sou · GWB35 · 2008-02-28 00:00:00 — I reklam i en TV-sändning får det inte heller uppträda personer eller figurer som spelar en framträdande roll i program som huvud- sakligen vänder sig till barn . Enligt 7 kap. 7 § första stycket ska annonser i TV-sändning sändas mellan programmen. Annonser får dock under vissa i lagen angivna förutsättningar avbryta ett program. Av 7 kap. 7 b § tredje stycket följer vidare att reklam inte får förekomma före eller efter ett program eller en del av ett program som huvudsakligen vänder sig till barn . Reklam för receptbelagda läkemedel och sådan medicinsk behandling som endast är tillgänglig efter ordination får inte sändas i television (7 kap. 10 §). För radioreklam gäller i huvudsak samma regler som för TV- reklam. En skillnad är dock att det inte finns något förbud mot att reklam i radio riktas till barn . I lagen finns reglering om påföljder som kan bli aktuella om reglerna i lagen inte följs. I 10 kapitlet finns reglering om bl.a. straff och särskilda avgifter och i 11 kapitlet finns reglering om återkallelse av tillstånd. Bl.a. finns en reglering som anger att en handling som strider mot vissa i lagen angivna paragrafer ska vid tillämpningen av 4, 14 och 19 §§ marknadsföringslagen anses otillbörlig mot konsumenter. En sådan handling kan medföra marknadsstörningsavgift enligt marknadsföringslagen (10 kap. 7 §). och TV övervakar genom gransk- ning i efterhand om sända program står i överensstämmelse med lagen och de villkor som kan gälla för sändningarna (9 kap. 2 §). Bestämmelserna om bl.a. reklamförbud mot barn övervakas dock av . Styrdokument - rättsliga normer På grund av de hälsorisker och olägenheter som är förbundna med bruk av tobak och exponering för tobaksrök meddelas i tobakslagen (1993:581) bl.a. bestämmelser om marknadsföring av tobaksvaror och användning av vissa varukännetecken i marknads- föring av andra varor eller tjänster (1 §). I 14 § anges reglering avseende marknadsföring. Här anges följande. 14 § En näringsidkare som marknadsför tobaksvaror till konsumenter får inte använda kommersiella annonser i 1.periodiska skrifter eller andra jämförbara skrifter på vilka tryckfrihetsförordningen är tillämplig, 2.ljudradio- eller TV-program eller TV-sändningar över satellit som omfattas av radio- och TV-lagen (1996:844), eller 3.andra överföringar eller tekniska upptagningar på vilka yttrandefrihetsgrundlagen är tillämplig. Även annan marknadsföring av tobaksvaror till konsumenter än som avses i första stycket är förbjuden. Detta gäller dock inte 1.i tryckta skrifter på vilka tryckfrihetsförordningen är tillämplig eller i överföringar eller tekniska upptagningar på vilka yttrandefrihetsgrundlagen är tillämplig, 2.marknadsföring som endast består i att tillhandahålla tobaksvaror för försäljning, eller 3.kommersiella meddelanden inne på försäljningsställen som inte är påträngande, uppsökande eller uppmanar till bruk av tobak. Kommersiella meddelanden enligt andra stycket 3 ska i den omfattning det är möjligt placeras så att de inte är synliga från utsidan av försäljningsstället. En marknadsföringsåtgärd som bl.a. strider mot 14 § ska vid tillämpningen av 4, 14 och 19 §§ marknadsföringslagen anses vara otillbörlig mot konsument. Därutöver kan en marknadsförings- åtgärd som strider mot bl.a. 14 § första stycket 2 eller 3 medföra marknadsföringsavgift enligt bestämmelserna i 22–28 §§ marknads- föringslagen. Vidare finns i tobakslagen reglering om vem som har tillsyn över lagens efterlevnad. Styrdokument - rättsliga normer I alkohollagen finns särskilda bestämmelser för marknadsföring. I 4 kap. 8 § anges att vid marknadsföring av alkoholhaltiga drycker till konsumenter ska särskild måttfullhet iakttas. Reklam- eller annan marknadsföringsåtgärd som är påträngande eller uppsökande eller som uppmanar till bruk av alkohol får inte företas. Vidare får marknadsföring inte rikta sig särskilt till eller skildra barn eller ungdomar som inte har fyllt . Reglering finns avseende