sou · GWB385 · 2008-10-15 00:00:00 — och tillgrep innehållande ca och lämnade därefter bostad. hade före rånet klippt av sladden till telefon, vilket innebar att det saknades möjlighet för att tillkalla hjälp. Tingsrätten dömde och för rån samt viss annan brottslighet till fängelse respektive tre månader.TPF10FPT Hovrätten rubricerade rånet som grovt och bestämde påföljden för både och till fängelse . Såvitt avsåg rubriceringsfrågan och frågan om påföljd anförde hovrätten följande. Den rånade är förtidsåldrad och handikappad och levde vid tiden för brottet ensam i en ensligt belägen gård. har haft svårt att värja sig mot angrepp, vilket och måste ha insett och utnyttjat. Rånet har ägt rum . Genomförandet av rånet har präglats av viss förslagenhet genom att tejp använts på den ruta som slagits in och genom att telefon gjorts obrukbar innan våld börjat användas mot honom. Att slaget mot huvud med stek- pannan i efterhand visat sig inte ha medfört någon livsfara för honom, måste tillskrivas omständigheter utanför kontroll. Hovrätten finner därför vid en samlad bedömning av anförda omständigheter att rånet skall bedömas som grovt. Minimistraffet för grovt rån är fängelse . Annan påföljd än fängelse bör inte ifrågakomma för vare sig eller . Hovrätten finner dock tillräckligt att för den samlade brottslighet som 10TP PT Påföljden omfattade för även misshandel, vårdslöshet i trafik och rattfylleri och för även rattfylleri och medhjälp till rattfylleri. envar av och gjort sig skyldig till bestämma påföljden till straffminimum för grovt rån. och en okänd man begav sig till bilfirmas lokaler, där de genom hot med ett avsågat hagelgevär och en kniv till- tvingade sig . och den okände mannen lämnade lokalerna och körde från platsen i en stulen bil. rusade efter rånarna och stoppade en bil som kördes av . och följde efter de båda gärningsmännen. avbröt dock förföljandet sedan höjt geväret mot honom genom bilrutan. Tingsrätten dömde för olaga hot, rån och häleri till fängelse . Såvitt avsåg frågan om rubricering av rånbrottet anförde tingsrätten följande. Gärningsmännen har uppträtt maskerade och har hotat med jaktkniv och ett avsågat hagelgevär. Det hot som utövats mot är sålunda av synnerligen farlig karaktär. Även om brottet med hänsyn härtill är av mycket allvarlig beskaffenhet, kan omständigheterna inte anses vara i sådan grad försvårande att gärningen skall bedömas som grovt rån. skall därför fällas till ansvar för rån. Hovrätten fastställde tingsrättens dom. följde efter 83-åriga när hon var på väg hem till sin bostad. Sedan kommit in i sin trappuppgång och börjat gå uppför trapporna grep tag i hennes handväska och ryckte till. Av rycket föll omkull och drogs baklänges ner- för trappan. släppte taget om väskan och för- svann med den från platsen. I väskan fanns ca i kontanter. Tingsrätten dömde för rån till fängelse . Såvitt avsåg rubriceringen av gärningen anförde tings- rätten att gärningen visserligen hade riktat sig mot en äldre för- svarslös kvinna, men att omständigheterna likväl inte var sådana att gärningen kunde rubriceras som grovt brott. Hovrätten bedömde gärningen som grovt rån och bestämde på- följden till fängelse . I domskälen anförde hovrätten bl.a. följande. är en späd 83-årig kvinna. Hon har vid huvudförhandlingen i hovrätten gett intryck av att vara en mycket välvårdad äldre dam och det finns all anledning att tro att hon även den dag rånet begicks ingav en iakttagare samma intryck. Med hänsyn till hennes utseende och till hennes ålder, som även framgick av hennes långsamma gång, kan hon ha framstått som ett både lätt och lämpligt offer. Även om tillgreppet inte har föregåtts av någon egentlig planering framgår att under en inte helt obetydlig sträcka följt efter i avvaktan på lämpligt tillfälle och plats att utföra brottet. Det bör vidare anses som en försvårande omständighet att gärningen förövats i trappuppgången till bostad både på grund av den kränkning av hemfriden som detta innebar och på grund av