sou · GVB320 · 2008-01-01 00:00:00 — Dessa brottmål handläggs av särskilda sjörättsdomstolar. Straffbestämmelserna gäller bl.a. vårdslöshet i sjötrafik, sjöfylleri och s.k. smitning vid sjöolycka (20 kap. 2, 4, 5 och 8 §§). Därutöver finns det vissa gärningar som är hänförliga till en befälhavares respektive en redares ansvar (20 kap. 1, 6, 7 och 9 §§). Dessa utgörs bl.a. av följande: 1.om en befälhavare försummar att se till att fartyget enligt gällande regler är sjövärdigt, 2.om en redare försummar att avhjälpa fel eller brist i sjö- värdigheten, om han ägt eller bort äga kännedom om felet eller bristen, 3.om en redare underlåter att, trots att det är möjligt för honom, hindra fartyget att gå till sjöss när en förestående resa på grund 9TP PT Prop. 1993/94:168 s. 41 och prop. 1997/98:63 s. 90 f. Återkallelse av tillstånd m.m. inom andra sektorer av fel eller brist i sjövärdigheten kan bli förenad med allvarlig fara för de ombordvarande, 4.om en befälhavare avviker från tjänsten och överger fartyget eller försummar sina skyldigheter enligt gällande regler exempelvis när fartyget är i fara, när någon annan är i sjönöd eller när fara hotar sjötrafiken samt 5.om en befälhavare försummar sina skyldigheter enligt gällande regler vid prejning eller visitering. Om en person som innehar en befattning på ett fartyg för vilken särskilda behörighetsvillkor gäller fälls till ansvar för någon av dessa gärningar och därigenom visat sig olämplig att utöva en sådan befattning, skall domstol besluta att han eller hon eller för alltid skall fråntas rätten att utöva befattningen (20 kap. 12 §). Beslutet får även avse andra befattningar än den i vilken gärningen begåtts. Om åtgärder vidtas för att väcka åtal, får i uppenbara fall meddela beslut för tiden intill dess lagakraftägande dom finns eller domstolen, sedan åtal väckts, förordnar annat. Om det inte längre finns fog för beslutet, skall detta hävas. beslut kan överklagas till regeringen. Enligt uppgift från har möjligheten att frånta en person rätten att inneha en befattning använts mycket sparsamt. 3.4Återkallelse av legitimation på hälso- och sjukvårdens område I 5 kap. lagen (1998:531) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område finns bestämmelser om disciplinpåföljd och återkallelse av legitimation för yrkesutövare inom detta område. Disciplinpåföljd utgörs av erinran eller varning. En legitimation att utöva ett yrke inom hälso- och sjukvården skall återkallas bl.a. om den legitimerade varit grovt oskicklig vid utövning av sitt yrke eller på annat sätt visat sig uppenbart olämplig att utöva yrket (5 kap. 7 § 1). Återkallelse kan i dessa fall ske även interimistiskt (5 kap. 8 §). Även ett förfarande utom yrkesutövningen kan utgöra orsak till återkallelse. Utgångspunkten för bedömningen är om förfarandet kan anses ha undergrävt den tillit allmänheten har rätt Återkallelse av tillstånd m.m. inom andra sektorer att hysa till en legitimerad yrkesutövare. Exempel på ett sådant förfarande är ett allvarligt brott mot annans hälsa.TPF10FPT Det finns även en möjlighet att ålägga en legitimerad person en prövotid om denne varit oskicklig vid utövningen av sitt yrke eller på annat sätt visat sig olämplig för yrket och varning inte framstår som en tillräckligt ingripande åtgärd (5 kap. 6 §). Visar den legitimerade på nytt oskicklighet vid utövning av sitt yrke eller på annat sätt visar olämplighet att utöva yrket skall legitimationen återkallas (5 kap. 7 § 4). Även här kan återkallelse ske interimistiskt. Om det finns särskilda skäl får återkallelse dock underlåtas, varvid föreskrift om prövotid kan meddelas ytterligare en gång. Förutsättningarna för ett interimistiskt beslut om återkallelse är att det föreligger sannolika skäl för att den legitimerade gjort sig skyldig till det som lagts honom eller henne till last och att detta kommer att leda till en slutlig återkallelse av legitimationen. Vid misstanke om brott skall de föreliggande omständigheterna vara