sou · GVB3102 · 2008-01-01 00:00:00 — Exempel är bevakningen av mindre brott, som explicit eller underförstått associeras till romer. I andra fall är det själva intensiteten i bevakningen som är anmärknings- värd. Exempel är bevakning av brott som knyts till unga män från och Dagens Nyheters bevakning av ett bråk vid (, 2006a). För det andra förekommer det att brottsrapporteringen arbetar med förklaringsmodeller som i sig är diskriminerande. Särskilt tyd- ligt sker detta i bevakningen av mäns våld mot kvinnor, där förövare med utländsk bakgrund tillskrivs motiv som har med kultur att göra, medan svenska mäns våld förklaras med individuella eller sociala faktorer (, 2004; Strand , 2006; och , 2006). Ett tredje diskriminerande inslag i brottsbevakningen är att ange etniskt eller nationellt eller på annat sätt utländskt ursprung hos misstänkta eller dömda personer, när informationen saknar rele- vans. Trots att sådan information sällan har något förklaringsvärde, kan den uppfattas som ett slags förklaring och när den upprepas riskerar den att stigmatisera hela grupper. I undersöknings- materialet gör tidningarna explicita omnämnanden av nationellt eller etniskt ursprung framför allt när det gäller narkotikabrott, sexhandelsbrott och misstänkta terrorbrott. Det förekommer också en rad implicita utpekanden av utländsk här- komst som svensk medborgare, landsman, polisen måste skaffa tolk, på bruten svenska. Vad betecknar order förort i mediebevakningen? Faktiskt inte ett bostadsområde utanför en större stad, utan bara de bostadsområ- den där en stor del av invånarna har invandrarbakgrund. Det kon- staterar mediegranskande Quick Response efter en genomgång av Forskningsöversikt, svenska medier och utsatta grupper alla tidningsartiklar i arkiven Presstext och , som innehöll sökordet förort. De drygt 100 artiklar de fann handlade nästan utan undantag om problem, kriminalitet och fattigdom (, 2005). Att mediebevakningen av miljonprogramområdena ända och fram till till stor del har varit ensidig och stigmatiserande är väl belagt (Ristilammi, 1998; m. fl., 2002; Pripp, 2002; , 2004; , 2004; , 2004; , 2005; , 2005; Elsrud, 2006). Det är ovanligt att man finner så samstämmiga slutsatser i medieforskning med så olika ansatser, som i de nämnda undersökningarna. Alla pekar på hur förorterna och deras invånare skildras i en serie återkommande stereotyper, där den unga invandrarmannen tydligast får förkroppsliga egenskaper som också tillskrivs själva platsen: Alienation, rotlöshet, konsumism, kriminalitet, utanförskap, traditionsstyrdhet, kvinno- förtryck, gängbildning, vandalism, samhällshat, religiös fanatism. Och så vidare. Det som inte ryms inom för det moderna, civiliserade samhället förläggs till förorten, och de enstaka positiva reportagen uppehåller sig ofta kring det exotiskt annorlunda, vilket ytterligare förstärker bilden av förortens människor som Andra. Bland andra Elsrud (2006) som har undersökt bilden i lokal- tidningarna av stadsdelen i påpekar att repre- sentationen av förortens invånare också är könsstereotyp. Det är pojkarna och männen som utses till de onda Andra och gestaltas som kriminella, fanatiska, okontrollerbara, medan kvinnor ofta skildras som passiva offer. Att stereotyper av förorten också reproduceras i den lokala bevakningen i en mellanstor landsortsstad, tyder på att det inte bara är i storstäderna som medierna stigmatiserar delar av befolkningen på den egna orten. Mediebevakningen av förorterna är viktig att ta upp av flera skäl i detta sammanhang. Dels är det sannolikt att den har bidragit till segregationen i samhället och därmed till individers livschanser, bland annat chansen till arbete (Pripp, 2002). Dels har den bitvis varit utstötande på ett sätt som fått stora grupper av människor att förlora tilltron till medierna som en demokratisk arena för offent- ligt samtal, vilket i sin tur försvagar demokratin. En ensidig rapportering i medierna tycks vidare ha skapat bestämda förvänt- ningar och