att vid marknadsföring av alkohol- drycker till konsumenter får inte användas kommersiella annonser i ljudradio- eller TV-program. Detta gäller även för sådana TV- sändningar över sattelit som omfattas av radio- och TV-lagen (4 kap. 10 §). Vidare finns reglering om marknadsföring avseende kommersiella annonser i periodiska skrifter eller andra skrifter på vilka tryckfrihetsförordningen är tillämpliga och som med avseende på ordningen för utgivningen är jämförbara med periodiska skrifter (11–11 c §§). En marknadsföringsåtgärd som bl.a. strider mot viss av ovan- stående redovisade reglering ska vid tillämpningen av 4, 14 och 19 §§ marknadsföringslagen anses vara otillbörlig mot konsument. Därutöver kan en marknadsföringsåtgärd som strider mot regle- ringen i 4 kap. 10 § medföra marknadsföringsavgift enligt bestäm- melserna i 22–28 §§ marknadsföringslagen. Vidare finns i alkohollagen reglering om vem som har tillsyn över lagens efterlevnad. I läkemedelslagen (1992:859) finns bestämmelser om förbud mot vissa slag av marknadsföring av läkemedel. I 21 a § anges att marknadsföring av humanläkemedel som inte har godkänts för försäljning är förbjuden. Vidare får marknadsföring av human- läkemedel inte riktas till barn. Därtill är marknadsföring av recept- belagda läkemedel som riktas till allmänheten förbjuden med undantag för kampanjer för vaccination av människor mot infektionssjukdomar. I 21 b § anges att marknadsföring av humanläkemedel ska främja en ändamålsenlig användning av produkten genom en presentation som är aktuell, saklig och balanserad. Styrdokument - rättsliga normer vara vilseledande och ska även i övrigt stå i överensstämmelse med god sed för sådan marknadsföring. Reklam för humanläkemedel som riktas till allmänheten ska vara utformad så att det klart framgår att meddelandet är en annons och att produkten är ett läkemedel. Innehållet i sådan reklam får inte vara utformat så att det kan leda till användning av läkemedel som medför skada eller på annat sätt inte är ändamålsenlig eller till att människor inte söker relevant vård. Vid marknadsföring av humanläkemedel ska det lämnas sådan information som är av särskild betydelse för allmänheten respektive för personer som är behöriga att förordna eller lämna ut läkemedel. Vid marknadsföring av sådana homeopatika som registrerats får dock endast användas sådan information som ska anges på förpackningen och bipacksedeln. I marknadsföringen för registre- rade traditionella växtbaserade läkemedel ska det anges att produkten är ett registrerat traditionellt växtbaserat läkemedel för användning vid en viss indikation eller vissa indikationer samt att indikationerna som omfattas av registreringen grundar sig ute- slutande på erfarenhet av långvarig användning. 4.6.1Europakonventionen för de mänskliga rättigheterna Enligt 2 kap. 23 § regeringsformen får lag eller annan föreskrift ej meddelas i strid med åtaganden på grund av den euro- peiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheter- na och de grundläggande friheterna. I konventionens artikel 10 stadgas följande. 1.Var och en har rätt till yttrandefrihet. Denna rätt innefattar åsiktsfrihet samt frihet att ta emot och sprida uppgifter och tankar utan offentlig myndighets inblandning och oberoende av territoriella gränser. Denna artikel hindrar inte en stat att kräva tillstånd för radio-, televisions- eller biografföretag. 