sou · GWB347 · 2008-05-09 00:00:00 — har funnit att rättskraften omfattar frågan om den uppsägning som utgör anledningen till hyresgästens ansökan om uppskov är ogiltig eller annars utan verkan och att denna fråga därmed utgör en preliminärfråga. Däremot har inte ansett att frågor om avtal om förlängning av hyresförhållandet och om lägen- heten innehafts med bostadsrätt omfattats av rättskraften hos en hyresnämnds beslut (se NJA 1980 s. 203, 1986 s. 187 och 1996 s. 433). Det nu sagda innebär att bl.a. en tvistig fråga om en uppsägning av hyresavtalet är giltig kan komma att bli prövad endast av hyres- nämnden inom ramen för ett ärende om uppskov. Bifalls ansökan om uppskov, vilket förutsätter att uppsägningen inte har ansetts ogiltig, vinner avgörandet rättskraft enligt 22 § lagen om arrende- nämnder och hyresnämnder. För fullständighetens skull bör på- pekas att avgörandet inte vinner rättskraft om utgången blir den motsatta, dvs. att ansökan avslås. Det innebär rimligen att frågan om uppsägningens giltighet inte heller är prekluderad, utan att den saken då kan prövas i allmän domstol. Sammanfattningsvis innebär dagens ordning att frågan om upp- sägningens giltighet kan komma att rättskraftigt avgöras av hyres- nämnd. Och parterna saknar i ett sådant fall möjlighet att överklaga hyresnämndens beslut. Detta talar, som tidigare nämnts, för att överklagandeförbudet bör utmönstras i denna del. I motsatt riktning talar i viss mån att det förhållandet, att en process pågår vid hyresnämnden i upp- skovsfrågan, inte utgör hinder mot att någon av parterna väcker en fastställelsetalan vid allmän domstol. Förklaringen till detta hänger samman med att hyresnämnderna enligt den svenska processrättsliga regleringen inte utgör domstolar utan förvaltningsmyndigheter. bestämmelse i 13 kap. 6 § om att en pågående rättegång utgör hinder mot en ny sådan (litispendens) är därför inte tillämplig. Däremot kan en förut- sättning för att talan ska kunna prövas vara att talan väcks innan hyresnämnden har avgjort uppskovsfrågan eftersom, som tidigare nämnts, nämndens beslut kan få rättskraft. (Se prop. Överklagande av hyresnämndens beslut I nu nämnda förarbeten till 22 § lagen om arrendenämnder och hyresnämnder anförs även att det av processekonomiska skäl är lämpligt att hyresnämnden förklarar tvisten inför nämnden vilande, om det väcks en fastställelsetalan vid allmän domstol. Som förvaltningsmyndigheter har vidare hyresnämnderna på sedvane- rättslig grund ett ansvar för att deras ärenden blir tillräckligt utredda. Det kan säkert i flera typer av ärenden vara naturligt att, som anges i förarbetena, hyresnämnden avvaktar med att avgöra ärendet till dess målet i allmän domstol avgjorts (se a. prop. s. 207, /, Förvaltningslagen med kommentarer, 2003, s. 73; jfr JO 1995/96 s. 141). Huruvida det är lämpligt när frågan gäller uppskov är, med hänsyn till förutsättningarna för den typen av tvister, inte helt enkelt att avgöra. Det går inte att som princip ange att nämnden alltid bör vänta. Exempelvis framstår detta inte som lämpligt, om nämnden bedömer att invändningen om uppsäg- ningens giltighet är helt ogrundad. Bör preliminärfrågorna tas bort från uppskovsärendena? Som tidigare angetts är det således främst preliminärfrågorna som talar för en överklaganderätt. Man kan därför fundera över lös- ningar med den utgångspunkten. En möjlighet skulle kunna vara att behålla överklagandeförbudet som man för ärenden om uppskov beträffande lokal tar bort den nuvarande möjligheten för hyresnämnden att pröva preliminärfrågor. skulle då snabbt kunna avgöra uppskovsfrågan. I praktiken skulle detta avgörande så att säga vara villkorat av att det inte i annat sammanhang fastslogs att uppsäg- ningen var ogiltig. En avgörande nackdel med den tanken är emellertid att pröv- ningen av uppsägningens giltighet, i den mån den prövas i allmän domstol, riskerar att dra ut . Därmed försvinner till stor del fördelarna med att uppskovsfrågan avgörs snabbt av hyresnämnden. Är