sou · GVB380 · 2008-01-01 00:00:00 — De lägger kraften på att påverka regler via EU istället för att gå före med nationella regler. tar även bort nationella tillägg som EG-direktiv öppnar för och gör istället de regler som gäller tydligare och mer tillämpbara. Syftet är att koncentrera insatserna och få effekt istället för att spä ut dem på allt. Den strategin gäller även för Reach. Vissa undantag finns, bl.a. regler som avser kvicksilver, arsenik och kreosot där behållit en högre nationell ambitionsnivå. 2.7.2 inför sanktioner i en flerstegsprocess. I den första etappen infördes brott mot Reach i strafflagens bestämmelser om hälsobrott och miljöbrott. Straff för överträdelser av bestämmelserna i avdelning IV i Reach har införts som kemikalieförseelser i kemikalielagen. Med som förebild avser att straffsanktionera alla brott mot artiklar i Reach som innebär krav på enskilda. Brott mot artikel 5 är infört i en befintlig bestämmelse om miljöbrott med knytning till risker i samband med utsläpp. har dock inte ett sådant system som innebär att brott delas in i allvarliga och mindre allvarliga förseelser. En lista över straff för andra överträdelser mot Reach ska senare in i den nationella kemikalielagen där påföljden enbart kan bli böter. Ska ett brott vara belagt med fängelse måste detta vara sanktionerat i strafflagen, vilket hälsobrott och miljöbrott är. Är brottet straffsanktionerat via speciallagstiftning kan endast bötespåföljd komma i fråga. Straffbestämmelserna har inte tillämpats i någon större utsträckning på kemikalieområdet. Sanktioner inom tillsynen I praktiken kommer tillsynen att vara den viktigaste sanktionen. Det finns möjlighet för tillsynsmyndigheten att meddela vitesförelägganden, men det är sällan myndigheten behöver tillgripa det verktyget. rättar sig företagen ändå efter tillsynsmyndighetens påpekanden. Utgångspunkter SOU 2007:80 Tillsynen är både statlig och . På den centrala nivån är ansvaret fördelat på flera myndigheter beroende på kemikaliernas egenskaper. Den finska myndighetsstrukturen är komplex och tillsynsuppgifterna är inte alltid är så tydliga. En uppfattning i är att det eventuellt kan bli konflikter mellan krav via den platsrelaterade arbetsmiljö- och miljörätten å den ena sidan och krav på att tillämpa riskhanteringsåtgärder enligt Reach å den andra sidan. Frågan har tagits upp i arbetet med riktlinjer för tillämpningen av Reach (3.5) där det konstaterats att nedströmsanvändare måste göra en bedömning av om de rekommenderade riskhanteringsåtgärderna är rimliga och korrekta. Övrigt har få bestämmelser på kemikalieområdet som inte är EUrelaterade. Det finns emellertid en möjlighet enligt den finska lagstiftningen att förbjuda utsläppande på marknaden och användning av kemikalier som Reach inte omfattar. har några avvikelser från regleringarna i direktiv /769/EEG men anpassningen till Reach kommer inte att bli något problem. har noterat att definitionerna av termer och begrepp skiljer sig åt mellan olika EG-rättsakter på kemikalieområdet. En översyn av definitionerna i finsk lagstiftning kommer att göras efter det att GHSTPF 34 FPT genomförts inom EU. Eventuellt kommer regleringen av biocider föras över till en särskild lagstiftning. reglerar växtskyddsmedel i jordbrukslagstiftningen. 2.7.3 En kort jämförelse med det svenska sanktionssystemet på miljöområdet Uppbyggnaden av sanktionssystem förklarar delvis behovet av att straffsanktionera alla artiklar i Reach. Systemet gör inte lika stor skillnad på vad som i utgör en administrativ åtgärd respektive en straffrättslig åtgärd, exempelvis kan ett krav på försiktighetsåtgärder utgöra ett straff. Tillsynsmyndigheterna i båda länderna väljer själva lämplig sanktionsåtgärd och de saknar skyldighet att anmäla alla straffbara överTP 34 är ett globalt harmoniserat system för klassificering och märkning av kemikalier. SOU 2007:80 Utgångspunkter trädelser till polis/åklagare. Det medför att polis/åklagare inte riskerar få ta emot ett stort antal