sou · GVB360d8 · 2008-01-01 00:00:00 — Denna effekt kan delvis motverkas genom anpassning i processtekniken, t.ex. genom att kvistiga delar av virket avlägsnas och det kvistrena virket skarvas ihop. Initialt kan en ökad tillväxt t.o.m. påverka kvaliteten positivt på medelålders och äldre träd genom att dessa snabbare in befintliga kvistrester och att ved med hög densitet får en kappa av något lägre densitet. En klimatbetingad ökad tillväxt kan då i princip fungera som en sen gödsling där man bygger på med grova årsringar ytterst, vilket gör att större del av den högkvalitativa kärnan blir tillgänglig för sågning av värdefulla plankor. Både dimension, densitet, och kvistgrovlek är faktorer som kan påverkas genom skogsskötselåtgärder. Genom att t.ex. minska planterings- och/eller röjningsförbandet, så att träden står tätare, minskar dimension, densitet och kvistgrovlek. Det kan vara ett sätt att motverka eventuella negativa effekter av klimatförändringar, men innebär ökade kostnader och risker för vissa skador och sjukdomar. Förekomst av defekter är inte automatiskt beroende av tillväxt- hastigheten, men problem med olika typer av svampinfektioner som rötar eller missfärgar veden kan förväntas öka, både beroende på ökad temperatur och förväntad ökad nederbörd i vissa områden. Särskilt på lite sikt kan detta ge ökade problem. En större variation i väder under vår och höst i samband med skottskjutning och invintring ökar sannolikt risken för frost- och väderskador, särskilt i plant- och ungskog (jfr nedan). Om viltstammarna tillåts öka innebär det också en ökad risk för skador på plant- och ungskog (jfr nedan). Både klimatskador och viltskador innebär ökad risk för virkesdefekter i nedre delen av rotstocken. Krökar minskar sågutbytet och förekomsten av krök är delvis kopplade till tillväxthastighet i ungdomen. i trädets liv tenderar årsringarna fördelas så runt stammen att krökarna gradvis minskar. På kort sikt innebär detta att krökarna minskar i bety- delse, men den nya skogen kan få något ökade problem med krökar. Densitet har inte utgjort direkt grund för prissättning på massaved. Dock finns skillnader mellan olika regionala prislistor som i viss utsträckning kan vara en indirekt effekt av densitet. Samhällsekonomiskt innebär dock en lägre densitet i viss mån ökade kostnader genom att mer luft belastar avverknings- och transportlogistiken och de industriella processerna. Massavedens densitet kommer att minska snabbare än sågtimrets genom att det främst är ung ved som används för detta ändamål; yngre träd och yngre delar på äldre träd (mantelved och toppved). För massaveden har virkesdefekter och skador mindre betydelse än för sågtimmer. Ökad risk för röta och missfärgning av veden är dock negativt och kommer eventuellt att påverka kvaliteten negativt. Det är dock osäkert hur mycket detta innebär i praktiken. När det gäller bränsleved har densiteten heller inte påverkat priset , även om olika prissättning för olika trädslag naturligtvis till en del reflekterar olika densitet och energivärde. System är redan nu under utveckling för att sätta pris på bränsleveden utifrån energivärdet och det verkar rimligt att detta blir bestående fram- över. En ökad tillväxt innebär sämre energivärde för barrträd genom lägre densitet men detta gäller inte för lövträd där densi- teten i vissa fall t.o.m. ökar vid ökad tillväxt varvid bränslevärdet förbättras. Tabell 3.2 Bedömda förändringar i virkeskvalitetsegenskaper hos barrträd till följd av klimatförändringar i på kortare och ¹ t.ex. röta, missfärgning, barkdragande kvist, sprötkvist etc. ² påverkar vanligen inte avsalupriset , men påverkar skogbrukets lönsamhet ³ påverkar vanligen inte avsalupriset , men påverkar värmeverkets/industrins lönsamhet Effekten av klimatförändringar på lövträd är ännu svårare att bedöma än för barrträden. bedrivs mycket lite aktivt lövskogsbruk. Merparten av de lövträd som finns, främst björk, sköts inte utifrån sina förutsättningar utan