överklagandeförbud med ventil och prövningstillstånd lämpligt? Vill man införa en överklaganderätt är därmed den lösning som ligger närmast till hands ett överklagandeförbud med ventil kombi- nerat med ett krav på prövningstillstånd. Ventilen skulle då i första Överklagande av hyresnämndens beslut hand vara avsedd för fall där hyresnämnden har prövat en preli- minärfråga och gör bedömningen att utgången i den frågan inte är självklar. Häremot kan hävdas att intresset av att säkerställa att parterna kan få en preliminärfråga prövad i högre rätt i rimlig grad säker- ställs av den möjlighet de har att föra fastställelsetalan i allmän domstol. Men framförallt skulle det bli en omfattande och rätt krånglig reglering för en typ av avgöranden som i praktiken är mycket sällsynta. Som tidigare nämnts fattas vid de större nämnderna endast ett fåtal uppskovsbeslut . Och givetvis är frågan om uppsäg- ningens giltighet inte aktuell i alla eller ens de flesta av dessa ären- den. Det är mot denna verklighet man får väga om systemet skall tyngas med regler om prövningstillstånd m.m. Särskilt om processrättsliga komplikationer Enligt vår bedömning skulle man också behöva ändra den nuvar- ande ordningen där frågan om uppsägningens giltighet kan prövas endast mot yrkandet om uppskov, t.ex. genom att tillåta någon form av fastställelsetalan vid hyresnämnden. Det beror på följande. Den som har gjort uppsägningen kan inte göra gällande att denna är ogiltig. Enligt allmänna processrättsliga principer bör därmed invändningar om uppsägningens giltighet kunna framställas endast i de fall den som har gjort uppsägningen också är den som ansöker om uppskov. Normalt sett kan nämligen den som fram- ställer ett yrkande – i det här fallet om uppskov – inte också anföra en grund – här att uppsägningen är ogiltig – som medför att det egna yrkandet ska ogillas. Detta är emellertid genom rättsfallet RH 1997:75 möjligt i nu aktuella ärenden. I det avgörandet godtog nämligen att en hyresgäst ansökte om uppskov som denne i första hand gjorde gällande att värdens uppsägning var ogiltig. Principen har bekräftats även i senare avgöranden (se t.ex. mål ÖH 5239-03; beslut ). Denna ordning kan inte behållas, om man inför en överklag- anderätt. I en situation liknande den som var aktuell i RH 1997:75 bifalls nämligen hyresgästens ansökan om uppskov, om uppsäg- ningen anses giltig (här bortses från möjligheten att kortare upp- skov beviljas än det yrkade). I det läget har hyresgästen fått bifall Överklagande av hyresnämndens beslut till sitt yrkande och kan därmed inte överklaga beslutet, eftersom allmänna processrättsliga principer innebär att den som överklagar måste begära en ändring till sin egen fördel (se t.ex. Fitger, , 50:8). Om å andra sidan uppsägningen anses ogiltig, ogillas hyresgästens yrkande om uppskov. I det läget har hyresgästen ingen anledning att överklaga. Avtalet löper ju vidare på oförändrade villkor; något som hyresgästen uppenbarligen önskade. Med andra ord kräver en överklaganderätt att den nuvarande ordningen ersätts med någon form av möjlighet att föra fast- ställelsetalan beträffande preliminärfrågan. Sammanfattningsvis kan konstateras att en överklaganderätt med- för att man för frågor som i praktiken är mycket sällsynta skulle behöva införa en omfattande och ganska krånglig reglering inne- fattande bl.a. ventil, prövningstillstånd och en möjlighet att föra någon form av fastställelsetalan. Dessutom finns ett uttalat behov av ett snabbt avgörande. Vår slutsats är därför att övervägande skäl talar för att ha kvar överklagandeförbudet för beslut om uppskov med avflyttningen från lokal. När det gäller beslut om tillstånd till byte och till andrahands- upplåtelse kan till att börja med konstateras att det ofta råder en intressekonflikt mellan parterna. En hyresgäst kan exempelvis vara mån om att få lägenheten uthyrd under en bortavaro, medan hyresvärden anser sig ha befogad anledning att motsätta sig detta. Detta talar naturligtvis för att det bör