sou · GWB353 · 2008-05-16 00:00:00 — I yttrande över rapporten konstaterades att verket hade initierat ett projekt vars syfte var att utveckla en Statliga aktörer inom sjöfartssektorn effektiv organisation baserad på olika roller. Syftet med projektet var just att minimera rollkonflikter i enlighet med de förslag som hade redovisats i rapporten. Verket avvisade tanken på att överföra ansvaret för fritidsbåtslederna till och hänvisade till bristen på anslagsmedel för ändamålet. Vad gällde förslaget om stomfarleder ansåg verket att detta var en intressant modell som borde analyseras och utvecklas ytterligare. 2.3Statliga aktörer med koppling till sjöfartsfrågorna vid sidan av Det finns ett antal statliga aktörer som har koppling till Sjöfarts- verkets verksamhet. Övriga statliga myndigheter med verksamhet till sjöss är förutom : Utöver dessa myndigheter finns följande statliga myndigheter som har koppling till verksamhet: Nedan beskrivs kortfattat de olika verksamheterna och kopplingen till för de myndigheter som har verksamhet till sjöss. I avsnitt 6.5 återkommer jag till en analys av gränssnitten mellan de olika myndigheterna. Statliga aktörer inom sjöfartssektorn uppgift är att övervaka, rädda och hjälpa till sjöss. Verksamheten bedrivs i nära samarbete med bland annat Polisen, , och . Inom det transportpolitiska området anges att ska bidra till att öka säkerheten till sjöss samt bidra till att respekten för lagar och föreskrifter ökar. Genom att utveckla sjötrafikövervakning och sjösäkerhetstillsyn ska arbeta för att minska antalet allvarliga sjöolyckor. Sjöpolisen svarar för den allmänna ordningen och säkerheten och arbetar för ökad sjösäkerhet genom att beivra sjöfylleri, fart- överträdelser samt vårdslöshet i sjötrafik. Sjöpolisen verkar även för att minska antalet båtstölder och att genom aktiv samverkan med andra intressenter bidra till att antalet båtstölder samt tillgrepp från båt upp i högre utsträckning. Sjöpolisen samverkar främst med , men även med andra myndigheter och intresseorganisationer. Sjöpoliser finns i , och . Marinen organiserar och utbildar sjöstrids- och amfibieförband, som i samverkan med flyg- och markstridskrafter ska kunna hävda territoriella integritet i fred och försvara landet i händelse av framtida hot. De förbanden delas in i: Sjöstridsflottiljer – för att möjliggöra kontroll av havsområde, sjöfart och fiske samt med förmåga att röja minor. Ubåtsflottilj – för att dolt kontrollera havsområde, samla in underrättelser. Amfibiebataljon – för att möjliggöra kontroll av kustområde och skärgård. Marinbas – för att övervaka svenskt territorialhav samt under- stödja andra förband med bland annat förnödenheter. Statliga aktörer inom sjöfartssektorn har ansvar för bevarande och nyttjande av fiskresurser. Verket bedriver också forskning om fisk, fiskevård och fiske, utvecklar nya metoder och redskap samt har det över- gripande ansvaret för svensk fiskerikontroll. För forskningsarbetet har verket två fartyg – ett som används vid kustnära undersökningar och på , och och ett oceangående fartyg för havsforskning och fiskeriveten- skapliga undersökningar. geologiska undersökning (SGU) ansvarar för frågor om landets geologiska beskaffenhet och mineralhantering. En viktig uppgift för SGU är att möta efterfrågan på geologisk information varav den maringeologiska informationen utgör en del. Myndigheten undersöker, dokumenterar och informerar om berggrund, jordarter och grundvatten i . Den sjögeografiska verksamheten syftar till att öka kunskapen om havsbottens beskaffenhet. Insamling av data sker till sjöss och myndigheten har ett eget fartyg för detta ändamål. pågår utredningsarbete som berör verksamhetsområden inom , Heli- kopterutredningen och . Jag har i mitt utred- ningsarbete samrått med samtliga dessa utredningar. De aktuella utredningarna beskrivs i korthet nedan. behandlar i sitt delbetänkande Transportinspektionen En myndighet för all trafik (SOU 2008:9) bland annat frågor om sektorsansvaret