sou · GVB36 · 2008-01-01 00:00:00 — Riksåklagaren erinrade om den viktiga funktion som målsägandebiträdet har under det tidiga skedet av rättsprocessen och påtalade att en uppgift om att biträde önskas vid huvudförhandling inte får tas till intäkt för att målsäganden motsätter sig ett målsägandebiträde i ett tidigare skede. Mot bakgrund av dessa båda ärenden menade att det fanns anledning att fortlöpande uppmärksamma frågor om målsägandebiträde i sexualbrottsmål och gav därför åklagar- väsendets utvecklingscentrum i uppdraget att bevaka frågorna. I ett beslut av JO, 4547-2002 Anmälan mot i län med anledning av långsam handläggning av en förundersökning, togs frågan om förordnande av målsägande- biträde upp. Ärendet gällde en polisanmälan om våldtäkt där målsäganden var . Kritik hade riktats mot polismyn- digheten eftersom polisen för anmälan till JO ännu inte vidtagit någon åtgärd med anledning av polisanmälningen. Förundersökningen hade sedermera lagts ner. hade målsäganden framställt önskemål om målsägandebiträde. Åklagaren som var förundersökningsledare hade noterat att målsäganden begärt ett målsägandebiträde. Trots det anmälde åklagaren inte önskemålet till rätten förrän . Åklagaren förklarade det med att hon gjort bedömningen att det skulle bli svårt att styrka brott och att fler förundersökningsåtgärder krävdes. Åklagaren ville ha ett bättre underlag att ge till tingsrätten innan hon framställde en sådan begäran. Enligt åklagarmyndigheten var det oklart med vilken grad av skyndsamhet en åklagare bör hantera en framställan om målsägandebiträde men myndigheten uttalade ändå att det inte i något fall finns skäl att dröja i saken . Inledningsvis tog JO upp det ansvar som en undersökningsledare har för förundersökningen i dess helhet, nämligen ansvaret för att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhets- intressen tas tillvara. Han erinrade också om bestämmelsen i förundersökningskungörelsen om att en undersökningsledare ska ge dem som biträder honom behövliga direktiv för arbetet i enlighet med förundersökningskungörelsen. Vidare påpekade JO det angelägna i att allvarliga brott mot minderåriga gavs hög prioritet och att förundersökningen borde ha bedrivits skyndsamt. JO anförde att det råder en stark presumtion för att målsägandebiträde ska förordnas i en förundersökning om våldtäkt och att undersökningsledarens skyldighet i 23 kap. 5 § RB att till rätten anmäla ett framställt önskemål om målsägandebiträde är undantagslös. JO underströk att det inte är åklagarens sak att pröva om behov av biträde finns utan att det är rätten som ska pröva om och när ett sådant behov föreligger. Av det sagda följde enligt JO att åklagaren inte kan avvakta med att till rätten vidarebefordra en framställan om målsägandebiträde av det skälet att utredningen är i ett initialt skede. Däremot uttalade JO att det står åklagaren fritt att i ett missivbrev till rätten ange sin ståndpunkt i frågan om målsägandebiträde bör förordnas. Avslutningsvis menade JO att kammaråklagaren som ledde förundersökningen omgående borde ha vidarebefordrat målsägandens begäran till rätten. 7.4.4Övriga synpunkter på förordnandet av målsägandebiträde I två examensarbeten gällande lagstiftningen om målsägandebiträde har synpunkter om förordnande av målsägandebiträde getts. I Målsägandebiträdet – intentioner och verkligheter, gjordes inter- vjuer med advokater angående lagstiftningen om målsägande- biträde, bl a gällande tidpunkten för förordnandet. Enighet rådde bland dem som intervjuats om vikten av ett tidigt förordnande redan vid anmälan. Några advokater påtalade i intervjuerna att förordnande ibland skedde väldigt sent (ss. 39–40). I Den andra kränkningen – Målsäganden och rättsprocessen, ett examensarbete från , redovisas en enkät- undersökning om målsägandebiträdet som genomförts bl a för att ta reda på uppfattningarna bland åklagare, domare och målsägandebiträden om tidpunkten för målsägandebiträdets förordnande. Medan