sou · GWB389 · 2008-10-13 00:00:00 — Avsikten med förslaget är att den valda associationsformen inte ska vara avgörande för rätten till ersättning från arbetslöshetsförsäkringen. Bestämmelsen utgör ett tydlig- görande och skapar förutsägbarhet för medhjälpande make/maka. Arbetslöshetskassorna gör utredningar av detta slag, varför förslaget inte innebär någon ökad administration. Det ankommer på den enskilde att visa sin rätt till ersättning. Detta kan ske genom vidimerade arbetsintyg för företagare och tidigare inkomstdeklarationer. Arbetslöshetskassorna har redan dessa ruti- ner för kontroll av företagare, och kan tillämpa dem även i fråga om medhjälpande make/maka. Rutinerna har av arbetslöshetskassorna ansetts vara tillfyllest i fråga om företagsverksamhet som kvalificerat till ersättning såväl ensamt som i kombination med anställning. Det kan antas att fler personer kommer att våga inträda i makens/makans enskilda näringsverksamhet genom att det tydlig- görs att även sådant arbete kan utgöra grund för arbetslöshets- ersättning. Genom regeln skapas förutsägbarhet för den enskilde och ett hinder för företagande undanröjs. Prövning av detta slag görs men bedömningen är mycket restriktiv. Med den nya bestämmelsen kan möjligen något fler kunna anses ha uppfyllt ett arbetsvillkor och därmed ha rätt till ersättning. Kostnadsökningen har dock bedömts som marginell kan finansieras genom arbetsmarknadsavgiften. 13.6.4Beräkning av dagsförtjänst för företagare och anställd som deklarerat inkomst av näringsverksamhet Underlaget för beräkning av dagsförtjänsten ska som huvudregel bygga på den inkomst från verksamheten som framgår av senaste taxeringsbeslut. Om det är förmånligare för den sökande, ska underlaget för beräkning av dagsförtjänst bygga på genomsnittet av de två högsta av de tre senaste taxeringsårens inkomster från verksamheten. Gamla årsinkomster räknas om med hänsyn till löneutvecklingen. Även för anställda som deklarerat inkomst av näringsverksamhet beräknas dagsförtjänst på detta sätt. Sökanden måste själv inkomma med handlingar avseende , på samma sätt som krävs enligt dagens handläggning. För att skynda på hanteringen kan sökanden begära att lämnar ut nödvändiga uppgifter direkt till arbets- löshetskassan. Arbetslöshetskassornas har fram- fört att handläggningstiden sannolikt skulle kunna förkortas betyd- ligt om en uppgiftsskyldighet för gentemot arbetslös- hetskassorna infördes. införs ett nytt ärendehanteringsstöd hos samt- liga arbetslöshetskassor. I detta skulle en särskild modul för beräkning av företagares inkomster kunna införas. Framtagandet av en sådan modul underlättas av tydlig lagstiftning enligt förslaget. Att regeln ska tillämpas även på anställda som deklarerat inkomst av näringsverksamhet leder till tydliggörande, ökad rätts- säkerhet och likabehandling. Från kontrollsynpunkt torde reglerna bli lätta att hantera. Uppgif- terna är redan kontrollerade av . I och med att det sämsta året i näringsverksamheten genomgående elimineras förbättras företagarens dagpenning något jämfört med gällande ordning. Detta borde leda till att fler vågar driva sitt företag vidare även med dålig lönsamhet. Där- igenom undviks att små företag läggs ned i onödan. Beräkningssättet leder till en utgiftsökning vid införandet med högst för . Utredningen föreslår att förslaget finansieras genom arbetsmarknadsavgiften. Den som lägger ned sitt företag kan få sin beräkning av dagsförtjänst baserad på en tidigare anställning, eller på inkomster från verksamheten verksamheten faktiskt har bedrivits. Förslaget syftar till att fler ska våga starta företag. Det ökade antalet beräkningar som ska göras jämfört med kan medföra att handläggningstiden ökar något hos arbetslöshets- kassorna. har arbetslöshetskassorna rutiner för att göra en samlad bedömning av ett företag ska anses startat. Den nya regeln medför ingen skillnad i detta avseende. Avsikten med förslaget är att ge incitament till att starta företag. Genom att skyddet av inkomst från tidigare anställning utsträcks får företagare en rimlig tid på sig att pröva sin affärsidé och etablera sitt företag. Den ökade kostnaden för beräkningssättet av dagsförtjänst bedöms rymmas i den ovan beräknade kostnaden på ; jämför avsnitt 13.6.5. Utredningen föreslår att förslaget finansieras genom arbetsmarknadsavgiften. 