sou · GWB324 · 2008-03-05 00:00:00 — Det innebär förslag på lämplig målformulering, bl.a. reduktionsmål av växthusgaser, temperatur- mål, per capita- mål och mål för halten av växthusgaser i atmosfären. Beredningen skall belysa de samhällsekonomiska konsekvenserna, inklusive de statsfinansiella, av samtliga bedömningar och förslag. Beredningen bör därvid utgå från tillgängliga analyser, bl.a. de som Klimat- och sårbarhetsutredningen kommer att presentera, men vid behov även ta fram ytterligare kompletterande analyser och bedömningar. Exempel på tillgängliga underlag är den s.k. Stern- rapporten samt Europeiska kommissionens rapporter som belyser de ekonomiska konsekvenserna av klimatförändringar och åtgärder. Här är det angeläget att även belysa de analyser som visar de ekonomiska konsekvenserna av uteblivna åtgärder. Beredningen skall lämna bidrag till svenska ställningstaganden i de internationella klimatförhandlingarna, inte minst avseende en framtida klimatregim efter 2012 och särskilt åtaganden . I detta sammanhang skall även det EU-interna arbetet och de slutsatser som har antagits i miljörådet och beaktas liksom roll i utarbetandet av en ny global klimatregim i egenskap av ordförande i . Dessutom skall även de beslut som tagits och det arbete som sker inom ramen för UNFCCC och dess relevanta undergrupper, särskilt ad hoc working group on future commitments of 1 parties (AWG), den s.k. konventionsdialogen och andra relevanta sammanhang som har bäring på en framtida internationell klimatregim inklusive Montrealprotokollet om ämnen som bryter ned ozonskiktet och den internationella diskussionen om koldioxidavskiljning och koldioxidlagring, tas i beaktande. Beredningen skall även belysa frågan om hur man inom olika politikområden kan arbeta i och internationellt för att mer kraftfullt bidra till en ökad teknikutveckling och tekniköverföring samt hur initiativ på dessa områden kan kopplas till en framtida klimatöverenskommelse. Slutligen skall beredningen belysa de minst utvecklade ländernas behov av anpassning och finansiering liksom de mer utvecklade utvecklingsländernas förutsättningar att bidra till en framtida klimatregim. Arbetets genomförande, tidsplan m.m. Samtliga riksdagspartier inbjuds att delta i den parlamentariska beredningen i syfte att nå en bred politisk uppslutning för kommande klimatpolitiska insatser. och har ett gemen- samt uppdrag att utarbeta underlag inför kontrollstation 2008. Uppdraget skall redovisas och förväntas utgöra ett viktigt underlag i beredningens arbete. Beredningen kommer att ha tillgång till den senaste utvär- deringsrapporten från FN:s internationella klimatpanel och annat internationellt material för bedömning av de svenska insatserna. Det vetenskapliga rådets bedömningar och rekommendationer kommer att vara centrala i beredningens arbete. Beredningen skall vidare samråda med Kommissionen för hållbar utveckling och Klimat- och sårbarhetsutredningen (M 2005:03). De åtgärder som beredningen föreslår skall åtföljas av förslag till finansiering. Den parlamentariska beredningen skall bistås av det kansli som även skall bistå det vetenskapliga rådet. Till beredningen knyts en referensgrupp. Uppdraget skall redovisas till regeringen () . Det står beredningen fritt att lämna ett delbetänkande. Tilläggsdirektiv till den parlamentariska beredningen för översyn av klimatpolitiken (M 2007:03) Förlängd tid för redovisning av uppdraget Med stöd av regeringens bemyndigande gav chefen för en parlamentarisk beredning i uppdrag att genomföra en övergripande översyn av den svenska klimatpolitiken inför kontrollstation 2008 (dir. 2007:59). I upp- draget ingår att utveckla den svenska klimatpolitiken avseende mål och åtgärder. I beredningens uppdrag ingår att förbereda underlag för åtagande i förhållande till EU, dvs. ett svenskt åtagande inom ramen för en bördefördelning i EU, respektive internationellt. Det är därför viktigt att beakta Europeiska kommissionens förslag till klimat- och energipaket avseende