målsägandebiträdena ansåg att målsägande- biträde ofta förordnades först sedan åtal väckts, ansåg åklagarna att förordnande oftast skedde . Åklagarna menade att tidpunkten för förordnande var beroende av bevisläget och av vilka brott det var fråga om. Den slutsats som författaren drar i examensarbetet är att det inte verkar ha skett någon förbättring på området jämfört då gjorde sin utvärdering av lagstiftningen om målsägandebiträde (ss. 50–51). utsåg regeringen en utredare som fick uppdraget att bl a föreslå strategier och åtgärder som kan öka benägenheten att anmäla sexuella övergrepp och att överväga och ge förslag på vad som kan göras för att minska påfrestningarna på målsäganden i rättsprocessen. En övergripande uppfattning som framförs i promemorian Anmälan och utredning av sexualbrott (Ju 2004:1) är att bristande kunskaper om lagstiftningen, rättsväsendet och vilka möjligheter det finns att få hjälp, motverkar anmälningsbenägen- heten av sexualbrott (s. 12). Utredaren anser att behovet av att få information kan tillgodoses genom att brottsdrabbade får rätt till juridiskt biträde tidigare än vad som sker (s. 15). Vidare konstaterar utredaren brister i tillämpningen av reglerna om målsägandebiträde, bl a därför att målsägandebiträden inte förordnas i den omfattning som det behövs. Men utredaren tar också upp tidpunkten för förordnande av målsägandebiträde och påtalar att målsägandebiträden ibland inte förordnas förrän åklagaren beslutat att väcka åtal (s. 119). Slutligen ska några rapporter och granskningar som genomförts av Riksåklagaren och nämnas. I handboken ärenden rörande övergrepp mot barn, som Utvecklingscentrum i gett ut, påpekas det att redan när förundersökning inleds måste frågan om förordnande av målsägandebiträde och särskild före- trädare för barn omgående uppmärksammas (s. 11). I Granskning av brottsutredningar avseende våld mot kvinnor från åklagar- kammaren i påtalades vikten av att ett målsägandebiträde förordnas i ett så tidigt skede som möjligt (s. 23). Två färska rapporter från i behandlar också målsägandebiträdet, Gemensam inspektion – Granskning av brottsutredningar avseende våldtäkt och grov våldtäkt där brottsoffret är och Grov kvinnofridskränkning Tillsynsrapport (RättsPM 2006:8). I gransk- ningen av våldtäktsärenden i rapporterna efterlystes mer effektiva rutiner för hur förundersökningsledaren så säkert som möjligt och på ett skyndsamt sätt ska få besked om önskemål eller behov av målsägandebiträde (s. 52). Även i Sexuella övergrepp mot barn, Åklagarmyndigheternas redovisning av ett uppdrag, som är ett material för chefsutbildning , redovisas det från en granskning av ärenden från åklagarkammaren i och 2:a åklagarkammaren i att det funnits utrymme för att förordna målsägandebiträde i betydligt fler ärenden. Målsägandebiträden förordnades relativt sent i merparten av de utredningar som redovisades (s. 4). 7.5.1Utredningens genomgång av brottmålsakter Tidpunkten för framställan om målsägandebiträde I utredningens genomgång av brottmålsakter från tingsrätterna i , , , och , som omfattade 308 ärenden där målsägandebiträde hade förordnats, gjordes framställan om målsägandebiträde av åklagaren i av De uppgifter som redovisas nedan angående framställan om förordnande av målsägandebiträde gäller således huvudsakligen åklagarens framställan. av de ärenden som undersökts av utredningen, eller i av dem, gjordes framställan om målsägandebiträde före stämningsansökan. I av ärendena gjordes emellertid fram- efter stämningsansökan eller i anslutning till stämnings- ansökan. Tidpunkt för förordnande av målsägandebiträde Utredningen ville i sin genomgång av brottmålsakter undersöka förhållandet mellan den tidpunkt när ett önskemål om målsägandebiträde hade registrerats i förundersökningsprotokollet eller diariet och tidpunkten när målsägandebiträdet förordnades. Önskemål om målsägandebiträde fanns noterat i förundersök- ningsprotokollet i 122 av de 308 ärenden som utredningen gick