föreställningar i medierna, som leder till en oreflekterad sensationalism kring negativa händelser i redan stämplade områden, medan liknande händelser i områden som inte kallas förorter, får liten eller ingen uppmärksamhet. Forskningsöversikt, svenska medier och utsatta grupper Hedersrelaterat våld definieras som sådant våld som ses av ett kol- lektiv som en legitim handling för att straffa kvinnors olydnad, bevara familjens heder och värna om släktens sociala överlevnad. Våldet kan även riktas mot män. Motivet är i allmänhet att ett erotiskt eller sexuellt beteende anses dra skam över familjen (, 2006:192). Temat hedersrelaterat våld har i ett par perioder under 2000- talet varit mycket framträdande i svenska nyhetsmedier och satte åtminstone sin prägel på mediebilden av invandrade kvinnor, genom att de i första hand synliggjordes som offer för våld och förtryck (, 2004:366). som rapporteringen har varit viktig för att öka upp- märksamheten på kvinnoförtryck och övergrepp mot unga männi- skors frihet att själva välja partner och livsstil, så har den haft en rad problematiska drag. I den mycket omfattande mediebevakningen efter mordet på generaliseras brottsliga och avvikande tanke- och handlingsmönster till hela grupper som benämns kurder, muslimer, familjer med rötter i eller invandrare. Undersökningar av (2002), (2005) och (2006) som omfattar både de stora dagstidningarna och aktualitetsprogram i tyder på en stark enhetlighet i bevakningen. Den mördade unga kvinnan framställs som en symbol för unga kvinnor med familjebakgrund i oprecisa geografiska områden som , Medelhavs- området eller i patriarkala invandrarfamiljer. Vidare arbetar delar av bevakningen kring hedersrelaterat våld med ett reifierat kulturbegrepp, där kultur ses som en avgränsad och fast företeelse som kan krocka med andra kulturer och som styr eller tvingar människor till vissa handlingar (Boréus, 2006). Boréus bland andra har påpekat att kultur är något som förknip- pas med invandrare och minoriteter medan nyhetstexterna talar om svenska värderingar (a.a.). I bevakningen efter mordet på beskrivs den kultur som associeras med kurdisk, etc. som uråldriga traditioner och patriarkalt för- tryck, medan svenska värderingar exemplifieras som öppenhet, frihet, jämställdhet. Det sker en systematisk polarisering i mediebevakningen mellan å ena svenskt och å andra sidan invandrar-, som är sådan att Forskningsöversikt, svenska medier och utsatta grupper svenskt framstår som överlägset, normalt, modernt, medan perso- ner och grupper som invandrat knyts till våld och brutalitet (männen) och kvinnorna till en offerroll. I de undersökningar som rör bevakningen efter mordet på är slutsatserna entydiga: Etnocentriska perspektiv dominerar i nyheterna, vilket bland annat innebär att hedersrelate- rat våld sällan kopplas ihop med våld mot kvinnor i allmänhet, utan enbart ses som en företeelse som tillskrivs de Andra. Den svenska kulturen kan därmed perspektiveras som jämställd. Vidare innebär fokuseringen på de Andras avvikelser att gamla stereotyper av dem (orientalerna, muslimerna) blir förstärkta. Hedersrelaterat förtryck och våld är verkliga problem i vårt samhälle. Fenomenen bör bevakas i medierna, och som en del av mäns våld och förtryck mot kvinnor. Journalistikens problem med ämnet verkar vara förknippade med en etnocentrisk förförståelse av Andra kulturer. Därmed riskerar en journalistik som i det här fallet sätter mänskliga rättigheter i förgrunden att fungera diskriminerande. Det ska emellertid påpekas att undersökningar av mediernas bevakning av hedersrelaterat våld i huvudsak behandlar texter och att vi inte vet vilka förändringar som kan ha skett . Etniska minoriteter i nyhetsbevakningen De nationella minoriteterna i är samer, sverigefinnar, tornedalingar, romer och judar. Alla grupperna har historiskt sett utsatts för förtryck, diskriminering och fördomar. Hur medierna gestaltar minoriteterna och frågor som specifikt berör dem, bör ha betydelse för hur de blir bemötta och hur deras rättigheter respek- teras i samhället. En stor brist i föreliggande rapport är att det inte har gått att få fram relevant forskning om nyhetsbevakning som rör samer, sverigefinnar, tornedalingar och judar.TPF3FPT Inte heller har det varit möjligt inom tidsramen för rapporten att göra egna undersök- ningar. Att undersöka detta tema vidare bör vara en viktig uppgift. 