sou · GWB378 · 2008-09-02 00:00:00 — Beslut vid regeringssammanträde . En särskild utredare skall lämna förslag till utformningen av regler som möjliggör en överföring av vissa socialförsäkringsutgifter till trafikförsäkringen. En utgångspunkt skall vara att den som skadas i en trafikolycka alltid skall vara tillförsäkrad minst den ersättning som han eller hon skulle ha haft rätt till från den allmänna försäkringen, om skadan uppkommit på något annat sätt. Utredaren skall överväga vem som skall vara ansvarig för att ersätta den drabbade som en utredning av orsakerna till skadan genomförs och hur det slutliga ansvaret mellan försäk- ringsbolag och den allmänna försäkringen skall regleras i sådana fall. Utredaren skall precisera trafikförsäkringens ansvar för rehabi- litering av trafikskadade, särskilt med hänsyn till arbetsgivarens rehabiliteringsansvar, hälso- och sjukvårdens ansvar för den medi- cinska rehabiliteringen samt ansvar att sam- ordna rehabiliteringen. Utredaren skall vidare överväga möjligheten att trafikförsäk- ringen även skall omfatta kostnaden för eftersök av trafikskadat vilt. Vid övervägandena skall utredaren särskilt beakta förutsätt- ningar för samverkan mellan privat verksamhet och offentlig, sek- retessregler, tekniska förutsättningar för överföring av information, tillsyn och ansvar. Reglerna skall utformas så att enskilda tillförsäk- ras ett gott skydd för sin personliga integritet. Utredaren skall även överväga i vilken ordning tvister om ersättning enligt trafikskadelagen skall prövas och om särskilda processregler bör införas. Vidare skall utredaren lämna de förslag till författningsändringar som behövs samt noga redovisa praktiskt genomförbara lösningar över hur de administrativa system som kommer att krävas för att genomföra förslagen kan utformas. Utredaren skall härvid beakta EG-rättsliga aspekter. Utredaren skall redovisa uppdraget . Enligt uppgifter om vägtrafikskador rap- porterades drygt 18 000 trafikolyckor med person- skada i . I dessa olyckor dog drygt 400 personer, knappt 4 000 personer skadades svårt och drygt 22 000 skadades lindrigt enligt polisens bedömning. I jämförelse med ökade antalet trafikolyckor med personskada något. Enligt uppgifter från har antalet trafikskadade ökat stadigt . Från omkring 35 000 anmälda personskador är antalet nu uppe i knappa 50 000. Ökningen av antalet personskador i trafi- ken beror enligt förbundet till stor del på en ökning av antalet anmälda whiplashskador. konstaterar i sin slutrapport att mer än 30 000 personer anmäler nackbesvär efter trafikskada till försäkringsbolag . För alla andra ska- detyper såsom skallskador, frakturer och ryggmärgsskador har antalet i stället minskat. I den officiella statistiken uppgår antalet skadade i trafiken såle- des till omkring 26 000 personer . Denna lägre siffra beror på att här ingår endast polisrapporterade skador, vilka är väsentligt färre än skadeanmälningarna till försäkringsbolagen. Samhällets kostnader för dessa olyckor är mycket stora, även om man bortser från produktionsbortfall, personligt lidande och försämrad livskva- litet för de drabbade. Enligt trafikskadelagen (1975:1410) skall det tecknas trafikförsäk- ring för alla motordrivna fordon som inte är avställda. Försäk- ringen ersätter bl.a. personskador som uppkommer i följd av trafik. Trafikskadelagen bygger på principen att ersättning skall utges oav- sett om någon kan anses vållande till en olycka eller inte. Vid per- sonskador bestäms ersättningen enligt reglerna i 5 kap. ska- deståndslagen. Det innebär i princip att ersättningen skall ge full kompensation för inkomstbortfall till följd av skadan. Den skadeli- dande skall, i ekonomiskt hänseende, genom ersättningen försättas i samma läge som om skadan inte inträffat. Staten är inte skyldig att ha trafikförsäkring för sina fordon. Om någon trafikförsäkring inte har tecknats ersätts dock skadan av staten. Trafikförsäkring får meddelas av en försäkringsgivare som har fått tillstånd till det (koncession) enligt