattas till av dagens åkerareal och på totalt 29 pro- cent bedöms knappt bioenergi kunna produceras . Detta exempel förutsätter konventionell växtodling, men om en allt större andel utnyttjas för ekologisk odling kan behovet av mark för livsmedelsproduktion öka. Detta beror på att skördenivåerna är lägre i ekologisk odling än i konventionell odling. Hur stor andel av åkermarken som kommer att utnyttjas för ekologisk odling har således också stor betydelse för hur mycket som potentiellt kan finnas tillgänglig för energiproduktion . Produktions- och avsättningsmöjligheter för biobränslen i svenskt jordbruk Figur 3.3 Bruttoproduktion av bioenergi när motsvarande av dagens åkerareal utnyttjas för energiodling med dagens respek- tive uppskattade produktionsförutsättningar . Se text för förklaring av respektive alternativ livsmedels- & foderareal) Det femte och sista exemplet beskriver hur mycket bioenergi som teoretiskt kan produceras på nedlagd jordbruksmark beroende på hur stor areal som finns tillgänglig respektive dess produktivitet. Eftersom det finns en stor osäkerhet kring båda dessa två para- metrar antas här bioenergiproduktionen på nedlagd jordbruksmark kunna variera mellan cirka 1,5 och . Den lägre produktionen avser odling mark med låg produktionsförmåga medan den högre avser odling mark med relativt hög produktionsförmåga. För att kunna göra säkrare bedömningar krävs bättre kunskap både vad gäller tillgången på nedlagd jordbruksmark och dess produktionsförmåga. Sammanfattning av ovanstående räkneexempel Nuvarande trädesareal: Den totala bioenergiproduktionen varie- rar mellan . Omfattning: (obligatorisk och frivillig). Inter- vallet beror på olika antaganden av mix av grödor, trädes- arealens fördelning i och markens avkastningsnivå Produktions- och avsättningsmöjligheter för biobränslen i svenskt jordbruk Areal som används för export av oförädlad spannmål: 4,5 7,5 TWh. Variationen beror på vilka grödor som odlas på arealen. av dessa jordar ligger i Göta- lands och slättbygder. Areal som används för vallodling som ej behövs som foder: 5 – . Resultat beror på vilka grödor som odlas på arealen. Dessa jordar ligger till stor del i produk- tionsområden med lägre avkastning, dvs. i mellan- och skogs- bygder samt fördelar sig över hela landet. Förädlingspotential och förbättrad odlingsteknik: . Omfattning: 20 som exempel, dvs. Resultatet är beroende av tidsperspek- tivet och ökad tillgång på . Skördeökningar för energigrödor uppskattas till till 2020 (med viss variation) samt för livsmedels- och fodergrödor (med viss variation). Med dagens produktionsförut- sättningar beräknas kunna ge baserat på en mix av energigrödor och genomsnittlig mark som är jämnt fördelad över åkerareal. Kring 2020 antas kunna produceras på samma areal. Om behovet av inhemskt producerade livsmedels- och fodergrödor är kon- stant frigörs . På kan biobränslen produceras 2020. Restprodukter (halm, blast, biogas(gödsel)) Den tekniskt/fysiska tillgången på halm bör vara relativt lätt att utnyttja då denna framför allt är koncentrerad till slättbygderna (huvudsakligen i ). föreligger en konkurrens- situation med djurhållningen. Utnyttjandet av den fysiska till- gången på gödsel för biogasproduktion är sannolikt mer begränsad på grund av att denna resurs är betydligt mer ut- spridd och ofta på mindre enheter. Utnyttjandet av betblast för biogasproduktion bör vara nästan jämförbart med halm. Produktions- och avsättningsmöjligheter för biobränslen i svenskt jordbruk Antagen omfattning: 100 000 . Stor osäkerhet råder både vad gäller a) hur mycket ned- lagd jordbruksmark som finns och hur stor andel av denna som är möjlig för energiproduktion, och b) vilken produktivitet denna mark har. 3.3Förädling och avsättning av jordbruksbaserade biobränslenTPF7FPT Biobränslen från jordbruket kan förädlas och omvandlas till en rad olika energibärare och användas för olika energitjänster som pro- duktion av värme, el och drivmedel. Råvaran kan utgöras av rest- produkter som halm och gödsel samt odlade energigrödor av olika slag där produktionsförutsättningarna kan skilja väsentligt mellan olika regioner, typ av osv. På samma sätt finns skillnader i regionala