åtalsanmälningar av mer eller mindre bagatellartade brott eller av anmälningar som inte kan leda till åtal, trots en omfattande kriminalisering. Det medför att alla straffbara överträdelser inte blir anmälda till polis/åklagare. Båda länderna tycks fästa mindre vikt vid att många av artiklarna i Reach är otydliga. Kommande praxis får istället avgöra vad som är kriminellt i praktiken. system avviker från detta. Vi gör en tydlig skillnad mellan administrativa sanktioner och straff och mellan tillsynsmyndigheters och rättsvårdande myndigheters arbetsuppgifter. Miljöstraffsättens utveckling har i varit att göra det straffbara området så tydligt och straffbestämmelserna så tillämpbara som möjligt, men med en obligatorisk skyldighet för tillsynsmyndigheterna att istället åtalsanmäla de straffbara överträdelserna. 3 Ändringar i miljöbalksförfattningar 3.1 Allmänt om och EG-lagstiftningen Frågan om förhållandet mellan och EG-lagstiftningen tas upp i förarbetenTPF 1 F. PT Regeringen konstaterade där att det finns direkt gällande EG-rätt, bl.a. bestämmelser i och EG-förordningar, som ska tillämpas jämsides med . Det är inget som behöver påpekas i balkens bestämmelser. ansåg regeringen att det skulle ge ett ofullständigt intryck att inte i kommentera att det finns en direkt verkande EG-rätt. Regeringen föreslog därför en paragraf som upplyser om EG-rättens existens (1 kap. 6 § ). Principen om fri rörlighet för varor inom EU har redan före Reach haft stor betydelse för tillämpningen av regler på kemikalieområdet. En grundläggande bestämmelse som ger uttryck för den principen är förbudet mot kvantitativa importrestriktioner och åtgärder med motsvarande verkan i nuvarande artikel 28 i EG-fördraget. Artikel 28 är direkt gällande och begränsar – även om det finns möjligheter till undantag – det nationella handlingsutrymmet för att med stöd av ställa hälso och miljökrav på kemiska produkter och varor som innehåller eller är behandlade med kemiska produkter. Det finns också sekundärrättsakter med harmoniserande verkan som påverkar tilllämpningen av på kemikalieområdet. Hur EG-rätten begränsar tillämpningen av mer konkret är emellertid ofta svårt att ge uttryck för i bestämmelser. Balken är en ramlagstiftning med till stor del allmänt hållna regler. Vad bestämmelserna innebär mer i detalj bestäms i förordningar, myndighetsföreskrifter och rättstillämpningen. Att TP 1 PT Prop. 1997/98:45, s. 194 ff. 161 Ändringar i miljöbalksförfattningar SOU 2007:80 det inte är tillåtet att återge eller tolka bestämmelser i i svensk lagstiftning bidrar också till att det är svårt att tydligt avgränsa reglerna gentemot EG-rätten. Våra förslag till ändringar i ska ses mot den bakgrunden. En generell fråga är hur ska hänvisa till EG-rättsakter. Det går att få upplysning om vilka EG-direktiv som har genomfört i eftersom ett EG-direktivs titel alltid framgår av en fotnot i den författningen som genomför direktivet. Det är däremot inte möjligt att på ett enkelt sätt ta reda på vilka EG-förordningar som bestämmelser kompletterar. Ett sätt att ge den möjligheten kunde vara att i 1 kap. införa en paragraf som anger de berörda EG-förordningarna. Ett alternativ vore att utforma en paragraf på samma sätt som exempelvis 5 § livsmedelslagen (2006:804). Enligt den bestämmelsen ska regeringen i ge till känna vilka EG-förordningar som lagen kompletterar. Det ligger emellertid utanför vårt uppdrag att lämna förslag i frågan. Reach är en EG-förordning som i betydande delar kommer att reglera kemikalieområdet. Det kunde därför vara motiverat att ha en uttrycklig hänvisning till Reach i något av två inledande kapitel. Vi anser dock att en särbehandling av Reach i det avseendet skulle kunna skapa oklarheter om tillämpligheten av andra EG-förordningar på område och lämnar därför inget förslag om en sådan hänvisning. Reach kommer att nämnas i genom att vi föreslår en hänvisning till vissa definitioner i Reach i 14 kap. Bestämmelser som hänvisar till Reach kommer också att