att risken för upptäckt vid detta val av tid och plats för brottet minskade. Rycket i väskan har varit så kraftigt att har fallit omkull härav. Hon har dock hållit fast i väskan. I denna situation borde utan större svårigheter och utan att använda något kraftigare våld ha kunnat tillägna sig väskan. För att förmå att släppa väskan har han i stället valt att på ett synnerligen brutalt sätt släpa henne först över en trappavsats och där- efter utför en stentrappa. Att fysiska skador blivit så förhål- landevis ringa framstår närmast som en följd av lyckliga omständig- heter och förtar på intet sätt handlande dess mycket brutala karaktär. Vid en samlad bedömning av omständigheterna vid brottet finner hovrätten att visat sådan synnerlig råhet och på ett så hänsynslöst sätt utnyttjat skyddslösa ställning att rånet skall bedömas som grovt. åtalades för rån enligt följande gärningsbeskrivning. har i i , 10, medelst våld å person och medelst hot som för de hotade inneburit trängande fara, stulit ca i kontanter. Våldet har bestått i att dels slagit en banktjänsteman i nacken (Bo A; utredningens anm.) med en pistolattrapp, dels och fattat tag i en kvinnlig kund och dragit omkull henne på golvet. Hotet har bestått i att riktat en pistolattrapp mot bank- personalen och muntligen hotat att skjuta. var tidigare dömd för bl.a. grovt rån, rån och grov stöld till rättspsykiatrisk vård. Det nu aktuella rånet begicks efter det att kammarrätten beslutat att den rättspsykiatrisk vården av skulle upphöra. Tingsrätten dömde för rån till fängelse , varvid bl.a. beaktades att han återfallit i brott. Hovrätten fastställde tingsrättens domslut och anförde följande. I enlighet med tingsrättens dom ska dömas för rån. Vid bedömande av brottets straffvärde är till en början att beakta, att rånet riktats mot en bank. Om hade använt ett skarpladdat vapen, skulle rånet ha varit att bedöma som grovt (jämför rättsfallet NJA 1972 s 313). Den pistolattrapp hotade med skiljer sig till utseendet obetydligt från ett riktigt vapen. Bankpersonalen hade därför anledning att frukta för sina liv, något som i synnerhet gällde Bo A. har således också utnyttjat personalens utsatta ställning och därvid behandlat Bo A på ett hänsynslöst sätt. Även kunderna i banklokalen har haft skäl att känna fruktan för att de skulle kunna komma att bli skadade. Rånet var inte oplanerat; hade bl a inköpt en peruk och skaffat en cykel för att snabbt kunna bege sig från banken. Med hänsyn till nu angivna omständigheter är brottets straff- värde så högt att det ligger i närheten av straffskalans mitt. Därtill kommer att har dömts åtskilliga gånger för rånbrott, och 1990. Avsevärd hänsyn skall tagas till att rånet sålunda utgör återfall i brott av samma allvarliga art som har begått. Weija N åtalades för grovt rån enligt följande gärningsbeskrivning. Weija N. har tillsammans och i samråd med två andra personer i Tippens centrum i kommun stulit i kontanter och resecheckar ur en värdetransportbil medelst våld å person och hot som inneburit eller för de hotade framstått som trängande fara. Hotet har bestått i att Weija N. och en av de två andra rånarna riktat skjutvapen mot väktarna A och B och sagt att de skulle skjuta om inte väktarna gjorde som rånarna ville. Våldet har bestått i att Weija N. tvingat ner A på marken och tagit tag i hans hår som Weija N. tryckt vapnet mot A:s huvud och att den andre rånaren knuffat, slagit eller sparkat på B så att han ramlat. Rånarna har under rånet berövat väktarna friheten genom att ställa dem under bevakning. Den tredje rånaren har stått på vakt vid personbilen 445, som tillgripits i den 23–, och som använts av rånarna för att fly från platsen. Weija N. har deltagit vid planeringen av rånet och förberedelserna inför rånet. Efter rånet har de tre delat på pengarna. Brottet är grovt med hänsyn till att värdet på det tillgripna uppgått till , att skjutvapen riktats mot två obeväpnade väktare, varigenom gärningsmannen på ett hänsynslöst sätt utnyttjat de