och om flyg- och sjörädd- ning. Utredningen har att ta ställning till hur de olika inspektions- verksamheterna ska inlemmas i den nya trafikslagsövergripande transportinspektionen. Statliga aktörer inom sjöfartssektorn Utredningen ska presentera sitt slutbetänkande . Därefter avser regeringen att ge ytterligare direktiv om genom- förande av bildandet av myndigheten. Regeringen tillsatte en utredning som ska se över hur den offentliga sektorns samlade användning av helikopterresurser kan blir mer effektiv. Avsikten är att genom ökat samutnyttjande och lokalisering uppnå effektiviserings- och rationaliserings- effekter. Utredaren ska behandla frågor om huvudmannaskap, samfinansiering, behov och tillgänglighet. Frågan om lämpligheten och fördelarna med att i ökad utsträckning ingå avtal med kom- mersiella helikopteroperatörer ska utredas. Uppdraget ska redo- visas . tillsatte regeringen en utredning med uppgift att föreslå åtgärder som säkerställer behovet av en effektiv och samordnad insamling och analys av kunskap om vattenfrågor. Genom tilläggsdirektiv utökades uppdraget till att även omfatta att lämna förslag till: hur tillgängligheten till vattenrelaterade data ska kunna öka samt hur ett system för datasamordning kan se ut ett system för samverkan och samutnyttjande av forsknings- och undersökningsfartyg samt att sammanställa vilka krav som bör ställas på oceangående fartygsresurser för forsknings- och undersökningsverksamhet. Resultatet av utredningens arbete ska redovisas . I detta kapitel redovisar jag hur sjöfartssektorn är organiserad i , , , , , och . Redovisningen bygger på ett underlag från Sjöfarts- verket. En rad olika faktorer påverkar ett lands myndighetsstruktur på sjöfartsområdet: bland annat landets storlek, förekomsten av mer eller mindre starka regionala nivåer under den nationella och när det gäller sjöfart även landets geografiska läge samt omfattningen och utsträckningen av kusten. Traditionellt och konstitutionellt har de centrala myndigheterna i och övriga nordiska länder en betydligt större själv- ständighet i förhållande till regeringen än i andra europeiska länder. I , och utgör myndig- heterna som regel en mer integrerad organisatorisk del av det aktuella ministeriet, medan detta inte på samma sätt gäller i de nordiska länderna. De traditionella uppgifterna för en central sjöfartsadministra- tion är att svara för de sjösäkerhetsfrågor som ligger under statens ansvar. Två huvuddelar av detta ansvar kan urskiljas dels för- hållanden som rör fartyg och besättning, dels sjöfartens infra- struktur i form av vattenvägar samt anordningar och tjänster för att kunna använda farvattnen. har också sjöfartens miljöfrågor blivit en allt viktigare uppgift. Sjöfartens internationella karaktär har vidare lett till ett omfattande inter- nationellt samarbete på säkerhets- och miljöområdet, vilket är en naturlig statlig uppgift. Hamnarna har en naturlig koppling till sjöfarten men också till landtransporterna. I många länder är hamnarna en lokal eller regional fråga, där inflytandet i första hand kommer från kom- munen eller som exempelvis i från delstatsnivån. Hamnarna kan i vissa länder svara för sjöfartsfrågor som farleder, sjötrafikinformation och lotsning i områden som ligger betydligt utanför det egentliga hamnområdet. Historiska traditioner och ett nära samarbete mellan länderna, liksom de geografiska och klimatologiska förutsättningarna har lett fram till att den nationella sjöfartsadministrationen i har stora likheter med den svenska. är den samlande myndigheten för sjöfart och sjösäkerhet i och lyder under . svarar för att grundförutsättningarna för handelssjö- farten och annan sjötrafik i upprätthålls och utvecklas i transportekonomiskt och säkerhetsmässigt hänseende samt med hänsyn till miljön. Grunden för verksamheten är en säker och effektiv sjöfart samt samhällets och kundernas behov. svarar för säkerheten inom sjötrafiken, farleds- hållningen och sjökartläggningen samt assistansen