finnas i straffbestämmelserna i 29 kap. 3.2 Behovet av ändringar i 2 kap. Slutsatser Tillämpningen av de allmänna hänsynsreglerna i kan i vissa fall begränsas av Reach. Det går inte att på ett tydligt sätt ändra hänsynsreglerna så att dessa begränsningar framgår. Hänsynsreglerna bör därför inte ändras. Vilka begränsningar som Reach medför måste avgöras från fall till fall vid tillämpningen av hänsynsreglerna. SOU 2007:80 Ändringar i miljöbalksförfattningar 3.2.1 De allmänna hänsynsreglerna Enligt våra direktiv bör vi belysa förhållandet mellan Reach och de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. . De allmänna hänsynsreglerna gäller för all verksamhet och alla åtgärder som inte är av försumbar betydelse i det enskilda fallet. De riktar sig mot alla och envar. De utgör grunden för de hälso- och miljökrav som ställs vid prövning och tillsyn enligt . Bestämmelserna är också styrande vid regelgivningTPF 2 F. PT Bestämmelserna innebär i korthet skyldighet att skaffa sig den kunskap som behövs (2 §), vidta de försiktighetsmått som behövs för att förebygga, hindra eller motverka skada eller olägenhet för människors hälsa eller miljön (3 §), tillämpa bästa möjliga teknik vid yrkesmässig verksamhet (3 §), undvika att använda eller sälja kemiska produkter eller biotekniska organismer som kan ersättas med mindre farliga produkter eller organismer (4 §), hushålla med råvaror och energi och utnyttja möjligheter till återanvändning och återvinning (5 §), välja en lämplig plats (6 §), och ansvara för att avhjälpa skada som har uppkommit (8 §). Reglerna uttrycker vissa principer inom miljörätten. Försiktighetsprincipen finns t.ex. uttryckt i 3 § genom att försiktighetsmått ska vidtas så snart det kan antas att skada eller olägenhet kan uppkomma. Regeln om produktval i 4 § är ett sätt att hävda substitutionsprincipen. Kraven enligt bestämmelserna ska tillämpas om det inte kan anses orimligt att uppfylla dem (7 §). Vid en skälighetsavvägning enligt den bestämmelsen ska särskilt nyttan av försiktighetsåtgärderna vägas mot kostnaderna för dem. Avvägningen får inte medföra att en miljökvalitetsnorm åsidosätts. Det är den som vidtar en åtgärd eller bedriver en verksamhet som ska visa att han uppfyller kraven enligt de allmänna hänsynsreglerna (1 §). Bevisbördan är alltså omvänd. hänsynsregler gäller parallellt med annan lag. I balkens förarbeten konstaterade emellertid regeringen att internationella åtaganden, t.ex. avseende varors fria rörlighet, måste TP 2 PT Se bl.a. prop. 1997/98:45, del 1, s. 167 och bemyndigandet i 14 kap. 24 § . Ändringar i miljöbalksförfattningar SOU 2007:80 beaktas vid tillämpningenTPF 3 F. PT Vi menar att man kan uttrycka det så att den direkt gällande EG-rätten ger en inre ram för tillämpningen av de allmänna hänsynsreglerna, som ju har en bredare tillämpning. Reach kommer att vara en del av den inre ramen. Vi har i avsnitt 3.1 konstaterat att det är svårt att avgränsa allmänt hållna bestämmelser gentemot direkt verkande EG-rätt. Vidare anser vi att det inte är en lämplig lösning att föra in uttryckliga hänvisningar till Reach i de allmänna hänsynsreglerna eftersom sådana hänvisningar kan skapa oklarheter om hur bestämmelserna förhåller sig till annan direktverkande EG-rätt. Om Reach begränsar utrymmet för tillämpningen av en bestämmelse i 2 kap. och det är möjligt att göra en avgränsning i lagtexten utan någon hänvisning till Reach anser vi emellertid att det finns skäl att ändra bestämmelsen. En förutsättning är att ändringen inte medför att det allmänt breda tillämpningsområdet för bestämmelsen påverkas mer än vad som följer direkt av Reach. Förslag om andra ändringar än de som följer av Reach ingår inte i vårt uppdrag. Vi gör bedömningen att Reach främst berör tillämpningen av bestämmelserna om kunskapskrav, försiktighetsmått och produktval (24 §§) och att dessa därför behöver analyseras närmare för att vi ska kunna ta ställning till om de kan avgränsas. Reach innehåller inte några bestämmelser om resurshushållning, platsval eller miljöskadeansvar. Vi menar därför att Reach inte begränsar tillämpningen av 5, 6 och 8 §§ och tar inte upp dem ytterligare. 