rånades skyddslösa och utsatta ställning, att gärningsmännen som ett led i utförandet av rånet berövat väktarna friheten och använt våld mot dem och att rånet varit mycket välplanerat. Tingsrätten dömde Weija N i enlighet med åtalet och bestämde på- följden till fängelse . Hovrätten fastställde tingsrättens domslut. I domskälen anför- des följande. I rättspraxis har uttalats att rån mot bank eller annan penninginrätt- ning – hit får uppenbarligen även värdetransporter räknas – vid vilket rånaren hotat med skarpladdat skjutvapen i regel bör bedömas som grovt rån, oavsett om skott avlossats med vapnet eller ej (NJA 1972 s. 323). Ett senare rättsfall ligger i linje med den intagna ståndpunkten. (NJA 1989 s. 829; jfr även t.ex. RH 1992:57). De nu angivna rättsfallen tycks peka i den riktningen att om åklagaren inte styrkt att det skjutvapen en bankrånare använt varit skarpladdat eller om det rent av blivit utrett att endast en attrapp an- vänts, så kan det hot med vapen som förevarit inte leda till att gärningen bedöms som grovt rån. En sådan slutsats skulle dock enligt hovrättens mening föra för långt. Avgörande måste i varje enskilt fall vara hur vapnet används för att understryka det hot rånaren är ute efter att inpränta i sitt offer. Självklart är det alltid för den angripne mycket allvarligt att bli hotad med ett skjutvapen denne uppfattar som riktigt. Detta synsätt återspeglas för övrigt i 8 kap. 5 § , som innehåller grundstadgandet om rån. Där talas nämligen bl.a. om hot som för den hotade framstår som trängande fara. Även vid vapenhot finns emellertid utrymme för påtagliga skillnader i olika situationer. Där vapnet under uttalat livshot pressas mot offrets kropp är exempelvis betydligt allvarligare än om en rånare bara visar sitt vapen utan att rikta det mot någon människa. Beträffande det rån som Weija N. begått finns ingen utredning om de vapen som kommit till användning. Det saknas dock anledning att betvivla väktarnas uppgifter att de trodde det rörde sig om riktiga pistoler. Weija N. har med sitt vapen utövat ett utomordentligt grymt hot mot A genom att trycka pistolen mot dennes huvud. Vid det senare tillfället hotade Weija N. dessutom med att skjuta, om inte dörren till värdetransportbilen öppnades. Han började också en nedräkning innan hotet skulle verkställas men hann bara till ett, innan B och den andre rånaren gick in i bilen. hade B hotats av den maskerade rånaren genom att denne riktade sin pistol mot B:s ansikte. Under rånet har vapenhotet strukits under genom upprepade rop från rånarna att A och B kunde bli skjutna. Redan genom att vapen – skarpladdade eller inte, attrapper eller inte – använts på detta hänsynslösa sätt mot väktarna i deras skyddslösa och utsatta ställning, skall brottet bedömas som grovt rån. Den behandling A utsatts för av Weija N. måste dessutom betecknas som visad synnerlig råhet, låt vara att detta kriterium på gärningens valör ligger i viss mån invävt i det tidigare sagda. Weija N. måste nämligen givetvis ha förstått och åsyftat att A skulle känna stor fruktan för att skott kunde avlossas mot honom, om han inte lydde. Vad som angetts i lagrummet för grovt rån är endast exempel på vad som kan vägas in vid rubriceringen av brottets svårighetsgrad. Ett annat exempel, som dessutom är ett naturligt inslag vid bedömningen av tillgreppsbrott, är värdet på bytet. Detta spörsmål synes emellertid inte ha varit föremål för andra överväganden i lagmotiv än en analogivis hänvisning till vad som sagts om saken beträffande grov stöld (NJA II 1942 s. 360). I den delen uttalas att en stöld redan på grund av det tillgripnas absoluta värde kan betecknas som grov, åtminstone där värdet är verkligt betydande och gärningsmannen varit inställd på ett stort kap. Om tjuven tillfälligtvis kommer över ett stort byte bör däremot stölden inte på den grunden betecknas som grov, heter det (s. 353). Vid beaktandet av dessa uttalanden måste emellertid noteras att straffminimum för grov stöld är fängelse medan