13.6.6Beräkning av dagsförtjänst för kombinatörer En regel införs om vilket beräkningssätt som ska tillämpas för den som haft inkomster av både anställning och företa- gande. Förslaget leder till ökad rättssäkerhet och likabehandling. Förslaget innebär inte någon förändrad hantering jämfört med . Rutiner finns för företagares och anställdas inkomster. Förslaget innebär inga förändringar jämfört med , utan avser endast tydliggöra vilket beräkningssätt som ska tillämpas. Beräkningssättet medför inga ökade kostnader. Vissa arbetslöshets- kassor tillämpar däremot mer generösa beräkningssätt, varför kostnaden för arbetslöshetsförsäkringen kan komma att minska något. 13.6.7Näringsverksamhet vid sidan av det huvudsakliga arbetet Enligt utredningens förslag ska näringsverksamhet som sökanden bedrivit vid sidan av sitt huvudsaklig arbete inte påverka rätten till ersättning. Däremot görs avdrag från dagpenningen på samma sätt som för bisyssla. Genom den föreslagna bestämmelsen undanröjs ett hinder för företagande och likabehandling ökar för den som har kombinerat företagande med heltids- eller deltidsanställning. Administrationen hos arbetslöshetskassorna minskar, eftersom det blir oväsentligt hur många timmar sökanden ägnar åt verksamhet i företag. Däremot måste inkomster från sysslan redo- visas av sökanden och avräkning från dagpenningen måste göras av Avräkning ska dock ske på samma sätt som enligt dagens regler för bisyssla, vilket innebär att rutiner för detta redan finns. Kontroll sker av arbetsförmedlingen. Förslaget innebär i denna del ingen förändring. Sökande måste stå till arbetsmark- nadens förfogande för att rätt till ersättning ska föreligga. För det fall kontrollfunktionen skulle förefalla bristfällig kan ärendena komma att prövas av arbetslöshetskassorna i efterhand, vilket medför ökad kostnad för administration. Risken för detta bedömer utredningen som liten. Företagare erhåller vid arbetslöshet ersättning för vilken de tidigare erlagt avgift. Någon risk för snedvridning av konkurrens föreligger inte eftersom inkomster över en viss gräns medför avdrag från dagpenningen. Företagsamhet vid sidan av ett förlorat arbete kan behållas utan att rätten till ersättning påverkas. Syftet är att företag på detta sätt kan utvecklas och leda till att sökanden blir självförsörjande och därmed kan bidra till statens intäkter genom inbetalning av skatter och avgifter. 13.6.8Stöd inför start av eget företag Förslaget medför att en sökande kan förbereda start av eget företag utan att riskera att mista sin försörjning. som per- sonen omfattas av programmet utbetalas aktivitetsstöd i stället för arbetslöshetsersättning. Programmet påverkar arbetslöshetskassornas och Försäkrings- kassans samordning av antal erhållna dagar med ersättning respektive stöd. Befintligt system för informationsutbyte mellan arbetsförmedlingen, och arbetslöshetskassorna kan nyttjas. Någon ökad administration för arbetsförmedlingen förutspås inte. Eftersom personer som omfattas av systemet har regelbunden kontakt med arbetsförmedlingen där den enskildes verksamhet planeras och följs upp, finns tillfredsställande kontrollmöjligheter. Arbetsförmedlingen fastställer programmets begränsning , vilket i sig utgör ett verktyg för kontroll. Genom det föreslagna programmet undanröjs ett hinder för före- tagande, vilket bör leda till att fler startar företag. Utbetalt aktivitetsstöd för programmet beräknas uppgå till högst i aktivitetsstöd. Den största delen av denna summa utbetalas genom arbetslöshetsförsäkringen, varför kostnaden antas bli betydligt mindre. har uppskattat nettokostnaden till . Utredningen