mål och bördefördelning i dess olika delar. Kommissionens förslag var planerat att lämnas , men har blivit försenat och förväntas i stället presenteras . Beredningen ska enligt direktiven redovisa sitt uppdrag . Utredningstiden förlängs för att beredningen ska få möjlighet att beakta ovan nämnda förslag från Europeiska kommissionen. Uppdraget ska redovisas . Kostnadsanalyser av olika målnivåer för Bilaga till kapitel 4 Denna bilaga behandlar olika modeller för analys av makroeko- nomiska effekter samt kostnadsanalyser av olika målnivåer för minskning av utsläpp av växthusgaser i Beräkningar av kostnader – bottom-up- och top-downanalyser I (2007)TPF1FPT görs en genomgång av olika typer av modeller för analys av makroekonomiska effekter. beskriver hur kostnaderna för klimatåtgärder modelleras och beräknas samt skiljer sig åt mellan s.k. bottom-up och top-downmodeller. I bottom-up modeller representeras en teknologi av en specifik aktivitet eller process, och kostnaden för klimatpolitiken motsvarar merkostnaden för ett skifte från en teknik eller process till en annan. I de flesta top-down modeller finns inte specifika tek- nologier eller processer representerade, utan här definieras en teknologi av en kontinuerlig produktionsfunktion (eller kost- nadsfunktion). Om exempelvis koldioxidskatten ökar kan anpass- ning ske genom att sammansättningen av insatsvaror, arbetskraft och kapital förändras. Modellen är avpassad för att hantera mindre förändringar, som aktörerna antas anpassa sig till i olika grad beroende på hur priskänsliga de är. I en top-down-analys som i de makroekonomiska modellerna ingår även effekter som påverkan av prisförändringar på efterfrågan och utbud i olika sektorer, vilket kan orsaka strukturförändringar i ekonomin, vilket i sin tur kan 1TP PT , P. (2007), Modelling the economic costs of climate policy. Research Report 2007:14. Kostnaderna i en top-down-analys kan därför bli större än de rena åtgärdskostnaderna. De ekonomiska modeller som använts för analyser av reduk- tionsmål i är tämligen aggregerade allmänjämviktsmodeller (dvs. en modell över ekonomin som innefattar ett flertal mark- nader, som produktionssektorer, privat konsumtion, kapital- och arbetsmarknad, och som utgår från att marknadsmekanismer skapar balans mellan utbud och efterfrågan på de olika marknader- na). De möjligheter som finns för att minska koldioxidutsläppen är bränslebyten och att minska produktionen. Denna förenkling gör, enligt , att kostnaderna för att minska utsläppen överdrivs, i de fall det finns möjligheter till teknologibyten och effektiviseringsvinster som modellen inte innefattar. Å andra sidan omfattar allmänjämviktsmodellerna heller inte de omställnings- kostnader som uppstår på vägen fram till ett nytt jämviktsläge, exempelvis arbetslöshet vid omstrukturering av ekonomin. Den primära användningen av sådana modellanalyser är inte att räkna fram absoluta nivåer på kostnaderna utan snarare att jämföra utfallen vid olika målnivåer eller styrmedelslösningar med varandra. I bottom-up-modeller beräknas kostnader för olika tekniska åtgärder, och teknikbyten kan ske då prisrelationerna förändras. Bottom-upmodellerna inkluderar dock inte ekonomin i övrigt, och heller inte beteendeeffekter och anpassningskostnader av olika slag. De är därför mindre lämpade vid storskaliga policyförändringar som implicerar olika typer av allmänjämviktseffekter. De ger snarare en beräkning av de potentialer som finns och de kostnader som dessa är förknippade med om man på ett kostnadseffektivt sätt realiserar identifierade åtgärder. En annan vanlig kritik mot bottom-up modeller är att de är alltför optimistiska i den meningen att kostnader underskattas (se exempelvis , 2000)TPF2FPT. Bottom-up modeller tenderar således att lägga stor vikt vid att på ett detaljerat sätt inkludera olika energiteknologier medan top- down modeller i första hand bidrar med en teoretiskt konsistent beskrivning av ekonomin i sin helhet samt interaktionen mellan olika