sou · GWB3116 · 2008-12-16 00:00:00 — En sådan nämnd får bara uttala sin mening och förelägga den sändande att följa föreskriften eller villkoren. I lagen får föreskrivas att ett föreläggande får förenas med vite. Bestämmelsen ger i yttrandefrihetsgrundlagen stöd åt den efterhandsgranskning av radioprogram som utförs av och TV (prop.1990/01:64 s. 130). I lagen (1991:1559) med föreskrifter på tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens områden (tillämpningslagen) finns kompletterande bestämmelser till de båda grundlagarna. Det gäller bland annat bestämmelser om utgivare av radioprogram och tekniska upptagningar, bevarande av inspelningar m.m. 2.2 Radio- och TV-lagen (1996:844) trädde i kraft då den tidigare gällande radiorättsliga regleringen, som var spridd på ett stort antal olika författningar, upphörde att gälla (prop. 1995/96:160, bet. 1995/96:KU29, rskr 1995/96:296). Till grund för lagstiftningsarbetet låg betänkande Ny lagstiftning om Radio och TV (SOU 1994:105). Inledningsvis omfattade radio- och TV-lagen inte lokalradio. Lokalradiolagen (1993:1320) levde kvar då reglerna fördes över till radio- och TV-lagen (prop. 1999/2000:55). Lagen har därutöver ändrats vid ett stort antal tillfällen. SOU 2008:116 Den svenska lagstiftningen annat en uppmjukning av annonsreglerna skett (prop. 2007/08:4, SFS 2007:1287) och regelverket anpassats till marksänd digital-tv (prop. 2007/08:8, SFS 2007:1289). Lagens tillämpningsområde Radio- och TV-lagen omfattar sändningar av ljudradio- och TVprogram som är riktade till allmänheten och avsedda att tas emot med tekniska hjälpmedel. En sändning anses riktad till allmänheten bara om den och utan särskild begäran är tillgänglig för vem som helst som vill ta emot den (1 kap. 1 §). Av 1 kap. 2 § följer att lagen är tillämplig på sändningar av TVprogram, om sändningen kan tas emot i någon stat som är bunden av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EESstat) och den som bedriver sändningsverksamheten är etablerad i eller uppfyller vissa tekniska kriterier. Om varken etableringskriteriet eller de tekniska kriterierna ger någon möjlighet att bestämma om lagen är tillämplig, ska i sista hand bestämmelserna om etablering i EG-fördraget avgöra frågan. Bestämmelserna i radio- och TV-lagen om tillståndskrav och tillståndsvillkor som inte är direkt programrelaterade och andra bestämmelser om tillsyn och återkallande av tillstånd gäller för sändningar av TV-program, trots att den som bedriver sändningsverksamheten står under en annan EES-stats jurisdiktion. Har den vars sändningar huvudsakligen riktar sig till tidigare varit etablerad här men etablerat sig i en annan EES-stat i syfte att kringgå svensk lagstiftning, ska denne ändå anses etablerad i vid tillämpningen av radio- och TV-lagen. Det framgår av 1 kap. 2 § andra stycket. Lagen gäller också för sändningar av ljudradioprogram över satellit som kan tas emot i , om den som bedriver sändningsverksamheten har sin hemvist i eller sändningen till satellit sker från sändare här i landet (1 kap. 4 §). Tillstånd och registrering Tillstånd krävs för att sända ljudradio- eller TV-program med hjälp av radiovågor på frekvens under 3 gigahertz. Det krävs inte till139 Den svenska lagstiftningen SOU 2008:116 stånd för sändningar av sökbar text-TV eller för vissa sändningar som är särskilt anpassade för syn- eller hörselskadade (2 kap. 1 §). Regeringen meddelar tillstånd att sända TV-program, om sändningsverksamheten finansieras med TV-avgiften. Radio- och meddelar tillstånd i övriga fall. Tillstånd att sända ljudradio till hela landet eller till utlandet och att sända lokal digital radio meddelas också av regeringen. Radio- och meddelar tillstånd att sända när- och lokalradio (2 kap. 2 §). Den som bedriver en sändningsverksamhet för vilken det inte behövs tillstånd och den som för någon annans räkning bedriver sändningsverksamhet över satellit eller upplåter satellitkapacitet (satellitentreprenör) ska anmäla sig för registrering