fungerar mer som en biprodukt i barrskogsbruket. Skötseln av bok i sydligaste utgör det enda något så när betydande undantaget. Bandporiga lövträdslag som ek, ask och alm får dock bättre kvalitet (styrka, densitet) när tillväxten är högre. Om skillnaden i tillväxt- takt mellan svensk och polsk/tysk ek och bok jämnas ut kan konkurrenskraften för dessa trädslag öka här. För ströporiga lövträdslag som björk, asp, bok och påverkas inte virkes- kvaliteten på samma sätt av högre tillväxt, bortsett från att timmer- andelen ökar snabbare. Det volymmässigt viktigaste lövvirkessortimentet är massaved och dess kvalitet kommer sannolikt att påverkas förhållandevis litet Högre densitet är dock positivt även här, liksom för energisortimenten. Möbel- och inredningsindustrin (golv) efterfrågar bland annat ek, björk, bok, lönn, ask och alm eftersom dessa trädslag ger ett hårt och vackert virke. Det rör endast om små kvantiteter och modet växlar över tiden mellan olika trädslag. Förutsättningarna för lövträd kommer sannolikt att förbättras på vissa håll. Det, i kombination med ett ökat behov av risksprid- ning, kan komma att öka intresset för ett mer aktivt lövskogsbruk. kan man förvänta sig en spontan spridning norrut av ädellöv till nya områden där det behövs kunskap och system för hur dessa trädslag skall skötas. Om det blir större klimatvariationer under vår och höst kan det sannolikt medföra problem för ek och bok, med frostskador på skott och eventuellt också mer komplexa vitalitetsnedsättande skador. 4Hur påverkas frekvensen av skador på skog? Vind är den störningsfaktor som orsakat störst skador inom europeiskt skogsbruk (Schelhaas m fl 2003). Skadornas omfattning varierar mellan år och situationer men omfattande skador har blivit allt vanligare . skadades skog, varav i (2006). Åtminstone för , där vindskadorna historiskt varit mest omfattande, tycks trenden inte förklaras av det skulle ha blivit vanligare med storm eftersom vindklimatet har varierat i förhållandevis liten omfattning (2002). Att klimatet blivit mildare och blötare minskar skogens stabilitet men kan sannolikt inte ensamt förklara varför det blivit vanligare med vindskador. har skogsbruket och därmed skogen förändrats på flera sätt som sannolikt bidrar till att förklara den ökade frekvensen omfattande skadetillfällen (2006). En sådan orsak är att den stående volymen skog ökat, både till följd av utvecklad produktionsskötsel på befintlig skogmark och av en ökning i den areal som primärt används till skogsproduktion. fanns alltså en ökande volym skog som kunde blåsa ner. Trakthyggesbruket introducerades på bred front under 1950- talet och utgör nu den dominerande skogsbruksformen i . I och med detta skapas hyggeskanter som kan exponeras för hög vindhastighet och som skapar turbulens (m fl 2002). Andelen gran i landskapet har dessutom ökat . Gran är förhållandevis känslig för vind (Peltola m fl 2000). Det är därför sannolikt att skogsbrukets utveckling tillsammans med att klimatet blivit mildare (mindre tjäle) och blötare har medför att skogen blivit mera känslig för vind även om det kanske inte blivit vanligare med storm (, 2004). Klimatförändringarna kan förväntas påverka risken för vindfäll- ning både direkt genom ett förändrat klimat och indirekt genom ett förändrat skogstillstånd (m fl 2007). Hur pass vind- känsligt det framtida skogstillståndet blir påverkas av hur vi sköter skogen och vilka trädslag vi väljer. Den förväntade ökningen av potentialen för biomassaproduktion kan medföra att träden blir vindkänsliga vid en lägre ålder. Detta medför ökad risk för vind- fällning då perioden under vilken träden befinner sig i vindkänslig fas förlängs, så länge omloppstiden inte förkortas. Förutom genom omloppstidens längd kan sannolikheten för vindfällning påverkas genom rumslig planering, val av trädslag, och genom skötsel- åtgärder som påverkar trädens höjd och form, antal stammar per ytenhet, och rotningsförhållanden. Minskad förekomst av tjäle kan