införas en möjlighet att få överklaga dessa typer av beslut. Å andra sidan måste det beaktas att det beträffande andrahands- upplåtelse finns ett tydligt behov av ett snabbt avgörande. Tillstånd till andrahandsupplåtelse ska redan enligt bestämmelserna i hyres- lagen vara begränsade i tiden. I de flesta fall är avsikten, när en an- sökan ges in, att upplåtelsen ska påbörjas inom en eller Överklagande av hyresnämndens beslut för att därefter pågå . Det kan t.ex. vara så att en lägenhet ska hyras ut under en termin till en student. Även om man begränsar överklaganderätten på något av de sätt som har behandlats i det föregående får man därför räkna med att, när en prövning i ett enskilt fall ska ske i högre instans, risken är överhängande att andrahandshyresgästen drar sig ur eller att frågan om andrahandsupplåtelse av annat skäl faller. Därmed är risken stor att man inte heller av högre rätt får något svar i den aktuella princip- frågan. skulle antagligen en process i hovrätten inne- bära att den tilltänkta tiden för andrahandsupplåtelsen helt eller delvis skulle ha passerats innan avgörandet kom. Utredningen om privatpersoners upplåtelse av den egna bostaden lämnade i sitt betänkande Upplåtelse i andra hand av den egna bostaden (SOU:2007:74) sina förslag beträffande andra- handsupplåtelse. Den enda sakliga ändringen som föreslås av 40 § hyreslagen jämfört med nuvarande praxis är att en tillfällig längre utlandsvistelse ska kunna utgöra beaktansvärda skäl för andra- handsupplåtelse. Övriga förslag i denna del utgör kodifieringar av praxis. Förslagen påverkar därför inte våra överväganden om över- klagandeförbudet. Redan nu anförda omständigheter medför enligt vår mening att någon överklaganderätt inte bör införas för beslut angående andra- handsupplåtelse. Även när det gäller byte finns det en överhängande risk för att förutsättningarna för bytet rycks undan vid ett överklagande. Erfarenhetsmässigt krävs ofta ett relativt snabbt avgörande för att inte byteskontrahenten ska dra sig ur. En jämförelse kan göras med överlåtelser av bostadsrätt. Där försöker säljaren numera inte sällan, t.ex. genom avtalsklausuler, förhindra att förvärvaren går vidare till hyresnämnden, om bostads- rättsföreningen inte godtar förvärvaren som medlem. Det beror alltså på att säljaren inte godtar den tidsutdräkt en prövning i hyresnämnden innebär. Kravet på skyndsamhet är sannolikt ännu större, om ett byte sker i flera led. Det nu sagda utesluter en oinskränkt överklaganderätt. Vad man skulle kunna överväga är ett överklagandeförbud med ventil Överklagande av hyresnämndens beslut i kombination med prövningstillstånd. Härigenom är det möjligt att begränsa överklaganderätten till principiellt intressanta fall. Risken är dock naturligtvis att det i slutändan inte blir någon pröv- ning för att byteskontrahenten/byteskontrahenterna drar sig ur. Men man måste också ifrågasätta om det är klokt att införa ett system med prövningstillstånd för en enda beslutstyp. finns det inte något krav på prövningstillstånd i någon fråga inom hyres- rätten som prövas av hyresnämnden som första instans. Och vi har inte föreslagit det för någon av de beslutstyper som omfattas av överklagandeförbud. I sammanhanget får man slutligen väga in att hyresnämndernas praxis vad gäller byte är förhållandevis enhetlig (se avsnitt 4.4.2). Det gör behovet av en överklaganderätt mindre än det annars skulle ha varit. Vi anser sammantaget att det saknas tillräckliga skäl för att slopa överklagandeförbudet även i fråga om byte. 8 Förbudet mot dubbelupplåtelse Enligt direktiven ska vi överväga om förbudet mot dubbelupp- låtelse i 4 kap. 3 § bostadsrättslagen bör vara kvar och därvid sär- skilt belysa de juridiska och ekonomiska konsekvenserna av ett eventuellt borttagande av förbudet för bostadsrättsföreningar, hyres- gäster samt kommunala och privata fastighetsägare. Vi ska vidare analysera vilka särregler om bytes- och besittnings- rätt som krävs, om förbudet slopas. Vi ska också överväga eventuella fördelar med ett partiellt upp- hävande av förbudet, så att upplåtelse med bostadsrätt trots löp- ande hyresavtal endast får ske till en kommun eller ett kommunalt bostadsbolag. Slutligen ska vi hålla oss informerade om be- redning av frågan om införande av möjlighet att bilda s.k. ägar- lägenheter och belysa i vilken utsträckning som syftet med att av- skaffa förbudet mot dubbelupplåtelse skulle kunna uppnås genom införandet av en möjlighet att bilda sådana lägenheter. 