hos Radio- och (2 kap. 3 §). Sändningar av TV-program och andra ljudradioprogram än närradio och lokalradio Regeringen beslutar enligt 3 kap. 1 § vilket sändningsutrymme som i olika delar av landet får upplåtas för TV-sändningar som kräver tillstånd. Tillstånd att sända TV-program får bara beviljas ett programföretag som har finansiella och tekniska förutsättningar att bedriva sändningsverksamhet och som bedöms berett att samverka med övriga tillståndshavare i tekniska frågor (3 kap. 3 §). I 3 kap. 4 § anges de urvalskriterier som tillståndsmyndigheten ska beakta vid tillståndsgivning för att säkerställa att det sänds programtjänster med såväl blandat innehåll som tematiska programtjänster med olika inriktning (prop. 2007/08:8 s. 45). På grund av den begränsade kapaciteten i det digitala marknätet är det naturligt att marksändningar utnyttjas för ett brett utbud när det gäller programgenrer och inriktningar mot olika publikgrupper och intresseområden Ett sändningstillstånd kan förenas med villkor. I 3 kap. 7–10 §§ anges uttömmande de villkor som ett sändningstillstånd får förenas med. Av 3 kap. 14 § framgår att ett sändningstillstånd bara får innehålla villkor som den sökande har godtagit. I 3 kap. 7 § föreskrivs att sändningstillstånd för TV och andra ljudradioprogram än närradio och lokalradio får förenas med villkor som innebär att sändningsrätten ska utövas opartiskt och 140 SOU 2008:116 Den svenska lagstiftningen sakligt samt med beaktande av att en vidsträckt yttrandefrihet och informationsfrihet ska råda i ljudradion och televisionen. I 3 kap. 8 § finns en uppräkning av ytterligare villkor som kan ställas upp i sändningstillstånden. Vissa av villkoren, punkterna 1– 3, 7 och 8, är av mer teknisk karaktär eller har att göra med sändningens utbredning. Övriga villkor i 3 kap. 8 § kan t.ex. avse krav på olika åtgärder för att personer med funktionsnedsättning ska kunna ta del av programmen (punkt 5) . Det är vidare möjligt att ställa krav på att programföretagen ska ta hänsyn till ljudradions och televisionens särskilda genomslagskraft när det gäller programmens ämnen och utformning samt tiden för sändning av programmen (punkt 9). Som villkor kan även föreskrivas en skyldighet att i programverksamheten respektera den enskildes privatliv och att sända genmälen (punkt 11). För att hindra ett programföretag från att t.ex. ge programverksamheten en ensidig inriktning ges möjlighet att som villkor för tillstånd ställa upp ett krav att programföretaget ska sända ett mångsidigt programutbud (punkt 13). Som villkor kan också föreskrivas en skyldighet att sända och producera program regionalt (punkt 14). Villkor får vidare föreskrivas om skyldighet att på begäran av en myndighet kostnadsfritt sända meddelanden som är av vikt för allmänheten (punkt 15). I 3 kap. 9 § första stycket radio- och TV-lagen anges att villkor för sändningstillstånd också får avse förbud mot att sända reklam eller andra annonser och även andra sponsrade program än sådana som anges i vissa bestämmelser i lagen. Slutligen anges i 3 kap. 10 § att sändningstillstånd får förenas med villkor om att ägarförhållanden och inflytandet i ett företag inte får förändras i mer än begränsad omfattning. Närradio Med närradio avses enligt 4 kap. 1 § lokala ljudradiosändningar för föreningslivet. Sändningsområdet för närradio omfattar normalt en kommun (4 kap. 2 §). Tillstånd att bedriva närradiosändningar kan ges till ideella föreningar, församlingar och kyrkliga samfälligheter inom , obligatoriska sammanslutningar av studerande vid universitet och högskolor och närradioföreningar om dessa har anknytning till sändningsområdet (4 kap. 4 §). Den svenska lagstiftningen SOU 2008:116 Om någon sammanslutning som kan få tillstånd att sända närradio vill få tillstånd och det är tekniskt möjligt ska det finnas en möjlighet att sända närradio i en kommun. Radio- och bestämmer vilka som får sända närradio (4 kap. 2 och 3 §§). Lokalradio Med lokalradio avses andra tillståndspliktiga