sou · GWB35 · 2008-02-28 00:00:00 — Lagen om förbud mot diskriminering och annan kränkande behandling av barn och elever har till ändamål att främja barns eller elevers lika rättigheter samt att motverka diskriminering på grund av kön, etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, sexuell läggning eller funktionshinder. Lagen har också till ändamål att motverka annan kränkande behandling. Enligt 1 § tillämpas lagen på utbildning och annan verksamhet som avses i skollagen (1985:1100). I lagen finns reglering om aktiva åtgärder. Huvudmannen för verksamheten ska se till att det bedrivs ett målinriktat arbete för att främja lagens ändamål (5 §). En likabehandlingsplan ska upprättas för varje enskild verksamhet och åtgärder ska vidtas för att förebygga att barn och elever utsätts för trakasserier och annan kränkande behandling. Även en utredningsskyldighet finns i dessa avseenden(6–8 §§). Lagen reglerar även förbud mot diskriminering i form av direkt diskriminering (9 §), indirekt diskriminering (10 §), trakasserier (11 §) och instruktioner att diskriminera (12 §). Förutom diskri- mineringsbestämmelserna innehåller lagen bestämmelser om förbud mot annan kränkande behandling, dvs. ett uppträdande som kränker ett barn eller en elevs värdighet men som inte har samband med någon diskrimineringsgrund. Med annan kränkande behand- ling avses enligt förarbetena samma sorts uppträdanden som utgör trakasserier enligt diskrimineringslagarna med den skillnad att kopplingen till diskrimineringsgrunderna saknas. Här avses mobb- ning och liknande beteenden som har sin grund i att någon exempelvis är överviktig, har en viss hårfärg eller är en plugghäst etc. Annan kränkande behandling kan även föreligga utan att den som kränker anger någon specifik egenskap hos det barn eller den elev som utsätts för kränkningar. Att man utan verbala nedsättande omdömen över exempelvis någons hårfärg eller klädsel ger uttryck för sitt missnöje med jämna mellanrum genom att t.ex. knuffa eller rycka någon i håret eller sätta krokben för personen i fråga kan också utgöra annan kränkande behandling i lagens mening. Även psykiska kränkningar genom t.ex. utfrysning omfattas av begreppet annan kränkande behandling (prop. 2005/06:38 s. 136 f.). I lagen finns reglering om skadestånd som kan utgå för kränk- ning eller annan skada som orsakats av åsidosättandet av vissa i Styrdokument - rättsliga normer lagen angivna skyldigheter (15 §). Vidare finns reglering om vem som har ansvar för tillsynen av lagens efterlevnad. 4.3.6Förslag om en sammanhållen diskrimineringslagstiftning tillsattes en parlamentarisk sammansatt kommitté med uppdrag att överväga en sammanhållen diskrimineringslagstiftning. Enligt kommittédirektiven (dir. 2002:11) skulle kommittén överväga en gemensam lagstiftning mot diskriminering som omfattar alla eller flertalet diskrimineringsgrunder och samhälls- områden. I kommittédirektiven angavs vidare följande. En effektiv lagstiftning är ett centralt verktyg i kampen mot diskriminering. Den nuvarande lagstiftningen mot diskriminering finns i flera olika lagar. Den har kritiserats för att vara splittrad och svåröverskådlig. En samordnad diskrimineringslagstiftning skulle kunna skapa en större överskådlighet och därmed lättare få genomslag. lämnade sitt slut- betänkande (SOU 2006:22). I detta föreslås en sammanhållen dis- krimineringslagstiftning. Kommittén anför i betänkandet att för att diskriminering ska kunna bekämpas på ett verkningsfullt sätt är det viktigt att lagstiftningen är så effektiv och så heltäckande som möjligt. Kommitténs avsikt med lagförslaget anges vara att göra lagstiftningen både effektivare och mer heltäckande. Kommittén har föreslagit att en ny lag om förbud och andra åtgärder mot diskriminering införs. Lagen ska ha till ändamål att motverka diskriminering och på andra sätt främja lika rättigheter och möjligheter oavsett kön, könsidentitet, etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, funktionshinder, sexuell