av vintersjö- farten och skärgårdens förbindelsefartygsservice. Dessutom svarar för sjötrafikledningen och myndighetsuppgifterna inom lotsningen. Den operativa lotsningsverksamheten handhas av det statliga affärsverket Finnpilot. De tjänster som behövs för att trygga sjöfarten upphandlar antingen från befintliga statliga affärsverk eller från andra tjänsteproducenter. Dessutom har en egen intern produktionsenhet för produktion av bland annat farleds- och sjömätningsarbeten. En utredning angående denna enhets framtida organisationsform har dock färdigställts och Kommunika- tionsministeriets beslut i frågan är att vänta . Angående sjösäkerheten ansvarar för säkerhets- frågor anknutna till fartyg, fritidsbåtar och sjöfartsskyddet i . Genom inspektioner och besiktningar ser man till att fartyg som seglar i finska farvatten och de hamnar de anlöper uppfyller gällande krav. Verket fastställer också de finländska far- tygens bemanning, utfärdar certifikat för sjöfolk och upprätthåller ett sjömansregister. främjar även sjösäkerheten genom att delta i lagberedningen. Speciellt viktigt är det att aktivt delta i den internationella verksamheten. underhåller och utvecklar det finska farledsnät- verket såväl längs kusten som de inre vattenvägarna. det av farleder, såsom större muddringsprojekt, används utom- stående tjänsteproducenter. För underhållet av farleder och sjö- märken används såväl interna produktionsenhet som externa tjänsteutövare. ger ut både tryckta och elektroniska sjökort för handelssjöfartens behov och sjökortsserier för fritidsbåtstrafiken. Djupinformation samlas in genom sjömätning. Inom vintersjö- farten fungerar som myndighet och beställare av isbrytartjänster. Dessa tjänster inköps i huvudsak från det statliga affärsverket Finstaship. Angående sjötrafikledningen ansvarar för den transporttelematiken, fartygstrafikservicen (VTS) samt rapporterings- och trafiksepareringssystemen i de finska far- vattnen. VTS-centralerna övervakar och leder sjötrafiken vid kusten, och genom rapporteringssystemet GOFREP (Gulf of ) dirigeras fartygen in i separata stråk på den livligt trafikerade . Också säkerhets- och kust- radioverksamheten sköts av . ansvarar för förbindelsefartygstrafiken på fjorton rutter i skärgården året om. Vissa andra rutter trafikeras bara . Trafiken är konkurrensutsatt och tjänsterna upp- handlas från Finstaship och privata rederier. Den del av verksamhet som betjänar handelssjö- farten längs kusten finansieras genom farledsavgifter, vilka baserar sig på fartygens storlek samt deras isklass. Farledsavgifternas volym uppgick sammanlagt till . Farleds- avgifterna har sänkts . Dessutom sköter myndighetsuppgifter och andra samhälleliga uppgifter som finansieras från statsbudgeten. Även större inves- teringar, såsom till exempel fördjupningar av handelssjöfartens farleder, finansieras ur statsbudgeten. har närmare 800 anställda runt om i . Sjö- fartsverkets organisation är från enligt följande: De rent operativa delarna av lotsningen och isbrytningen har, brutits ut från och bildat egna statliga affärsverk: Finnpilot respektive Finstaship. Antalet anställda och omsättningen för dessa båda affärsverk 2006 var 400 personer och respektive 500 personer och . har ett betydligt större behov av isbrytning än . Det beror på att samtliga hamnar fryser till under normala vintrar, som största delen av importen och exporten transporte- ras sjövägen. Dessutom är västliga vindar vanliga under milda och normala isvintrar vilket innebär att isen relativt ofta driver in mot den finska kusten och bildar packis och isvallar. Omfattningen av den statliga isbrytningen skiljer sig åt mellan och . I har staten ansvaret för isbrytning in till hamnområdet medan fartyg i endast assisteras fram till farvatten som är skyddade från drivande havsis. genomfördes, som nämnts ovan, en omorganisation i , vilket innebar att två nya statliga affärsverk bildades: Finstaship och Finnpilot. var detta verksamhetsdelar som ingick i . Det huvudsak- liga syftet med organisationsförändringen och bildandet av Rederi- verket Finstaship var att sänka kostnaderna för isbrytning, öka transparensen och konkurrensutsätta verksamheten. Finstaship övertog de isbrytare som tidigare ägdes av Sjöfarts- verket. Tre av de åtta isbrytarna är byggda som kombinations- isbrytare och kan användas i offshoreverksamhet. Hälften av Finstaships omsättning avser offshoreverksamheten. Överenskommelsen med om isbrytarsamarbete innebär att den eventuella obalans i nyttjandet av den gemensamma isbryta- ren i regleras ekonomiskt efter isbrytarsäsongen. Inledningsvis () tecknades en form av förhandlingsavtal mellan och Finstaship om isbrytningen men ambitionen var att isbrytningen skulle konkurrensutsättas. I den upphandling som finska genomförde var det endast Finstaship som lämnade in anbud. Konkurrensutsättningen har alltså ännu inte lyckats. Finska har på uppdrag av Kommunikations- ministeriet utrett förutsättningarna för att konkurrensutsätta isbrytningen. lämnade sin utredning till ministeriet . Finska konstaterar att det på marknaden inte finns isbrytare tillgängliga som lämpar sig för finländska förhållanden. föreslår därför att isbrytar- tjänsterna öppnas för konkurrens först i samband med att de befintliga isbrytarna ska ersättas. Flera departement och myndigheter har uppgifter på sjöfarts- och sjösäkerhetsområdet i . Sjøfartsdirektoratet är en myndighet under Nærings- og och har som huvuduppgift att bidra till hög sjösäkerhet till sjöss för liv, hälsa, fartyg och miljö. Sjöfartsdirek- toratet har sitt huvudkontor med cirka 200 anställda förlagt till Haugesund. Regionalt finns fyra distrikt med 19 sta- tioner och cirka 100 anställda. I frågor som gäller förorening från fartyg och skydd av den miljön är direktoratet underställt Miljøverndepartementet. Direktoratet samarbetar med och bistår det med skeppsteknisk kompetens i samband med oljeskyddsoperationer och biträder även Oljedirektoratet när det gäller tillstånd till olje- verksamhet på norsk kontinentalsockel. Det norska skeppsregistret (Skipsregistrene) är en särskild myndighet under Nærings- og . Det över- ordnade målet för registret är att vara ett konkurrenskraftigt och attraktivt register för både norska och utländska redare. Det norska internationella registret () har fungerat . , som sorterar under Fiskeri- og kystdepartementet, är en myndighet med uppgifter inom områdena sjötransporter, sjösäkerhet, hamnar och beredskap för oljeutsläpp till sjöss. Kyst- verket ska arbeta aktivt för en effektiv och säker sjöfart genom att ta tillvara sjöfartens behov av framkomlighet och effektiva hamnar. Vidare ska arbeta med att förebygga och begränsa skadorna vid föroreningar till sjöss samt medverka till en hållbar utveckling av kustzonen. leds av kustdirektören vid huvudkontoret i och består i övrigt av fem regioner. Vid regionerna bedrivs det operativa arbetet med lotsning, farleder och utmärkning. fungerar som en intern entreprenör med sina elva arbetsfartyg. Fartygen används till byggande, underhåll och drift av fyrar och annan utmärkning längs kusten. tar ut fyra olika avgifter för sin verksamhet, näm- ligen kustavgift, lotsavgift, säkerhetsavgift och avgift för hamn- säkerhet. Kustavgiften, som tas ut efter fartygets storlek kan avse en enkel resa, säsongsavgift eller årsavgift. Avgiften, beräknas till och motsvarar av kostnaderna för farledsväsendet. Lotsavgifterna ska täcka samtliga kostnader för lotsningsverksamheten och beräknas till . En viss lotsberedskapsavgift betalas av alla lotspliktiga fartyg oavsett om lots anlitas eller inte. Säkerhets- avgiften ska täcka kostnaderna för de fyra sjötrafikcentraler som finns i och beräknas 2008 till . I finns tre olika myndigheter med uppgifter på sjöfarts- området. Under sorterar Farvandsvæsenet och Søværnets Operative Kommando och under Økonomi- og erhvervsministeriet finns Søfartsstyrelsen. I huvudsak ligger operativa uppgifter och uppgifter som hör till