sou · GWB319 · 2008-03-04 00:00:00 — Kvicksilver är ett grundämne med en hög densitet på /dm3P .P När kvicksilver förvaras i ett medium som är plastiskt som bergsalt är det möjligt att kvicksilvret börjar sjunka genom materialet. När sjunkningen påbörjats blir den självförstärkande eftersom trycket i den djupaste punkten i botten kommer att bli högre när höjden av kvicksilvret ovanför blir större. Sjunkning är ett långsamt förlopp som kan förväntas ske över hundratal tusentals år. Om sjunkning inträffar ökar risken att flytande kvicksilver når kontakt med öppna sprickor. Om stabiliserat kvicksilver slutförvaras kommer effekten med sjunkning av kvarstå, men ingen självförstärkande effekt bedöms uppstå. Vidare reduceras eventuella risker vid kontakt med öppna sprickor till ett minimum till följd av det stabiliserade kvicksilvrets låga ångtryck och låga löslighet i vatten. Figur 4 Principskiss för några scenarier av relevans för slutförvaring av kvick- silver i bergsalt Scenario 2 – Konvergens Bergsaltsformationer påverkas av konvergens vilket leder till att hålrum kommer att bli mindre . Vid lagring av flytande avfall, såsom elementärt kvicksilver, kan problem då uppstå genom att avfallet med tiden utsätts för tryck av berggrunden, se figur 5. Detta kan då leda till att kvicksilvermetallen i förvaret trycksätts och tränger ut i tillfartsschaktet. I värsta fall skulle kvicksilver kunna tränga ut genom tillslutningspluggen och upp genom schaktet till markytan. Om en sådan passage öppnas för kvicksilver kan stora mängder strömma ut okontrollerat och nå kontakt med hydro- sfären och/eller biosfären. Om stabiliserat kvicksilver slutförvaras bedöms effekten av kon- vergens och trycksättning inte resultera i risker för okontrollerad spridning via sprickor eller plugg. Figur 5 Illustration till konvergensscenario som leder till förträngning av flytande kvicksilver från slutförvar i bergsalt Scenario 3 – Sprickor Om en vattenförande spricka skulle uppstå så att vatten skulle kunna tränga in i kvicksilverförvaret skulle förvarsutrymmet riskera att vattenfyllas. Kontakt med inträngande vatten kan leda till att kvicksilvret till en del löses upp i vattnet och kan frigöras till omgivningen om vattnet exempelvis pressas ut till följd av kon- vergens (scenario 2), gasbildning (scenario 4) eller om genom- strömning av vatten sker i förvaret (scenario 6). Gasförande sprickor eller schakt skulle kunna leda till att kvick- silverånga skulle kunna nå biosfären. Kvicksilver som i flytande form når kontakt med en spricka kan förväntas spridas vidare mycket snabbt. Om stabiliserat kvicksilver slutförvaras kommer effekten av kontakt mellan avfallet och grundvatten av vara minimerat genom stabilisatets låga löslighet i vatten. Scenario 4 – Kemiska reaktioner i förvaret Kemiska reaktioner kan ske i förvaret både under fyllning och efter tillslutning. De flesta tänkbara reaktioner kräver viss tillgång till vatten vilket förutsätter att inträngning av vatten kan ske. Amalgamering sker när kvicksilver reagerar med andra metaller och bildar amalgam. Detta kan ske med olika metaller, däribland natrium, zink och kadmium och aluminium. Vissa amalgamer har en bestämd sammansättning, t.ex. NaHg2B ,B och utgör legeringar. Av intresse är att det kvicksilver som förs till slutförvaring kan inne- hålla spår av amalgamerade metaller som kan ge upphov till kraftig gasbildning vid kontakt med vatten (fukt). Natrium, zink, kad- mium och aluminium är alla vätgasbildande metaller i kontakt med vatten. Beroende på föroreningshalten och förvarets geometri kan höga vätgastryck uppstå i slutförvaret. Detta medför att flytande kvicksilver utsätts för motsvarande trycksättning och riskerar att pressas ur genom förvarspluggar, sprickor eller porer i bergsaltet. Detta får konsekvenser för möjligheten till återtagande (scena- rio 5). Järn bildar inte amalgam med kvicksilver och används därför ofta i förvaringskärl för ämnet. Det ska i detta sammanhang på- pekas att