8.2Bestämmelserna i bostadsrättslagen och hyreslagen m.m. Enligt 4 kap. 3 § bostadsrättslagen får en lägenhet som är upplåten med hyresrätt inte upplåtas med bostadsrätt så länge ett hyres- förhållande består. Från denna regel finns ett undantag. Lägenheten får upplåtas med bostadsrätt, såvida mindre än återstår av hyrestiden och hyresvärden och hyresgästen har kommit överens om att hyresförhållandet ska upphöra utan att hyresrätten överlåts till någon annan. Om en upplåtelse sker i strid med förbudet, är den enligt 4 kap. 7 § bostadsrättslagen ogiltig. Detta är innebörden av det s.k. förbudet mot dubbelupplåtelse. Förbudet skyddar de hyresgäster som vid ombildning av en hyresfastighet till en fastighet med bostadsrätt inte vill gå över till bostadsrätt. Till följd av förbudet kan bostadsrätt till en hyres- lägenhet upplåtas endast till en hyresgäst som vill övergå till bostads- rätt. Å andra sidan kan förbudet försvåra för en bostadsrättsförening att köpa huset om inte alla hyresgäster vill förvärva bostadsrätten till sin lägenhet. Förbudet bör ses mot bakgrund av hyreslagens bestämmelser om bytesrätt och besittningsskydd. Enligt 35 § andra stycket 4 hyreslagen har en hyresgäst inte någon bytesrätt, om lägenheten upplåtits av någon som innehade den med bostadsrätt och lägen- heten fortfarande innehas med sådan rätt. Vidare har, enligt 46 § första stycket 6 a hyreslagen, hyresgästen inte rätt till förlängning av hyresavtalet, om hyresavtalet avser en lägenhet som upplåtits av någon som innehade den med bostadsrätt och lägenheten alltjämt innehas med sådan rätt samt upplåtaren har sådant intresse av att förfoga över lägenheten att hyresgästen skäligen bör flytta. Genom förbudet mot dubbelupplåtelse utesluts risken att en hyresgäst som inte vill förvärva bostadsrätt till sin lägenhet förlorar sin bytesrätt och får ett sämre besittningsskydd. Denna risk utesluts även för en efterföljande hyresgäst. Enligt gällande rätt saknas möjlighet att inneha en enskild bostads- lägenhet i flerbostadshus med direkt äganderätt (ägarlägenhet). Detta är en konsekvens av att äganderätt till fast egendom endast kan avse fastigheten i sin helhet eller en ideell andel och att en en- skild bostadslägenhet inte kan utgöra en fastighet. Det sistnämnda framgår av 3 kap. 1 a § första stycket 4 fastighetsbildningslagen (1970:988). Enligt paragrafen får fastighetsbildning som medför att en tredimensionell fastighet bildas, nybildas eller ombildas endast ske om fastigheten, när denna är avsedd för bostadsändamål, är ägnad att omfatta minst fem bostadslägenheter. Förbudet mot dubbelupplåtelse i 4 kap. 3 § bostadsrättslagen har sin motsvarighet i en lagbestämmelse som infördes . Motivet till förbudet var att förhindra att en kvarboende hyresgästs rättsliga ställning försämras när en hyresrättsfastighet ombildas till bostads- rättsfastighet. De olägenheter förbudet kunde medföra i fråga om finansiering och upprättande av ekonomisk plan ansågs inte utgöra tillräckliga skäl mot ett införande av förbudet. Det ansågs inte heller vara motiverat att införa en bestämmelse om möjlighet att ge dispens från förbudet. Man ansåg bl.a. att det var svårt att definiera lämpliga normer för en dispensprövning. (Se prop. 1980/81:148 s. 5 ff.) Det har vid senare överväganden inte bedömts lämpligt att upp- häva förbudet. Man har anfört att ett upphävande av förbudet skulle kunna leda till oklarheter och rättsförluster för hyresgäster i bostadsrättslägenheter. Inte heller ett upphävande av förbudet i