läggning eller ålder. Lagen ska gälla i arbetslivet, i fråga om utbildning, arbets- marknadspolitisk verksamhet, start eller bedrivande av närings- verksamhet, yrkesutövning, medlemskap m.m. i arbetstagar-, arbetsgivar- och yrkesorganisationer, varor, tjänster och bostäder, allmän sammankomst och offentlig tillställning, m.m., socialförsäkringssystemet, arbetslöshetsförsäkringen, hälso- och sjukvården, studiestöd, värn- och civilplikt samt i fråga om offentlig anställning och offentligt uppdrag. Styrdokument - rättsliga normer Förbud mot mobbning och annan kränkande behandling än diskriminering i skolan, föreslås placeras i skollagen (1985:1100). betänkande har remissbehandlats och övervägs inom . 4.4Internationella åtaganden avseende reklam När det gäller internationella åtaganden avseende reklam finns det s.k. Pekingdokumentet som antogs vid FN:s fjärde kvinno- konferens i . Därtill finns ett antal EG-direktiv med bestämmelser om dels marknadsföring av specifika varor och tjänster, dels marknadsföring med användning av vissa säljformer och medier. hölls FN:s fjärde kvinnokonferens i . Då antogs en deklaration och en handlingsplan som innebar ett klart politiskt åtagande att undanröja hinder för jämställdhet och att aktivt verka för att ett jämställdhetsperspektiv ska genomsyra all verksamhet. (Redovisningen nedan är hämtad ur fjärde kvinnokonferens.) Handlingsplanen som antogs är indelad i följande delar: I. II.Globala utgångspunkter III. Strategiska mål och åtgärder B.Utbildning inklusive yrkesutbildning av kvinnor E.Kvinnor och väpnade konflikter G.Kvinnor i makt- och beslutsfattande positioner H.Institutionella mekanismer för kvinnors framsteg Styrdokument - rättsliga normer V. Institutionella åtgärder på nationell, regional och internationell nivå samt Finansiella åtgärder på nationell, regional och internationell nivå. I handlingsplanens kapitel IV Strategiska mål och åtgärder under avsnitt B p. 83 uppräknas åtgärder som ska vidtas för att utveckla icke-diskriminerande utbildningar och yrkesutbildningar. Här stadgas bl.a. att åtgärder ska vidtas för att utarbeta program och material för yrkesutbildning åt lärare och pedagoger som höjer medvetandet om deras roll i utbildningsprocessen i syfte att förse dem med effektiva strategier för en könsmedveten undervisning. Vidare anges att det ska utarbetas lämpliga utbildnings- och informationsprogram med vederbörlig respekt för flerspråkighet, särskilt i samband med massmedia, som gör allmänheten, särskilt föräldrar medvetna om betydelsen av icke-diskriminerande utbild- ningar för barn och om den lika fördelningen av familjeansvaret mellan flickor och pojkar. När avsnittet D Våld mot kvinnor skrevs betonades mediernas ansvar för att främja en icke-stereotyp bild av kvinnor och män (jfr p. 118 i handlingsplanen). I avsnitt J kvinnor och media (punkt 234–244) betonas medias och det globala kommunikationssystemets genomslag vad gäller opinionsbildning och medias möjlighet att bidra till att belysa kvinnors villkor. Vidare betonas behovet av att uppmärksamma stereotypa beskrivningar av kvinnor och män i media liksom behovet att spegla kvinnors och mäns olika roller i samhället. I avsnittet framhålls också vikten av att öka andelen kvinnor på beslutsfattande positioner inom media. Förhandlingarna om avsnittet kvinnor och media präglades framförallt av en vilja hos många länder att få in skrivningar om att media borde åläggas att presentera mer positiva kvinnobilder och bl.a. beskriva kvinnors roll i familjen i mer positiva termer. Detta synsätt kunde inte godtas av flertalet västländer, där främst och EU drev att texterna måste präglas av full respekt för press- och tryckfrihet. Samma reaktion mötte också förslagen om att uppmana medierna att presentera positiva bilder av urbefolkningar och andra etniska grupper. Slutresultatet blev att en hänvisning till pressfriheten fördes in i dessa texter och att medier uppmuntrades vidta självsanerande åtgärder. Styrdokument - rättsliga normer 4.4.2Direktivet om otillbörliga affärsmetoder antogs och rådets direktiv /29/EG om otillbörliga affärsmetoder som tillämpas av näringsidkare gentemot konsumenter på den inre marknaden och om ändring av rådets direktiv /450/EEG och Europa- parlamentets och rådets direktiv /7/EG, 98/27/EG och 2002/65/EG samt och rådets förordning (EG) nr 2006/2004 (direktiv om otillbörliga affärsmetoder). Direktivet innehåller en ingress med 25 skäl och 21 artiklar, indelade i fyra kapitel. I det första kapitlet finns allmänna bestämmelser om direktivets syfte, tillämpningsområde, defini- tioner av vissa centrala begrepp och om den inre marknaden (artiklarna 1–4). Det andra kapitlet innehåller bestämmelser om förbud mot otillbörliga affärsmetoder och preciseringar av vad som avses med det (artiklarna 5–9). Det tredje kapitlet innehåller en artikel om uppförandekoder (artikel 10). I det fjärde kapitlet finns slutligen artiklar om direktivets efterlevnad, domstols- och förvaltningsförfaranden, sanktioner, ändring av vissa andra direktiv, information samt översyn av direktivet (artiklarna 11–21). Till direktivet är fogat två bilagor. Av artikel 1 framgår att direktivet syftar till att bidra till att den inre marknaden fungerar korrekt och att säkerställa en hög konsumentskyddsnivå genom att tillnärma medlemsstaternas lagar och andra författningar avseende otillbörliga affärsmetoder som skadar konsumenternas ekonomiska intressen. Direktivet är i huvudsak utformat som ett fullharmoniseringsdirektiv. Detta innebär dels en fullständig harmonisering av de frågor som omfattas av direktivet inom det s.k. samordnade området, dels att medlemsstaterna är förhindrade att införa eller behålla bestäm- melser som avviker från vad som föreskrivs i direktivet. Undantag från detta gäller dock fast egendom och finansiella tjänster. Direktivet ger vidare medlemsstaterna stor frihet när det gäller utformningen av tillsyns- och sanktionssystem. Direktivet ska tillämpas på otillbörliga affärsmetoder som tillämpas av näringsidkare gentemot konsumenter före, under och efter en affärstransaktion som gäller en produkt. Med affärsmetod avses en näringsidkares handling, underlåtenhet, beteende, före- trädande eller kommersiella meddelande inklusive reklam och saluföring i direkt relation till marknadsföring, försäljning eller leverans av en produkt till en konsument. Styrdokument - rättsliga normer affärsmetoder i förhållandet mellan olika näringsidkare eller som endast skadar konkurrenters ekonomiska intressen. Endast affärs- metoder som direkt påverkar konsumentkollektivets ekonomiska intressen omfattas. Utanför direktivets tillämpningsområde faller rättsliga krav som gäller icke ekonomiska konsumentintressen, exempelvis smak och anständighet. I fråga om sådana affärsmetoder är medlemsstaterna således fria att behålla eller införa nationella bestämmelser, dock under förutsättning att lagstiftningen är i överensstämmelse med EG-rätten i övrigt. Under diskussionerna i den arbetsgrupp som kommissionen tillsatte med anledning av direktivet har som exempel på sådan lagstiftning nämnts lagstiftning mot diskrimi- nerande reklam och reklam med inslag av våld och skrämsel (SOU 2006:76 s. 269). Det centrala förbudet i direktivet gäller otillbörliga affärs- metoder. Närmare bestämmelser om när en affärsmetod ska anses otillbörlig finns i artiklarna 5.2–5.5. Så är fallet om metoden strider mot god yrkessed och innebär, eller sannolikt kommer att innebära en avsevärd snedvridning av det ekonomiska beteendet i förhållan- de till produkten hos den genomsnittskonsument som affärs- metoden riktar sig till eller som nås av metoden, eller den genomsnittliga gruppmedlemmen om affärsmetoden riktar sig till en viss konsumentgrupp. Med genomsnittskonsument avses en person som är normalt informerad samt skäligen uppmärksam och upplyst (skäl 18). I direktivet finns två presumtionsregler där det föreskrivs att en affärsmetod ska anses otillbörlig om den är antingen vilseledande