3.2.2 Kunskap ( 2 §) Kunskapskravet gäller generellt och omfattar således även kunskap om kemiska ämnen, beredningar och varor enligt definitionen i Reach. Krav på kunskap gäller såväl för enskilda personer som för dem som bedriver industriell verksamhet. De krav som kan ställas på enskilda personers kunskap om olika vardagliga åtgärders påverkan på miljön skiljer sig från de krav som kan ställas på industriell verksamhet, vid valet av t.ex. olika kemiska produkter som behövs i verksamhetenTPF 4 FPT. Det är dock alltid den eventuella effekten av en åtgärd som ska vara avgörande för vilken kunskap som behövs. Av den som bedriver en industriell verksamhet kan enligt förarbetena krävas att han inhämtar den kunskap av relevans som finns inom TP 3 PT Prop. 1997/98:45, del 1, s. 206. TP 4 PT Prop. 1997/98:45, del 1, s. 211. SOU 2007:80 Ändringar i miljöbalksförfattningar och utom landet och att han, om tidigare erfarenheter inte har gjorts, genomför egna utredningar och undersökningar.TPF 5 FPT Vid ansökan om tillstånd enligt ska som huvudregel sökanden genomföra en miljökonsekvensbeskrivning för att det ska finnas ett kunskapsunderlag inför tillståndsprövningen. Krav på att tillverkare och importörer av ämnen tar fram kunskap om ämnenas inneboende egenskaper och risker är en central del av Reach. Kraven regleras i bestämmelserna om registrering i avdelning II och nedströmsanvändares kemikaliesäkerhetsbedömning i avdelning V. Vi menar emellertid att Reach inte hindrar ytterligare krav på data eller utredningar när det gäller hanteringTPF 6 FPT i enskilda fall. Kraven i Reach är schablonmässiga och tar inte hänsyn till särskilda förhållanden i en anläggning eller i omgivningen. Det kan alltså vara motiverat att t.ex. en registrant av ett ämne, utöver de bedömningar som gjorts i kemikaliesäkerhetsbedömningen enligt Reach, också gör en bedömning av hälso- och miljöriskerna med tillverkningen av ämnet vid en viss anläggning. Sådan ytterligare kunskap kan behövas för att tillverkaren ska kunna ta ställning i frågor som rör exempelvis teknikval, åtgärder för att motverka utsläpp, kemikalier som är lämpliga att använda i processerna och avfallshantering. Kraven avser då tillverkaren i egenskap av verksamhetsutövare vid den anläggningen. Det kan i ett enskilt fall också finnas skäl för krav på att en verksamhetsutövare tar fram kunskap om ett ämnes inneboende egenskaper när sådan kunskap inte har tagits fram enligt Reach. Om det exempelvis är fråga om en riskfylld verksamhet som bedrivs i ett område som är känsligt för påverkan kan den kunskapen vara nödvändig för att bedöma lämpliga riskhanteringsåtgärder vid användningen av ämnet. Generella krav på att utövare av viss verksamhet tar fram kunskap om inneboende egenskaper hos ämnen är dock enligt vår uppfattning i strid med Reach. Vår slutsats är att Reach i vissa fall begränsar tillämpningen av 2 §, men vi ser inte någon möjlighet att avgränsa bestämmelsen på ett sådant sätt att de fallen utesluts från bestämmelsens lydelse. Det går inte att utesluta någon aktör eller kunskap från tillämpningsområdet. TP 5 PT Prop. 1997/98:45, del 2, s. 14. TP 6 PT Med hantering avser vi det som ingår i definitionen i 14 kap. 4 § som är ett vidare begrepp än användning enligt Reach. Ändringar i miljöbalksförfattningar SOU 2007:80 3.2.3 Skyddsåtgärder och försiktighetsmått ( 3 §) Enligt den grundläggande hänsynsregeln i ska alla som bedriver eller avser att bedriva en verksamhet eller vidta en åtgärd utföra de skyddsåtgärder, iaktta de begränsningar och vidta de försiktighetsmått i övrigt som behövs för att förebygga, hindra eller motverka skada eller olägenhet för hälsan eller miljön. Vid yrkesmässig verksamhet ska bästa möjliga teknik användas för att undvika skada eller olägenhet. Bestämmelsen är central vid tillämpningen av och