2.Eftersom utövandet av de nämnda friheterna medför ansvar och skyldigheter, får det underkastas sådana formföreskrifter, villkor, inskränkningar eller straffpåföljder som är föreskrivna i lag och som i ett demokratiskt samhälle är nödvändiga med hänsyn till statens säkerhet, till den territoriella integriteten eller den allmänna säkerheten, till förebyggande av oordning eller brott, till skydd för hälsa eller moral eller för annans goda namn och rykte eller rättigheter, Styrdokument - rättsliga normer för att förhindra att förtroliga underrättelser sprids eller för att upprätthålla domstolars auktoritet och opartiskhet. De i artikel 10.2 uppräknade ändamålen är allmänna och vittom- fattande. Vid ingrepp i yttrandefriheten är det i allmänhet lätt att konstatera att ingreppet tjänar något av de angivna ändamålen. Den centrala frågan blir däremot ofta om ingreppet kan anses nöd- vändigt i ett demokratiskt samhälle för att tillgodose ändamålet i fråga. I detta hänseende tillämpar den s.k. proportionalitetsprincipen. En avvägning görs mellan å ena sidan den enskildes intresse av yttrandefrihet och å andra sidan det allmänna eller enskilda intresse som motiverar ingreppet. Om ingreppet vid en sådan avvägning framstår som rimligt, är kravet på proportionalitet uppfyllt, och ingreppet kan då anses nödvändigt i ett demokratiskt samhälle. En annan princip som tillmäts vikt är att staten åtnjuter en viss frihet (s.k. of appreciation) att bedöma om ett ingrepp är nödvändigt. Denna frihet är särskilt stor när vitala statliga intressen står på spel. I sådana fall är Europa- domstolen återhållsam med att underkänna åtgärder som vidtagits av lagstiftare och nationella domstolar (, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis- en kommentar till om de mänskliga rättigheterna, 2007, s. 372). I 2 kap. 1 § regeringsformen definieras de positiva opinions- friheterna. Här finns bl.a. ett generellt skydd för yttrandefriheten. Här stadgas att varje medborgare är gentemot det allmänna tillförsäkrad 1.yttrandefrihet: frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor, 2.informationsfrihet: frihet att inhämta och mottaga upplysningar samt att i övrigt taga del av andras yttranden, 3.mötesfrihet: frihet att anordna och bevista sammankomst för upplysning, meningsyttring eller annat liknande syfte eller för framförande av konstnärliga verk, 4.demonstrationsfrihet: frihet att anordna och deltaga i demonstration på allmän plats, 5.föreningsfrihet: frihet att sammansluta sig med andra för allmänna eller enskilda syften, 6.religionsfrihet: frihet att ensam eller tillsammans med andra utöva sin religion. Styrdokument - rättsliga normer Beträffande tryckfriheten och motsvarande frihet att yttra sig i ljudradio, television och vissa liknande överföringar samt filmer, videogram, ljudupptagningar och andra tekniska upptagningar gäller vad som är föreskrivet i tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen. I tryckfrihetsförordningen finns också bestämmelser om rätt att taga del av allmänna handlingar. Den yttrandefrihet som fastslås i 2 kap. 1 § regeringsformen är emellertid inte absolut utan får begränsas genom lag under vissa förutsättningar. De allmänna förutsättningarna för en sådan begränsning anges i 2 kap. 12 § regeringsformen. Här anges att de begränsningsbara fri- och rättigheterna är yttrandefriheten, informationsfriheten, mötesfriheten, demonstra- tionsfriheten, föreningsfriheten, de i 2 kap. 6 § angivna garantierna för den kroppsliga och personliga integriteten, skyddet i 2 kap. 8 § mot frihetsberövande och den i samma paragraf stipulerade rörelsefriheten samt kravet på offentlighet vid domstolsförhandling i 2 kap. 11 §. Begränsning får dock endast göras under vissa förutsättningar. Begränsning får endast göras för att tillgodose ändamål som är godtagbart i ett demokratiskt samhälle. Begränsning får aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett den och ej heller sträcka sig så långt att den utgör ett hot mot den fria åsiktsbildningen såsom en av folkstyrelsens grundvalar. Vidare får begränsning ej göras enbart på grund av politisk, religiös, kulturell eller annan sådan åskådning (2 kap. 12 § andra stycket). Därutöver finns ytterligare förutsättningar för begränsningar angivna i 2 kap. 13–14 §§. I 13 § framgår att yttrandefriheten och informationsfriheten får begränsas med hänsyn till rikets säkerhet, folkförsörjningen, allmän ordning och säkerhet, enskilds anseende, privatlivets helgd eller förebyggandet och beivrandet av brott. Vidare får frihet att yttra sig i