3TP PT Sannolikt finns det undersökningar, som inte jag har lyckats hitta, eftersom det är tidsödande att gå igenom de olika universitetens och högskolornas arkiverade kandidat- och magisteruppsatser. Forskningsöversikt, svenska medier och utsatta grupper När det gäller nyhetsmediernas bevakning av frågor som rör romer och muslimer finns ett par mindre studier som jag ska refe- rera. En undersökning av hur romer har gestaltats i nyhetstidningar 1962–2002 visar att gruppen genomgående knyts till det mytiskt avvikande samt till kriminalitet och olika sociala problem (, 2002). En genomgång av artiklar i , och 2004 visar att romer sällan kommer till synes på nyhetssidorna, men att kultur- och nöjes- sidorna lyfter fram romer som dansar och sjunger. Genomgången visar att romer själva bara kommer till tals i en tredjedel av de artiklar som handlar om dem. Romer figurerar ofta som exempel i artiklar som tar upp orättvisor och diskriminering, men framträder alltså sällan som individer (Labba, 2005). Muslimer och islam i nyheterna I en undersökning av svenska TV-nyheter visar medieforskaren att av alla nyhetsinslag som berör islam och muslimer handlar om våld och våldsamma händelser som krig, terrorism, förföljelse och för- tryck. Merparten av de undersökta nyheterna som tog upp musli- mer/islam var utrikesnyheter. slutsatser av studien är att en våldsfixerad utrikesrapportering med den etnocentriska inrikt- ning som utmärker västländernas nyhetsrapportering om tredje världen, sätter sin prägel på bilden av islam och muslimer i svenska medier, och att nyhetsrapporteringen i sin tur aktiverar urgamla fördomar om muslimer (, 1998). Tyvärr finns det inga stora undersökningar av de senare årens medieutbud, som kan säga om mönstret består eller ej. Om det består skulle det innebära att vi i huvudsak får vår medierade bild av muslimer/islam via utrikesnyheterna och att dessa visar upp en stereotyp bild av muslimska länder och av islam som en våldsam religion. Men det kan också vara så att utrikesrapporteringen fort- farande står för den huvudsakliga informationen som rör islam i svenska medier, men att inriktningen i någon mån har förändrats till en hållning, som inte är lika entydigt proamerikansk och islamofob som tidigare (Nohrstedt, 2006). Det finns också en möjlighet att den inrikesrapportering som rör islam/muslimer i Forskningsöversikt, svenska medier och utsatta grupper arbetar enligt mallar som inte stakats ut av utrikesrapporte- ringens hotbilder, utan snarare av en nationell/lokal rapportering om inhemska trossamfund och intresseorganisationer. Men vi vet som sagt inte! I det följande tar jag upp det lilla vi vet, när det gäller bilden av muslimer/islam i svenska medier . och gjorde en förstudie till en tänkt större undersökning om medierapporteringen efter , med fokus på mediernas belysning av svenska förhållanden. En undersökning av och månaden efter visar att av artiklarna i de två tidningarna handlade om svenska muslimers situation och att det dominerande temat i dem var rasism mot muslimer i . Författarna uppfattar olika slags tendenser i mediernas budskap: Å ena sidan en bevakning som domineras av beskrivningar av krig- förande islamiska grupper; å andra sidan en relativt stor andel artiklar som hävdar att det inte finns någon generell koppling mellan islam och terrorism samt en del artiklar med svensk vinkel, som uttrycker oro för att händelserna kan ge upphov till en generaliserad fientlighet mot muslimer (, 2002). Studien innehåller också en genomgång av några av de schablo- ner som uppträder i utrikesnyheterna: Muslimska länder