marknader. Dessa två modellansatser bör därför betraktas som komplement snarare än substitut. De har i allt högre grad kombinerats i s.k. hybridmodeller. (2007) konstaterar att på lång sikt kommer vår för- måga att möta globala klimatförändringar att vara starkt beroende 2TP PT , R.S.J. (2000). Modelling the costs of emissions reductions: Different approaches. Pacific and , 10, 1, 1 7. av utvecklandet av ny teknik, och det därför är av största vikt att analysera hur klimatpolitiska styrmedel påverkar den tekniska utvecklingen, och i slutändan kostnaderna för olika klimatåtgärder. Sådana undersökningar förutsätter dock utvecklandet av modeller som inkluderar s.k. endogen teknisk utveckling. Såväl bottom-up som top-down modeller kan modifieras för detta syfte. I bottom- up modeller sker detta genom s.k. lärkurvor för specifika tek- nologier, medan top-down modeller oftast modifieras så att teknisk förändring är ett resultat av explicita investeringar i en FoU- baserad kunskapsstock. Lärkurvsansatsen resulterar normalt i signifikant lägre kostnadsuppskattningar jämfört med en exogen modellstruktur. Den senare ansatsen kan, beroende på vilka antaganden som görs, vara begränsad i sin karakterisering av inno- vationsaktiviteter och bortse från den alternativkostnad som upp- står då FoU-stöd omdirigeras från andra sektorer till energi- sektorn. identifierar ett antal områden där det skulle vara önskvärt med mer svensk forskning. Ett av dessa är utveck- landet av hybridmodeller, exempelvis en allmän jämviktsmodell med större fokus på inkluderandet av specifika teknologier. För att förbättra de samhällsekonomiska analyserna och ge bättre beslutsunderlag skulle en utveckling av exempelvis hybrid- modeller som kombinerar en bottom-up och en top-downansats för kunna vara önskvärt. Att utveckla befintliga svenska allmänjämviktsmodeller till att omfatta möjligheter till teknikbyten vid prisnivåer då andra tekniker blir konkurrenskraftiga skulle vara möjligt inom en ganska begränsad kostnadsram. För att en sådan utveckling ska vara meningsfull krävs dock också tillgång till bra data över åtgärder, deras potentialer och kostnader. Kostnadsanalyser av olika målnivåer för () har med sin allmänjämviktsmodell EMEC gjort analyser för Kontrollstation 2008. Nedan redovisar vi modellresultat och åtgärdskostnadskalkyler för olika målnivåer för . Vid tolkningen av resultaten är det viktigt att hålla i minne de begränsningar som finns i bottom-up respektive top-down modeller. Noteras bör också att KI:s modell endast inkluderar koldioxidutsläpp, inte andra växthusgaser, till skillnad från analyserna av åtgärdskostnader. De åtgärder som är kostnads- satta avser dock främst koldioxid. Enligt KI:s analyser för Kontrollstation 2008TPF3FPT kan en målnivå på (2020 jämfört med ) uppnås till en kostnad om mellan av BNP (motsvarande ca 2 10 mil- jarder kronor ), beroende på vad man antar om handeln med utsläppsrätter. I alternativet som ger den lägre kostnaden antas den handlande sektorn (sektorn som innefattas av EU:s handelssystem för utsläppsrätter) skala ned sina utsläpp jämfört med tilldelningen , dvs. till ca 17 mil- joner ton (Mton). I alternativet som ger den högre kostnaden antas tilldelningen vara lika stor som , dvs. 22,8 Mton, vilket gör att den icke-handlande sektorn (som inte innefattas av EU:s handelssystem för utsläppsrätter) måste dra ner sina utsläpp till 33 Mton CO2B B (drygt 37 Mton inkl andra växthus- gaser), dvs. med drygt 12 Mton jämfört med . Kyotoproto- kollets projektbaserade mekanismer, CDM/JI, antas inte användas. Referensalternativet i dessa analyser är den utveckling som dagens styrmedel skulle ge. Kostnaderna för dagens styrmedel finns därför inte med i ovanstående kostnadsuppskattningar. I en beräkning av klimatpolitikens totala kostnader måste dessa kostnader adderas till ovanstående kostnadsuppgifter. KI analyserade även en målnivå på (2020 jämfört med ). Av analyserna framgick att ganska måttliga effekter (-0,, motsvarande ) på