försäkringsrörelselagen (1982:713). För utländska försäkringsgivare finns särskilda bestämmelser i lagen (1998:293) om utländska försäkringsgivares och tjänstepensionsinstituts verksamhet i . Ersättning enligt trafikskadelagen bestäms , på samma sätt som skadestånd, enligt nettometoden. Detta innebär att när trafikskadeersättning fastställs avräknas sådan ersättning som den skadade har rätt till från den allmänna försäkringen och arbetsskadeförsäkringen samt pension, sjuklön eller annan periodisk ersättning som betalas av arbetsgivaren. Den som betalar sådana förmåner har inte någon återkravsrätt mot försäkringen. Trafikförsäkringen ger också ersättning för kostnader av olika slag som har uppkommit på grund av skadan, till exempel patient- avgifter/egenavgifter för sjukvårdskostnader och läkarbesök, rese- kostnader etc. Ersättning lämnas dock inte för sådana kostnader som den skadedrabbade kan få ersatta från . Ytterligare ersättning ges för ideell skada, det vill säga sveda och värk, lyte och men samt särskilda olägenheter till följd av skadan. Trafikförsäkringen är utformad så att den garanterar att ersätt- ning betalas även om fordonets ägare inte har betalat sin premie. Detsamma gäller om det inte går att fastställa identiteten på det fordon som har orsakat skadan. I sådana fall svarar samtliga försäk- ringsgivare, som vid skadetillfället hade tillstånd att meddela tra- fikförsäkring, genom solidariskt för ersättningen. Den som är försäkrad för arbetsbaserade förmåner enligt socialför- säkringslagen (1999:788) har rätt till sjukpenning enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring om han eller hon har en sjukpen- ninggrundande inkomst (SGI) av eget arbete som uppgår till av prisbasbeloppet. Vid beräkning av SGI bortses inom sjukförsäkringen från inkomster som överstiger gällande prisbasbelopp. Sjukpenningförsäkringen har fyra ersättningsnivåer – hel, tre fjärdedels, halv och en fjärdedels sjukpenning. Genom lagen (1991:1047) om sjuklön ansvarar arbetsgivaren för ersättningen i ett sjukfall. Ersättningsnivån inom sjukpenning- och sjuklönesystemet är av ersättningsunderlaget med undantag för som utgör karensdag. Inom sjukpenningförsäkringen multi- pliceras den sjukpenninggrundande inkomsten med faktorn 0,989 vid beräkning av bl.a. sjukpenning. För personer som insjuknar på nytt från det en tidigare sjukperiod avslutats samt för personer som har särskilt omfattande sjukfrånvaro eller har en sjukdom som medför risk för en eller flera längre sjukperioder finns särskilda regler. Utöver den sjukpenning som utges kan den enskilde via t.ex. kollektivavtalade ersättningar erhålla ytterligare av inkomstförlusten. För löntagare som har inkomster över det s.k. inkomsttaket utges som regel av den löne- del som överstiger inkomsttaket från avtalsförsäkringar. Sjuk- och aktivitetsersättning (tidigare förtidspension) Aktivitetsersättning lämnas till försäkrade i åldrarna 19–medan sjukersättning lämnas till försäkrade i åldrarna 30–. Ersättningen kan beviljas till den som varaktigt eller långvarigt () fått sin arbetsförmåga helt eller delvis nedsatt på grund av sjukdom eller annan nedsättning av den fysiska eller psy- kiska arbetsförmågan. Sjukersättning kan beviljas antingen tills vidare eller med tidsbe- gränsning. Aktivitetsersättning är alltid tidsbegränsad till längst i taget. Ersättningarna består av både ett skydd i form av inkomstrelaterad sjuk- eller aktivitetsersättning och ett grundskydd i form av garantiersättning. Ersättningarna inflationsskyddas genom att de räknas om i förhållande till förändringarna i prisbasbeloppet. Den inkomstrelaterade sjuk- och aktivitetsersättningen grundas på en antagandeinkomst som utgörs av genomsnittet av de tre högsta bruttoårsinkomsterna som intjänats , s.k. ramtid. Längden på denna varierar med den försäkrades ålder. För beräkning av inkomstrelaterad aktivitetsersättning får, om det är fördelaktigare för den försäkrade, antagandeinkomsten – i stället för huvudregeln ovan – beräknas