föreskrifter under . Den tillämpas vid tillåtlighets prövningar och utgör grund för att ställa krav i tillståndsvillkor och förelägganden vid tillsyn. Den är också styrande på så sätt att den – tillsammans med skälighetsregeln i 7 § – anger kravnivån vid regelgivning i föreskrifter under . Delar av 3 § regleras särskilt i andra bestämmelser, såsom de övriga allmänna hänsynsreglerna och reglerna om utredning (14 kap. 7 §) produktinformation (14 kap. 8 §) och egenkontroll (26 kap. 19 §). Bestämmelsen omfattar alla slags försiktighetsmått. Försiktighetsmåtten behöver inte vara relaterade till hälso- och miljörisker med en verksamhet, t.ex. kemikaliehantering, på en viss plats. Även icke platsanknutna krav vid import och utsläppande på marknaden av ämnen, beredningar och varor ingår således i tillämpningsområdet. Vissa sådana krav regleras närmare i bestämmelserna om kunskap, produktval, utredning och produktinformation som vi tar upp särskilt. Utrymmet för prövnings- och tillsynsmyndigheter att ställa andra krav på import och utsläppande på marknaden med stöd av 3 § är troligen litet eftersom det är svårt att undvika att sådana krav får karaktär av föreskrifter. Föreskrifter kan bara meddelas om det finns ett bemyndigande. Frågan om utrymmet för föreskrifter om begränsningar av import, utsläppande på marknaden och användning tar vi upp i slutbetänkandet. Reach innehåller vissa bestämmelser som kan tolkas röra hanteringen av kemikalier i enskilda fall, se t.ex. artikel 14.6 och artikel 37.5–6. De krav som ställs där innebär i huvudsak att användaren måste beakta risker som angivits i säkerhetsdatablad och i viss annan information enligt Reach för att kunna kontrollera riskerna på ett adekvat sätt. På det sättet ställs vissa minimikrav på användaren. Däremot anser vi inte att de riskhanteringsåtgärder som tilllämpas eller rekommenderas av en registrant eller nedströmsanvändare är bindande vid myndigheternas prövning eller tillsyn (se 166 SOU 2007:80 Ändringar i miljöbalksförfattningar avsnitt 3.7). Om förhållandena i anläggningen eller omgivningen påkallar andra skyddsåtgärder än de rekommenderade anser vi alltså att Reach inte hindrar krav på sådana åtgärder. För det fall det finns tillgänglig teknik som medför att en kemikalieanvändning kan ersättas med en annan metod som inte kräver någon användning av kemikalier, anser vi att det också är förenligt med Reach att ställa krav på att verksamhetsutövaren väljer den tekniken. Om användningen har tillståndsprövats enligt Reach kan möjligheterna vara begränsade (se avsnitt 3.2.4). Tillståndskrav och begränsningar enligt Reach kan också sätta en nedre gräns för vilka krav som är skäliga att ställa enligt 3 §. Mot den här bakgrunden anser vi att Reach inte begränsar tilllämpningen av 3 § på ett sätt som går att avgränsa från tillämpningsområdet genom att ändra bestämmelsen. 3.2.4 Produktvalsregeln ( 4 §) Alla som bedriver eller avser att bedriva en verksamhet eller vidta en åtgärd skall undvika att använda eller sälja kemiska produkter som kan skada människors hälsa eller miljön, om de kan ersättas med sådana produkter som kan antas vara mindre farliga. Motsvarande krav gäller också i fråga om varor som innehåller eller har behandlats med en kemisk produkt. Enligt balkens förarbetenTPF 7 FPT måste en bedömning göras i varje enskilt fall. Generella förbud mot användning eller försäljning kan aldrig meddelas för en produkt eller en vara enbart med stöd av produktvalsregeln i 2 kap. För generella förbud och begränsningar krävs det bemyndigande enligt 14 kap. 24 och 25 §§. Med att produkten kan ersättas med en annan produkt avses att användaren ändå uppnår ändamålet med användningen. Samma resultat ska gå att uppnå med en annan kemisk produkt. Produktvalsregeln har tillämpats rättsligt i mycket få fall. Det ligger i sakens natur att det är svårt för någon annan än den som använder en kemikalie att avgöra om den kan ersättas av en annan kemikalie utan att ändamålet äventyras eller