sådana att de vid en objektiv bedömning får misstanken att framstå som berättigad.TPF11FPT En ytterligare förutsättning är att ett interimistiskt beslut är påkallat från allmän synpunkt. Ett interimistiskt beslut gäller . Om det finns särskilda skäl, får beslutets giltighetstid förlängas med ytterligare högst . Om en legitimation har återkallats, skall en ny legitimation efter ansökan meddelas när förhållandena medger det (5 kap. 13 §). Det är som prövar ärenden om återkallelse av legitimation. Besluten får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid över- klagande till kammarrätten. Enligt uppgift från förekommer det cirka 10 stycken beslut om återkallelse av legitimation . Återkallelse sker till övervägande del på grund av den legitimerades sjukdom. 10TP PT Prop. 1978/79:220 s. 53. 11TP PT Prop. 1997/98:109 s. 164. Återkallelse av tillstånd m.m. inom andra sektorer Även på andra områden kan återkallelse av tillstånd förekomma. Exempelvis får i regel servering av spritdrycker, vin och starköl endast ske om serveringstillstånd har meddelats (6 och 7 kap. alkohollagen [1994:1738]). Ett sådant tillstånd kan återkallas bl.a. om tillståndshavaren inte längre anses lämplig att bedriva försäljning av alkoholdrycker. Sådan olämplighet hos en tillstånds- havare som bör medföra att tillståndet återkallas är t.ex. brott som har anknytning till rörelsen, narkotikabrott, trafiknykterhetsbrott och våldsbrott.TPF12FPT I stället för återkallelse kan varning meddelas om det kan anses vara en tillräcklig åtgärd. Det är kommunen som handlägger ärenden om serveringstillstånd. Besluten får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Tillstånd krävs även för att driva en uthyrningsrörelse för bilar och terrängmotorfordon (lagen [1998:492] om biluthyrning). Tillståndet kan återkallas om förutsättningarna för tillstånd inte längre föreligger. Varning kan meddelas för vissa mindre allvarliga fall. För tillstånd ställs bl.a. krav beträffande den personliga lämpligheten och vandeln. Dessa krav motsvarar de som ställs på en innehavare av ett yrkestrafiktillstånd.TPF13FPT handlägger frågor om uthyrningstillstånd. Besluten kan överklagas hos allmän förvaltningsdomstol varvid prövningstillstånd krävs vid överklag- ande till kammarrätten. Det kan också nämnas att liknande regler som de som finns om återkallelse av legitimation på hälso- och sjukvårdens område även finns beträffande veterinärer (lagen [1994:844] om behörighet att utöva veterinäryrket). Ett förslag föreligger om att fler yrkesgrupper inom djurens hälso- och sjukvård skall omfattas av legitimationskrav och därmed av frågan om återkallelse av legitimation.TPF14FPT Disciplinära åtgärder kan också vidtas mot andra yrkes- kategorier, bl.a. revisorer och advokater. En sådan åtgärd kan grunda sig på att vederbörande gjort sig skyldig till brott. 12TP PT Prop. 1994/95:89 s. 102. 13TP PT Prop. 1997/98:63 s. 106. 14TP PT Behörighet och ansvar inom djurens hälso- och sjukvård (SOU 2005:98). 4Sanktionsavgift som påföljd i allmänhet En sanktionsavgift är en ekonomisk sanktion som åläggs en fysisk eller juridisk person på grund av ett rättsstridigt beteende. Sanktionsavgifter kan vara repressiva och/eller vinstbegränsande. För att fastställa sanktionsavgifter används ofta schabloner. Det är endera tillsynsmyndigheten eller en domstol som beslutar om sanktionsavgift. Ansvaret är vanligtvis strikt, dvs. skyldigheten att betala en avgift uppkommer när ett regelbrott objektivt kan konstateras. Avgiften tillfaller, utom när det gäller straffavgiften för advokater i 8 kap. 7 § tredje stycket , staten. Beloppens storlek varierar kraftigt, bl.a. beroende på förhållandena inom respektive område. Avgiften kan användas vid sidan av eller i stället för skadestånd, vite, straff och förverkande. Det viktigaste skälet för att införa sanktionsavgifter har varit att lagstiftaren velat öka efterlevnaden av reglerna inom särskilda områden. Sanktionsavgifter har ofta förmodats föra med sig en effektivisering eftersom de anses erbjuda en snabb, enkel och billig lösning på de problem som beivrandet av regelbrott utgör. 