på genomsnittet av de två högsta bruttoårsinkomsterna under en ramtid . Den inkomstrelaterade aktivitets- eller sjukersättningen utgör av antagandeinkomsten. Inkomstrelaterad ersättning kan betalas ut oavsett i vilket land man är bosatt i och den grundar rätt till ålderspension, vilket inte garantiersättningen gör. Aktivitets- eller sjukersättning i form av garantiersättning utbetalas till den som saknar eller har en låg inkomstrelaterad akti- vitets- eller sjukersättning antingen helt eller som utfyllnad upp till garantinivån. Denna nivå, som är densamma för ogifta och gifta, är åldersrelaterad. Även för den som erhåller aktivitets- eller sjukersättning kan kompletterande ersättningar utges från avtalsförsäkringar. Vid trafikskada kan rehabilitering krävas för att en skadad skall kunna återkomma till ett normalt liv. Rehabiliteringen förekommer i olika former beroende på den skadedrabbades behov, till exempel arbetslivsinriktad rehabilitering för den som behöver stöd för att återkomma till en anställning och medicinsk rehabilitering för att återställa den fysiska och psykiska funktionsförmågan. I 22 kap. lagen (1962:381) om allmän försäkring anges att arbetsgivaren i samråd med den sjukskrivne skall ta ansvar för att reda ut den sjukskrivnes rehabiliteringsbehov. skall samordna och utöva tillsyn så att rehabiliteringsverksamheten enligt lagen kan genomföras. För en skadedrabbad som genomgår arbetslivsinriktad rehabilitering kan rehabiliteringsersättning i form av rehabiliteringspenning och särskilt bidrag utges. Ersättnings- nivån för rehabiliteringspenningen är densamma som för sjukpen- ning. Trafikförsäkringen är i primär i förhållande till andra lag- stadgade ersättningssystem när det gäller personskador. Ersätt- ningen bestäms enligt skadeståndslagens regler och omfattar inkomstförlust, sjukvårdskostnader och andra utgifter till följd av skada, sveda och värk samt lyte och annat bestående men. Trafikförsäkringens primära ställning innebär att den skadeli- dande inte får någon ersättning från Folkpensionsanstalten (mot- svarande den svenska ) för inkomstförlust. Om arbetsgivaren betalat lön till den skadade, ersätts lönekostnaden från trafikförsäkringen. har trafikförsäkringen fullt kostnadsansvar även för sjukvårdskostnader i syfte att förbättra trafikskadepatien- ters möjlighet att så snabbt som möjligt få vård och kunna åter- vända till arbetslivet. Trafikförsäkringsbolagen är även primärt ansvariga för rehabili- teringen av de trafikskadade. Verksamheten hanteras av ett gemen- samt organ för branschen, Försäkringsbranschens rehabiliterings- central, som köper in tjänsterna beroende på den skadades behov. I och är trafikförsäkringens ställning gentemot övriga lagstadgade ersättningssystem densamma som i . Ersättning utgår enligt skadeståndsrättsliga regler och ersättningar från det allmänna och sjuklön från arbetsgivaren avräknas från tra- fikskadeersättningen. Olika former av regressrätt finns, t.ex. har en arbetsgivare rätt att framställa regresskrav gentemot trafikförsäk- ringen för sjuklön eller motsvarande, vilket även gäller det allmänna i vissa fall. Även i och är alltså förhållandena sådana att trafikförsäkringen i praktiken svarar för vissa av de kost- nader som i stannar på det allmänna och arbetsgivarna. utredde förutsättningarna för ett utvidgat ansvar för trafikförsäkringen. Arbetet redovisades i en rapport , bland annat till Finansde- partementet. I en uppdaterad rapport beskrivs trafikförsäkringsbolagens möjligheter att ta över det ekonomiska ansvaret för inkomstförlust vid personskada samt för arbetslivsin- riktad rehabilitering. I rapporten framhålls att samhället även i framtiden bör stå för övriga kostnader, framförallt när det gäller sjukvård. I rapporten konstateras att det råder osäkerhet om storleken på försäkringsbolagens skadekostnader och premie- sättningen på grund av politiska beslut när det gäller t.ex. ersätt- ningsnivån i sjukpenningförsäkringen. Vidare sägs att incitamenten är dåliga för