föreslår att programmet finansieras genom arbetsmarknadsavgiften. I utredningens direktiv framhålls att regeringens ambition är att främja företagande genom tydliga och bättre regler. Utredningen har uppfattat detta som en önskan att fler personer gärna ägnar sig åt företagande samt att det är positivt om företagen växer och skapar fler arbetstillfällen. Utredningen har erfarit att många små- företagare har behov av att anställa medarbetare, men avstår medvetet från att utvidga rörelsen på grund av bland annat risken för höga sjuklönekostnader om oturen skulle vara framme och resultera i onormalt hög frånvaro hos medarbetare. Utredningen föreslår att ett högkostnadsskydd mot sjuklönekostnader införs och som omfattar alla företag. Högkostnadsskyddet bör täcka kostnader som överstiger en viss nivå. Administrationen för kommer sannolikt att öka något. Detta uppvägs emellertid av att nuvarande försäkring mot kostnader för sjuklön enligt 17 § sjuklönelagen upphör. Försäk- ringskassan har dessutom erfarenheter från ett liknande högkost- nadsskydd som fanns . Utredningen föreslår att inför ett nytt år gör en prognos och fastställer nivån för . Det bör vara enkelt att kontrollera företagens uppgifter i samband med ansökan om ersättning. En ansökan kan till exempel åtföljas av ett intyg från revisor eller redovisningskonsult. Utredningen har erfarit att många småföretagare har behov av att anställa medarbetare, men avstår från detta bland annat på grund av risken för höga sjuklönekostnader. Med utredningens förslag kan kostnaden för sjuklön budgeteras, vilket ökar förutsägbarheten och viljan att anställa. Enligt beräkningar som har gjort skulle ett hög- kostnadsskydd kosta om nivån sätts till den genomsnittliga sjuklönekostnaden för alla företag och om nivån sätt till tre gånger den genomsnittliga sjuklönekostnaden. Den lägre nivån medför avsevärt fler ersättningsfall än den högre nivån. Utred- ningen föreslår att nivån, i vart fall inledningsvis, sätts till den genomsnittliga nivån. Om det visar sig att högkost- nadsskyddet blir billigare än beräknat kan nivån senare omprövas. Utredningen föreslår att högkostnadsskyddet finansieras genom sjukförsäkringsavgiften i arbetsgivaravgifterna. 14.1Förslag till lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring, AFL 3 kap. 2 § – första stycket I detta stycke anges hur den sjukpenninggrundande inkomsten av anställning beräknas. Det ligger inte i utredningens uppdrag att föreslå en förändring av SGI-beräkningen för anställda. Den före- slagna förändringen av bestämmelsens lydelse är därför endast redaktionell. 3 kap. 2 § – andra stycket första meningen I andra stycket anges hur SGI beräknas för den som har inkomst av annat förvärvsarbete än anställning. Bestämmelsen omfattar alla som har att redovisa ersättning som inkomst av annat förvärvs- arbete. Det har ingen betydelse om sådan ersättning faktiskt har erhållits eller inte. Bestämmelsen omfattar samtliga ersättningar för arbete som är att anse som inkomst av annat förvärvsarbete, dvs. inkomster i inkomstslaget näringsverksamhet och i vissa fall inkomster i inkomstslaget tjänst. De senare inkomsterna kan uppbäras av de andelsinnehavare i fåmansföretag som enligt utredningens förslag har rätt att få sin inkomst av anställning betraktad som inkomst av annat förvärvsarbete. De fåmansföretagare som inte gjort sådant val anses i sjukförsäkringens mening ha inkomst av anställning, varför deras SGI bestäms utifrån första stycket. Eftersom det är möjligt att senast få SGI fastställd utifrån den senaste taxeringen (vilken beslutats taxeringsåret), har utredningen funnit det nödvändigt att utforma lagtextförslaget så, att det senaste taxeringsbeslutet kan avse innevarande eller föregående taxeringsår. Föregående taxe- ringsår utgör således grund för SGI-bedömningen endast om det inte finns ett taxeringsbeslut som avser det taxeringsår då ersätt- ningsfallet inträffar. Finns sådant taxeringsbeslut ska SGI-bedöm- ningen