det för grovt rån är . Avgöranden i praxis som kan belysa denna fråga förekommer mycket sparsamt (jfr dock exempelvis SvJT 1967 rf s. 76). I förevarande fall har rånarna givetvis varit helt inställda på att tillskansa sig avsevärda belopp. Denna omständighet i kombination med att de faktiskt lyckades tillgripa en osedvanligt stor summa – i det närmaste i kontanter och resecheckar – gör att även detta ensamt får anses konstituera grovt brott. Till det sagda kommer att rånet inte har varit någon impulshandling utan föregåtts av en mycket god planläggning med bl.a. anskaffande av vapen, maskering och flyktbil. Sammantaget skall Weija N. således dömas för grovt rån. Rån mot värdetransporter är svåra att skydda sig mot. De inbringar ofta stora belopp och medför – när vapenhot förekommit – inte sällan svåra psykiska påfrestningar hos den drabbade personalen. Straffvärdet av dessa brott är påtagligt högt. Påföljden skall därför regelmässigt be- stämmas till fängelse. Skäl att frångå detta för Weija N:s del föreligger inte. För grovt rån är stadgat fängelse, lägst fyra och högst . Vid bestämmande av straffvärdet skall man enligt förarbeten överväga om den föreliggande gärningen är svårare eller lindrigare än andra gärningar som hör till samma brottstyp (prop. 1987/88:120 s. 82). Med utgångspunkt i detta samt den mycket allvarliga hotbild rånarna framkallat hos väktarna och det utomordentligt stora bytet kan konstateras att det grova rån som Weija N. är övertygad om ligger klart över vad som bör hänföras till straffskalans nedre del. Brottet hör heller inte hemma i den övre delen av skalan. Denna bör vara förbe- hållen sådana fall där t.ex. det tillgripna blivit än större eller gärnings- mannen avlossat skarpa skott och därvid grovt misshandlat sitt offer. Hovrätten finner vid en samlad bedömning av vad som har anförts att det av tingsrätten utmätta straffet väl speglar straffvärdet av den nu samlade brottsligheten. bröt sig in genom fönstret till ett nattstängt post- kontor. Beväpnade med ett skjutvapen och en kniv samt försedda med rånarluvor väntade de in postpersonalen och en kommande värdetransport. Allteftersom de nio anställda i personalen och chauffören av värdetransporten anlände till postkontoret tvingades de att lägga sig på golvet med armar och ben hopbundna. tillgrep ca från postkontoret och värdetransporten samt personalens privata mobiltelefoner, pengar och andra värde- handlingar. De lämnade sedan platsen i en bil som de tillgripit tidi- gare . Tingsrätten dömde P.Ö och J.E. för grovt rån och tillgrepp av fortskaffningsmedel till fängelse . Hovrätten ändrade påföljden till fängelse . I rubricerings- frågan anförde hovrätten följande. Utredningen visar att rånet varit planerat och att det föregåtts av an- skaffning av flyktbil och material till maskeringar. Gärningsmännen har varit försedda med en pistol som hållits intill L.F:s tinning och som även på nära håll riktats mot L.A:s och C.M:s huvuden. Pistolen har – även om den inte utgjort ett skarpladdat vapen – haft ett sådant utseende att den av målsägandena uppfattats som ett livsfarligt vapen. Gärningsmännen har vidare medfört en kniv som, då C.M. reagerat mot att de ur hennes fickor tagit nycklar, mobiltelefon och pengar, trycktes mot hennes hals. Samtliga tio personer som an- länt till arbetslokalen har fått händerna hopbundna på ryggen och alla utom B.S. även fötterna hopbundna. De har tvingats att ligga på magen med ansiktet mot golvet. L.F., som var den som kom först, har legat på det sättet i omkring . Även flera av de övriga har tvingats att ligga i den ställningen . Av målsägandenas uppgifter framgår att de de legat bundna känt skräck för att bli dödade. Många av dem har också efter händelsen haft psykiska besvär. Hovrätten finner vid en samlad bedömning av de redovisade omständigheterna att gärningsmännen visat prov på sådan hänsynslös- het att rånbrottet skall bedömas som grovt. dömdes för rån i 13 fall, försök till rån i två fall och häleri. Samtliga