buntas ihop och polariseras mot västvärlden, muslimska kvinnor är bild- objekt, men får inte säga något, troende muslimer är farliga, muslimska attribut mystifieras (a.a.). Mystifiering av muslimska seder och symboler är återkom- mande också i den nyhetsbevakning som jag har undersökt. Muslimska män avbildas återkommande i bön, sedda bakifrån med bara fötter och bakdelen i fokus. Händelser som den misstänkta flygplanskapningen i , pastor förolämpning av med åtföljande muslimska protester 2005, protesterna mot nidbilder av 2006, har alla väckt stor medial uppmärksamhet och aktiverat en rapportering som innehåller en rad av de schablonbilder av islam som främmande-skrämmande som Ghersetti och tar upp (, 2004, 2006a). Också i de tidigare nämnda undersökningarna av mediebevak- ningen av hedersrelaterat våld poängteras att våldet knyts till islam och muslimer på ett generaliserande sätt, bland annat genom mediernas bildval, där genrebilder av kvinnor i muslimsk huvudduk Forskningsöversikt, svenska medier och utsatta grupper får personifiera utsatthet för våld och förtryck. Huvudduken eller slöjan framstår alltså i medierna som en symbol för förtryck av kvinnor, vilket i sin tur bidrar till att svenska muslimer upplever att islam framställs i negativ dager, enligt religionsvetaren (2005). Sammanfattningsvis finns det skäl att anta att nyhetsmedierna under åtminstone och en bit in har spelat en viktig roll för att befästa antimuslimska stereotyper. är kunskaperna om de senaste årens mediebevakning som berör islam och muslimer i bristfälliga. Etnisk diskriminering och rasism Allmänt om diskriminering och rasistiskt våld i nyheterna Det finns inga systematiska undersökningar, vad jag vet, av hur dessa teman har behandlats i svenska nyhetsmedier under 2000- talet, utan bara ett par mindre fallstudier. Undersökningar som handlar om nyhetsutbudet under 1900- talets sista årtionden visar att medierna har ägnat diskriminering och rasism liten uppmärksamhet, jämfört med uppmärksamheten på flyktingfrågor och kriminalitet (Löwander, 1997; , 2002; , 2004). En undersökning av integrationsfrågornas synlighet i fem dagstidningar 1999 visar emellertid en viss ökning av intresset för frågorna, jämfört med tidigare (, 2002). Av studien framgår att medierna oftast framhöll diskrimineringen på arbetsmarknaden som hinder för integration. Medieforskaren som gjort en analys av de artiklar i undersökningsmaterialet som handlar om diskriminering, påpekar att diskriminering fram- står som ett mycket abstrakt fenomen i artiklarna. Det förekom- mer inga aktörer som diskriminerar, utan det handlar om att strukturer eller systemet utestänger människor. Det finns helt enkelt inga människor som är skyldiga till diskriminering i den tidens mediediskurs (, 2003). Mycket tyder på att uppmärksamheten på diskrimineringsfrågor har ökat i medierna . Statistik från DO över webb- tidningars bevakning åren 2003–2006 visar en stadig uppgång när det gäller antalet artiklar om religiös och etnisk diskriminering, samt av artiklar som fokuserar verksamhet (, 2007). Av sammanställning kan man Forskningsöversikt, svenska medier och utsatta grupper också dra vissa slutsatser om vilka frågor som särskilt har uppmärk- sammats. De enskilda och mer generella diskrimineringsfrågor som uppmärksammas handlar om diskriminering i arbetslivet, på bostadsmarknaden och i kroglivet. Ärenden, eller bara synpunkter från DO, som handlar om muslimska kvinnors klädsel verkar dra till sig speciell uppmärksamhet. Särskilt uppmärksammade händel- ser och 2004 är SVTs kontra DOs stånd- punkter i förhållande till en kvinna med huvudduk som program- ledare i SVT; vidare den så kallade burkadebatten (som uppstod i samband med att två elever på gymnasium i hade valt en klädsel som delvis täckte ansiktet) samt DOs talan mot simhallar som inte tillåter kvinnor att ha kläder som täcker kroppen –2006. Att just dessa utslag av diskriminering väcker så starkt medialt intresse tycks bero på att de inte självklart