göras med utgångspunkt från detta. Genom bestämmelsen klargörs även att det senaste taxeringsbeslutet inte godtas som underlag vid SGI-bedömningen om det avser äldre taxeringsår än det föregående; jämför dock andra stycket andra meningen nedan. Enligt 4 kap. 1 taxeringslagen (1990:324),TL, kan taxeringsbeslut vara grundläggande beslut om årlig taxering, omprövningsbeslut eller beslut om taxeringsåtgärder efter domstols beslut. Om allmän självdeklaration saknas för det taxeringsår som är underlag för SGI- beräkningen, kan SGI inte bestämmas utifrån det året, om det inte är så att med stöd av 4 kap. 3 § TL åsatt skönstaxering. 3 kap. 2 § – andra stycket andra meningen Förevarande bestämmelse ska tillämpas om tillämpningen medför att den försäkrades SGI blir högre. För det fall två av de tre årens taxeringar inte visar förekomst av några inkomster från näringsverksamhet, ska ett av dessa år läggas samman med det år som visar sådan inkomst, varvid ett genomsnitt ska beräknas. I sådant fall blir SGI-beräkningen sannolikt mindre förmånlig än vid en beräkning enligt andra stycket första meningen. 3 kap. 2 § – tredje stycket Reglerna om SGI i ett uppbyggnadsskede behandlas i avsnitt 8.3.2.4. Utredningen för i bestämmelsen in ett nytt begrepp, bas-SGI. Begreppet är i lagtexten väl definierat och underlättar tillämpningen av bestämmelsen i övrigt. 3 kap. 2 § – fjärde stycket För den som både har inkomst av anställning och inkomst av annan förvärvsverksamhet (dvs. en kombinatör) fastställs s.k. SGI-A enligt första stycket och SGI-B enligt andra stycket. För en kombinatör kommer SGI således att beräknas från en förväntad anställningsinkomst1 samt från den senast fastställda taxeringen vad avser näringsinkomst eller, om det är förmånligare, utifrån genomsnittet av de två högsta av de tre senaste taxerings- årens i allmän självdeklaration redovisade inkomsterna av eget arbete. Enligt förevarande lagregels andra stycke ska, vid beräkning av SGI, bortses från sådan inkomst av anställning och annat förvärvs- arbete som överstiger prisbasbeloppet. Det belopp som ska undantas ska i första hand räknas av från inkomst av annat förvärvsarbete. Utredningen anser inte att det finns skäl att frångå dessa bestämmelser. I de fall försäkrad har en anställning parallellt med driften av näringsverksamhet, en s.k. kombinatör, krävs särskild reglering för att inte dessa ska överkompenseras vid en SGI-bedömning i upp- byggnadsskedet, vilket redogjorts för i avsnitt 8.3.2.4. 3 kap. 2 § – femte stycket Beräkning av SGI utifrån en uppskattad inkomst av annat förvärvs- arbete i uppbyggnadsskedet har redogjorts för under avsnitt 8.3.2.4. 3 kap. 2 § – sjätte stycket Uppräkning av ersättningar från trygghetssystemen har beskrivits i avsnitt 8.3.2.6. 3 kap. 2 § – sjunde stycket SGI-underlaget bör räknas om med hänsyn till löneutvecklingen, vilket redogjorts för i avsnitt 8.3.2.6. 1 Notera dock att förslag från interdepartementariska arbetsgruppen om faktisk SGI kan komma att förändra utgångspunkten för att bestämma SGI för den som har inkomst av anställning. 3 kap. 2 § – åttonde stycket Bestämmelsen reglerar den s.k. jämförelseinkomsten. Utred- ningen föreslår att bestämmelsen om jämförelseinkomsten slopas. Skälen för detta redogörs för i avsnitt 8.5. 3 kap. 2 a § – fjärde stycke Utredningen väljer att låta den nya bestämmelsen innehålla den centrala definitionen av vilka fåmansföretagare som kan likställas med egenföretagare. Kravet på tio procents ägande av rösterna i fåmansföretag har kommenterats särskilt i avsnitt 8.1. Det bör noteras att reglerna om fåmansföretag i första hand är regler för att förhindra att arbets- inkomster otillbörligt tas ut som kapitalinkomster. Utredningen har emellertid funnit det lämpligt att använda dessa regler som utgångspunkt för att definiera de företagare som ska kunna likställas med egenföretagare. Härvid omfattas även företagare i ekonomiska föreningar. Utredningen anser att det finns skäl att