förväntas leda i riktning mot ökad vindkänslighet, liksom de ökade extrema nederbördsmängder som klimat- scenarierna indikerar. Den rotröta som orsakas av rottickan (Heterobasidium annosum) är den skadegörare som ger de största ekonomiska förlusterna vid granodling, (Bendz- 1997, m fl 2005). Utbredningen är störst i men påtaglig även norröver. Rotröta kan uppträda på de flesta marker men är vanligare på bördiga marker och på marker med högt pH. Spridning sker speciellt då fria stubbytor exponeras vid avverkning . har under stora arealer avverkats , utan stubbehandling. Det är därför sannolikt att andelen rötskadad skog skulle komma att ha ökat de närmaste decennierna även utan klimatförändring (och 2001). Ett varmare klimat kommer med stor sannolikhet att öka potentialen för spridningen, framförallt till följd av att vegetationsperioderna förlängs i hela landet (, SLU, muntl.). Vegetationsperiodens längd till 2071 2100 ökar både absolut och relativt sett mest i och , med 40 , medan ökningen i södra och norra blir 20 , för A2- och B2-scenarierna enligt Echam-modellen. Spridning av rötsvampar sker också där skogsmaskiner givit upphov till stamskador. Den form av rottickan som uppträder på tall är ännu sällsynt i norra . En teori är att det är det kyliga klimatet i sig som begränsat utbredningen och även för denna form kan man således anta att ett varmare klimat kommer att öka spridningen (, SLU, muntl.). Förutom rottickan är honungsskivling (Armillaria-arter) och blödskinn (Stereum sanguinolentum) röt- svampar med relativt stor skadeutbredning. Blödskinn angriper typiskt gran som drabbats av snöbrott, vilka bör minska i omfatt- ning. Honungsskivlingar angriper både våra barr- och lövträd och svampen gynnas då värdträdet utsätts för torkstress, varför ökade angrepp är förväntade (, SLU, muntl. Gremmeniellasvampen (Gremmeniella abietina) gynnas av varma fuktiga vintrar, och när det gäller angrepp på tall också av kalla och fuktiga somrar. Det är svårbedömt, kanske minskar risken för stora skadeutbrott på tall i och då somrarna blir torrare och varmare, men långa perioder med temperaturer runt 0 gynnar svampen. Risken för skadeutbrott på gran kan tänkas öka, eftersom granangrepp har inträffat efter torra somrar. Riklig nederbörd ett enskilt år verkar kunna utlösa en storskalig epidemi av Gremmeniella, så mot bakgrund av de predikterade klimat- förändringarna kan riskerna för utbrott öka i södra och även i norra (2007). Den nordliga varianten av sjukdomen drabbar också contortatallen, till skillnad från den sydliga varianten. Det senaste stora skadeutbrottet 2001 2003 beräknades ha kostat markägarna sammanlagt runt en och (m fl 2005) Knäckesjuka (Melampsora pinitorqua) angriper tallens årsskott. Den värdväxlar mellan asp och tall och förekommer i hela landet där asp finns i närheten. I allmänhet går det mellan mer omfattande skador. Inom vissa delar av tycks svampen ge upphov till skador mer frekvent än på andra håll (och 2001). Fuktig väderlek vid sporgroning och skottsträck- ning är en förutsättning för att svampen ska trivas. Tallskyttesvampen (Lophodermium seditiosum) gynnas liksom gremmeniellasvampen av fuktiga somrar och varma vintrar och orsakar vissa år omfattande barrskador i tallföryngringar i södra och . Angreppen syns när värmen kommer . Dessa barrskador medför tillväxtnedsättningar, men den nya barrårgången brukar hjälpa upp situationen och klara över- levnaden. Torra somrar kan försvåra överlevnaden efter ett angrepp. Vid ett varmare klimat kan utbredningen bli mer nordlig. Snöskyttesvampen (Phacidium infestans) sprider sig under snötäcket och bör få minskad utbredning i medeltal då snövint- rarna kortas och drar sig norrut. Dock predikteras också att extrema nederbördsmängder kan bli vanligare och det är då snö- täcket ligger tjockt som snöskyttesvampen angriper (Per , SLU, muntl). Man kan således tänka sig ökade problem exempelvis i norra . Nya patogener kan komma att ta sig in och skada skog i större