och lokala förutsättningar för att förädla och avsätta jordbruksbaserade biobränslen och dess biprodukter. har i rapporten, som detta avsnitt baseras på, analyserat de tekniska och fysiska förutsättningarna för olika jordbruksbaserade biobränsle- system utifrån dagens infrastruktur och möjliga systemlösningar . Hur olika bioenergisystem faktiskt kommer att utveck- las styrs framför allt av ekonomiska överväganden vilket inte inkluderas i denna analys. En annan avgränsning som gjorts är att möjligheterna att utnyttja skogsindustrins infra- struktur för förädling och avsättning av jordbruksbaserade bio- bränslen inte inkluderas. I avsnitt 3.3.1 beskrivs och analyseras olika biobränslesystems energieffektivitet samt hur mycket energi, netto och brutto, som kan produceras per hektar i form av värme, kraftvärme och drivmedel från olika energigrödor. Dessutom analyseras olika typer av energikombinat där flera energibärare kan produceras . Därefter redovisas i avsnitt 3.3.2 de regionala förutsätt- ningarna för förädling och avsättning av olika energibärare utifrån dagens och framtida infrastruktur i form av fjärrvärmesystem, småskaliga uppvärmningssystem, kraftvärmeproduktion, avsättning av biprodukter som foder, avsättning av rötrest, tillgång på skogs- bränsle osv. I avsnitt 3.3.3 redovisas ett antal räkneexempel i syfte 7TP PT Avsnittet baseras på och avsättning av jordbruksbaserade bio- bränslen, . Rapporten ingår som bilaga 2 i betänkandets bilagedel. Produktions- och avsättningsmöjligheter för biobränslen i svenskt jordbruk att beskriva hur mycket värme, el och drivmedel som jordbruket kan leverera beroende på hur mycket restprodukter som tas tillvara och hur mycket som utnyttjas för energiodling och vilka omvandlingssystem som väljs. Kopplingen mellan regional produktion och regional avsättning blir av central betydelse. 3.3.1Nettoutbytet av energi vid värmeproduktion, krafttvärmeproduktion, drivmedelsproduktion och kombinatlösningar Biobränslen från jordbruket som restprodukter och energigrödor kan utnyttjas för olika energiändamål som produktion av värme, el eller drivmedel. Från ett hektar kan upp till 40 MWh värme fås via storskalig förbränning av energiskog (Salix och ) och helsäd odlade i södra slättbygder (Figur 3.4). Om vårskördad hampa utnyttjas kan cirka 25 MWh värme fås och från småskalig förbränning av havrekärna cirka 20 MWh. Om vall eller majs utnyttjas för biogasproduktion blir nettoutbytet av värme mellan 15 och 20 MWh per hektar. Ett hektar halm ger mellan 12 till 15 MWh värme. I mellan- bygder sjunker nettoutbytet av värme per hektar något, speciellt för energiskog som påverkas relativt mycket av lägre nederbörd i sydöstra . Här ger helsäd högst nettoutbyte av värme per hektar. I norra slättbygder ger energiskog (Salix och ) högst nettoutbyte av värme, kring 35 MWh. Ett hektar energiskog (Salix och hybridasp) ger mellan 25 och 30 MWh värme i slättbygder. Produktions- och avsättningsmöjligheter för biobränslen i svenskt jordbruk Figur 3.4 Uppskattning av genomsnittlig brutto- respektive nettoutbyte av värme per hektar och år för olika omvandlingstekniker och energigrödor vid odling i södra slättbygder på genom snittlig . Hampa avser vårskörd och helträds skörd (exkl. stubbar) I och skogsbygder ger energigrödor som hybridasp, hampa (vårskördad), gran (gödslad) samt rörflen (vårskördad) alla kring 20 MWh värme per hektar och år, eller strax över. Därefter kommer helsäd följt av vall via biogas. Småskalig förbränning av havrekärna ger cirka 10 MWh värme per hektar och år. I nedre och övre ger hampa och rörflen (vårskördad) högst nettoutbyte av värme, tillsammans med hybridasp i nedre . Därefter kommer gran (gödslad), helsäd, vall via biogas samt havrekärna. Vid storskalig kraftvärmeproduktion fås ungefär samma totala nettoutbyte av energi som vid enbart värmeproduktion enligt ovan, men i form av ungefär en tredjedel el och två tredjedelar värme. Vid småskalig kraftvärmeproduktion antas endast biogas vara ett realis- tiskt alternativ . Förutom storskalig kraftvärmeproduktion via direkt förbränning kan också t.ex. vedråvara förgasas till syntesgas Produktions- och avsättningsmöjligheter för biobränslen