näringsverksamhet begränsas. I övrigt får begränsning av yttrandefriheten och informations- friheten ske endast om särskilt viktiga skäl föranleder det. I 14 § framgår att mötesfriheten och demonstrationsfriheten får begrän- sas av hänsyn till ordning och säkerhet vid sammankomsten eller demonstrationen eller till trafiken. I övrigt får dessa friheter begränsas endast av hänsyn till rikets säkerhet eller för att motverka farsot. Föreningsfriheten får begränsas endast såvitt gäller sammanslutningar vilkas verksamhet är av militär eller Styrdokument - rättsliga normer liknande natur eller innebär förföljelse av folkgrupp av viss ras, med viss hudfärg eller av visst etniskt ursprung. Tryckfrihetsförordningen skyddar yttrandefriheten i tryckta skrifter och syftar främst till att värna en fri spridning av åsikter och fritt meningsutbyte i samhällsfrågor samt att säkra en allsidig information och nyhetsförmedling. Med tryckfrihet förstås enligt 1 kap. 1 § tryckfrihetsförord- ningen varje svensk medborgares rätt att ge ut skrifter utan några av myndigheter eller andra allmänna organ i förväg lagda hinder, rätten att inte kunna åtalas på grund av skriftens innehåll annat än inför en laglig domstol och rätten att inte kunna straffas för innehållet i annat fall än då det strider mot tydlig lag, given att bevara allmänt lugn, utan att återhålla allmän upplysning. I överensstämmelse med dessa grunder för en allmän tryckfrihet och för att säkerställa ett fritt meningsutbyte och en allsidig upplysning står det enligt samma paragraf varje medborgare fritt att, med iakttagande av bestämmelserna i tryckfrihetsförordningen, i tryckt skrift yttra sina tankar och åsikter, offentliggöra allmänna handlingar och meddela uppgifter och underrättelser i vilket ämne som helst. Reklam förekommer ofta i tryckta skrifter. Det innebär att sådan marknadsföring i princip kan komma att omfattas av tryck- frihetsförordningens regler. Utanför tryckfrihetsförordningens syfte faller emellertid att skydda näringsidkares ekonomiska intressen (prop. 1986/87:151 s. 47 f.). Med den utgångspunkten anses stadgandet i 1 kap. 3 § om grundlagens straff- och proces- suella exklusivitet inte hindra att reklam i viss utsträckning underkastas regler i vanlig lag. Efterhandsingripanden med stöd av marknadsföringslagen mot framställningar som är av utpräglat kommersiell natur, som har rent kommersiella förhållanden till föremål och som är otillbörliga mot konsumenter och näringsidkare kan således göras utan hinder av tryckfrihets- förordningen. Det anses också möjligt att föreskriva om informationsskyldighet såväl i reklam som i andra meddelanden om kommersiella förhållanden. I 1 kap. 9 § föreskrivs att utan hinder av tryckfrihetsförord- ningen gäller vad i lag är stadgat om förbud mot kommersiell Styrdokument - rättsliga normer annons i den mån annonsen används vid marknadsföring av alkoholhaltiga drycker eller tobaksvaror. Detsamma gäller också, enligt andra punkten, lagstiftning om förbud mot kommersiell annons som används vid marknadsföring av andra varor än tobaksvaror och tjänster om det i annonsen förekommer ett varukännetecken som är i bruk för en tobaksvara eller enligt gällande bestämmelser om varumärken är registrerat eller inarbetat för en sådan vara. I § 1 kap. 9 § 3 föreskrivs vidare att utan hinder av tryckfrihetsförordningen gäller vad i lag är stadgat om förbud mot kommersiell annons som meddelats till skydd för hälsa eller miljö enligt förpliktelse som följer av anslutning till Europeiska gemenskaperna. Vissa beståndsdelar i tryckfriheten är dock undantagslösa. Detta gäller exempelvis censurförbudet, som gäller fullt ut också i fråga om den kommersiella reklamen (1 kap. 2 §). Det innebär bl.a. att myndigheter inte har rätt att i förväg granska en näringsidkares planerade annonsering i t.ex. tidningar. Yttrandefriheten i andra medier än tryckta skrifter regleras i yttrandefrihetsgrundlagen. Tillämpningsområdet omfattar enligt 1 kap. 1 § första stycket