begränsa bestämmelsens omfattning till att gälla sådana fåmansföretag som avses i 56 kap. 2 § IL. Det innebär att andelsinnehavare i företag som bestäms som fåmansföretag enligt den utvidgade fåmansföretagardefinitionen i 57 kap. 3 § inte kan likställas med egenföretagare. Enligt den ifrågavarande bestämmelsen anses nämligen samtliga andelsägare som är verksamma i ett företag i betydande omfattning som en enda person. Det betyder att ett konsultföretag, som ägs av de anställda kan vara ett fåmansföretag även om det ägs av ett mycket stort antal obesläktade personer. Förutom att det i sådana fall finns skäl att ifrågasätta om sådana personer i sjukförsäkringens mening bör anses som företagare, skulle bestämmelsen bli svår att admi- nistrera och kontrollera, eftersom det skulle bli nödvändigt att pröva om samtliga delägare i aktiebolaget och/eller deras närs- tående varit verksamma i betydande omfattning i företaget eller i ett av företaget – direkt eller indirekt – ägt fåmansföretag. Den omständigheten att utredningen föreslagit, att andelsinnehavaren ska ha av rösterna för att kunna likställas med egenföretagare, innebär ingen skillnad i detta avseende. Det är inte tillräckligt att någon uppfyller kraven i 3 kap. 2 a § fjärde stycket AFL för att inkomsten ska anses vara inkomst av För detta krävs att en anmälan härom till också gjorts samt att den gjorts av den försäkrade. Regeln är således frivillig. Inkomsterna hos de fåmansföretagare som inte väljer att omfat- tas av reglerna, dvs. inte gör en anmälan till , kommer även i fortsättningen att klassificeras som inkomst av anställning i AFL. 3 kap. 2 a § – femte och sjätte styckena Bestämmelserna reglerar fåmansföretagares återgång till att omfattas av reglerna om anställningsinkomster i AFL. I avsnitt 8.1.2.3 lämnas en närmare redogörelse för reglerna. 3 kap. 2 a § – sjunde stycket Utredningens förslag är beroende av att fullföljer sin underrättelseskyldighet. Utredningen har därför föreslagit att underrättelseskyldighet lagregleras. I av- snitt 8.2.4 motiveras nödvändigheten av denna bestämmelse. Avs- snitt 8.2.4 avser visserligen val av karenstid men underrättelse från till om att fåmansföretagare valt att likställas med egenföretagare i AFL och från avgiftssynpunkt är nödvändig för att rätt socialavgifter ska kunna åsättas, även om karenstid inte valts. 3 kap. 2 c § Bestämmelsen ändras så att personer som har inkomst av annat förvärvsarbete undantas från reduceringen. Bakgrunden till bestäm- melsen har redogjorts för i avsnitt 8.4. 3 kap. 4 § I bestämmelsen regleras den generella karensen för företagare. Motiveringen för denna framgår av avsnitt 8.2.1. För att anpassa utredningens förslag till gällande regler om allmänt högriskskydd föreslår utredningen ett tillägg i 3 kap. 4 § sjätte stycket AFL, vilket innebär att det maximala antalet karensdagar för den som har inkomst av annat förvärvsarbete är ; jämför avsnitt 8.2.5. Grundskydd är avsett att tillämpas om företagares sjukpenning inte uppnår nivån 2 prisbasbelopp efter en ordinarie SGI- beräkning. Det är således en utfyllnad upp till denna nivå. De före- tagare som efter en SGI-beräkning får sjukpenning på lägst 2 pris- basbelopp för år räknat, omfattas inte av grundskyddsbestämmel- sen. Utredningen har valt att bestämma grundskyddet till bestämt belopp, vilket gör beloppet tydligt. Eftersom grundskyddet avser storleken på den sjukpenning som kan utges, har utredningen valt att föra in förslaget om grundskydd som ett sista stycke i före- varande bestämmelse. Reglerna om grundskydd behandlas i avsnitt 8.3.2.5. 3 kap. 4 b § Egenföretagare som har en vald karenstid av tre eller har enligt nuvarande bestämmelser inte rätt till särskilt högriskskydd enligt AFL. Det följer av att enligt 3 kap. 4 b § AFL får besluta om att betala ut sjukpenning för karensdag, men inte har något stöd för att betala ut sjukpenning för karenstid enligt 3 kap. 11 § AFL. Med utredningens förslag till utformning av lagtexten i 4 § första stycket 1 samt 4 b § första stycket kommer denna ordning att gälla även fortsättningsvis för försäkrad med inkomst av annat förvärvsarbete och , dvs. för dem som inte valt karenstid. 