rån, som utfördes , riktade sig mot Pressbyrå- och Seven Eleven- butiker. Vid fem av rånen hotade J.D. butikspersonalen med kniv eller ett knivliknande föremål och vid övriga tillfällen uppgav han att han hade pistol eller annat vapen. var tidigare dömd för narkotikabrott. Tingsrätten bestämde påföljden för den samlade brottsligheten till fängelse . Hovrätten ändrade fängelsestraffets längd till fängelse , och anförde bl.a. följande. Rånen, som har satts i system , har regel- mässigt begåtts strax före stängningsdags när expediterna varit en- samma i lokalen. Dessa har därför befunnit sig i ett utsatt läge. Även om det inte har förekommit något fysiskt våld har J.D:s agerande fått allvarliga och i flera fall långtgående konsekvenser för expediterna. Påföljden för rån är fängelse lägst . Straffvärdet för de gärningar J.D. gjort sig skyldig till är således mycket högt. Fråga är också om brott under prövotid. Mot denna bakgrund finner hovrätten det av tingsrätten utmätta fängelsestraffet alltför lågt. Fängelsestraffets längd bör i stället bestämmas till . NJA 1997 s. 507 åtalades för anstiftan till grovt rån enligt följande gärnings- beskrivning. har –köpt en glassmaskin för av och . har därefter velat häva köpet och få köpeskillingen tillbaka, vilket säljarna motsatt sig. Med anledning härav har –i kommun uppsåtligen gett i uppdrag till och förmått annan person till utförande av nedanstående gärning. – En okänd person har d olovligen inträngt i bostad i , där han hotat genom att rikta ett vapen mot och lyfta en kniv mot och uppmana honom att erlägga 2x17 . Den okände har härigenom tvingat att med anlitande av som bud d erlägga till , och till skada och till . Hotet har varit ägnat att hos framkalla allvarlig fruktan för egen säkerhet till person. – Den okände har vidare tvingat att gå upp på bostadens övervåning – varvid den okände tryckt vapnet mot rygg samt gjort mantel- rörelse – och in i ett mindre rum, där den okände låst in . – Brottet är att bedöma som grovt då gärningsmannen visat synnerlig råhet och på ett hänsynslöst sätt utnyttjat skyddslösa ställ- ning. – I vart fall görs gällande att gett i uppdrag till och för- mått annan person att medelst olaga tvång – genom misshandel eller eljest med våld eller hot om brottslig gärning – förmå att till utbetala ; och till skada och till . Tingsrätten fann åtalet styrkt. Omständigheterna kring det rånbrott som den okände personen gjort sig skyldig till ansågs emellertid inte vara sådana att den gärningen borde bedömas som grovt rån. Tingsrätten dömde därför för anstiftan till rån av normal- graden och bestämde påföljden till fängelse . Hovrätten fastställde tingsrättens domslut. fann att det hot som utövats mot inte varit överhängande i förhållande till den handling som det kom att tvinga fram. Hotet ansågs därför inte ha inneburit trängande fara i den mening som avses i bestämmelsen om rån. Gärningen ansågs i stället vara att bedöma som utpressning. Vare sig den ekonomiska skadan eller det tvång som utövats ansågs kunna medföra att brottet skulle anses som grovt. Med hänvisning till att parterna inför uttryckt att de vid denna bedömning ansåg att var att bedöma som gärningsman dömde för utpressning till det av tings- rätten och hovrätten utdömda straffet. I påföljdsdelen anförde följande. På grund av brottets art kan annan påföljd än fängelse inte komma i fråga. Även med den ändring av brottets rubricering som följer av det föregående är brottet av allvarlig karaktär. Beaktas bör att inte bara hotats med vapen och kniv i köket i sin bostad av en maskerad, okänd man som olovligen berett sig tillträde dit, utan att han även under vapenhot tvingats att gå upp i bostadens övervåning där han blivit inlåst. Straffvärdet är så högt att brottet förskyller det av domstolarna bestämda straffet. NJA 2003 s. 295 åtalades för försök till utpressning, grovt brott, och grovt vapenbrott enligt följande gärningsbeskrivningar. Försök till utpressning, grovt brott. 