eller aggressiv. Begreppen vilseledande respektive aggressiv definie- ras närmare i artiklarna 6–9. En affärsmetod kan vara vilseledande genom såväl handling (artikel 6) som genom underlåtenhet (artikel 7). En affärsmetod är att anse som aggressiv om den genom exempelvis trakasseri, våld eller tvång påverkar eller sannolikt avse- värt inskränker genomsnittskonsumentens valfrihet eller handlande avseende en viss produkt och därigenom medför eller sannolikt medför att konsumenten fattar ett affärsbeslut som han eller hon annars inte skulle ha fattat (artiklarna 8–9). I bilaga 1 till direktivet finns därutöver en s.k. svart lista med en uppräkning av affärsmetoder som under alla förhållanden ska betraktas som otillbörliga. Styrdokument - rättsliga normer marknadsföringsutredning hade till uppdrag att utreda hur direktivet skulle genomföras i svensk rätt. Utredningen har avgett betänkandet Otillbörliga affärsmetoder (SOU 2006:76) som bereds inom . En lagrådsremiss kan förväntas . Rådets direktiv /552/EEG av , ändrat genom direktiv /36/EG av , om samordning av vissa bestämmelser som fastställts i medlemsstaternas lagar och andra författningar om utförandet av sändningsverksamhet för television (TV-direktivet) syftar till att säkerställa fri rörlighet för TV- tjänster. Enligt artikel 2 (a) ska medlemsstaterna säkerställa fri mottagning. De får inte begränsa vidaresändning inom sina territorier av TV-sändningar från andra medlemsstater av skäl som omfattas av det samordnade området. Medlemsstaterna har enligt artikel 3.1 frihet att föreskriva att TV-programföretagen inom deras jurisdiktion ska följa mer detaljerade eller striktare regler inom de områden som omfattas av direktivet. Enligt artikel 3.2 ska medlemsstaterna inom ramen för sin lagstiftning och på lämpligt sätt också säkerställa att TV- programföretagen inom deras jurisdiktion effektivt uppfyller bestämmelserna i direktivet. Kapitel 4 i direktivet innehåller bestämmelser om TV-reklam, sponsring och köp-TV. I artikel 10.1 föreskrivs att TV-reklam och köp-TV ska vara lätta att känna igen som sådana och hållas klart åtskilda från andra delar av programtjänsten med optiska och/eller akustiska hjälpmedel. I artikel 10.4 finns ett förbud mot smyg- reklam och smyg-köp-TV. I kapitlet finns vidare regler om reklamens placering och förbud mot viss typ av reklam, exempelvis reklam för tobaksvaror och medicinska produkter. Artikel 12 innehåller vissa minimikrav på TV-reklam och köp- TV. Dessa innebär att reklamen inte får undergräva respekten för den mänskliga värdigheten, diskriminera någon på grund av ras, kön eller nationalitet, angripa religiös eller politisk övertygelse eller uppmuntra ett beteende som är skadligt för hälsa, säkerhet eller miljön. Styrdokument - rättsliga normer I artikel 16.1 föreskrivs att TV-reklam inte ska orsaka moralisk eller fysisk skada hos minderåriga. Reklamen måste därför uppfylla följande kriterier: a)Den ska inte direkt uppmana minderåriga att köpa en produkt eller tjänst genom att utnyttja deras oerfarenhet eller god- trogenhet. b)Den ska inte direkt uppmuntra minderåriga att övertala sina föräldrar eller andra att köpa de utannonserade varorna eller tjänsterna. c)Den ska inte utnyttja det speciella förtroende minderåriga hyser för föräldrar, lärare eller andra personer. d)Den ska inte utan skäl visa minderåriga i farliga situationer. Av artikel 16.2 följer att köp-TV ska uppfylla bestämmelserna i punkt 16.1 och dessutom inte uppmana underåriga att ingå avtal om köp eller förhyrning av varor och tjänster. Enligt artikel 22 ska medlemsstaterna vidta lämpliga åtgärder för att säkerställa att TV-sändningar från programföretag inom respektive stats jurisdiktion inte innehåller program som allvarligt kan skada den fysiska, mentala eller moraliska utvecklingen hos minderåriga. Detta gäller särskilt program som innehåller porno- grafi eller meningslöst våld. Genom ett nytt direktiv, och rådets direktiv /65/EG av görs en del ändringar och