årlig tillväxt är möjliga även för ett 40-procentsmål, givet att en lika stor reduktion sker i handlande och icke-handlande sektorn. Om istället målet utformas så att den handlande sektorn antas få en tilldelning motsvarande minus , vilket kräver reduktion i den icke- handlande sektorn på , blir det enligt beräkningarna en försämring av BNP , vilket motsvarar ca . Målen uppnås i modellkalkylerna genom att priset på CO2B B stiger i den icke-handlande sektorn. I ursprungsläget ligger de totala kol- dioxidutsläppen på 60,2 Mton. Priset stiger kraftigt vid en reduk- tion på över 8 Mton i icke-handlande sektorn och modellresultaten visar på höga marginalkostnader för CO2B -B reduktioner i icke-hand- lande sektorn vid denna nivå. Kostnaderna för reduktion utöver prognos blir ca /kg CO2 vid 8 Mton reduktion och /kg vid 10 Mton reduktion, för att sedan stiga ännu brantare uppåt. Vid högre målnivåer i icke-handlande sektorn ger detta en 3TP PT , G. Tilldelning av utsläppsrätter för utsläppsmålet . Samhällsekonomiska kalkyler för Kontrollstation 2008. kraftig kostnadsökning i energiintensiva sektorer, vilket ger en strukturomvandling mot mindre energiintensiva branscher. Dessa är generellt sett tjänstebranscher med lägre produktivitet, vilket gör att BNP-utvecklingen påverkas ogynnsamt. En jämförelse med de åtgärdskostnader som identifierats i Kontrollstation ger vid handen att det finns åtgärder till betydligt lägre kostnad än de CO2B -B priser som modellen resulterar i. Även de dyraste åtgärdskostnaderna i transportsektorn stannar på ca /kg, med en potential på drygt 8 Mton. Därutöver finns potential till ett lägre pris även i andra sektorer, tex. bostäder och för den del av industrin som inte ingår i EU:s system för handel med utsläppsrätter. Om dessa och andra åtgärder inkluderades i modellen skulle således de makroekonomiska effekterna kunna bli mindre. Europeiska kommissionen har med hjälp av den så kallade Primes/Gains-modellen tittat på de makroekonomiska effekterna på medlemsstaterna av de föreslagna förnybarhets- och utsläpps- målen till 2020. Primes/Gains är en länkning mellan två modeller, en partiell jämviktsmodell för energisektorn och en utsläppsmodell som inkluderar reduktionspotentialer och kostnadsberäkningar för dessa. Antagandet för modellkörningen är bland annat att ska minska sina utsläpp i den icke-handlande sektorn jämfört med nivå, dvs. knappt 8 Mton. Vidare antas att förnybarhetsmålet uppfylls på ett kostnadseffektivt sätt. Resultaten anger att kostnaderna för målen för del uppgår till av BNP , dvs. 20 miljarder, givet de gjorda antagandena. Analysen skiljer sig från de svenska genom att det är en annan typ av modell som använts, samt genom att den också tar hänsyn till förnybarhetsmålet. I har och analyserat åtgärdspotentialer och kostnader i Kontrollstation . De fann att det finns potential för att minska utsläppen utöver prognos i den icke-handlande sektorn med 8 Mton till kost- nader /kg CO2B .B Därefter stiger kostnaderna kraftigt, till ca /kg vid 9 Mton och /kg vid 11,5 Mton (Budh, 2007)TPF4FPT. Enligt åtgärdskostnadsanalyserna finns det en betydande potential för at reducera utsläpp till en negativ kostnad. För att inte underskatta kostnaderna räknar vi i exemplet nedan inte med några negativa kostnader, utan antar att det i dessa fall finns icke med- 4TP PT Budh, E. Konsekvenser av klimatmål för . En utvidgad beskrivning av analys inom kontrollstation 2008. Bilaga 3 SOU 2008:24 räknade anpassningskostnader som gjort att åtgärderna inte kommit till stånd. Vi räknar med att marginalkostnaden är för reduktioner från noll upp till 5 Mton på en nivå på ca /kg, som är marginalkostnaden för reduktioner på 5 Mton enligt beräkningar från Kontrollstation . I figur 1 nedan visas en marginalkostnadskurva, baserad på de ovan relaterade kostnadsuppskattningarna. Kurvan återspeglar att kostnaden stiger kraftigt vid reduktioner som överstiger 8 9 MtCO2B eB . Marginalkostnaderna antas öka linjärt därefter. Detta är naturligtvis