infrastrukturen på de båda förstnämnda myndigheterna medan sjöfartsinspektion, utbildningsfrågor och sjöfartspolitiska frågor handhas av Sofartsstyrelsen. Farvandsvæsenet medverkar till en säker navigation i farvattnen runt , och med följande huvud- uppgifter: myndighetsutövning och utgivning av nautiska publikationer sjöräddningstjänst under ledning av hydrografi och oceanografi. Omsättningen har budgeterats till och belastar helt statsbudgeten. Vid sidan av detta ligger lotsningen, som är helt avgiftsfinansierad och alltså inte påverkar statsbudgeten, med . Søværnets Operative Kommando är en del av den danska marinen och har inom sjöfartsområdet följande uppgifter: sjöräddningstjänst och -ledning havsmiljöövervakning och bekämpning av föroreningar till sjöss Søfartsstyrelsen, som alltså sorterar under Økonomi- og erhvervs- ministeriet, har sjöfartsnäringen och dess ramvillkor samt fartyget och besättningen som utgångspunkt för sitt arbete. Styrelsen har ansvar för följande uppgifter: danska fartygs byggande, utrustning och drift flaggstats- och hamnstatskontroll av fartyg Kostnaderna uppgick till cirka 160 miljoner danska kro- nor, varav 30 miljoner täcktes med avgifter och återstoden cirka 130 miljoner var anslag utöver statsbudgeten. Antalet anställda uppgick till drygt 200 personer. I handhas sjöfartsfrågorna under av and () och en särskild organisation, , som ansvarar för fyrar, utmärkning och andra navigationshjälpmedel i brittiska farvatten och på . Den strategiska inriktningen för MCA kan anges på följande sätt: att leva upp till de internationella krav som fastställs i olika konventioner på sjöfartsområdet att aktivt arbeta för att det brittiska fartygsregistret vidmakt- håller sin goda kvalitet att minimera antalet olyckor, dödsfall och skador till sjöss och vid kusten genom förebyggande och skadebegränsande åtgärder att samordna och fullt ut delta i att tillhandahålla tillgångar för räddningstjänst att aktivt arbeta med och utveckla sjötrafikövervakning. Inriktningen innebär konkret att MCA ansvarar för beredskap dygnet runt för sjöräddning, reglering och inspektion av fartyg för att öka sjösäkerheten och förebygga förorening från fartyg, begränsa effekterna av inträffade utsläpp samt arbeta för ett brittiskt kvalitetsregister. Organisatoriskt bedrivs den operativa verksamheten i tre regioner, nämligen och , och västra samt östra . Huvudkontoret ligger i . De totala kostnaderna under /07 uppgick till , varav 12 miljoner utgjorde egna inkomster. Resterande finansierades av skattemedel. An- talet anställda uppgick till 1 200 personer. är en särskild fyrorganisation som har till uppgift att tillhandahålla pålitliga och kostnadseffektiva navigationshjälp- medel i form av fyrar, bojar och för positions- bestämning. De tjänster som tillhandahålls finansieras med fyr- avgifter som betalas av handelssjöfarten på de och som baseras på fartygens storlek. Avgiften, som tas ut , är maximerad till per resa och går in till den allmänna fyrfonden, som står under överinseende av Depart- ment for Transport. I sorterar sjöfartsfrågorna under Ministeriet för transporter, byggande och stadsplanering (Bundesministerium für Verkehr, und Stadtentwicklung). En avdelning i ministeriet ansvarar för vattenvägar och sjöfart. Denna avdelning är uppdelad på en enhet för vattenvägar och en enhet för sjöfart, vilka i sin tur är indelade i ett stort antal underenheter. ansvarar för farledsplanering, ledning av inlandsvattenvägarna och kustfarlederna, hydrologi och miljö- skydd. Till enheten för sjöfart hör frågor om sjöfartspolitik på inter- nationell nivå och inom EU, ekonomiska frågor av betydelse för sjöfart liksom övergripande hamnfrågor. Till enheten hör den fede- rala byrån för sjöolycksutredningar. Vidare ansvarar enheten för den miljön och lotsningen. Den federala myndigheten för sjöfart och hydrologi (Bundesamt für Seeschifffahrt und Hydro- graphie) sorterar under denna enhet. Myndigheten för sjöfart och hydrologi med kontor