3 kap. 11 § Reglerna om karens och karenstid har redovisats i avsnitt 8.2. Som utredningen tidigare anfört, skulle det föra för långt att neka personer, som i många andra avseenden betraktas som anställda, att återgå till ordningen som gäller för anställda i AFL, efter det att de fyllt . Byte ska emellertid vara möjligt först efter att uppsägningstiden för vald karenstid löpt ut samt aldrig tillämpas på sjukdom som inträffat innan ändringen blev gällande. Detta följer av att utredningen hänvisat till andra stycket i 11 § med uttryckligt undantag för 55-årsgränsen. För de fåmansföretagare som inte väljer att återgå till att betrak- tas som anställda ska en förkortning av vald karenstid efter inte vara möjlig. Detsamma ska, liksom enligt dagens regler, gälla för egenföretagare. 4 kap. 10 § första stycket 5 För tillfällig föräldrapenning krävs att förutsättningarna i 1–5 §§ lagen (2007:346) om skattereduktion för hushållsarbete är upp- fyllda. Härigenom knyts förslaget till en befintlig ordning och blir lätt att kontrollera. Ersättning utges oavsett om skattereduktion söks eller inte. Det väsentliga är att de grundläggande förutsätt- ningarna för skattereduktion i 1–5 §§ nämnda lag är uppfyllda. Därvid har utredningen fäst särskild vikt vid bestämmelserna i 5 § av vilken framgår att den som utför arbetet ska inneha F-skattsedel. kontrollmöjlighet tillgodoses genom att kassan kan begära in fakturan för den köpta tjänsten. Om det av fakturan framgår att det varit fråga om vård av sjukt barn eller annan anledning som anges i 4 kap. 10 § första stycket AFL, ska tillfällig föräldrapenning betalas ut. I annat fall ska ingen utbetalning ske. Utförligare motivering till bestämmelsen återfinns i avsnitt 9.2. 4 kap. 14 § tredje stycket Delningstalet 260 ersätter delningstalet 365. Motivering till be- stämmelsen återfinns i avsnitt 9.1 14.2Förslag till lag om ändring i lagen (1991:1947) om sjuklön 1 § tredje stycket Eftersom fåmansföretagare, som anmält att de vill likställas med egenföretagare, kommer att ha inkomst av annat förvärvsarbete i AFL, kan inte dessa personer även omfattas av sjuklönelagen. Sjuklön ska dock fortsatt betalas för de fåmansföretagare som inte anmäler att deras inkomst ska vara inkomst av annat förvärvsarbete. För den vars ersättning av arbete åter ska vara inkomst av anställning kommer lagen om sjuklön åter bli tillämplig. Utred- ningen anser att detta följer av den föreslagna lagtexten och att någon särskild reglering om detta därför inte är nödvändig. Nuvarande försäkring mot kostnader för sjuklön ersätts med ett generellt högkostnadsskydd som omfattar alla arbetsgivare och ger arbetsgivarna möjlighet att av få ersättning för sjuklönekostnader som ligger över en nivå som motsvarar den procentuellt beräknade genomsnittliga sjuklönekost- naden för alla arbetsgivare i landet. föreslås få i uppdrag att inför beräkna ett tal som ska användas som måttet på den genomsnittliga sjuklönekostnaden. Motiven för förslaget har utvecklats i avsnitt 12. 14.3Förslag till lag om ändring i socialavgiftslagen (2000:980) 2 kap. 29 § Enligt utredningens förslag ska fåmansföretagare som anmält att de vill likställas med den som har inkomst av annat förvärvsarbete (egenföretagare) erlägga arbetsgivaravgifter som uppgår till samma belopp som egenavgifterna. För att fullborda den föreslagna förändringen i avgiftshänseende krävs en reglering i förevarande bestämmelse. Genom att hänvisa till 3 kap. 13 § framgår att de procentsatser som gäller vid bestämmande av egenavgifter även ska gälla vid bestämmande av arbetsgivaravgifter för det fall en fåmans- företagare har inkomst av annat förvärvsarbete. För tydlighetens skull vill utredningen påpeka att det avgiftsunderlag som ska tillämpas alltjämt är det som följer av 2 kap. .