igenom. I av ärendena förordnades målsägandebiträde mellan en efter det att önskemålet noterats i förunder- sökningsprotokollet. I av ärendena förordnades målsägande- biträdet mellan och efter önskemålet om målsägandebiträde och i av ärendena förordnas målsägandebiträdet först efter önskemålet eller . Det var mycket sällsynt att behov av målsägandebiträde var noterat och dokumenterat av någon i rättsväsendet. Det gör att uppgifterna om tidpunkten för förordnande av målsägandebiträde i det avseendet inte är intressanta. Utredningen tog också fram uppgifter om när målsägandebiträde förordnades i förhållande till stämningsansökan. Flertalet eller över hälften av målsägandebiträdena i undersökningen förordnades före stämningsansökan. I av ärendena förordnades målsägandebiträdena efter stämningsansökan. Målsägandebiträdena förordnades i av fallen efter eller i nära anslutning till stämningsansökan. I fråga om det tidsmässiga förhållandet mellan framställan av målsägandebiträde och rättens beslut om förordnande kan det konstateras att i över hälften av ärendena förordnades målsägande- biträdet som framställan om förordnande av måls- ägandebiträde gjordes. I nästan samtliga av de resterande övriga ärendena, d v s i av fallen, förordnades målsägandebiträdet en efter det att framställan gjorts eller lämnats in till rätten. Utredningen valde också att undersöka hur tidpunkten för förordnade av målsägandebiträde förhöll sig till tidpunkten för utsatt huvudförhandling. I av ärendena förordnades målsägandebiträdet mellan och en månad före huvud- förhandlingen medan i av ärendena förordnades målsägande- biträdet mellan noll före utsatt förhandling, d v s strax före en huvudförhandling. Slutligen studerades förhållandet mellan tidpunkten för polis- anmälan av brott och tidpunkten för förordnandet av målsägande- biträde. Det var en jämn fördelning mellan de olika tidsspann som angivits i enkäten angående förhållandet polisanmälan och förordnande. De alternativ som fanns var mellan 1–, mellan och en månad, och slutligen . av de undersökta ärendena eller i en tredjedel av dem förordnades målsägandebiträdet mellan och efter brottsanmälan. I en femtedel av ärendena förordnades målsägandebiträde efter brottsanmälan. I nästan en fjärdedel av ärendena slutligen förordnades målsägandebiträdet efter det att brottet anmälts till polisen. Övriga uppgifter om förordnandet Genom aktgenomgången fick utredningen ett antal andra uppgifter om det sätt på vilket målsägandebiträden förordnas . I av de 308 fall som studerades och i vilka ett målsägandesbiträde hade förordnats, lades förundersökningen ner. Huvudförhandling hade således ägt rum i de resterande av ärendena. Vanligtvis var det åklagaren som framställt en begäran om målsägandebiträde. I de övriga ärendena var det huvudsakligen den som förordnades som gjort framställan om målsägandebiträde, men det var lika vanligt att det inte framgick vem som begärt målsägandebiträde. Som regel gjordes framställan om målsägande- biträde skriftligen. Utredningen tog fram uppgifter om huruvida beslut om förordnande av målsägandebiträde hade motiverats. I av ärendena fanns en motivering av besluten medan av besluten inte var motiverade. Således har det både genom aktgenomgången och vid samtal som utredningen haft med åklagare, domare och advokater framkommit att besluten om förordnande av målsägandebiträde normalt inte är individuellt utformade. Det betyder att de utformas efter en mall och att inga extra kommentarer ges om målsägandens behov när domstolens bifall ges på framställan om förordnade av målsägandebiträde. I de flesta fall förordnades målsägandebiträdet genom ett särskilt uppsatt beslut men i en fjärdedel av ärendena förordnades målsägandebiträdet i samband med kallelsen. I ett fåtal fall var förordnandena dokumenterade på annat sätt. av de aktuella ärendena var målsägandebiträdet advokat men i av ärendena var målsägandebiträdena biträdande jurister. I de flesta av de undersökta ärendena, eller i av dem hade målsäganden inte angett önskemål om att en särskild namngiven person skulle förordnas som målsägande- biträde. Det var relativt sällsynt att målsägandebiträdena hade bytts ut eller entledigats. Det hade skett i av de undersökta ärendena. Ett exempel på skäl som angavs till att målsägandebiträde hade bytts ut eller entledigats var att målsägandebiträdet hade haft förhinder att infinna sig vid huvudförhandlingen. Substitution förekom i ett par av ärendena. 