de fall upplåtelse sker till kommun eller ett kommunalt bostadsbolag har ansetts godtagbart. Detta har bl.a. motiverats med att det i så fall skulle behövas ett förbud för kommunen eller det kommunala bostadsbolaget att överlåta bostadsrätten. (Se Ds 1993:54 s. 5 ff. och prop. 1995/96:17 s. 26 f.) Man har även övervägt att med behållande av förbudet under- lätta en övergång från hyresrätt till bostadsrätt. Tanken var då att införa en ny typ av avtal som innebär att säljaren av huset kan förvärva en rätt att få en bostadsrätt upplåten till sig (s.k. bostadsrättsoption). Enligt förslaget skulle det vara möjligt att förvärva en sådan option om hyresgästen inte ville förvärva bostads- rätten till den egna lägenheten eller inte hade rätt till medlemskap i föreningen. När hyresförhållandet upphörde utan att den över- låtits till någon annan skulle den kunna upplåtas med bostadsrätt. Den föreslagna konstruktionen fick ett övervägande kritiskt mot- tagande bland remissinstanserna och har inte lett till lagstiftning (jfr a. Vad sedan gäller ägarlägenheter har det tidigare inte bedömts vara motiverat att införa någon lagstiftning som medger att enstaka bostadslägenheter blir ägarlägenheter. Då hänvisade regeringen bl.a. till att lagstiftningen om tredimensionell fastighetsindelning hade trätt i kraft och att det fanns goda skäl att avvakta med för- ändringar till dess man fått en uppfattning om hur denna tillämpats (se prop. 2003/04:113 s. 30 ff.). bereds emellertid frågan på Enligt vad som upplysts kan ett lagförslag beräknas vara klart . Vår bedömning: Förbudet mot att upplåta bostadsrätt beträf- fande en lägenhet som är uthyrd – dvs. förbudet mot dubbel- upplåtelse – bör behållas oförändrat. Förbudet mot dubbelupplåtelse infördes, som framgått ovan, . Man gjorde då en avvägning som utmynnade i att hän- synen till kvarboende hyresgästers rättsliga ställning ansågs väga tyngre än de nackdelar ett förbud mot dubbelupplåtelse medförde i fråga om finansiering och upprättande av ekonomisk plan. Vid de överväganden som ska göras finns det därför anledning att särskilt redovisa de resonemang som ledde fram till att förbudet infördes (se prop. 1980/81:148 s. 5 ff. och Ds Bo 1980:3 s. 5 ff.). Inledningsvis redovisar vi vissa tidigare överväganden om de juridiska konsekvenserna av ett slopande av förbudet. Därefter redo- gör vi för våra slutsatser i den frågan. Efter det belyser vi de eko- nomiska konsekvenserna av ett slopande av förbudet. I de två följ- ande avsnitten analyserar vi vilka särregler som behövs beträffande byte och besittningsrätt vid ett slopande av förbudet samt redovisar våra slutliga överväganden i frågan om förbudet bör upphävas helt. I ett avslutande avsnitt diskuterar vi ett partiellt upphävande av förbudet. 8.4.2De juridiska konsekvenserna av ett slopande av förbudet enligt (se Ds Bo 1980:3 s. 5 ff.) bedömde att då gällande rätt inte var oklar när bostadsrätt hade upplåtits endast till de lägenheter som innehades av hyresgäster som ville övergå till bostadsrätt. De övriga hyresgästerna kom i så fall att stå i hyres- förhållande till bostadsrättsföreningen. Dessa hade kvar både besittningsskydd och bytesrätt. Om föreningen ville upplösa hyres- förhållandet, skulle hyresgästens besittningsskydd bedömas enligt 46 § första stycket 10 hyreslagen. Den punkten innebär att hyres- gästens besittningsskydd bryts, om detta inte strider mot god sed i hyresförhållanden och inte annars är oskäligt mot hyresgästen. Om hyresgästen önskade byta sin lägenhet, hade denne – enligt kom- mittén – rätt till detta under de sedvanliga förutsättningar som gällde för byte enligt 35 § första stycket hyreslagen. Detsamma gällde för efterföljande hyresgäster. Olika typfall vid dubbelupplåtelse Enligt kommittén kunde emellertid problem uppstå om en uthyrd lägenhet hade upplåtits med bostadsrätt till någon annan än hyres- gästen. Kommittén delade upp denna situation i två typfall. Det första fallet var att bostadsrätt hade upplåtits till lägenheten