att resultatet blir sämre. En annan svårighet i tillämpningen är att krav på produktval vid försäljning lätt blir av generell karaktär Ytterligare en aspekt som är viktig för tillämpningen av produktvalsregeln vid prövning och tillsyn av miljöfarlig verksamhet är TP 7 PT Prop. 1997/98:45, del 2, s. 21–24. Ändringar i miljöbalksförfattningar SOU 2007:80 att lagstiftarens avsikt med regeln är att det är verksamhetsutövaren som själv ska tillämpa den. Produktvalsregeln ska fortlöpande tilllämpas av alla verksamhetsutövare oavsett om de har tillstånd eller inte och oavsett om kemikaliefrågorna har prövatsTPF 8 F. PT Produktvalsregeln får mot den här bakgrunden främst ses som en handlingsregel som riktar sig direkt till användare och försäljare inför deras val av kemiska produkter och inte en bestämmelse vars tillämpning i olika situationer ska bestämmas rättsligt. Substitution av farliga ämnen är en fråga som tas upp vid tillståndsprövningen enligt Reach (avsnitt VII). Ett syfte med tillståndssystemet är att ämnen som inger mycket stora betänkligheter gradvis ska ersättas med lämpliga alternativa ämnen eller tekniker. I enlighet med det syftet ska en ansökan om tillstånd omfatta bl.a. en analys av alternativen. Den ska också innehålla en ersättningsplan om det finns lämpliga alternativ tillgängliga. Om sökanden kan visa att de hälso- eller miljörisker som uppkommer i samband med ämnets användning kan kontrolleras på ett adekvat sätt ska tillstånd beviljas (artikel 60.2). Avsaknaden av alternativ anges inte som en förutsättning för tillstånd i sådana fall. Alla tillstånd ska dock gälla under en begränsad omprövningsperiod, vars längd är beroende bl.a. av frågan om alternativ. Tillståndshavaren ska uppdatera sin analys av alternativen i den omprövningsrapport som ska lämnas in månader innan perioden löpt ut. Under vissa förutsättningar kan tillstånd omprövas också , bl.a. om ny information om möjliga ersättningar blir tillgänglig . Som tillståndssystemet är uppbyggt är det således oklart om tillstånd kommer att meddelas enligt artikel 60.2 när det finns lämpliga alternativ tillgängliga. Det återstår att se hur tillståndsprövningen kommer att gå till i praktiken. Tillståndsprövning enligt Reach påverkar emellertid inte prövningen enligt direktiv /61/EG, det s.k. IPPC-direktivet (jfr artikel 2.4 a). Enligt IPPC-direktivet ska användning av ämnen som är mindre farliga särskilt beaktas när bästa möjliga teknik fastställs. Det är därför inte helt självklart att användningen av en kemikalie är tillåten för att den omfattas av ett tillstånd enligt Reach om prövningen enligt 9 kap. av en IPPC-anläggning innebär krav på en teknik med användning av en annan kemikalie. Reach-prövningen omfattar också frågan om alternativ teknik. De två prövningarna kan leda till olika resultat. Rimligen borde det krävas att den som TP 8 PT Prop. 1997/98:45, del 1, s. 347. SOU 2007:80 Ändringar i miljöbalksförfattningar avser att använda ämnet bara kan göra det om tillståndskravet enligt båda systemen är uppfyllt. Det finns även andra direktiv på miljöområdet som berör substitution av farliga ämnen, t.ex. direktiv /13/EG om begränsning av utsläpp av flyktiga organiska föreningar. Vi menar att tillståndssystemet enligt Reach hindrar nationella system med allmänna tillståndskrav som syftar till substitution av farliga ämnen. Frågan är om Reach också hindrar att substitution tas upp vid platsrelaterad prövning, t.ex. av miljöfarlig verksamhet, då det inte finns EU-relaterade krav på substitution. Vi har tidigare kommit till slutsatsen att Reach i princip inte gäller platsrelaterade krav. Om man vid en platsrelaterad prövning kommer fram till att det finns alternativ till användningen av ämnet, vilken omfattas av ett Reach-tillstånd, kan dock en tillämpning av produktvalsregeln ändå vara i strid med Reach. Detta är en följd av omprövningsreglerna i Reach. Dessa innebär bl.a. att tillståndet ska omprövas om det kommer fram ny information om alternativ.