7.5.2Utredningens enkät till åklagare Det stora flertalet av frågorna i utredningens enkät till åklagare var relaterade till hur och när målsägandebiträdet förordnas. Till att börja med fick åklagarna svara på om de övervägde en framställan om förordnande av målsägandebiträde när målsäganden själv inte hade framställt ett önskemål om målsägandebiträde. Den överväldigande majoriteten av åklagarna eller av dem som svarade uppgav att de gjorde sådana överväganden medan av åklagarna svarade att de ofta övervägde framställan om målsägandebiträde även om någon framställan om det inte gjorts av målsäganden. Åklagarna fick också frågor som gällde deras överväganden i samband med framställan om målsägandebiträde. Några frågor handlade om huruvida åklagarna avvaktade vad som hände i polisutredningen innan de gjorde en framställan om förordnande av målsägandebiträde. Frågan ställdes dels för det fall att önskemål framställts om målsägandebiträde, dels för de fall att något sådant önskemål inte framställts. Åklagarna kunde välja mellan att svara Ja, och Nej på frågorna. De som svarade jakande fick i en följdfråga svara på vad de avvaktade i utredningen. Svarsalternativen var antingen Framsteg i undersökningen, Nya omständigheter som kan föranleda behov hos målsäganden eller, beroende på om ett önskemål om målsägandebiträde framställts, Andra skäl. I den fråga som gällde fall där ett önskemål om målsägandebiträde inte hade framställts fanns även svarsalternativet Att målsäganden framställer önskemål om målsägandebiträde. I de fall där önskemål om målsägandebiträde hade framställts, uppgav de flesta av åklagarna att de inte avvaktade vad som hände i utredningen innan en framställan om målsägandebiträde gjordes. En tredjedel svarade emellertid att de ibland avvaktade vad som hände i utredningen. De som ibland avvaktade angav inga skäl till varför de gjorde så. En åklagare uppgav att hon eller han avvaktade vad som hände i utredningen både i form av framsteg i förundersökningen och nya omständigheter som skulle kunna föranleda behov hos målsäganden. När situationen var den omvända, d v s att önskemål om målsägandebiträde inte hade framställts, svarade flertalet av åklagarna eller att de ibland avvaktade vad som hände i utredningen innan de aktualiserade frågan om målsägandebiträde. Drygt hälften av de åklagare som avvaktade i den här situationen uppgav att de avvaktade nya omständigheter som kunde föranleda behov hos målsäganden. En tredjedel avvaktade framsteg i undersökningen. Endast en åklagare svarade att hon eller han avvaktade att målsäganden skulle framställa önskemål om målsägandebiträde. En av frågorna handlade om huruvida åklagarna gör en prövning av behovet av målsägandebiträde enligt 1 § punkten 1 i lagen om målsägandebiträde, d v s då målsäganden utsatts för ett sexualbrott, innan framställan av förordnande av målsägandebiträde inges till tingsrätten. Av svaren framgick att majoriteten av de tillfrågade åklagarna inte gör en prövning i de här fallen. En tredjedel av dem gjorde en sådan prövning regelmässigt och en mindre grupp gjorde det . Två åklagare kommenterade det med att trots att de gör en egen prövning ger de alltid in framställan om målsägandebiträde till tingsrätten oavsett vad deras syn på behovet av målsägande- biträde är. En åklagare prövade behovet av målsägandebiträde för att få en egen uppfattning om det. En fråga handlade om förordnande av målsägandebiträde vid sexualbrott. Utredningen ville veta vad