i svenskt jordbruk som sedan förbränns i gasturbin (t.ex. IGCCTPF8FPT) Ett alternativ är att förgasa råvaran till rågas och använda den i en kombicykel. Utbytet av el blir ungefär lika stort i dessa båda fall, cirka 15 MWh från energiskog (Salix och ) i södra slättbygder, medan utbytet av värme blir betydligt lägre för förgasningsalternativet (cirka 15 MWh jämfört med cirka 25 MWh vid direkt förbränning, dvs. När energigrödor utnyttjas för drivmedelsproduktion sjunker nettoenergiutbytetTPF9FPT i form av drivmedel ofta jämfört med nettoenergiutbytet av värme eller kraftvärme, med undantag för biogas. Nettoutbytet av biogas som drivmedel är endast något lägre jämfört med nettoutbytet av biogasbaserad värme och kraftvärme. I södra slättbygder ger biometan, metanol och DME från Salix och via förgasning högst nettoutbyte, mellan 25 till 30 MWh per hektar och år (figur 3.5). Högst bruttoutbyte ger biogas från sockerbetor men nettoutbytet är betydligt lägre, drygt 20 MWh. Därefter följer FT-diesel från Salix och (cirka 20 MWh netto), biogas från majs, vall och vete samt etanol från Salix, och sockerbetor (13 till 17 MWh) samt etanol från vete och RME (cirka 6 MWh per hektar). Bruttoproduktionen är dock nästan dubbelt så hög för etanol som för RME. I övriga slättbygder följer drivmedelsutbytet i stort samma mönster som i södra slättbygder men med den skillnaden att utbytet är generellt cirka 15 lägre per hektar och år. Dessutom antas inte sockerbetor användas som råvara för drivmedelsproduktion. 8TP PT IGCC = Intergrated Gasification Combined Cycles. 9TP PT Med bruttoproduktion menas energiinnehållet i det drivmedel som produceras. När nettoproduktionen anges har insatserna vid odling, transport och förädling till färdigt drivmedel dragits ifrån bruttoproduktionen. Produktions- och avsättningsmöjligheter för biobränslen i svenskt jordbruk Figur 3.5 Uppskattning av genomsnittlig brutto- respektive nettoutbyte av drivmedel per hektar och år för olika omvandlingstekniker och energigrödor vid odling i södra slättbygder på genom- snittlig . avser helträdsskörd (exkl. stubbar) I skogsbygder bedöms drivmedel från hybridasp ge högst nettoutbyte per hektar och år (15 till 17 MWh), följt av drivmedel från gran (gödslad). Nettoutbytet av biogas från vall uppskattas till cirka 10 MWh per hektar vilket är ungefär samma som för etanol från hybridasp och FT-diesel från gran. I skogsbygder och i är de inbördes skillnaderna i nettoutbyte mellan olika drivmedel i stort sett liknande som i skogsbygder. Däremot är nettoutbytet per hektar cirka 10 respektive 20 lägre. Sammanfattningsvis ger energiskog (Salix) i södra slättbygder som högst cirka 30 MWh drivmedel per hektar och år medan motsvarande högsta drivmedelsutbyte i övre är cirka 10 MWh (från gödslad gran). Vid drivmedelsproduktion fås i vissa fall också biprodukter som kan utnyttjas för andra ändamål, t.ex. som foder eller som fast- bränsle. Exempel är drank och pulpa vid etanolproduktion från spannmål respektive betor, rapskaka och rapsmjöl vid RME-pro- duktion i mindre respektive större anläggningar (genom pressning respektive extraktion), samt lignin vid etanolproduktion från ligno- cellulosa. Ur energisynpunkt motsvarar dessa biprodukter av bruttoutbytet av etanol från spannmål och socker- Produktions- och avsättningsmöjligheter för biobränslen i svenskt jordbruk betor, av bruttoutbytet av RME samt av bruttoutbytet av etanol från lignocellulosa. Kombination av biodrivmedel och andra energibärare Genom att kombinera produktion av biodrivmedel och andra energibärare som el, värme, pellets m.m. kan det totala netto- energiutbytet per hektar öka. Ett exempel är samproduktion av etanol och biogas från spannmål. Om drank rötas i stället för att torkas till foder ökar nettoutbytet av drivmedel per hektar med . Ett problem med detta koncept vid storskalig produktion av etanol är att mycket stora mängder rötrest produ- ceras vilket kräver stora spridningsarealer och relativt långa transportavstånd. Om t.ex. dranken i en – i enlighet med planerna – fullt utbyggd etanolanläggning i skulle rötas krävs av totala som spridnings- areal och det genomsnittliga transportavståndet beräknas till .