lokala ljudradiosändningar än sådana som kräver tillstånd av regeringen, tillfälliga tillstånd av Radio- och eller som är närradio (5 kap. 1 §). Radio- och meddelar sändningstillstånd och bestämmer sändningsområdenas omfattning för lokalradio. I 5 kap. 2 § anges även vad Radio- och ska beakta när verket bestämmer omfattningen av lokalradions sändningsområden. När ett sändningsutrymme för ett område blir ledigt ska Radio- och kungöra detta (5 kap. 3 §). Finns det mer än en sökande till ett ledigt sändningsutrymme ska Radio- och fördela sändningsutrymmet enligt kriterierna i 5 kap. 8 §. Verket ska då sträva efter en fördelning som medför att sändningarna i hög grad utgörs av eget material och program med lokalanknytning samt motverkar dominans över nyhetsförmedlingen och opinionsbildningen och att möjligheter till mångfald tas till vara. Vid fördelningen ska Radio- och också beakta sökandens finansiella och tekniska förutsättningar att bedriva verksamheten varaktigt med god kapacitet och kvalitet. Sändningstillståndet kan förenas med villkor enligt 5 kap. 10–11 §§ om bland annat ägarförhållanden, skyldigheten att sända viss mängd eget material och att sända viss mängd program med lokal anknytning. Bestämmelserna i sjätte kapitlet omfattar alla sändningar som lagen är tillämplig på om inte annat anges. I 6 kap. 1 § finns den s.k. demokratibestämmelsen som föreskriver att den som sänder TV-program eller som sänder ljudradioprogram efter tillstånd av regeringen ska se till att programverksamheten som helhet präglas av det demokratiska statsskickets 142 SOU 2008:116 Den svenska lagstiftningen grundidéer och principen om alla människors lika värde och den enskilda människans frihet och värdighet. Program med ingående våldsskildringar av verklighetstrogen karaktär eller med pornografiska bilder som sänds i televisionen ska antingen föregås av en varning i ljud eller innehålla en varning som anges löpande i bild . Sådana program får inte sändas eller på ett sådant sätt att det finns en betydande risk för att barn kan se programmen, om det inte av särskilda skäl ändå är försvarligt (6 kap. 2 §). I 6 kap. 3 § föreskrivs att uppgifter som har förekommit i ett TV-program som inte är reklam och som har sänts på något annat sätt än genom tråd ska beriktigas när det är befogat, medan sådana uppgifter, om de sänts genom tråd, bör beriktigas när det är befogat. Program som inte är reklam får inte på ett otillbörligt sätt gynna kommersiella intressen (6 kap. 4 §). I sändningar för vilka villkor om opartiskhet har ställts upp får det inte förekomma meddelanden som sänds på uppdrag av någon annan och som syftar till att vinna stöd för politiska eller religiösa åsikter eller åsikter i intressefrågor på arbetsmarknaden (6 kap 5 §). För den som sänder TV-program över satellit eller med stöd av tillstånd finns det bestämmelser om minsta andel program av europeiskt ursprung och om att sändningarna, om det inte finns särskilda skäl emot det, i betydande omfattning ska innehålla program på svenska språket, program med svenska artister och verk av svenska upphovsmän (6 kap. 8 §). I 6 kap. 10 § finns särskilda regler för den som har den exklusiva rätten till en TV-sändning från ett evenemang som är av särskild vikt för det svenska samhället. Slutligen finns det bestämmelser som anger att den som sänder program ska använda en sådan beteckning för sina sändningar som har godkänts av Radio- och . Beteckningen ska anges minst en gång varje sändningstimme eller, om detta inte är möjligt, mellan programmen. I närradio får man enligt 6 kap. 6 § bara sända program som har framställts för den egna verksamheten. Under får dock andra program sändas, om innehållet är av särskilt intresse för tillståndshavarens medlemmar, främjar kunskap och bildning eller utgör upptagningar av lokala kulturella tillställningar. Närradioföreningars programutbud får bara innehålla sändningar av evenemang av gemensamt intresse för tillståndshavarna, 143 Den svenska