omfattning. Ett par viktiga patogener som kan komma in om temperaturen ökar är: Sphaeropsis sapinea som angriper tallskott med en sjukdom liknande gremmeniella och Fusarium subglutinans som orsakar kräftsår (pitch canker) med starkt kådflöde. Den har kommit in i och och kan tänkas angripa vår tall. Vissa värmeälskande Phytophthora-arter som angriper rotsystem på flera arter kan gynnas. Mjöldagg gynnas också av värme. Ett antal mjöldaggsarter angriper olika trädarter. Den åttatandade granbarkborren (Ips typographus) hinner ofta med två fullt utvecklade generationer på en vegetationsperiod i och söderut, vilket hitintills varit ovanligt i . Med ett ändrat klimat kommer en fullt utvecklad andra generation sannolikt att bli vanligt, ända upp i under de sista decennierna på detta sekel (2007, m fl 200x). Detta får konsekvenser för skadeutvecklingen både efter perioder av torka och efter stormfällningar. Om granskogens vitalitet är tillfälligt nedsatt under en eller några somrar på grund av torka kommer granbarkborren att hinna döda fler träd, innan skogen återhämtat sig från torkstressen, jämfört med om de bara hinner med en generation . Hur många fler träd som dödas beror på den första generationens förökningsframgång i de stående träden. Om stora mängder vindfällen av gran blir liggande över sommaren efter en stormfällning innebär två generationer per sommar att en mycket större del av vindfällena kan koloniseras av granbarkborren jämfört med ett scenario med en generation. Med tanke på den förökningsframgång granbarkborren har i vindfällen efter storm- fällningar innebär detta en mångdubblad populationsstorlek och därmed en större risk för angrepp på levande skog under de kom- mande åren. En annan faktor av stor betydelse för risken för skador orsakade av granbarkborren är granskogens vitalitet. Om klimat- förändringen leder till att granarna blir stressade, t.ex. på grund av ökad frekvens av kraftig torka, kommer detta ovillkorligen att återspeglas i form av ökad trädmortalitet orsakad av granbark- borren. Detta gäller förstås inte bara granbarkborren utan även andra potentiella skadegörare som t.ex. den sextandade barkborren. Denna art är känd för att kunna döda ungskog av gran under torrår. Snytbaggen (Hylobius abietis) förekommer över hela landet och kan åstadkomma omfattande skador i skogsföryngringar, fram- förallt i , där föryngringarna kan spolieras totalt om inte åtgärder vidtas för att skydda plantorna. Fullbildade skalbaggar näringsgnager på tunnbarkiga delar av tall, gran och contortatall. Gnaget sker främst under vår och försommar men i kan betydande höstgnag också förekomma. I södra och är snytbaggeskador sannolikt den största enskilda orsaken till avgång vid föryngring och utgör ett allvarligt problem för återväxterna (1994, Örlander & 2000). Snytbaggarna gynnas av trakthyggesbruk, eftersom det leder till god tillgång på lämpligt yngelmaterial, i solexponerade, varma lägen. Vid beskuggning kan snytbaggarnas utvecklingstid förlängas avsevärt. Årliga avverkningar inom samma område gynnar upp- byggnaden av stora snytbaggepopulationer. Skogsbrukets kostnad för snytbaggeskador utan fungerande plantskydd har skattats till 0,5 1 miljard (2001). Skaderisken minskar ju längre norrut föryng- ringarna är belägna. I minskar skaderisken även när man går från kustnära områden mot inlandet (m fl 2006). Ett varmare klimat kan förmodligen leda till att tiden för snytbaggens utveckling blir kortare. Det kan också innebära att en större andel snytbaggar kommer att kläckas istället för att övervintra som fullbildade i puppkammare. Varmare och längre höstar skulle ge för födosök och därmed mer omfattande plantskador. Ökningen av skadornas omfattning bör sannolikt tillta ju längre norrut i landet man kommer samt i och inland. I norr skulle en kortare utvecklingstid kanske ge kortare generationstid som i förlängningen skulle kunna leda till högre populationsnivåer av snytbagge i . Det finns en rad klimatpåverkade