ljudradio, television och vissa liknande överföringar samt filmer, videogram, ljudupptagningar och andra tekniska upptagningar. För att yttrandefrihetsgrundlagen ska vara tillämplig på radioprogram krävs att dessa är riktade till allmän- heten och avsedda att tas emot med tekniska hjälpmedel. Med uttrycket riktade till allmänheten förstås att den sändande utan särskild begäran från mottagaren riktar sändningen till vem som helst som önskar ta emot den. I 1 kap. 12 § första stycket yttrandefrihetsgrundlagen anges att vad som sägs i 1 kap. 9 § tryckfrihetsförordningen om att före- skrifter i lag får meddelas i fråga om vissa kommersiella annonser utan hinder av grundlagen ska gälla också i fråga om radioprogram och tekniska upptagningar. Av paragrafens andra stycke följer att bestämmelserna i yttrandefrihetsgrundlagen inte hindrar att det i lag meddelas föreskrifter om förbud i övrigt mot kommersiell reklam i radioprogram eller om villkor för sådan reklam. Detsamma gäller föreskrifter om förbud mot och villkor för annan annon- Styrdokument - rättsliga normer sering och sändning av program som helt eller delvis bekostas av annan än den som bedriver programverksamheten. I likhet med vad som gäller på det tryckfrihetsrättsliga området gäller censurförbudet även i fråga om yttrandefrihetsgrundlagen (1 kap. 3 §). Förhandsgranskning av reklam i radioprogram är således inte tillåten. och TV är en statlig myndighet. Dess huvudsakliga uppdrag är att övervaka att svenska radio- och TV-sändningar följer bestämmelserna i radio- och TV-lagen och programföretagens sändningstillstånd. Detta sker genom att nämnden i efterhand granskar radio- och TV-program. Gransk- ningen utgår oftast från anmälningar. I vissa fall tar nämnden initiativ till granskning av enstaka program eller längre sändningar. Varje granskning leder fram till ett beslut som fattas av antingen nämnden vid sammanträde, nämndens ordförande eller nämndens direktör. Besluten kan vara friande, friande med kritik eller fällande. Följden av ett fällande beslut beror på vilken bestämmelse som har överträtts. Vid överträdelser av villkor i sändnings- tillståndet om t.ex. opartiskhet och saklighet kan nämnden förelägga programföretaget att offentliggöra nämndens beslut. Offentliggörandet sker vanligen i form av en s.k. pliktsändning i vilken nämndens slutsatser presenteras. Vid överträdelse av bestämmelserna av otillbörligt gynnande, annonser och sponsring i radio- och TV-lagen kan nämnden ansöka hos länsrätten om att programföretaget ska betala en särskild avgift. Länsrätten prövar om nämndens fällande beslut var riktigt, om programföretaget ska betala en avgift och hur hög avgiften i sådant fall ska vara. Avgiften tillfaller staten. Den särskilda avgiften kan vara lägst och högst . Nämnden kan också förelägga t.ex. en lokalradiostation vid vite att följa vissa andra bestämmelser, bl.a. att innehållet i sändningarna ska ha lokal anknytning. Styrdokument - rättsliga normer sker i förhandsgranskning av all film som ska visas offentligt. Det är som har till uppgift att pröva om framställningen i en film eller ett videogram ska godkännas för visning vid allmän sammankomst eller offentlig till- ställning. Från granskningsplikten undantas bl.a. reklamfilm. Framställningen i en film eller ett videogram eller en del därav får inte godkännas för visning, om händelserna skildras på sådant sätt och i sådant sammanhang att framställningen kan verka förråande. Vid bedömningen ska särskilt beaktas om framställ- ningen innehåller närgångna eller utdragna skildringar av grovt våld mot människor eller djur, skildrar sexuellt våld eller tvång eller skildrar barn i pornografiska sammanhang. Vidare får fram- ställningen i en film eller ett videogram inte godkännas för visning för barn , alternativt eller , om den kan vålla barn i den aktuella åldersgruppen psykisk skada. 