amalgamering med ädlare metaller (vilka inte ger upphov till vätgasbildande korrosion), exempelvis koppar, kan utnyttjas för att mekaniskt stabilisera flytande kvicksilver. I ett kvicksilverförvar är det tänkbart att järn även används som konstruktionsmaterial såsom armeringsjärn. Vid en eventuell vatten- inträngning kommer korrosionsprocesser att starta med gasbild- ning som följd. Även vätgasbildande korrosion av järn och stål kan resultera i stora mängder gas och höga gastryck. Om stabiliserat kvicksilver slutförvaras kommer väsentligen riskerna för kemiska reaktioner i avfallet i slutförvaret att undan- röjas. Scenario 5 – Återtagande/korrektion Vid en förvaring av flytande kvicksilver utan förvaringskärl blir eventuella korrigerande åtgärder eller återtagning av avfallet för- svårat. Kontrollen över avfallet går till viss del förlorad. När förvaret försluts kommer kvicksilvret mycket effektivt att tränga in i befintliga porer och sprickor (jmfr Hg-porosimetri). Kvicksilvrets förmåga att tränga in kan också medföra att nya porer och sprickor uppstår. Om stabiliserat kvicksilver slutförvaras bedöms återtagande/ korrektioner kunna vidtas utan att risker för att okontrollerad spridning lett till att detta försvårats. Scenario 6 Läckage i pluggar Exempelberäkning – villkor för täthet hos pluggar i slutförvar för flytande metalliskt kvicksilver. Detta scenario saknar relevans för stabiliserat kvicksilver. Hg – luft, 0,4865 N/m Hg – vatten, 0,415 N/m Skillnaden i tryck vid gränsytan mellan kvicksilver och luft (torrt system) eller mellan kvicksilver och vatten (vått system) kan beskrivas av Young-Laplace ekvation: Antag att fullt bergtryck i ett saltförvar verkar på inneslutet metalliskt kvicksilver: Ptot = h g = 500 2,5 103 9,81 = 1,23 107 Pa För att effektivt innesluta kvicksilver vid detta tryck krävs en plugg med en maximal porradie rmax. = 7,93 10 8 m = 80 nm = 6,77 10 8 m = 68nm Det kan bedömas fullständigt orealistiskt att åstadkomma en plugg med så tät struktur. Som jämförelse kan nämnas att gränsen mellan synligt ljus och UV-ljus går vid 400 nm och gränsen mellan UV- ljus och röntgenstrålning vid cirka 500 nm. På samma sätt antages trycksättning genom bildad gas i förvaret till 5105 Pa (5 bar) vilket skulle ställa krav på rmax 1,7 μm (mot- svarar partikelstorleken på lera). Även detta krav kan anses svårt att uppfylla för en större plugg för ett helt slutförvar. Kraftindustrin i många länder ägnar stor kraft åt att komma till rätta med utsläpp av växthusgas från kraftverk som eldas med fossilt bränsle. I finns det ett stort antal kol- och brunkolseldade kraftverk. Infångning av koldioxiden och lagring av denna i geologiska formationer på stort djup och under täta bergformationer är ett koncept som studeras ingående av kraftindustrin. Man tittar då med särskilt intresse på möjligheterna att injicera och lagra koldioxid under de bergsaltsformationer som finns i t.ex. norra . Det måste därför ses som väsentligt att utreda möjliga intressekonflikter mellan kvicksilverdeponering och koldioxidlagring. Samtliga nuvarande avfallsdeponeringsanläggningar i bergsalt i är uppförda i nedlagda delar av saltgruvor. Ett krav som ställs på en sådan anläggning är att den skall ligga i en saltformation där saltbrytningen är avslutad och där deponeringsområdet kan avskiljas från det område där aktiv brytning pågår. Det är uppenbart att bergsaltet i sig självt har varit en utvin- ningsvärd resurs. Det är därför viktigt att man innan deponering av kvicksilver i en sådan saltformation påbörjas utreder om det finns någon risk att det salt som tänks omge kvicksilvret kan bli brytningsvärt igen, t.ex. genom utveckling av brytningsteknik. 