4.2Sanktionsavgifternas användningsområde och utformning Frågan om när sanktionsavgifter bör användas och hur de bör vara utformade för att uppfylla rimliga krav på effektivitet och rättssäkerhet behandlades av regeringen under förarbetena till bestämmelsen om förverkande i 36 kap. 4 § , BrB.TPF1FPT De 1TP PT Prop. 1981/82:142 s. 21 ff. Sanktionsavgift som påföljd i allmänhet riktlinjer regeringen i detta sammanhang uppställde har behandlats av justitieutskottet och antagits av riksdagen.TPF2FPT Regeringen utvecklade sex principer som skulle utgöra en god grund för ett sådant avgiftssystem. Här angavs bl.a. att sanktions- avgifter kan vara ändamålsenliga i fall där regelöverträdelserna är särskilt frekventa eller speciella svårigheter föreligger att beräkna storleken på den vinst eller besparing som uppnås i det särskilda fallet. Andra fall som nämndes var sådana där den ekonomiska fördelen av en isolerad överträdelse genomsnittligt sett kan bedömas som låg, som samhällets behov av skydd på det aktuella området är framträdande. Sanktionsavgifter borde enligt regeringen få förekomma endast inom speciella klart avgränsade rättsområden. Det skulle vidare vara möjligt att förutse hur stor avgiften skulle bli i det enskilda fallet. Regeringen ansåg att det, beroende på det aktuella rätts- områdets natur, särskilt bör prövas om uppsåt eller oaktsamhet skall förutsättas för avgiftsskyldighet eller om denna skyldighet skall bygga på strikt ansvar. För att en konstruktion med strikt ansvar skall vara försvarbar från rättssäkerhetssynpunkt bör förutsättas att det finns starkt stöd för en presumtion att överträdelser på området inte kan ske på annat sätt än som en följd av uppsåt eller oaktsamhet. I betänkandet som föregick propositionen hade uppställts ytterligare ett krav för att strikt ansvar skulle få komma i fråga.TPF3FPT Häri angavs att strikt ansvar i princip bör förutsätta att avgiftsskyldigheten riktar sig mot personer och företag som måste antas ha inte bara ingående kännedom om föreskrifternas innehåll utan även särskild anledning att vaka över att de inte överträds. Något hinder borde enligt regeringen inte föreligga mot att låta avgiftsregler som i första hand riktas mot juridiska personer och straffrättsliga bestämmelser riktade mot fysiska personer vara tillämpliga vid sida av varandra. De subjektiva rekvisiten kan vara annorlunda utformade i de olika systemen, strikt ansvar vid avgift och uppsåt eller oaktsamhet vid straffrättsligt ansvar. Om det rör sig om mindre allvarliga överträdelser, kan den vinsteliminering som uppnås genom avgiften framstå som en fullt tillräcklig åtgärd. Det kan i så fall bli aktuellt att låta införandet av ett avgiftssystem innebära att de aktuella gärningarna är straffbara. 1981/82:JuU53 och rskr 1981/2:328. 3TP PT Ds Ju 1981:3 s. 93 f. Sanktionsavgift som påföljd i allmänhet Regeringen menade vidare att det i viss utsträckning kunde överlåtas åt de administrativa myndigheterna som är verksamma på området att besluta om avgift. I vissa fall är det däremot lämpligt att överlåta prövningen till domstol. Det gäller främst när avgifts- skyldigheten görs beroende av om överträdelsen skett av uppsåt eller oaktsamhet och när reglerna är utformade på sådant sätt att det finns utrymme för betydande skönsmässiga bedömningar. Vikten av att avgiftssystem införs på nya områden först efter noggranna överväganden om behovet poängterades likaså. Regeringen och har härefter i flera lagstiftnings- ärenden tagit ställning till frågan om bristande efterlevnad av bestämmelser skall sanktioneras genom straff eller sanktions- avgifter. Efter sådant övervägande har sanktionsavgifter införts på en rad områden. Fortsättningsvis följer en redogörelse för avgifts- systemet inom några av dessa. Urvalet av områden har gjorts för att visa de olika lösningar som har