och nytt hyresavtal hade träffats mellan hyresgästen och bostadsrätts- havaren. Det andra fallet var att bostadsrätt hade upplåtits till lägenheten vid sidan av hyresrätten utan att hyresgästen träffat nytt hyresavtal med bostadsrättshavaren. Hyresavtal har träffats mellan bostadsrättshavaren och hyresgästen Vad gäller det första fallet – när hyresavtal har ingåtts mellan bostads- rättshavaren och hyresgästen – angav kommittén att hyresgästen åtminstone enligt lagtextens ordalydelse i 46 § första stycket 6 a och 35 § andra stycket 4 hyreslagen fick finna sig i att han inte hade samma besittningsskydd som tidigare och att någon bytesrätt inte existerade. Kommittén påpekade dock att det var osäkert hur långt bestämmelserna i nyssnämnda lagrum egentligen sträckte sig i ett ombildningsfall. Mer om detta i det följande. Hyresgästen hävdar att bostadsrättsföreningen är hyresvärd I det andra fallet gjorde kommittén skillnad på två olika situationer. Den första situation kommittén tog upp var att hyresgästen hävdade, vid process eller annars, att bostadsrättsföreningen och inte bostadsrättshavaren var rätt hyresvärd. hyresgästen mot bakgrund av rättsfallet RBD 4:79 hade rätt att hålla sig till bostadsrättsföreningen som hyresvärd och att rättsläget var detsamma som om bostadsrätt inte hade upplåtits till lägenheten. I det angivna rättsfallet hade Bostadsdomstolen med stöd av 7 kap. 13 § första stycket jordabalken bedömt att ett hyresför- hållande hade uppkommit mellan en bostadsrättsförening och en kvarboende hyresgäst när föreningen förvärvat fastigheten. Det för- hållandet att föreningen även hade upplåtit bostadsrätt till hyres- gästens lägenhet ansågs inte medföra någon ändring i detta för- hållande. Enligt huvudregeln i nyssnämnda lagrum gäller upplåtelse som avser hyra även mot en ny ägare, om upplåtelsen skett genom skriftligt avtal och tillträde ägt rum före överlåtelsen. Domstol förklarar att bostadsrättshavaren är hyresvärd Den andra situation kommittén tog upp var att en domstol eller en hyresnämnd efter process hade förklarat att bostadsrättshavaren var rätt hyresvärd. I denna situation bedömdes att det på samma sätt som i det första fallet, dvs. det fallet att en bostadsrätt hade upplåtits till lägenheten och nytt hyresavtal hade träffats mellan hyresgästen och bostadsrättshavaren, var osäkert hur långt bestäm- melserna i 46 § första stycket 6 a och 35 § andra stycket 4 hyres- lagen egentligen sträckte sig. Vad gäller de nyssnämnda lagrummen framhöll kommittén att dessa hade utformats på förslag av Lagrådet. Därvid syntes man enligt kommittén ha utgått från att den, till vilken bostadsrätt hade upplåtits i ombildningsfall, automatiskt inträdde som hyresvärd i förhållande till kvarboende hyresgäst och, med denna utgångs- punkt och genom lagtextens formulering, avsett att bevara besitt- ningsskyddet och bytesrätten fullt ut för dessa hyresgäster (se prop. 1977/78:175 s. 219 ff.). Enligt kommittén hade det dock vid lagändringen inte beaktats att hyresgästen – i enlighet med rättsfallet RBD 4:79 – kunde bevara sitt besittningsskydd fullt ut genom att invända att bostads- rättshavaren inte enbart genom bostadsrättsupplåtelsen inträtt som hyresvärd visavi hyresgästen. Enligt kommittén syntes det vid lag- ändringen inte heller ha observerats att en domstol på annan grund än enbart själva bostadsrättsupplåtelsen kunde slå fast att ett hyres- förhållande uppkommit mellan bostadsrättshavaren och den kvar- boende hyresgästen. Därvid hänvisade kommittén till rättsfallet RBD 13:76. I det rättsfallet hade konstaterats att rättsförhållandet mellan parterna rättskraftigt avgjorts av en tingsrätt. Domstolen hade funnit att hyresgästen, bl.a. genom att ha undertecknat ett tilläggsavtal på vilket bostadsrättshavaren angavs som hyresvärd, accepterat bostads- rättshavaren som hyresvärd. nämnda omständigheter medförde enligt kommittén att det var osäkert hur långt de ifrågavarande bestämmelserna egentligen sträckte sig i ombildningsfall.