2.5Deponering av radioaktivt avfall i bergsalt Deponering av radioaktivt avfall i bergsalt har varit aktuellt främst i , och . Även i har deponering i bergsalt studerats. har övergivit tanken på deponering av civilt högaktivt avfall i salt. deponerar man dock långlivat låg- och medelaktivt avfall som bl.a. innehåller transuraner från det militära programmet i WIPPTPF6FPT i skiktsalt. I är den officiella linjen en förlängd kon- trollerad lagring av kärnkraftens radioaktiva avfall ovan mark och att den slutliga förvaringen skall ske återtagbart antingen i bergsalt eller i lerformationer. Det primära intresset för regeringens utredare är att belysa förutsättningarna för deponering av kvicksilveravfall i bergsalt i . Diskussionen nedan fokuseras därför på det tyska pro- grammet för omhändertagande av kärnkraftens radioaktiva avfall. Detta medför bland annat att diskussionen koncentreras till depo- nering i saltdomer. Deponering i skiktsalt har förts fram som ett alternativ i men mycket litet finns gjort i form av under- sökningar och utredningar. 6TP PT WIPP . har alternativ till slutförvaring i salt, t.ex. slut- förvaring i lera, diskuterats även i även om programmets huvudinriktning alltjämt är slutförvaring i salt. I mitten av 1960- talet började man utreda möjligheterna att slutförvara radioaktivt avfall i en nedlagd saltgruva i en saltdom i i . 1977 tillfördes låg- och medelaktivt avfall med en total aktivitet av ~3 PBq. I Morsleben i det tidigare har radioaktivt avfall deponerats . Slutlagret i Morsleben är förlagt i en komplex saltfor- mation som närmast är att betrakta som en saltfylld tektonisk struktur. Efter den tyska återföreningen övertogs ansvaret för driften av de federala myndigheterna i det återförenade . tillförs inget ytterligare avfall och den tyska federala strålskyddsmyndigheten (BfS) har ålagts att ta fram en plan för nedläggningen av anläggningen. Huvuddelen av det tyska programmet har inriktats på en salt- dom vid Gorleben i där man har haft en ambition att bygga upp ett centrum för omhändertagande av kärnkraftsavfall. 1983 genomfördes undersökningar av domen och omgivande berg med borrningar från markytan. uppfördes så en underjordisk bergkarakteriserings- anläggning med två schakt och mellanliggande orter . Huvudmålet med denna anläggning är att påvisa förekomsten och säkerställa tillräcklig utbredning av homogent bergsalt lämpligt för slutförvaring, främst halit (natriumklorid). I detta sammanhang är det viktigt att fastställa förekomst, läge och utbredning av sprödare material såsom anhydrit och kalisalter som potentiellt kan innehålla vattenförande sprickor. Som en följd av en överenskommelse mellan kraftindustrin och den tyska om avveckling av kärnkraften avbröts undersökningarna i Gorleben för en period av minst tre och högst . skulle en rad generella säkerhetstekniska frågor utredas av BfS. En rapport som sammanfattar utredningar av sammanlagt 12 sådana frågor publice- rades av BfS. sade miljöminister att han kunde tänka sig att återuppta undersökningarna i Gorleben om han kunde få en acceptans för ett program för jäm- förelse mellan olika förläggningsplatser. 2.5.1 Huvudfrågor vid slutförvaring av radioaktivt avfall i salt Säkerheten vid deponering av avfall i bergsaltformationer vilar främst på att bergsaltet genom sin avsaknad på grundvatten förväntas innesluta avfallet helt och att transportmedium för migra- tion av farliga ämnen till biosfären saknas. De hålrum som används för deponering förväntas med tiden förslutas genom att saltet är plastiskt och kryper under inverkan av bergspänningen. Denna process kallas hålrumskonvergens. Vid deponering av radioaktivt avfall fås en uppvärmning av bergsaltet på grund av det radioaktiva sönderfallet vilket påskyndar hålrumskonvergensen och därmed förseglingen av förvaret. Förseglingen kan ytterligare påskyndas genom att hålrum i bergsaltet återfylls med krossat salt varigenom den volym som behöver fyllas upp av konvergensen minskar. Härigenom minskar även påverkan på det omgivande bergsaltet. En viss uppsprickning runt hålrummet kan dock förväntas. I eventuellt förekommande sprödare material såsom anhydrit- eller kalisaltlager kan långsiktigt öppna sprickor uppstå medan sprickor i rent berg- salt förväntas slutas . För varje slutförvarskoncept