valts vid utformningen av ett system med sanktionsavgifter. Miljösanktions- och vatten- föroreningsavgifter pekas särskilt ut i utredningsdirektiven, varför systemen för dessa avgifter redovisas något mer utförligt än övriga områden. Miljösanktionsavgifter infördes genom , MB, 1999 och efterträdde det tidigare systemet med miljöskyddsavgifter.TPF4FPT Avgiften, som är en repressiv sanktion, infördes för att bidra till dels en hög standard i miljöpåverkande verksamhet, dels att miljö- reglerna skulle få ett effektivt genomslag.TPF5FPT Enligt bemyndigande i balken får regeringen meddela före- skrifter om att miljösanktionsavgift skall betalas av den som påbörjar en verksamhet som är tillståndspliktig eller anmälnings- pliktig utan att tillstånd har getts eller anmälan har gjorts (30 kap. 1 § första stycket MB). Regeringen får vidare föreskriva att sådan avgift skall betalas av den som åsidosätter villkor eller andra bestämmelser i ett tillstånd, andra bestämmelser i balken, 4TP PT Prop. 1997/98:45, bet. 1997/98: JoU 20, rskr 1997/98:278. 5TP PT Prop. 1997/98:45, del 1, s. 535. Sanktionsavgift som påföljd i allmänhet SOU 2007:20 föreskrifter som har meddelats med stöd av balken eller bestäm- melser i EG:s förordningar inom balkens tillämpningsområde. Avgiftens storlek skall framgå av föreskrifterna. Avgiften skall uppgå till och högst . När avgiftens storlek bestäms, skall hänsyn tas till överträdelsens allvar och betydelsen av den bestämmelse som överträdelsen avser (30 kap. 1 § andra stycket MB). Med överträdelsens allvar avses de objektiva omständigheterna, t.ex. hur överträdelsen har pågått och överträdelsens omfattning, medan betydelsen av den bestämmelse som överträdelsen avser tar sikte på förhållanden som t.ex. skyddsintresset.TPF6FPT Miljösanktionsavgift skall tas ut även om överträdelsen inte har skett uppsåtligen eller av oaktsamhet, dvs. med strikt ansvar (30 kap. 2 § MB). Avgift behöver dock inte tas ut om det vore oskäligt med hänsyn till vissa uppräknade faktorer, bl.a. sjukdom som medfört att den avgiftsskyldige inte förmått att på egen hand eller genom att uppdra åt någon annan göra det som ålegat den avgiftsskyldige eller att överträdelsen föranlett straff enligt . Avgiften tillfaller staten. Det är tillsynsmyndigheten som beslutar om miljösanktions- avgift. Innan beslutet fattas skall den som anspråket riktas mot ha getts tillfälle att yttra sig (30 kap. 3 § MB). beslut kan överklagas till miljödomstol (30 kap. 7 § MB). Beslut om miljösanktionsavgift får inte meddelas, om den som anspråket riktar sig mot inte från det att förut- sättningarna att besluta om avgift har inträffat har getts tillfälle att yttra sig (30 kap. 6 § MB). Om ett vitesföreläggande har överträtts, skall avgift inte tas ut för överträdelse som omfattas av föreläggandet (4 § förordningen [1998:950] om miljösanktions- avgifter). Regeringens föreskrifter återfinns i förordningen om miljö- sanktionsavgifter. Av bilagan till förordningen framgår vilka överträdelser som kan medföra sanktionsavgift och avgiftens storlek. Exempelvis anges i avsnitt 4.3.1 att avgift skall betalas av den som bryter mot 11 § förordningen (1998:915) om miljöhänsyn i jordbruket genom att åsidosätta kravet för jordbruksföretag med mer än att ha en viss del av marken höst- eller vinterbevuxen. Avgiftsbeloppet för denna överträdelse bestäms till 6TP PT Prop. 1997/98:45, del 1, s. 539. Sanktionsavgift som påföljd i allmänhet per hektar som inte hålls höst- eller vinterbevuxen, dock och högst . Om den felande inte, efter att ha fått skälig tid att vidta rättelse, upphör med en överträdelse efter det att en miljösanktionsavgift har beslutats, skall ny avgift för överträdelsen tas ut med dubbelt belopp. Detsamma gäller om överträdelsen upprepas från det tidigare beslutet om miljösanktionsavgift. Begränsningen om gäller dock fortfarande (2 och 3 §§ förordningen om miljösanktionsavgifter). 