ett starkt förenklat antagande. Om kostnaderna istället stiger brantare kommer också den totala åtgärdskostnaden stiga kraftigt vid höga reduktionsnivåer. Det kan också tänkas att det vid någon nivå kan komma in tekniker som gör att marginal- kostnaden är under ett intervall. Utifrån denna kurva är det nu möjligt att beräkna totalkostnaden för en given utsläpps- reduktion. Således får man att den totala tekniska åtgärdskostnaden för att reducera utsläppen upp till 8 MtCO2e i , dvs. -relativt nivå, är ca . Om man antar att åtgärder med negativa kostnader kan komma till stånd, kan kostnaden för att reducera 8 Mton bli betydligt lägre. Åtgärder för att reducera mer än 12 Mton i icke-handlande sektorn finns ej identifierade. Marginalkostnader(tekniska åtgärdskostnader) för sektorer som inte ingår i EU:s handelssystem Angivna potentialer är utöver samt kostnader är antaganden om pris på fossila bränslen och delen indikerar att kostnader för dessa åtgärder förväntas för- Reduktionsvolym, Mton CO2e Källa: och Klimatberedningen. Kostnaden för att uppnå olika reduktionsmål kommer att bli starkt beroende av hur stor reduktion som ska göras i och hur fördelningen görs mellan den handlande respektive icke-handlande sektorn. När kostnadsberäkningar för att nå målen görs måste man, liksom i modellanalyserna, ta hänsyn till hur den ekonomiska utvecklingen påverkar utsläppsnivåerna. Den svenska ekonomin väntas växa med . Den ekono- miska utvecklingen tillsammans med hur energimixen väntas förändras ligger till grund för utsläppsprognoserna i Kontroll- station 2008. Denna utveckling är det basscenario som åtgärds- behovet skall mätas emot. Enligt prognosen från Kontrollstation kommer de samlade svenska utsläppen vara ca 70 Mton, främst på grund av hög produktionstillväxt inom bl.a. järn- och stålindustrin, raffinaderier och gruvindustri. Ökningarna väntas alltså till största delen uppstå i branscher som omfattas av EU:s system för handel med utsläpps- rätter. Enligt prognosen kommer utsläppen i de verksamheter som ingår i EU:s system för utsläppshandel öka till knappt 26 Mton till 2020. En 30-procents reduktion för de verksamheter som ingår i EU:s system för utsläppshandel jämfört med motsvarar ett utsläppstak på drygt 15,5 Mton. Gapet mellan hur stora utsläppen skulle vara vid oförändrad politik och utsläppstaket är således ca 10,5 Mton. Utsläppsminskningarna för den handlande sektorn kommer att ske till en marginalkostnad som är lika med priset på utsläppsrätter. Enligt Europeiska kommissionens beräkningarTPF5FPT väntas priset på utsläpprätter bli ca /ton (, räknat med en växelkurs på /euro). Övriga utsläppsminskningar sker i de sektorer som inte omfattas av EU:s utsläppshandelssystem eller med CDM/JI. Vi antar att priset på utsläppskrediter från CDM/JI är /ton i enlighet med antaganden i Kontrollstation (NV& STEM 2008 samt Budh 2007). Vi antar vidare att den tillåtna mängden CDM/JI är 5 Mton, om det nationella målet inte överskrider den ansvarsfördelning som får för de sektorer som inte ingår i EU:s utsläppshandelssystem. vi ett nationellt mål på kan fler krediter från CDM/JI användas. 5TP PT Commission staff working document. to the ijmpact assessment (provisional). {COM(2008) X final}{SEC(2008) XX}. Bilaga 3 SOU 2008:24 Tabell 1 Kostnader för olika reduktionsmål beräknade utifrån tekniska åtgärds- kostnader (tot 70 Mton) -FlxMx 5 Mton -FlxMx 5 Mton -FlxMx 7,5 Mton Källa: NV&STEM (2007) samt Klimatberedningen. I tabell 1 redovisas kostnaderna för ett antal olika reduktionsmål och användande av CDM/JI, under antagandet att målen nås på ett kostnadseffektivt sätt givet fördelningen mellan den handlande sektorn (H) och icke-handlande sektorn (IH). En reduktion på motsvarar en total utsläppsnivå på 50 2020. Utsläppsnivån vid reduktioner på är ca 47 respektive 43 Mton. Avräkningsmålet innebär att åtagandet i H-sektorn sätter taket i den icke-handlande sektorn. I kolumn 2 i tabell 1 anges de målnivåer som skall uppnås i respektive sektor, givet