som bygger på isolering blir för- slutningen av slutförvaret en central fråga. I det tyska slutförvars- programmet har förslag till utformning av förslutningen tagits fram som bygger på kombinationer av krossat salt, betongproppar, proppar av asfaltstätad betong, högkompakterad bentonitlera etc. I de analyser som gjorts i av säkerheten vid slutförvaring i saltdomer har man kommit fram till att frigörelse av radionuklider från förvaret kan ske genom tre huvudscenarier: Uppkomst av en hydraulisk förbindelse mellan slutförvaret och ovanliggande vattenförande berg. Friläggning av slutförvaret genom fortskridande diapirbildning (saltet fortsätter att stiga) kombinerad med upplösning av saltet i saltdomens topp, subrosion. Studier av inneslutningar av salt grundvatten (brine) i Gorleben har visat att de centrala delarna av saltdomen inte har varit i kontakt med grundvattnet i omgivande berg och att påverkan från grundvatten har begränsats till domens perifera delar. Resultaten av de flesta studier såväl i fält som i laboratoriet visar att bergsalt under normala betingelser utgör en långsiktigt effektiv barriär mot utsläpp av radionuklider från ett slutförvar. Under normala betingelser kan upplösningshastigheten i toppen av en saltdom uppskattas från grundvattenflöden och uppmätta salthalter. I samband med nedisningar och avsmältningar av inlandsisar kan grundvattensituationen i det omgivande berget ändras väsentligt på grund av ökande grundvattentryck under isen. I de mesozoiska och kenozoiska bergarter som i norra nentaleuropa överlagrar bergsaltformationerna är permeabiliteten tillräckligt hög för att stora mängder smältvatten skall kunna infilt- rera. I Gorleben har man sett tecken på infiltration av glacialt smältvatten i det överliggande sedimentära berget ner . Även i saltdomens övre delar har tecken på smältvatten- inträngning kunnat ses. Man har dock dragit slutsatsen att det är osannolikt att detta smältvatten skulle kunna påverka saltdomens centrala delar. Vid infiltrationen av smältvatten har i Gorleben underjordiska erosionskanaler bildats i de sedimentära bergarterna ovanför domen. Dessa kanaler har en i förhållande till omgivande berg förhöjd permeabilitet. Kanalerna har som djupast nått 250 350 m. Man har dragit slutsatsen att det inte är sannolikt att dessa kanaler kan påverka förhållandena i de centrala delarna av domen. I har det förekommit en intensiv debatt om lämpligheten av att slutförvara avfall i saltdomen vid Gorleben. Motståndarna hävdar att kombinationen diapirism och subrosion, dvs. upplösning av salt i de stora vattenflöden som fås i bland annat erosionskanalerna, hotar slutförvarets inneslutningsförmåga. De förespråkar istället slutförvaring i stabila formationer av skiktsalt eller leror. De som förespråkar en slutförvaring i Gorleben menar att diapirism och subrosion är så långsamma processer och salt- domen så mäktig att slutförvaret inte kommer att påverkas. De interna processer i saltdomen och slutförvaret som studeras i det tyska programmet sammanhänger generellt med bergspän- ningar i kombination med bergsaltets plasticitet (krypbenägenhet), avfallets värmeutveckling, förekomsten av fickor med mättad salt- lösning (brineinneslutningar), gasutveckling och -transport, etc. Den frågeställning som har kommit i fokus för diskussionerna är uppkomsten av flödesvägar från slutförvaret till det omgivande berget. (2001a, 2001b) har gjort en genomgång av de nyckel- faktorer som behöver beskrivas för uppbyggnaden av säkerhets- analysscenarier för ett slutförvar i saltdomen vid Gorleben. I analysen kommer han fram till att gasbildning och uppbyggnad av gastryck i slutförvaret är kritiska faktorer internt i slutförvaret. Det bör dock påpekas att de analyser som har gjorts i inte är att betrakta som heltäckande säkerhetsanalyser utan mer som vetenskapliga studier av geologiska, kemiska och fysikaliska för- hållanden och processer. 