åklagarna ansåg att orsaken var till att målsägandebiträden inte förordnas i den omfattning de borde vid sexualbrott. Närmare hälften av åklagarna ansåg att det vanligaste skälet är att åklagaren avvaktade utvecklingen i utred- ningen. Den andra hälften av åklagarna ansåg att det berodde på att målsäganden inte framställde något önskemål om målsägande- biträde. En av åklagarna uppgav att det rör sig om okunskap om hur reglerna ska tillämpas och en annan att det beror på att anmälan sker efter det att brottet har begåtts. En åklagare uppgav att hon eller han hos domstolen begärde förordnande av målsägande- biträde i ett tidigt skede, oavsett om målsäganden hade begärt det eller inte. Ett fåtal åklagare eller svarade att det kan vara uppbenbart obehövligt att förordna målsägandebiträde vid sexualbrott med hänsyn till brottet. En fråga handlade om när framställan om målsägandebiträdet gjordes. Hälften av svarspersonerna uppgav att framställan om målsägandebiträde gjordes i det inledande skedet av förundersök- ningen och nästan lika många uppgav att framställan gjordes under förundersökningens gång. Nästan inga svarade att framställan gjordes i anslutning till stämningsansökan. En fråga som har med tidpunkten för förordnande att göra var den som handlade om i vilket skede av rättsprocessen som målsägandebiträdet har störst betydelse. Åklagarna kunde svara antingen Under förundersökningens inledningsskede, Under förundersökningens gång, eller Under huvudförhandlingen. Fördelningen mellan de båda senare svarsalternativen var relativt jämn men det var en övervikt på svaret Under huvudförhandlingen. Endast ett fåtal av åklagarna menade att målsägandebiträdet har störst betydelse under förundersökningsskedet. Cirka en tiondel av åklagarna angav flera alternativ. En fråga ställdes också om vilken prioritet åklagarna ger frågan om förordnande av målsägandebiträde när det finns ett önskemål om målsägandebiträde. Nästan alla svarade att de ger frågan hög prioritet medan av åklagarna svarade att den prioritet som gavs sådana ärenden var beroende på ärendets natur eller på brottet. Av undersökningen framgår det också att de flesta av åklagarna eller av dem ibland har andra kontakter med tingsrätten om behovet av målsägandebiträde, utöver den kontakt som upprättas i och med att åklagarna gör framställan om förordnande av målsägandebiträde. Den resterande delen av de tillfrågade åklagarna eller hade aldrig några andra kontakter med tingsrätten. Någon dialog fördes inte med domstolen angående förordnande av målsägandebiträde enligt de flesta av åklagarna eller av dem. Avslutningsvis ställde utredningen frågan om åklagarna ansåg att det nuvarande systemet för förordnande av målsägandebiträde fungerade på ett bra sätt. Åklagarna kunde svara med Ja, Nej eller Tillfredställande. Majoriteten ansåg att systemet var tillfreds- ställande medan en grupp av åklagare som utgjorde av dem som svarade inte ansåg att systemet fungerar bra. Knappt en femtedel svarade ja. En åklagare påpekade att polisen skulle kunna framställa en begäran om målsägandebiträde direkt till tingsrätten när den tilltalade är okänd eftersom åklagaren i sådana fall endast får ärendet inlottat för att begära målsägandebiträde. En annan åklagare ansåg att systemet inte fungerar vid sexualbrott. Åklagarna fick också en fråga om det fanns ett behov av advokater med särskild kompetens för uppdraget som målsägande- biträde. En övervägande del av åklagarna eller svarade att det krävs särskild kompetens för uppdraget. Resterande av åklagarna menade att sådan kompetens krävs . 