lagstiftningen SOU 2008:116 information om verksamhet och därutöver vissa provsändningar och information om den egna programverksamheten (6 kap. 7 §). I lokalradio ska eget material sändas mellan kl. 06.00och 21.00 (6 kap. 7 a §). Reklam och annan annonsering Regler om reklam och annan annonsering finns i 7 kap. Vissa av reglerna i kapitlet gäller både television och ljudradio, medan andra bara avser sändningar i television. Reklam som den sändande gör för sin programverksamhet omfattas dock inte av bestämmelserna i 7 kap. Med annonser avses enligt 7 kap. 1 § tredje stycket dels reklam, dels sändningar som utan att vara reklam sänds på uppdrag av någon annan. Av annonser som inte är reklam ska det klart framgå i vems intresse den sänds. Sponsrade program är ett program som inte är en annons men som helt eller delvis har bekostats av någon annan än den som bedriver sändningsverksamheten eller som framställer audiovisuella verk (7 kap. 8 §). Före och efter varje sändning av annonser ska det sändas en signatur som tydligt skiljer annonserna från övriga sändningar. Det framgår av 7 kap. 1 § första stycket. Av en annons som inte är reklam ska det framgå i vems intresse annonsen sänds. Regler om reklamidentifiering finns i marknadsföringslagen. I 7 kap. 4 § finns det s.k. barnreklamförbudet som innebär att reklam i en TV-sändning inte får syfta till att fånga uppmärksamheten hos barn . Därutöver finns ytterligare begränsningar för reklam i eller i samband med program som vänder sig till barn . I 7 kap. 5–7 b §§ finns bestämmelser om hur mycket annonser som får sändas i TV och bestämmelser om hur annonser får placeras i sändningen. Den vars huvudsakliga verksamhet gäller tillverkning eller försäljning av alkoholdrycker eller tobaksvaror får inte sponsra program enligt 7 kap. 9 §. I 7 kap. 10 § finns bestämmelser om begränsningar för läkemedelsföretags möjligheter att marknadsföra sig och sina produkter i TV. SOU 2008:116 Den svenska lagstiftningen Vidaresändningar i kabelnät Innehavare av elektroniska kommunikationsnät som används för överföring av TV-sändningar till allmänheten genom tråd är skyldiga, om en betydande del av de anslutna hushållen använder det som sitt huvudsakliga medel att ta emot TV-sändningar, att se till att de anslutna hushållen kan ta emot fyra programtjänster som sänder med tillstånd av regeringen och som kan tas emot i området utan villkor om särskild betalning (must carry). Det följer av 8 kap. 1 §. I praktiken handlar det om SVT:s och UR:s sändningar. Sändningarna ska kunna tas emot på ett tillfredställande sätt utan kostnad för själva mottagningen. Allmänna kommunikationsnät som består av parkabel av metall är undantagna från vidaresändningsplikten även om näten i viss utsträckning används för att distribuera program. Innehavare av anläggningar för trådsändningar av TV-program är skyldiga att i varje kommun, där de vidaresänder TV-program till allmänheten och varifrån sändningarna når fler än 100 bostäder, kostnadsfritt tillhandahålla ett särskilt bestämt utrymme för sändningar av TV-program från ett eller flera lokala kabelsändarföretag (8 kap. 2 §). Radio- och förordnar lokala kabelsändarföretag (8 kap. 2 §). I 8 kap. 3 § anges de närmare kraven för att kunna förordnas som ett lokalt kabelsändarföretag. Granskning och tillsyn Justitiekanslern övervakar genom granskning i efterhand om sända program innehåller våldsskildringar eller pornografiska bilder i strid med 6 kap. 2 § (9 kap. 1 §). och TV övervakar enligt 9 kap. 2 § genom granskning i efterhand om sända program står i överensstämmelse med radio- och TV-lagen och de villkor som kan gälla för sändningarna. övervakar även att bestämmelserna om exklusiva rättigheter följs i 6 kap. 10 §. I 9 kap. 3 § anges närmare hur ska vara sammansatt. övervakar att vissa bestämmelser om reklam följs bland annat förbudet mot reklam riktad till barn (9 kap. 2 § andra stycket). Den svenska lagstiftningen SOU 2008:116 De programföretag som är skyldiga att främja