2.5.2Jämförelser av olika bergarter för deponering av radioaktivt avfall I länder med en mer varierad geologi än har det varit naturligt att utvärdera alternativa geologiska medier för slutför- av kärnkraftsavfall. I har omfattande jämförande studier genomförts . Efter införandet av undersök- ningsmoratoriet i Gorleben tillsattes en arbetsgrupp, AkEndTPF7FPT, som utkom med sina rekommendationer med bl.a. bergartsoberoende uteslutningskriterier och minimikrav på för slutlagring lämpliga bergformationer. handlade BfS upp utredningar av säkerhetstekniska frågeställningar. I samtliga av dessa uppdrag skulle bergarterna salt, kristallint berg, lera/lersten och andra bergarter under lertäckning jämföras utgående från följande 12 frågeställningar (uppdragstagare inom parantes): Naturliga analogier (/) Isolationspotential och tidshorisont för säkerhetsbevis (Gruppe Ökologie) 7TP PT AkEnd Arbeitskreis Auswahlverfahren Endlagerstandorte. Säkerhetsindikatorer (/JA Streamflow) Geokemiska processer (FZK ) Kemiskt toxiska ämnen (Buchheim ) Kriticitet (GRS) Mänskligt inträngande () Flerbarriärkonceptet (/JA Streamflow/GruppeÖkologie) Kärnämneskontroll (BMWA) Arbetet avslutades med en workshop varefter BfS har sammanställt en syntesrapport som publicerades . En huvudslutsats är att man inte kan välja förvarsplats utgående från generella geologiska kriterier utan att man måste genomföra platsspecifika säkerhetsanalyser. uppdrogs BGRTPF8FPT av BMWiTPF9FPT att studera förekomsten av lämpliga bergformationer för slutförvaring. Slutrapporten som utkom innehåller en jämförelse av egenskaperna i bergsalt, lera och kristallint berg ur slutförvarssynpunkt, se figur 6 nedan. Kvicksilver är ett giftigt ämne som behöver hanteras med relevanta försiktighetsmått. Inom de industrier respektive de avfallsföretag som hanterar kvicksilver finns det lång erfarenhet av hanteringen som vid behov sker i särskilda förslutna behållare. Denna hantering styrs huvudsakligen av arbetsmiljöregler. Vid bedömning av slutförvaring av kvicksilveravfall gäller depo- neringsdirektivet (EU, 1999) och rådets beslut om mottagnings- kriterier vid avfallsdeponier (EU, 2002). Implementeringen av dessa regelverk har i skett genom deponeringsförordningen (SFS 2001:512) respektive föreskrifter om deponering, kriterier och förfaranden för mottagning av avfall vid anläggningar för deponering av avfall (NFS 2004:10). I har denna reglering skett genom förordningen över deponier och 8TP PT BGR Bundesanstalt für Geowissenschaften und Rohstoffe. 9TP PT BMWi Bundesministerium für Wirtschaft und Technologie. långtidslager (DepV, 2006) och en teknisk handledning (TA Abfall, 1991). Enligt TA Abfall ska avfall som i lakförsök som genomförs med vätske-fasfasförhållandet (L/S) 10 l/kg ger en kvicksilverkon- centration i lakvattnet som överstiger /l deponeras i en undermarksanläggning. Denna lakvattenkoncentration kan jäm- föras med att det i bilagan till rådets beslut (EU, 2002) om mottagningskriterier för avfall föreskrivs att avfall som ger en lakvattenkoncentration av kvicksilver på maximalt /l i ett perkolationstest med L/S=0,1 l/kg kan deponeras på en farligt- avfall-deponi ovan mark. Avfallet måste dessutom uppfylla vill- koren att utlakad mängd kvicksilver ska vara < /kg avfall vid så kallade skakförsök vid L/S=2 och < /kg avfall vid L/S=10. De svenska kriterierna (NFS 2004:10) överensstämmer med dem som anges i rådets beslut. Figur 6 Bedömning av olika bergarters lämplighet för slutförvaring av radio- aktivt avfall. (günstig=gynnsam, ungünstig=ogynnsam, mittel=medel) För underjordsdeponier föreskriver rådsbeslutet en platsspecifik säkerhetsbedömning som i huvudsak överensstämmer med den som föreskrivs i TA Abfall. I det svenska regelverket rådsbeslutets regler om platsspecifika säkerhetsbedömningar av underjordiska slutförvar för farligt avfall inte införts explicit, vilket innebär att de regler som återfinns i rådsbeslutet bör till tillämpas i . För kvicksilveravfall som innehåller mer än 0,1 viktsprocent kvicksilver gäller dock enligt