tilldelningen till den handlande sektorn och huruvida CDM/JI får räknas in i målet eller inte. I kolumn 3 och 4 anges den reduktion som detta medför för respektive sektor, jämfört med den utsläppsnivån vid oförändrad politik samt kostnaden för denna reduktion. Kostnaderna i verksamheter som inte omfattas av EU:s utsläppshandelssystem är beräknade med åtgärdskostnadskurvan i figur 1. Den marginalkostnad som anges i den sista kolumnen motsvarar den marginella tekniska åtgärds- kostnaden i . Alternativ A motsvarar KI:s modellkörning för . Det bygger på att antagit ett avräkningsmål med en tilldelning för EU:s handelssystem på minus i H-sektorn jämfört med , vilket motsvarar utsläppsrätter på drygt 17 Mton, samt att priset på utsläppsrätter är /ton CO2B .B I de övriga alternativen, B t.o.m. D, antas målet för H-sektorn vara -, motsvarande utsläppsrätter på ca 15,5 Mton. Priset på utsläppsrätter antas i enlighet med kommissionens prognos ligga på /ton CO2B .B I alternativ B och C begränsas mängden CDM/JI till 5 Mton. Vid en högre målnivå, på totalt för , antas en större mängd CDM/JI utnyttjas. Om endast 5 Mton utnyttjas även här stiger kostnaden till 9,5 miljarder. Detta beror på att dyrare åtgärder, med en marginalkostnad uppåt /kg måste sättas in. På samma sätt kan vi jämföra alternativ B, dvs. en reduktion på , med ett fall då inga CDM/JI används. Kostnaden stiger då till , med en marginell teknisk åtgärdskostnad på ca per kg. Kostnaderna för dessa dyrare åtgärder, som framförallt ligger inom transportsektorn, tillhör dock dem som bedöms kunna förändras mycket då det rör sig om tekniker under utveckling. De absoluta beloppen skall tolkas med försiktighet, då beräk- ningarna är gjorda med en starkt förenklad kostnadskurva som är baserad på osäkra kostnadsskattningar. Kostnadsberäkningarna illustrerar dock att det blir mer kostsamt att uppnå de reduktioner som studeras i de fall då stora delar av reduktionen ska ske med inhemska åtgärder. Beräkningarna visar dock på den kostnads- skillnad som kan uppstå beroende på om vi tillåter användning av CDM/JI eller inte. Det bör även noteras att ovanstående beräkningar är baserade på antagandet att målen inom handlande respektive icke-handlande sektor nås genom kostnadseffektiva åtgärder. Med olika mål för olika näringslivssektorer, eller differentierade styrmedel för olika sektorer, kan kostnaden bli högre i och med att åtgärder med högre marginalkostnader väljs före sådana med lägre kostnader. Ett skäl för att frångå kostnadseffektivitetsprincipen kan vara att man ser ett behov av att stimulera utvecklande av ny teknik som kan reducera kostnaderna längre fram eller att stimulera en lång- siktigt samhällsomvandling som upplevs som nödvändig för att nå mer långtgående mål. Andra skäl är påverkan på svenska företags konkurrenskraft och risken för kolläckage. Om konkurrenskraften hos svenska företag påverkas negativt uppstår negativa samhälls- ekonomiska effekter i som de globala växthus- gasutsläppen kanske inte minskar utan snarare ökar genom att produktionen istället sker i andra länder. Beräkning av överskott av Bilaga till kapitel 18 Tabell B1 förväntade uppfyllnad av sitt utsläppsåtagande under Kyotoprotokollet. Per år i genomsnitt 2008–2012. Utsläpp 2010 (prognos) Tilldelning EU ETS lägre än utsläpp (25,8-22,5) Innehav av krediter från CDM- Reduktion 1990 från tilldelad mängd (75,3 -3,2 -12,9 Överskott utöver det nationella målet (69,2 Källa: Klimatberedningen, NV & STEM 2007. För fluorerade växthusgaser är basåret för 1995 i stället . Det påverkar beräkningarna marginellt. Förkortningar: AAU = Assigned Amount Unit; EUA = European Unit Allowance; CER = Certified Emission Reduction; ERU = Emission Reduction Unit; RMU = Removal Unit. Var och en av enheterna betecknar 1 kiloton CO2B eB . En kalkyl på förväntade uppfyllelse av sitt åtagande under Kyotoprotokollet finns i tabell B.1. Kalkylen är beräknad på det sätt som protokollet föreskriver. Kalkylen utgår från faktiska utsläpp .