tillägg till TV-direktivet. Artikel 3 (e), som reglerar nuvarande artikel 12, föreskriver att medlemsstaterna ska se till att audiovisuella kommersiella meddelanden som tillhandahålls av medietjänstleverantörer under deras jurisdiktion inte får strida mot respekten för mänsklig värdighet samt inte innehålla eller främja diskriminering på grund av kön. Regeringen har tillsatt en utredning (dir. 2007:133) med uppdrag att göra en översyn av radio- och TV-lagen och överväga vilka lagändringar som krävs för att bl.a. nämnda artikel 3 (e) ska genomföras i svensk rätt. och rådets direktiv /33/EG av om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra för- fattningar om reklam för och sponsring till förmån för tobaksvaror, det s.k. tobaksdirektivet, har till syfte att tillnärma medlemsstater- Styrdokument - rättsliga normer nas lagar och andra författningar om reklam för tobaksvaror och främjande av dessa varor i tidningar och andra tryckta publikatio- ner, i radiosändningar, i informationssamhällets tjänster och genom sponsring till förmån för tobaksvaror, inklusive gratisutdelning. Direktivet innebär i första hand förbud mot reklam av tobaks- varor i tidningar och andra tryckta publikationer. Det innehåller även bestämmelser om förbud mot tobaksreklam i radio och mot sponsring av radioprogram av vissa företag i tobaksnäringen (artiklarna 3.2, 4.1 och 4.2). Medlemsstaterna ska förbjuda spons- ring av verksamhet eller evenemang som har gränsöverskridande verkan (artikel 5.1). Vidare ska gratisutdelning för tobaksvaror i samband med sådana evenemang också förbjudas (artikel 5.2). Sponsring av evenemang eller verksamhet till förmån för tobaks- varor utan gränsöverskridande verkan faller dock utanför direk- tivets räckvidd. Medlemsstaterna förutsätts vidta åtgärder för att säkerställa kontrollen av genomförandet av de bestämmelser som antas med stöd av direktivet i enlighet med nationell lagstiftning och viss gemenskapsrätt på området. 4.4.5Direktiv om upprättande av gemenskapsregler för humanläkemedel Läkemedelsområdet är i hög grad harmoniserat på EU-nivå. Det finns således en rad EG-rättsakter som bl.a. gäller handel med, märkning av och reklam för läkemedel. När det gäller marknads- föring kan särskilt nämnas och rådets direktiv /83/EG av om upprättande av gemen- skapsregler för humanläkemedel. Direktivet har ersatt bl.a. rådets direktiv /27/EEG av om märkning av human- läkemedel och om bipacksedlar och rådets direktiv /28/EEG av om marknadsföring av humanläkemedel. I avdel- ning VIII (artiklarna 86–100) finns närmare regler om marknads- föring av läkemedel. 4.5Svensk lagstiftning om reklam Marknadsföringslagen (1995:450) innehåller den grundläggande regleringen av reklam och annan marknadsföring i svensk rätt. Vid sidan om marknadsföringslagen finns en lång rad författningar och Styrdokument - rättsliga normer föreskrifter om marknadsföring av specifika varor och tjänster samt marknadsföring med användning av specifika säljformer och medier. Specialförfattningarna kompletterar marknadsföringslagens all- männa bestämmelser. Eftersom marknadsföringslagen är tillämplig på alla former av marknadsföring och alla slags produkter är lagen tillämplig även på marknadsföring av produkter som är föremål för specialreglering. I vissa av specialförfattningarna hänvisas också uttryckligen till marknadsföringslagen, framförallt generalklau- sulerna och sanktionssystemet. Man brukar då tala om den s.k. annexlagstiftningen (, Marknadsföringslagen, 1997, s. 96 f.). Det förekommer att det också i lagstiftning som strängt taget inte gäller marknadsföring i dess vedertagna betydelse hänvisas till marknadsföringslagens sanktionssystem. Man så att säga lånar marknadsföringslagens sanktionssystem. Marknadsföringslagen har till syfte att främja konsumenternas och näringslivets intressen i samband med marknadsföring av produkter och att motverka marknadsföring som är otillbörlig mot konsumenter och näringsidkare (1 §). Det förhållande att lagens