avfallsförordningen (SFS 2001:1063) att avfallet ska bortskaffas genom deponering i ett underjordsförvar (anlägg- ning för permanent lagring av avfall i djupt bergförvar). Man kan konstatera att de tyska lakförsökskriterierna är sträng- are än vad som anges i bilagan till rådsbeslutet. Det finns dock ingen övre gräns för lakvattenhalten som utesluter att avfallet accepteras i ett underjordsförvar. Istället utgår de tyska bestämmel- serna från att ett slutförvar i bergsalt ska var helt tätt, vilket ska visas i säkerhetsanalysen. Kemakta har inte haft tillgång till någon säkerhetsanalys för en anläggning som är tillståndsgiven enligt nuvarande bestämmelser och kan därför inte yttra sig om huruvida de ingivna analyserna verkligen visar att saltet är tätt. Den något ålderstigna, och i Kemaktas mening, alltför begränsade analysen av anläggningen i Herfa-Neurode får i detta sammanhang betraktas som icke-repre- sentativ. De uppställda tyska kriterierna bygger på frågeställningar som kan vara svåra att garantera eller föra i bevis i det långa tidsper- spektivet. Ett sådant exempel är kravet på att förvaret (gruvan) måste vara fritt från vatten. Detta kriterium kan vara mycket svårt att föra i bevis på lång sikt, även om det får betraktas som ett troligt tillstånd i saltformationer utan väsentliga yttre störningar. Vid exempelvis tektonisk aktivitet eller till följd av sprickor upp- komna genom konvergens av hålrum kan dock strömningsvägar för vatten uppstå under vissa tidsrymder. tillsluts sannolikt sådana sprickor, men det kan dröja hundratals år innan de är helt täta. Det är också känt från studier i t.ex. WIPP att skiktsaltforma- tioner kan innehålla lager av sprödare och mer porösa material som kan vara vattenförande. Vattenförande formationer finns även i anläggningarna i och i . Ett annat exempel är kravet att ett slutbrutet gruvområde ska användas. Då bergsaltet i sig självt kan utgöra en utvinningsbar resurs kan detta krav vara svårt att tillämpa strikt. De tyska kriterierna för vilket avfall som kan tas emot vid en undermarksdeponi står i samklang med motsvarande kriterier i bilaga A till rådsbeslutet (EU, 2002). I avsnitt 2.1 i denna bilaga anges att avfall som finns listat i artikel 5.3 i deponeringsdirektivets (EU, 1999) inte kan tas emot vid en undermarksdeponi, däribland flytande avfall, vilket helt uppenbart strider mot deponering av metalliskt kvicksilver. Kemakta har i denna genomgång inte funnit några vägande skäl för att göra avkall på direktivets krav att avfallet inte får vara i flytande form. Sammantaget förefaller de tyska kriterierna vara formulerade med utgångspunkt i tekniska aspekter. En bättre väg i detta sam- manhang torde vara att ta utgångspunkt i en samlad och struktu- rerad säkerhetsanalys för ett kvicksilverförvar. Som nämnts ovan har det framförts från forskarhåll i att de säkerhets- analyser som genomförts för undermarksdeponier generellt baseras på förutsättningen att saltet som geologisk barriär erbjuder en synnerligen säker isolering av avfallet. Det kan påpekas att det i avsnitt 2.5 i bilagan till Rådets beslut (EU, 2002) samt bilagorna A och B till samma rådsbeslut finns procedurer och kriterier angivna för säkerhetsanalyser av bl.a. underjordiska slutförvar. Kemakta menar att om dessa procedurer följs och framlagd analys och redovisning visar erforderlig säkerhet kan kvicksilver slutförvaras på ett säkert sätt även i andra geologiska formationer än salt. Inget som framkommit i denna utredning pekar på att det inte skulle gå att slutförvara svenskt kvicksilveravfall i undermarksdeponier i bergsaltforma- tioner . Kemakta har under sin genomgång inte kunnat få fram ett svar på frågan om import av svenskt kvicksilveravfall för deponering i tyska bergsaltsformationer skulle vara politiskt acceptabelt respektive kunna accepteras av en tysk allmänhet. Ön i har tidigare använts för brytning av kalksten och använts som ett norskt nationellt förvar för oorganiskt farligt avfall, se figur 7.