europeiska produktioner och fristående producenter ska till Radio- och rapportera hur stor del av verksamheten som har utgjorts av sådana produktioner (9 kap. 4 §). De som sänder lokalradio ska till redovisa hur de uppfyllt skyldigheten att sända en viss mängd eget material och att sända en viss mängd program med lokal anknytning (9 kap. 9 §). Det finns också bestämmelser om skyldigheter för de sändande att lämna vissa upplysningar eller inspelningar till de myndigheter som granskar och utövar tillsyn. Straff och särskilda avgifter m.m. Bestämmelser om straff och särskilda avgifter finns i 10 kap. I 10 kap. 1–3 §§ anges vilka bestämmelser i radio och TV-lagen som är straffsanktionerade. Det gäller bland annat bestämmelserna om tillstånd och bestämmelserna om anmälningsskyldighet i 2 kap. 3 §. Enligt 10 kap. 5 § kan den som åsidosätter vissa regler i lagen åläggas att betala en avgift som tillfaller staten. Det gäller t.ex. när villkor eller bestämmelser om annonser och sponsring överträds eller förbudet mot att otillbörligt gynna kommersiella intressen åsidosätts. Vid prövningen av om avgiften ska påföras ska särskilt beaktas överträdelsens art, varaktighet och omfattning. Avgiften är lägst och högst . Av 10 kap. 8 § framgår att och TV får besluta att den sändande på lämpligt sätt ska offentliggöra nämndens beslut när nämnden funnit att den sändande har brutit mot villkor som meddelats med stöd av 3 kap. 7 §, 8 §, 9 § andra stycket eller 6 kap. 3 § första stycket. Vissa andra överträdelser kan föranleda förelägganden, som kan förenas med vite, vilket framgår av 10 kap. 9–12 §§. Justitiekanslern, eller Radio- och har rätt att utfärda förelägganden beroende på vilka villkor eller bestämmelser som har överträtts. SOU 2008:116 Den svenska lagstiftningen Återkallelse av tillstånd m.m. Tillstånd att sända TV-program eller ett tillstånd som meddelats av regeringen kan återkallas, om tillståndshavaren på ett väsentligt sätt bryter mot föreskrifterna i 6 kap. 1–5 §§ om sändningarnas innehåll eller 7 kap. 1–10 §§ om reklam och annan annonsering. Ett tillstånd kan också återkallas, om tillståndshavaren väsentligen har åsidosatt villkor som har meddelats med stöd av 3 kap. 7–10 §§. Det följer av 11 kap. 2 § första stycket. I 11 kap. 2 § andra stycket anges när ett tillstånd får ändras till att avse annat sändningsutrymme exempelvis på grund av förändringar inom radiotekniken. Tillstånd att sända närradio får enligt 11 kap. 3 § återkallas om tillståndshavaren är en sammanslutning som får sända närradio eller inte nyttjat rätten att sända . Om en domstol har funnit att ett närradioprogram innefattat yttrandefrihetsbrott som inneburit ett allvarligt missbruk av yttrandefriheten, får tillståndet också återkallas. Återkallas tillståndet kan också en karenstid bestämmas inom vilken ett nytt tillstånd inte får meddelas. Tillstånd att sända lokalradio får enligt 11 kap. 5 § återkallas, om tillståndshavaren inte inlett sändningsverksamheten inom eller inte nyttjat rätten att sända av . Tillståndet får också återkallas om tillståndshavaren brutit mot bestämmelserna i 6 kap. 4 §, mot bestämmelserna om ägare eller ägarförhållanden eller mot reklam- och annonsreglerna. I likhet med tillstånd till närradio kan tillstånd återkallas vid brott mot yttrandefriheten. Handläggningen av ärenden om särskilda avgifter, vite och återkallelse, m.m. Ärenden om återkallelse av tillstånd på grund av överträdelse av villkor som har meddelats med stöd av 3 kap. 7 § eller 3 kap. 8 § 9– 12 och om överträdelse av 6 kap. 1–3 §§ ska på talan av Justitiekanslern tas upp av allmän domstol (12 kap. 1 och 3 §§). För rättegång i dessa mål tillämpas bestämmelserna om yttrandefrihetsmål. I övriga fall prövas ärenden om återkallelse av tillstånd av Radio- och . Den svenska lagstiftningen SOU 2008:116 Ärenden om ändring av tillstånd att sända TV-program eller tillstånd som meddelats av regeringen att sända ljudradioprogram prövas av den som meddelat tillståndet. Radio- och