2002 sökt upp Å.G. i dennes bilverkstad i i . I ett kontorsutrymme i anslutning till verkstaden har P.-O.B. tryckt en skarpladdad pistol mot pannan på Å.G. och uttalat nu betalar du inom eller liknande med denna innebörd. Kort därefter har P.-O.B. alldeles till vänster om Å.G:s huvud avfyrat pistolen varvid han upprepat hotet med tillägg att han skulle skicka andra gubbar att hämta pengarna. Vidare har han hotat att kroppsligen skada Å.G. och hans hustru. Genom angivet handlande har P.-O.B. försökt att förmå Å.G. till en handling som, om den kommit till fullbordan, skulle inneburit för P.-O.B. och skada för Å.G. Brottet är att anse som grovt då ett skarpladdat vapen använts. Brottet har till följd av polisanmälan inte kommit till fullbordan. härför har förelegat. 2002 i utan att ha rätt därtill innehaft en kaliber 22 LR med tillhörande ammunition. Brottet är att bedöma som grovt då vapnet av P.-O.B. använts vid allvarlig brottslighet. Tingsrätten dömde P.-O.B. för försök till utpressning, grovt brott, och grovt vapenbrott till fängelse . Hovrätten fastställde tingsrättens domslut. fastställde hovrättens domslut och anförde följande domskäl. I enlighet med HovR:ns dom skall P.-O.B. dömas för de åtalade gärningarna. Dessa är, såsom HovR:n funnit, att bedöma som försök till grov utpressning och grovt vapenbrott. Det kan inte komma i fråga att välja annan påföljd än fängelse. Frågan är hur långt fängelsestraff P.-O.B. har utsatt Å.G. för mycket allvarligt tvång genom att hålla det skarpladdade vapnet mot hans panna och avfyra det i närheten av hans huvud. har dessutom i samband härmed uttalat hot om att skada såväl Å.G. som dennes hustru. Särskilt på grund av de nu angivna omständigheterna har utpressningsförsöket ett högt straff- värde. Genom att vapnets användning således beaktas vid bedömning av straffvärdet hos utpressningsförsöket får vapenbrottets inverkan på straffmätningen anses vara tämligen begränsad. Riksåklagaren har anfört att den utpressningsgärning som P.-O.B. skall dömas för är jämförbar med ett försök till grovt rån, varför fängelsestraffets längd bör närma sig minimistraffet för grovt rån, . Genom de straffskalor som föreskrivs för olika brott har lagstiftaren gjort en allmän bedömning av brottens straffvärde. Rånbrotten har därvid ansetts ha ett betydligt högre straffvärde än utpressnings- brotten. Härtill kommer att såväl lagstiftning som rättstillämpning har visat återhållsamhet när det gäller att bedöma rånbrott som grova. Vid bedömningen av straffvärdet hos de brott P.-O.B har gjort sig skyldig till bör inte ledning sökas i straffskalan för grovt rån. Även med beaktande av vad sagts om det allvarliga tvång som P.-O.B. för är omständigheterna sådana att det saknas anledning att göra annan bedömning av brottslighetens straffvärde än den HovR:n och TR:n gjort. HovR:ns domslut skall därför fastställas i den överklagade delen. åtalades för bl.a. försök till utpressning enligt följande gärnings- beskrivning. har iförd en jacka med texten Bandidos och i sällskap med ytterligare en person iförd en jacka med texten X- team sökt upp H.R. i dennes bostad på i och försökt förmå honom att betala , varvid A.O. genom avsiktlig klädsel låtit H.R. förstå att han riskerade att utsättas för våld om han inte betalade det begärda beloppet. har besökt H.R. i dennes bostad. har någon inträngt i H.R:s bostad och skjutit honom i benet med ett hand- eldvapen. har sökt upp H.R. i dennes bostad varvid han genom hot om att döda eller skada H.R. försökt förmå denne att utge . har bland annat uttalat att H.R. haft sig själv att skylla för att han blivit skjuten och att dessa händelser skulle avta om H.R. för brottets fullbordan har förelegat, vilket hade medfört för A.O. och/eller den i vars ställe han var samt motsvarande skada för H.R. Tingsrätten fann åtalet styrkt och dömde A.O. för försök till ut- pressning, rattfylleri och narkotikabrott till fängelse . Hovrätten fastställde tingsrättens domslut. I domskälen anförde hovrätten bl.a. följande.