5Styrdokument – Utomrättsliga normer I avsnitt 4 redogör utredningen för centrala rättsliga normer inom diskriminerings-, jämställdhets- och marknadsområdet. Utöver dessa finns utomrättsliga normer gällande reklam. De har tagits fram av bransch- och yrkesorganisationer samt i vissa fall för- handlats fram i samarbete med en myndighet. De utomrättsliga reglernas efterlevnad garanteras inte genom någon form av statligt tvång. Frivilligt bildade råd prövar i stället om reglerna följs, men reglerna eller rådens beslut är inte rättsligt bindande. Systemet bygger därför på frivillighet. 5.2Internationella Handelskammaren – ICC () bildades och kan närmast ses som en näringslivets världsorganisation. Medlem- marna utgörs av nationella affärslivsorganisationer och individuella företag i cirka 140 länder och i hälften av dessa, däribland , finns också nationella ICC-kommittéer. Huvuduppgiften för ICC är att verka för ekonomisk frihet, frihandel och fri konkurrens. ICC försöker nå dessa mål genom att verka för en världshandel som baseras på allmänt vedertagna och liberala regler. Ett annat sätt är att lämna aktivt stöd för att lösa kommersiella tvistemål mellan olika intressenter. För ICC och dess medlemmar är självreglering, genom de olika uppförandekoder som antagits av organisationen, ett viktigt instru- ment för att gynna konkurrens och sunda affärsmetoder. Sådana koder/regler har upprättats för ett antal skilda områden och antagits som ledande principer. Styrdokument – Utomrättsliga normer Följande regler har ICC gett ut avseende reklam. ICC:s riktlinjer för reklam och marknadsföring på Internet ICC har numera gett ut ovannämnda regler i konsoliderad form under benämningen för reklam och marknads- kommunikation. Nedan redogörs för för reklam vars etiska normer tillämpas av Etiska Rådet mot Könsdiskrimi- nerande reklam – – och Marknadsetiska Rådet – MER (se avsnitt 5.3 och 5.4). 5.2.1ICC:s grundregler för reklam för reklam har givits ut i strävan att främja hög etisk standard på marknadskommunikationens område genom näringslivets egna åtgärder som komplement till såväl nationell som internationell gällande rätt. I introduktionen till reglerna anges att grundreglerna i första hand är utformade för att användas i näringslivets egenåtgärder, men ska också kunna utgöra en rätts- källa för domstolarna inom ramen för tillämplig lagstiftning. Grundreglerna är tillämpliga på all slags reklam som är ägnad att främja avsättningen av eller tillgången till varor, tjänster eller andra nyttigheter. Den etiska standard grundreglerna anger gäller alla som verkar inom reklamen – annonsörer, reklambyråer och andra som framställer eller förmedlar reklam samt media. I artikel 1 anges följande. Reklam skall vara laglig, hederlig och vederhäftig samt får ej utformas på ett stötande sätt. Reklamen skall utformas med vederbörlig känsla av socialt ansvar. Den skall vidare, vara förenlig med vad som inom näringslivet allmänt uppfattas som god affärssed. Inga enheter får vara så utformade att allmänhetens förtroende för reklamen skadas. Beträffande reklamens sociala ansvar anges i artikel 4 p 1 följande. Reklam får inte ge uttryck för någon form av diskriminering inbegripet sådan som hänför sig till ras, nationalitet, härkomst, Styrdokument – Utomrättsliga normer religion, kön eller ålder. Inte heller får reklam vara ägnad att undergräva respekten för mänsklig värdighet. Angående reklam riktad till barn finns reglering i artikel 14. I p 2 anges bl.a. följande. Reklam får inte innehålla framställning i ord eller bild som kan medföra att barn eller ungdomar utsätts för fysiska skadeverkningar eller påverkas negativt i psykiskt eller moraliskt avseende. 5.3Näringslivets Etiska Råd mot Könsdiskriminerande reklam – inrättades det självreglerande organet Näringslivets Etiska Råd mot Könsdiskriminerande reklam (). Inrättandet skedde på initiativ från näringslivet och syftet var att motverka såväl könsdiskriminerande reklam som en lagstiftning mot sådan reklam. Rådet startade sin verksamhet 1989. drivs av företag och organisationer med intressen i reklambranschen.