uppfattas som diskrimi- nering, vare sig av mediearbetarna eller deras publik. Rapporte- ringen av händelserna ger upphov till insändare och debattartiklar i en mängd, som bara kan förstås i relation till frågornas symboliska innebörd i ett identitetsarbete, där nationella värden står i fokus. Samma bearbetning av, eller försvar för, vår rätt att göra som vi brukar, syns också i den jämförelsevis mycket stora medie- uppmärksamheten när DO tar en anmälan mot beteckningen Negerbollar på ett bakverk på allvar och när DO rekommenderar en skola att hålla avslutning i en religiöst neutral miljö. Frågorna ger en helt annan genklang i medierna än de frågor som rör till exempel diskriminering i arbetslivet. När det gäller skolavslut- ningarna, så är uppmärksamheten intensiv i lokala medier vid terminssluten våren och och DO anklagas för att inte tillåta sjungandet av Den blomstertid nu kommer och I denna ljuva ; vilket är något som DO inte har lagt sig i. Min uppfattning är att den statsvetare, etnolog eller medie- forskare som vill beskriva hur svensk nationell identitet i olika tappningar tar sig diskursiv form kan få ut mycket av att studera de medierade reaktionerna på DOs verksamhet. Inte heller när det gäller mediebevakningen av rasism och främ- lingsfientlighet finns det större undersökningar som gäller 2000- talet. Tidigare studier visar att mediernas uppmärksamhet på rasism och rasistisk våld framför allt riktas mot politiserade rörelser och de brott som tydligt kan förknippas med dessa, och att slumpen (eller medielogiken) verkar avgöra vilka andra hatbrott som får Forskningsöversikt, svenska medier och utsatta grupper uppmärksamhet (Lodenius, 1998; Lööw, 1999, 2003; Wigerfelt och Wigerfelt, 2001). Undantag var åren 1991–1993 då uppmärksamheten på Laser- mannens brott även bidrog till ett ökat intresse i medierna för annat rasistiskt våld (Löwander, 1997). En ökning skedde också en åren 1999–2000 i samband med flera uppmärksammade rasistiska våldsbrott, bland andra ett mord på en fackföreningsman och ett bilbombsattentat mot en journalist. publicerade de fyra rikstidningarna , och en gemensam granskning av den nazistiska rörelsen i och publicerade namn och bild på de 62 personer, som man ansåg vara mest farliga. Publiceringen följdes av stor pub- licitet och inspirerade medier på mindre orter att göra liknande kartläggningar (Lodenius, 2007). Hatbrotten med främlingsfientliga, homofobiska, antisemitiska och islamofobiska motiv ligger på en ganska jämn nivå åren runt 2005. 3259 hatbrott polisanmäldes 2006, av dem hade främlingsfientliga motiv. av hatbrotten rubricerades som våldsbrott (Brå, 2007). Att mycket få av dessa brott uppmärk- sammas som just hatbrott i medierna går att visa med en enkel sök- ning i mediearkiven (, kommande). identifierar av hatbrotten som ideologiskt motiverade, vilket betyder att förövaren har en tydlig anknytning till vit makt- världen eller en högerextrem rörelse (Brå, 2007). Men att merpar- ten av hatbrotten inte ingår i en tydligt politisk eller nazistisk kontext, gör dem väl inte mindre värda att uppmärksamma? Det har i medier liksom inom rättsväsendet funnits en osäkerhet inför hatbrott som begås av så kallade vanliga människor och en benä- genhet att trivialisera gärningarna och deras motiv (, 2004). Det förekommer också i mediediskursen att främlingsfientlighet beskrivs som en naturlig reaktion på att flyktingar bosätter sig på en ort (, 2002). I brist på undersökningar av hur främlingsfientligt eller rasistiskt våld har rapporterats i medierna , ska jag referera en undersökning av hur ett mord eller dråp som kopplades till rasism bevakades i de fyra stora rikstidningarna (, 2005). Forskningsöversikt, svenska medier och utsatta grupper blev en 14-årig pojke i knivhuggen och dödad. En 16-åring anhölls dagen efter som misstänkt för dådet. dömdes han vid , mot sitt nekande, för mord. Händelsen fick stor uppmärksamhet i nyhets- medierna och kom att förknippas med rasism och segregation; med