4.3.2Avgiftens förhållande till straff Det finns överträdelser som enligt och förordningen om miljösanktionsavgifter kan föranleda både straff och miljösanktionsavgift. Två bestämmelser i syftar dock till att mycket kraftigt begränsa utrymmet för dubbla sanktioner. Den första av dessa bestämmelser är en åtalsprövningsregel som omfattar alla fall där miljösanktionsavgift kan åläggas (29 kap. 11 § fjärde stycket MB). Regeln medför att, när miljösanktionsavgift kan åläggas för en överträdelse och det kan antas att påföljden stannar vid böter, åtal kommer att väckas endast om det är påkallat från allmän synpunkt. Utgångspunkten är således att åtal inte skall väckas i de aktuella fallen om det inte är särskilt motiverat att utöver sanktionsavgift även döma till straff. Av förarbetena framgår att miljösanktionsavgifter bör reserveras för de lindrigaste överträdelserna.TPF7FPT Mot bakgrund av att straffvärdet för flertalet lindriga överträdelser torde kunna stanna på bötesnivå bör åtalsprövningsregeln få stort genomslag. Den andra begränsningsregeln tar sikte på utrymmet att påföra miljösanktionsavgift (30 kap. 2 § andra stycket 4 MB). Regeln medför att avgift inte behöver tas ut om det vore oskäligt med hänsyn till att överträdelsen föranlett straff enligt . I förarbetena anges vidare att riskerna för dubbla sanktioner kan minskas ytterligare genom en renodling av de två sanktions- formerna på miljöområdet.TPF8FPT Renodlingen bör innebära att en gärning omfattas antingen av straffansvar eller av miljö- sanktionsavgift. 7TP PT Prop. 2005/06:182 s. 44. 8TP PT Prop. 2005/06:182 s. 45. Sanktionsavgift som påföljd i allmänhet fattades beslut om sanktionsavgift i 2 283 fall med ett totalt avgiftsbelopp om . minskade antalet beslutade avgifter till 1 276 stycken med ett totalt avgiftsbelopp om . , , fattades 1 008 beslut om sanktionsavgift. Det totala avgiftsbeloppet hade minskat drastiskt till 5,4 miljoner kr.TPF9FPT angav i rapport till regeringen att de operativa tillsynsmyndigheterna är övervägande positiva till miljösanktionsavgifter eftersom de ger en extra tyngd i tillsyns- arbetet och att avgiften är en snabb reaktion på överträdelser.TPF10FPT I rapporten redovisades att minskningen av antalet beslut om miljösanktionsavgifter främst berodde på bättre lagefterlevnad. Verket konstaterade mot den bakgrunden att miljösanktionsavgifterna har en stor preventiv effekt och uppfyller sitt syfte. Särskilt stor preventiv effekt har sanktions- avgifterna haft för överträdelser genom försenade miljörapporter och köldmediarapporter.TPF11FPT konstaterade dock att även viss kritik framförts mot systemet.TPF12FPT Den avser i första hand enskildheter i regleringen t.ex. avgiftsbeloppens storlek, men också de skillnader som finns tillsynsmyndigheter emellan när det gäller att påföra avgifter. Kritik har även riktats mot att dubbla sanktioner, dvs. straff och miljösanktionsavgift, kan förekomma för samma överträdelse. I lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg, , infördes bestämmelser om en särskild avgift, kallad vatten- föroreningsavgift. Avgiften skall påföras vid vissa otillåtna utsläpp från fartyg.TPF13FPT 9TP PT Statistiken är hämtad från . 10TP PT redovisning av regeringsuppdrag M 2004/2012/R, Miljösanktions- avgifter, Förslag till ny bilaga förordningen om miljösanktionsavgifter, s. 20. 11TP PT Angiven redovisning, s. 27. 12TP PT Delbetänkandet sanktionssystem och hänsynsregler (SOU 2004:37) s. 59. 13TP PT Prop. 1982/83:87, bet. 1982/83: JoU29, rskr 1982/83:255. SOU 2007:20 Sanktionsavgift som påföljd i allmänhet Inom Sveriges sjöterritorium och ekonomiska zon samt Öster- sjöområdet utanför dessa vattenområden får olja inte släppas ut från fartyg (2 kap. 2 § första stycket VFL). Denna bestämmelse gäller dock inte i fråga om fritidsfartyg (2 kap. 8 § förordningen [1980:789] om åtgärder mot förorening från fartyg, VFF). Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela föreskrifter med förbud mot utsläpp av olja även beträffande andra vattenområden (2 kap. 2 § andra stycket VFL). Vattenförorenings- avgift skall tas ut, om någon överträtt förbud mot utsläpp av olja från fartyg och utsläppet inte är obetydligt (8 kap. 1 § VFL). Vid bedömningen av om ett utsläpp är att anse som obetydligt skall främst beaktas om den utsläppta kvantiteten olja är obetydlig, men även oljans farlighetsgrad bör vägas in.TPF14FPT Vid olyckshändelse som innebär att ett fartyg släpper ut olja i strid mot förbud föreligger en skyldighet att begränsa utsläppet så långt det är möjligt (2 kap. 4 § VFL). tas ut om ett utsläpp inte har begränsats i (8 kap. 1 § VFL). juridiska person som vid överträdelsen var fartygets ägare eller redare (8 kap. 2 § VFL). Visar ägaren att han eller hon har saknat inflytande över fartygets drift får avgift dock inte påföras honom eller henne. För vattenföroreningsavgift som delägarna i ett partsrederi skall betala, svarar de solidariskt. Avgiften skall bestämmas med hänsyn till utsläppets omfattning samt fartygets storlek (bruttodräktighet). Avgiftsbeloppen finns angivna i en särskild tabell (8 kap. 3 § VFL). Det lägsta avgifts- beloppet är ett prisbasbelopp. Något högsta belopp finns inte. exempelvis att ett utsläpp 001–15 000 Vattenföroreningsavgiften tas ut enligt principen om strikt uppsåtligen eller av oaktsamhet för att avgift skall tas ut.TPF15FPT Om den avgift som skall tas ut i enlighet med den särskilda tabellen med hänsyn till omständigheterna framstår som uppenbart oskälig, får avgiften nedsättas eller efterges (8 kap. 4 § VFL). Undantaget skall tillämpas restriktivt. Jämkning eller eftergift kan enligt förarbetena 14TP PT Prop. 1982/83:87 s. 36, 52, 73 och 166. 15TP PT Prop. 1982/83:87 s. 15, 36 och 165. Sanktionsavgift som påföljd i allmänhet övervägas när utsläpp skett i samband med en olyckshändelse och omständigheterna är i hög grad förmildrande.TPF16FPT Ett fall när eftergift bör tillämpas är om ett svenskt fartyg har släppt ut olja i främmande stat och tillräckligt stränga påföljder har dömts ut av den staten. handlägger ärenden och fattar beslut om vattenföroreningsavgift (8 kap. 5 § VFL). För att säkra bevis eller betalning av avgiften kan bl.a. meddela nöd- vändiga förbud och förelägganden beträffande ett fartyg (8 kap. 6 och 7 §§ VFL). Ett beslut kan t.ex. innebära förbud mot fartygets avgång eller vidare resa eller föreläggande att fartyget skall anlöpa viss hamn. Beträffande utsläpp i den ekonomiska zonen från utländska fartyg finns vissa inskränkningar i rätten att meddela förelägganden och förbud för att säkra bevisning. I dessa fall krävs dels att det är klarlagt att ett utsläpp har skett från ifrågavarande fartyg, dels att utsläppet har medfört eller kan medföra betydande skador för del (8 kap. 6 § andra stycket VFL). Även får under vissa förhållanden meddela beslut om förelägganden och förbud för att säkra bevis (8 kap. 5 § VFF). Beslut om vattenföroreningsavgift skall delges fartygets befäl- havare samt, om det är möjligt, den beslutet avser (8 kap. 6 § VFF). beslut om vattenföroreningsavgift samt därmed sammanhängande beslut om förbud eller föreläggande får överklagas hos den tingsrätt som är sjörättsdomstol i den ort där den enhet vid som har meddelat beslutet har sitt säte (9 kap. 3 § VFL). I domstolen företräds staten av allmän åklagare (9 kap. 5 § fjärde stycket VFL). 4.4.2Avgiftens förhållande till straff När vattenföroreningsavgiften infördes var syftet att förstärka straffsanktionerna vid otillåtna utsläpp. Avgiften är således ett komplement till och inte en ersättning för en straffpåföljd.TPF17FPT De objektiva omständigheter som leder till att vatten- föroreningsavgift påförs kan alltså även konstituera straffrättligt ansvar. Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot förbud att släppa ut olja enligt 2 kap. 2 § första stycket eller begränsa ett utsläpp enligt 2 kap. 4 § VFL skall dömas till böter eller fängelse i 16TP PT Prop. 1982/83:87 s. 40. 17TP PT Prop. 1982/83:87 s. 14 ff. Sanktionsavgift som påföljd i allmänhet