försäkringsbolagen att avsätta ytterligare resurser för att intensifiera forskningen angående t.ex. whiplashskador. Det anges också att det krävs en omfattande administration hos försäkringsbolagen för att handlägga krav på ersättning för inkomstförlust. finns en parallell, och i stora delar överensstämmande, handläggning hos Försäkringskas- san och hos andra instanser som har att utge kollektivavtalade för- måner. I rapporten redogörs för två olika alternativ till en förändring av det svenska systemet. Det första alternativet innebär att samtliga kostnader med anledning av personskada ersätts av trafikförsäk- ringen. Det andra alternativet innebär att försäkringen blir primär, utöver , endast vad gäller ersättning för inkomstförlust samt sådan yrkes- och arbetslivsinriktad rehabilitering som kan leda till att individen i ökad utsträckning kan försörja sig själv. I rapporten avråds från det första alternativet då ett övertagande torde medföra kraftigt ökade administrationskostnader på grund av stora kon- trollproblem som försäkringsbolagen inte besitter rätt kompetens att styra t.ex. sjukvårdsinsatser. Vidare skulle en sådan förändring medföra en alltför stor höjning av trafikförsäkringspre- mien för att kunna bäras av alla trafikförsäkringspliktiga. I rappor- ten förordas därför det andra alternativet som mera realistiskt då bl.a. försäkringsbolagens erfarenhet och kompetens inom rehabili- tering till fullo skulle kunna utnyttjas. Det bedömdes vidare att det skulle innebära en samhällsekono- misk vinst om trafikförsäkringen fick ett utökat ansvar. Dels skulle trafiksäkerhetsarbetet påverkas positivt med den långsiktiga följden att personskadorna blev färre och kanske lindrigare, dels skulle ett samordnat ansvar leda till en kostnadssänkning för de skador som inträffar som kvaliteten i personskadehanteringen skulle förbättras. Några av de positiva effekterna av ett utvidgat ansvar är enligt rapporten således bland annat att kostnaderna för trafiken tydlig- görs som rehabiliteringen effektiviseras och skadere- gleringstiderna kortas och att premiesättning och reservavsättning underlättas som stabiliteten skulle öka för verksamheten genom ökad tillgångsmassa. De negativa effekter av en överföring skulle enligt rapporten bland annat vara att antalet oförsäkrade for- don riskerar att öka och att försäkringstagarna kan komma att minska sitt försäkringsskydd inom andra områden som vissa bolags kollektiv kan ha svårare att bära höjda . inträffar i ca. 35 000–40 000 trafikolyckor med vilt inblandade. Av dessa leder ca. 20 000 till eftersök av skadat vilt. finns en rikstäckande verksamhet för omhänderta- gande av eftersök av trafikskadat vilt. Grunden är en samverkan mellan polismyndigheten och jägarorganisationerna. Enligt lag föreligger skyldighet att anmäla kollision med vilt till polisen. Poli- sen kontaktar i sin tur en lokal kontaktman som ser till att eftersö- ket genomförs. blev huvud- man för Nationella viltolycksrådet, som utgör en sammanslutning av en rad myndigheter och organisationer, med en verksamhetsan- svarig anställd av . Syftet är att åstadkomma en effektiv eftersöksorganisation som dels i händelse av viltolycka snabbt och skonsamt förkortar lidandet för djuret, dels arbetar olycksförebyggande. Samhällets kostnader för trafikskadades sjukpenning och sjuker- sättning har ökat stadigt . Det har lett till ökade kostnader för skattebetalarna, men också för den privata trafikför- säkringen. Precis som i socialförsäkringarna är det framför allt kostnaderna för sjuk- och aktivitetsersättning till skadedrabbade som har ökat. Denna starkt negativa trend måste brytas. Reger- ingen har därför för avsikt att föreslå att statens kostnader för tra- fikskadades sjukpenning och sjukersättning överförs till trafikför- säkringen. En sådan reform bedöms kunna ge stora sam- hällsekonomiska vinster i form av ökad trafiksäkerhet, förbättrad rehabilitering och minskade skadekostnader. För de knappa 50 000 personskadorna i trafiken är ska- deregleringen