å ena sidan invandrare och invandrargäng, å andra sidan svenska ungdomar respektive skinnhuvuden. I de första nyheterna beskrevs den, med polisen som källa, som ett eventuellt rasistdåd. Orsaken till att den termen användes tycks ha varit att den dödade pojken genom utseende och klädsel kunde associeras med skinnskallar, medan förövaren antogs vara invandrare. Dagen efter händelsen samlades nazistiska och extremnationa- listiska grupper i och senare marscherade flera hundra nationalsocialister och andra extremnationella för att ställa upp ett podium prytt av en nazistisk symbol och ett foto av den döde 14-åringen på den plats där han dog. Mediebevakningen av händelserna i hade alltså flera konfliktfyllda teman att hantera. Den primära nyhetshändelsen hämtade en del av sin laddning av att den förknippades med rasis- tiska strömningar bland ungdomar i och mer allmänt med segregation och motsättningar mellan invandrare och svenskar. De efterföljande främlingsfientliga aktionerna tillmät- tes också nyhetsvärde, som de stora medierna på olika sätt markerade sitt avståndstagande inför att extremnationalistiska grupper använde händelsen i propagandasyfte. I nyhetsbevakningen av händelserna i aktualiseras flera av de problem som har beskrivits i tidigare forskning kring nyhetsjournalistik och rasism. Men det ska påpekas att det tragiska mordet på en 14-årig pojke inte var ett rasistiskt brott. Möjligen kan pojken ha blivit angripen och dödad för att han uppfattades som rasist. Mordet får en stark symbolisk laddning i medierna och nyhets- bevakningen är intensiv efter händelsen. Att den misstänkta gärningsmannen är invandrare ser ut som en för- till angreppet och det dödliga våldet och ger händelsen dess stora nyhetsvärde. Men själva utgångspunkten är djupt problema- tisk. Egenskapen att ha invandrat eller att ha föräldrar som har gjort det, kan inte rimligtvis ha förklaringsvärde i sammanhanget, om inte begreppen invandrarkille och invandrargäng redan är laddade med bestämda föreställningar. Forskningsöversikt, svenska medier och utsatta grupper När de stora nyhetstidningarna använder begreppen invand- rare, invandrarkille och invandrargäng bygger de in konnota- tioner som kommer nära en rasistisk idévärld, där invandrarna = främlingarna = hot mot oss. Att uttrycket rasistiska motiv hos gärningsmannen används i nyheterna, tyder på att dunkla före- ställningar om svenskhat spelar med i bevakningen. Beskrivningar som handlar om motsättningar mellan å ena sidan svenska ungdomar eller rasister och å andra sidan invandrare förekommer rutinmässigt i nyhetsbevakningen av händelserna i Det tycks som nyheterna utgår från en partsindelning i invandrare, rasister och ett outtalat vi; där vi är vanliga, neutrala människor som företräds av tidningen, kommunpolitiker och poliser. Nyhetsmediernas verklighetsbeskrivningar ger alltså delvis stöd åt en rasistisk föreställningsvärld och en uppdelning av nationen i ett de – invandrarna och ett vi – svenskarna. Det handlar om en form av påverkan på människors sätt att se och sortera verk- ligheten, som möjligen är mer djupgående än de konkret rasism- och våldsbefrämjande inslag i mediebevakningen som jag ska summera nedan. Den norska forskaren diskuterar fem slags möjliga negativa effekter av nyheter med anknytning till rasism och rasis- tiskt våld: Smittoeffekten, den statushöjande, den organisations- uppbyggande samt förväntans- och terrorspridningseffekterna. Smittoeffekter, där mediernas skildringar inspirerar till nya våldsdåd, har framför allt förekommit när nyhetsbevakningen har gestaltat våldsdåd på ett konkret sätt utan analys (och 1995; Bjørgo 1997). I nyhetsbevakningen av Sollentuna- händelserna gör två snarlika artiklar i AftonbladetTPF4FPT och ExpressenTPF5FPT skenbara ögonvittnesskildringar av mordet på 14-åringen, som innehåller en rad råa detaljer. Båda artiklarna bygger på vittnes- uppgifter från den dödade pojkens vänner, men omvandlar dem till direkt verklighetsåtergivning.