syfte är begränsat till att skydda konsumenter och näringsidkare i denna egenskap har inneburit att det inte ansetts möjligt att ingripa med stöd av lagen mot marknadsföring enbart på den grunden att marknadsföringen varit diskriminerande (jfr MD 1976:8 och prop. 1994/95:123 s. 82 f.). Lagen tillämpas då näringsidkare marknadsför eller själva efterfrågar produkter i sin näringsverksamhet. Lagen tillämpas också på sådana TV-sändningar över satellit som omfattas av radio- och TV-lagen (1996:844). I lagen avses med produkter varor, tjänster, fast egendom, arbetstillfällen och andra nyttigheter. Med marknadsföring avses reklam och andra åtgärder i näringsverksamhet som är ägnad att främja avsättningen av och tillgången till produkter. Med god marknadsföringssed avses enligt lagen god affärssed eller andra vedertagna normer som syftar till att skydda konsumenter och näringsidkare vid marknadsföring av produkter (3 §). Marknadsföringslagen tar med andra ord enbart sikte på kommersiell marknadsföring och reglerar inte politisk propaganda, Styrdokument - rättsliga normer samhällsinformation, religiös förkunnelse eller annan verksamhet där någon i tal eller skrift vill bidra till opinionsbildning eller nyhetsförmedling. Den icke kommersiella informationen regleras i tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen (se mer härom under avsnitt 4.6). I marknadsföringslagen uppställs olika krav på marknadsföring under lagens rubriker allmänna krav, reklamidentifiering, vilse- ledande reklam, vilseledande förpackningsstorlekar, vilseledande efterbildningar, jämförande reklam, konkursutförsäljningar, utför- säljningar, realisationer, obeställda produkter m.m., förmånser- bjudanden, garantier och obeställd reklam. De allmänna krav som föreskrivs i lagen är att marknadsföring ska stämma överens med god marknadsföringssed och även i övrigt vara tillbörlig mot konsumenter och näringsidkare. Vid marknads- föring ska näringsidkaren lämna sådan information som är av särskild betydelse från konsumentsynpunkt (4 §). I marknadsföringslagen finns vidare reglering om att en näringsidkare vars marknadsföring strider mot god marknads- föringssed eller på något annat sätt är otillbörlig mot konsumenter eller näringsidkare får förbjudas att fortsätta med den marknads- föringen eller att vidta någon annan liknande åtgärd (14 §). Reglering finns även om åläggande att lämna information. Förbud och ålägganden ska förenas med vite, om det inte av särskilda skäl är obehövligt (19 §). Därtill finns reglering om marknadsstörnings- avgift som är en särskild avgift en näringsidkare får åläggas att betala om näringsidkaren eller någon som handlar på närings- idkarens vägnar uppsåtligen eller av oaktsamhet har brutit mot vissa angivna bestämmelser i marknadsföringslagen, tobakslagen, alkohollagen eller radio- och TV lagen (22 §). är första instans i sådana mål som gäller utdömande av marknadsföringsavgift och skadestånd. Dess beslut kan överklagas till som är andra och sista instans. I mål som rör förbud eller åläggande vid vite är Marknads- domstolen enda instans. Som redovisas ovan angående direktivet om otillbörliga affärs- metoder (se avsnitt 4.4.2) har en utredning lämnat betänkandet Otillbörliga affärsmetoder (SOU 2006:76). Styrdokument - rättsliga normer I radio- och TV-lagen (1996:844) finns regler som reglerar sänd- ningars innehåll m.m. Lagens tillämpningsområde kan kortfattat anges gälla sändningar av TV-program och radioprogram som här- rör från . I lagen anges bl.a. att den som sänder TV-program eller som sänder ljudradioprogram efter tillstånd av regeringen ska se till att programverksamheten som helhet präglas av det demo- kratiska statsskickets grundidéer och principen om alla människors lika värde och den enskilda människans frihet och värdighet (6 kap. 1 §). Därtill finns regler som reglerar reklam och annan annonsering. Där anges bl.a. att reklam i en TV-sändning inte får syfta till att fånga uppmärksamheten hos barn (7 kap. 4 §).