i de flesta fall snabb och effektiv. har symptomen vid trafikskadan läkt ut för de flesta skadelidande. Utöver dessa regleras av skadorna . Här handlar det om mindre allvarliga skador som ger mindre besvär. Resterande är fall med långa skade- regleringstider. Bakom trafikskador som riskerar långa handläggningstider lig- ger flera faktorer. Svårigheter vid diagnosticering och behandlingsmetoder är vanliga problem som ofta innebär att den medicinska rehabiliteringen försenas. Ett avgörande hinder för effektiviteten i systemet är att ansvaret delas mellan de privata försäkringsbolagen, arbetsgivaren och soci- alförsäkringen, vilket får till följd att den som står för kostnaderna inte alltid fattar beslut om åtgärderna. Svårigheterna med att få till- gång till rehabilitering kan i många fall förklaras med brister i sam- ordningen där de ansvariga aktörerna , försäk- ringsbolaget och arbetsgivare skickar ärendet mellan varandra. Pro- blem med att räkna ut ersättningar och fördela ansvaret mellan det allmänna och det privata skapar osäkerhet för den skadelidande individen. Att dessa samordningsproblem och administrativa pro- cesser förlänger skaderegleringen ter sig än mer orimlig när den medicinska erfarenheten visar att passivitet förvärrar hälsotillstån- det för dem som har drabbats av skada. Ytterligare ett problem med dagens trafikförsäkring är att kost- naderna för skador i trafiken inte lyfts fram i sin helhet. Försäk- ringsbolagens kostnader är endast en del av de totala kostnaderna vid personskador i trafiken. Ersättningarna vid trafikskador från socialförsäkringen får inte en särskild redovisning i socialförsäk- ringen, utan blandas med ersättningarna som betalas ut av andra skäl. Detsamma gäller för sjuk- och hälsovården. Med en samman- hållen redovisning av kostnaderna skulle det vara lättare att följa utvecklingen av trafikskadorna. En annan del av samma problem är kopplingen mellan risk för trafikskada och avgiftens eller premiens storlek. Endast i försäk- ringsbolagens del innebär högre risk en högre premie. Avgifter och skatter till socialförsäkringen samt sjuk- och hälsovården påverkas inte av den enskildes risker att skadas i trafiken. Vad gäller trafikolyckor med vilt kan konstateras att dessa ofta leder till stort lidande för djuren. Av djurskyddsskäl, liksom för att förhindra att skadade djur förorsakar ytterligare olyckor, ligger det i samhällets intresse att eftersök av skadade djur genomförs. dagsläget finns ett väl fungerande system för sådana eftersök. Systemet har emellertid i hög grad byggt på ideella insatser av lan- dets jägare. Brister i försäkringsmässighet och redovisning av de totala kostnaderna begränsar drivkrafterna för att minska trafikskadorna. Med ett samlat ansvar kan trafikförsäkringen verka som ett instru- ment för ökad trafiksäkerhet och lägre totala kostnader. Trafikan- ter med hög risk och därmed högre kan ha möjlighet att sänka premien genom mer trafiksäkert beteende och säkrare for- don. Även premierabatten för den som kör försiktigt kan bli mer påtaglig. Rätt utformad kan försäkringsbolagens skadestatistik ge mer värdefull information i det förebyggande arbetet för säkrare fordon och vägar. Ytterst leder bristerna i dagens trafikförsäkring till ineffektivt användande av samhällets resurser. Långa handläggningstider och osäkerhet om när rehabilitering skall sättas in innebär inte bara att individen får lida och att ersättningssystemen belastas, utan det medför även produktionsbortfall och minskade skatteintäkter. Bristande drivkrafter för t.ex. trafiksäkert beteende gör att ska- dorna i trafiken är fler, allvarligare och kostar mer än de borde. Erfarenheterna från bl.a. visar att en trafikförsäkring som har det fulla ansvaret för skadekostnaderna också blir sam- hällsekonomiskt mer lönsam. Finska bilister har alltsedan 1959 fått betala för de skadekostnader som uppstår i trafiken (även för sjukvårdskostnaderna). Försäkringstagare med lågt risk- beteende har premierats, vilket har