7.5.3Utredningens enkät till advokater I utredningens enkät som riktade sig till advokater ställdes en rad frågor om olika aspekter på hur och när målsägandebiträdet förordnas. Dessa handlade bl a om information, om kontakter med målsäganden och tingsrätten angående förordnande av målsägande- biträde, om tidpunkten för förordnande av målsägandebiträde och om prövningen av behovet av målsägandebiträde. Nio frågor i enkäten ställdes under . Flera av dem gällde specifikt tidpunkten för förordnande. Inledningsvis fick advokaterna svara på i vilket skede av rättsprocessen de ansåg att målsägandebiträden brukar för- ordnas. Advokaterna fick möjlighet att svara på om målsägande- biträdena förordnas, antingen i anslutning till polisanmälan, i samband med stämningsansökan eller när det står klart att skadeståndstalan ska föras. Enligt majoriteten av advokaterna eller av dem, förordnas målsägandebiträdena i de flesta fall i samband med stämningsansökan. En femtedel av advokaterna ansåg att förordnandet oftast sker när det står klart att en skadestånds- talan ska föras. En mindre grupp ansåg att målsägandebiträden förordnas i samband med polisanmälan. I den följande frågan fick advokaterna svara på när målsägandebiträden borde förordnas. Advokaterna ansåg nästan enhälligt att målsägandebiträde bör förordnas så snart en förundersökning har inletts. De flesta ansåg också att det borde finnas ett krav på skyndsamhet när ett målsägandebiträde ska förordnas. Majoriteten av dem som svarade eller tyckte att det alltid borde finnas ett sådant krav och ansåg att ett skyndsamhetskrav borde finnas för vissa situationer. Det var således nästan ingen som ansåg att ett krav på skyndsamhet inte var nödvändigt. I det här sammanhanget kan det noteras att av advokaterna var av den åsikten att det borde finnas en advokatberedskap för målsägandebiträden, t ex vid . Advokaterna fick också svara på om de ansåg att ett tidigt inträde av målsägandebiträdet under rättsprocessen leder till att färre förundersökningar läggs ner. Närmare hälften av advokaterna ansåg att målsägandebiträdet bidrog till färre nedlagda förundersökningar medan nästan lika många svarade Vet ej. Av svaren framkom också att målsägandebiträden mycket sällan förordnas när polisen leder förundersökningen. En grupp advokater betonade att det finns många ärenden där målsägande- biträden borde förordnas omgående bl a därför att förhör borde hållas i närvaro av målsägandebiträdet. Det ansågs särskilt viktigt vid vissa typer av grövre brott, vid sexualbrott och vid brott mot barn i hemmet. Ett par advokater framhöll att målsägandebiträdet förordnas väldigt sent vid de här brottstyperna. De menade att målsäganden uppmärksammar sitt behov av målsägandebiträde men att det inte alltid leder till ett förordnande. Den som målsäganden vill ha som målsägandebiträde blir ibland tvungen att själv kontakta polis eller tingsrätt för att bli förordnad . En förklaring som någon advokat gav till att målsägandebiträde inte förordnades tidigare än vad som sker var att polis och åklagare försöker spara genom att inte se till att målsägandebiträde förordnas. Andra synpunkter som framkommer i enkäten till advokaterna är att tidigare förordnanden kan vara ett sätt att stärka målsägandens ställning, att domarna behöver utbildning i brottsofferfrågor samt att inställningen till målsägandebiträden kunde vara mer positiv inom rättsväsendet. 7.6Utredningens överväganden och förslag Utredningen föreslår att åklagaren ska fatta beslut om för- ordnande av målsägandebiträde under förundersökningen och att beslut i frågor som rör förordnande av målsägandebiträde ska fattas med skyndsamhet. Sedan åtal har väckts förordnar domstolen målsägandebiträde. Åklagarens beslut i frågor som rör målsägandebiträdet ska kunna överklagas till tingsrätten. Utredningens förslag innebär förändringar i 7 § lagen om målsägandebiträde. 7.6.1Befogenheten att förordna målsägandebiträde Målsägandebiträdet uppmärksammades i propositionen 1983/84:105 om ändring i m m (sexualbrotten) som ett biträde som kunde bistå målsäganden, inte huvudsakligen med utformningen av ansvars- eller skadeståndstalan, utan i samband med förhör liksom under domstolsförfarandet i övrigt (s. 47). Begreppet juridiskt biträde under förundersökning och rättegång återfinns i propositionen om målsägandebiträde (prop. 1987/88:107 s. 1).