har i övriga fall rätt att ta upp frågan om återkallelse. Har regeringen meddelat sändningstillståndet får Radio- och emellertid inte aktualisera frågan om återkallelse utan anmälan från regeringen. Om frågan är väckt på grund av ett förhållande som faller under verksamhetsområde ska Radio och höra nämnden innan verket fattar beslut. Radio- och beslut får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Frågor om påförande av särskild avgift prövas av Länsrätten i på ansökan av . Överklagande Bestämmelser om överklagande av , och och beslut finns i 13 kap. De beslut av och Radio och som går att överklaga till allmän förvaltningsdomstol är uttömmande uppräknade i 13 kap. 1–3 §§. 2.3 Marknadsföringslagen Inledning Marknadsföringslagen (2008:486) innehåller den grundläggande regleringen av reklam och annan marknadsföring i svensk rätt. Lagen trädde i kraft , då marknadsföringslag upphörde att gälla (prop. 2007/08:115, bet. 2007/08:CU21, rskr. 2007/08:222). Lagen genomför i svensk rätt helt eller delvis en rad olika EG-rättsakter, bland annat direktivet om otillbörliga affärsmetoderTPF 2 FPT och TV-direktivet. Marknadsföringslagens allmänna bestämmelser kompletteras med en lång rad författningar och föreskrifter med närmare bestämmelser om dels marknadsföring av vissa typer av varor och tjänster, dels marknadsföring med hjälp av vissa säljmetoder och TP 2 PT och rådets direktiv /29/EG av om otillbörliga affärsmetoder som tillämpas av näringsidkare gentemot konsumenter på den inre marknaden. SOU 2008:116 Den svenska lagstiftningen medier. Som exempel kan nämnas radio- och TV-lagen, alkohollagen och tobakslagen. I många fall genomför dessa författningar olika EG-rättsakter. Lagens syfte och struktur Marknadsföringslagen har enligt 1 § till syfte att främja konsumenternas och näringslivets intressen i samband med marknadsföring av produkter och att motverka marknadsföring som är otillbörlig mot konsumenter och näringsidkare. Lagen bygger på en vitessanktionerad allmän generalklausul som föreskriver att marknadsföring ska stämma överens med god marknadsföringssed (5 §). Därutöver finns två specifika förbud mot aggressiv respektive vilseledande marknadsföring (7 och 8 §). Dessa förbud kompletteras med en katalog med regler rörande specifika marknadsföringsåtgärder (12–17 §§). I lagen hänvisas också till en s.k. svart lista med ett trettiotal förbjudna åtgärder som finns angivna i en bilaga till direktivet om otillbörliga affärsmetoder. Bilagan gäller som svensk lag (4 §). Lagens materiella tillämpningsområde Lagen är tillämplig då näringsidkare marknadsför eller själva efterfrågar produkter i sin näringsverksamhet. Begreppet marknadsföring definieras i lagen som reklam och andra åtgärder i näringsverksamhet som är ägnade att främja avsättningen av och tillgången till produkter. Genom marknadsföringslag har marknadsföringsbegreppet utvidgats till att även omfatta s.k. efterköpssituationer, dvs. den fas som tidsmässigt ligger efter det att avtal träffats mellan köparen och säljaren. Med produkter avses varor, tjänster, fast egendom, arbetstillfällen och andra nyttigheter. Marknadsföringslagen har generell räckvidd och är tillämplig på alla former av kommersiell marknadsföring av alla slags varor, tjänster och andra nyttigheter. Lagen gäller även för alla former av medier, inklusive TV, radio och Internet. Den svenska lagstiftningen SOU 2008:116 Lagens territoriella tillämpningsområde Svensk marknadsföringslagstiftning har ansetts tillämplig på marknadsföring som har effekt på eller, med andra ord, helt eller delvis riktar sig mot den svenska marknaden, även om marknadsföringen härrör från utlandet. Däremot har lagstiftningen inte ansetts tillämplig på marknadsföringsåtgärder som härrör från och som bara riktar sig mot andra länder. Lagstiftningen bygger således på den s.k. effektlandsprincipen. Denna princip följer inte av lagstiftning utan grundar sig på förarbetsuttalanden och praxis (prop. 1970:57 s. 92 f. och MD 1989:6).