dämpat skadefrekvensen samti- digt som premierna hållits nere och till och med är lägre för många finska normalbilister än vad motsvarande svenska är . kan således både statskassan och bilisterna tjäna på att tra- fikförsäkringen tar över ansvaret för skadekostnaderna. Det grundläggande syftet med att förändra dagens trafikförsäk- ring är således att minska riskerna för och effekterna av trafikska- dor. Detta leder till att samhällets totala kostnader för trafikskador blir lägre, vilket ökar den samhällsekonomiska effektiviteten. Ur ett individperspektiv handlar det om att minska risken för trafik- skador och verka för att snabbare återfå de funktioner som krävs för att återkomma i arbete och andra sociala situationer. Detta uppnås genom att skapa en trafikförsäkring som motiverar alla inblandade parter till att förebygga, minimera och reducera trafik- skador samt genom att förstärka rehabiliteringsprocessen för den som drabbas av trafikskada. Enligt regeringen bör även kostnaderna för befintliga trafikska- dor belasta fordonsägarna. Dessa kostnader kan emellertid inte överföras till trafikförsäkringen. Istället föreslår regeringen en skatt på trafikförsäkringspremier, som avses träda i kraft . En sådan skatt bör även omfatta kostnader för framtida trafikska- dor som förutsättningarna för en överföring av kost- nadsansvaret till trafikförsäkringen utreds. Utredaren skall utforma ett förslag till lagstiftning som innebär att trafikförsäkringens ansvar utvidgas på så sätt att ersättningar för skador som omfattas av den försäkringen skall undantas från den allmänna försäkringen. Det allmännas ansvar för sjukvårdskostna- der skall dock inte förändras. En utgångspunkt i arbetet skall vidare vara att trafikskadelagens tillämpningsområde inte ändras. Trafik- försäkringen skall alltså liksom tidigare ersätta skador som upp- kommer till följd av trafik. Vidare skall som utgångspunkt gälla att ersättning från trafikförsäkringen även fortsättningsvis skall utges enligt principen om full ersättning. Utredaren skall överväga möjligheten att trafikförsäkringen även skall täcka kostnader för eftersök av vid trafikolycka skadat vilt. Utredaren skall för sitt arbete ta del av de internationella erfa- renheter och idéer som finns inom området. Utredningen skall sär- skilt beakta EG-rättsliga aspekter. I utredningens arbete skall det läggas särskild vikt vid att skyd- det för dem som drabbas av trafikskador inte försämras. Reglerna skall även vara så utformade att tillämpningen av regelverket i enskilda ärenden kännetecknas av objektivitet, god service, likfor- mighet och rättsäkerhet som administrationskostnaderna hålls nere. Höga krav måste också ställas på att systemet är över- blickbart och begripligt för den enskilde. För att uppnå detta redovisas nedan ett antal frågor som särskilt måste övervägas. Ersättningar för inkomstbortfall som skall föras över till trafikförsäkringen I samband med arbetsoförmåga på grund av sjukdom eller skada utges ersättning till den enskilde som regel i form av sjuklön från arbetsgivaren och därefter sjukpenning från samt till den som blir varaktigt eller långvarigt arbetsoförmögen i form av sjuk- eller aktivitetsersättning från . Utöver den sjukpenning samt sjuk- och aktivitetsersättning som utges från kan den enskilde via t.ex. kollektiv- avtalsreglerade ersättningar erhålla ytterligare ersättning för den inkomstförlust som uppstår. Utgångspunkten skall vara att all ersättning för inkomstförlust vid trafikskada bör utges från trafikförsäkringen. Det står dock utredaren fritt att överväga om det är lämpligt att av principiella, administrativa eller andra skäl undanta någon del av ersättning för inkomstförlust. Här avses t.ex. ersättningar som betalas ut enligt lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring samt pension eller annan periodisk ersättning eller sjuklön som utges från arbetsgivare eller avtalsförsäkringar. Hantering av trafikskador i den akuta fasen samt när osäkerhet i sambandsfrågan föreligger