i och , har fler än 900 anställda. Man tillhandahåller en rad tjänster till sjöfarten som bland annat sjömätning och sjökorts- framställning, det tyska internationella skeppsregistret, utfärdande av sjömäns behörigheter och övervakning av den miljön. Ministeriet för transporter, allmänna arbetet och vattenfrågor (en Waterstaat) ansvarar i för sjöfartsfrågorna. Inom ministeriet finns ett särskilt general- direktorat för allmänna arbeten och vattenfrågor som är en operativ genomförandeorganisation. Översvämningsrisker, som är en betydelsefull fråga för , spelar en viktig roll för generaldirektoratet, som också arbetar med att säkra tillgången till rent vatten och att tillhandahålla effektiva och säkra vägar och vattenvägar. Till ministeriet hör också en särskild transport- inspektion som arbetar med reglering och tillsyn av säkerheten inom hela transportsektorn. Som framgått skiljer sig organisationen av sjöfartsfrågor i hög grad mellan olika länder. I de flesta av de studerade länderna, som , , och , skiljer man organisatoriskt sjöfartsinspektion (reglering och tillsyn av i första hand fartyg och besättning) från infrastrukturfrågor i form av farleder och utmärk- ning, isbrytning och lotsning. har fortfarande en i stort sett sammanhållen sjöfartsorganisation med uppgifter både inom inspektionsområdet och infrastrukturområdet, även om rederi- frågor och lotsningen har brutits ut och anförtrotts särskilda stat- liga affärsverk. Den nämnda uppdelningen kan bäst illustreras med , som har Sjøfartsdirektoratet för sjöfartsinspektion och registerfrågor samt för farleder, lotsning och annan infrastruktur. har Søfartsstyrelsen, som i stort sett motsvarar det norska Sjøfartsdirektoratet, medan infrastrukturfrågorna har delats upp mellan Farvandsvæsenet och Søværnets Operative Kommando. För både och gäller att de olika myndigheterna också sorterar under olika ministerier. Ministerierna har som regel en tyngre och mer direkt roll i sjöfartsfrågorna när det gäller länder på den europeiska kon- tinenten, som och . Detta är särskilt tyd- ligt när det gäller policyfrågorna. är exempel på ett land som har organiserat transportfrågorna integrerat över de olika trafikslagen både vad gäller inspektionsverksamheten och infra- strukturfrågorna. I hålls kustbevakning och sjöfarts- inspektion samman i en gemensam organisation: and . Fyr- och andra farledsutmärkningsfrågor ligger av tradition i det gamla ärevördiga . När det gäller finansiering av de statliga uppgifterna på sjöfarts- området är den huvudsakliga modellen skattefinansiering. Detta gäller i hög grad , och med reservation för vad som kan åligga hamnarna. tar ut en fyravgift och i finns en särskild kustavgift och en säker- hetsavgift som täcker delar av infrastrukturen. , som på många sätt ligger närmast i sjöfartsfrågorna, har en far- ledsavgift. Lotsningen finansieras normalt helt av lotsavgifter i de olika länderna och särskilda besiktnings- och certifieringsavgifter, som emellertid inte ger full kostnadstäckning, förekommer på inspektionsområdet. Ett offentligt åtagande innebär en form av offentligt ingripande i samhället. Det kan exempelvis handla om produktion i offentlig regi, regelstyrning, ekonomiska styrmedel som skatter och bidrag eller informationsinsatser. Med det offentliga avses stat och kommun. Ett offentligt åtagande betyder inte att det offentliga även måste vara genomförare. Åtagandet kan omfatta verksamhet som pro- duceras av såväl stat eller kommun som andra. Avgörande är ofta inte vem som utför verksamheten utan om det är den offentliga eller privata sektorn som styr eller finansierar den. Det innebär att en del offentliga åtaganden kan upphandlas eller att marknadens aktörer på andra sätt kan kontrakteras att tillhandahålla verksamhet i önskvärd omfattning och utförande. Det offentliga åtagandet är därmed inte knutet till vissa verk- samhetsformer och det behöver inte heller betyda att det offentliga tar på sig ett finansieringsansvar för insatserna.