faktorer som påverkar hur omfattande snytbaggeskadorna kommer att bli i ett framtida klimat. Vissa faktorer kan påverkas i riktning mot ökande skador medan andra kan verka i motsatt riktning. bättre kan förutsäga vad som kommer att hända ökar möjligheterna att vidta lämpliga anpassningar inom skogsbruket. Blad- och barrätande insekter Det finns flera arter av barr- och bladätande insekter i som tillfälligt massförekommer och kan vålla tillväxtförluster och omfattande träddöd, t ex röda tallstekeln (Neodiprion sertifer). I ett varmare klimat skulle dessa arter kunna gynnas och i några fall bli lika allvarliga skadegörare som de är på kontinenten. Exempel på sådana arter är barrträdsnunnan (Lymantria monacha) och vanliga tallstekeln (Diprion pini). Träd som exempelvis är torkstressade har svårare att motstå och återhämta sig efter angrepp av defolierare och sekundära angrepp av andra insekter och svampar. Ett förändrat klimat kan också ge möjlighet för skadegörare att sprida sig till och etablera sig i nya områden. Ett exempel är en art av tallprocessionsspinnare (Thaumetopea pityocampa) som efter en serie varma vintrar börjat sprida sig norrut och till högre altituder i . Det finns också en risk att arter som av misstag introduceras då och då kan etablera sig om klimatet ändras och nya trädslag introduceras. Sitkagranlusen (Elatobium abietinum) är en nordamerikansk art som införts i och blivit ett problem, framför allt i kustnära områden med milt klimat. För sitkagran kan jättebarkborren (Dendroctonus micans) också bli ett problem, om arealen med detta trädslag ökas. Tallvedsnematoden (Bursaphelenchus xylophilus) är en ekono- miskt mycket betydelsefull skadegörare i bl.a. där den har ödelagt tallskogar över mycket stora områden . Nematoden är beroende av vedlevande skalbaggar av släktet Monochamus (tallbockar) för sin spridning till nya värdträd. När de nykläckta tallbockarna gör sitt mognadsgnag på grenarna på levande tallar infekteras träden med nematoderna. Detta kan leda till att tallen dödas och att nematoderna förökar upp sig till höga antal. Döende tallar utgör lämpligt förökningsmaterial för tallbockar vilket gör att nematoderna kan utnyttja den nya genera- tionen av producerade tallbockar som vektorer till nya träd. Tallvedsnematoden förekommer i , och i i . Man tror att den kom till med infekterat förpackningsmaterial av trä. Där har den dödat ett stort antal träd. Vår svenska tall har i försök utförda i visat sig ha relativt låg motståndskraft mot tallvedsnematoden. Vi har också flera arter av tallbockar som vi vet fungerar som vektorer om nematoden skulle ta sig hit. Det troli- gaste sättet för en etablering är att den råkar kommer in i landet med tallbocksangripet förpackningsmaterial eller virke. Bedöm- ningen hitintills har varit att tallvedsnematoden förmodligen kan etablera sig i landet om den av misstag blir införd. Däremot är det mer osäkert om det skulle leda till trädmortalitet men med ett varmare klimat och om träden blir stressade av t.ex. torka ökar risken för detta. I ett framtida klimat förutspås en högre primärproduktion, tack vare ökande årsmedeltemperaturer och större regnmängder i genomsnitt. Tillväxtperioden blir längre och fotosyntesen går snabbare. En ökad skogsproduktion möjliggör kortare rotations- perioder inom skogsbruket, vilka i sin tur ger en större areal ungskog i landskapet. En ökad produktion av växtbiomassa och ungskog på en större areal möjliggör tätare stammar av hjortvilt eftersom producerat foder räcker till fler individer. Snöfattiga vintrar och kortare vinterperioder möjliggör dessutom för hjort- djuren att under en längre säsong beta i fältskiktet, det vill säga av bärris, gräs och ljung. Potentiellt kan dock perioder av skare öka i omfattning vilket kan försvåra bete i fältskiktet. Sammantaget kommer sannolikt foderbetingelserna för hjortdjuren att förbättras . Den ökande fodertillgången kan till viss del motverkas av en förändrad sammansättning av trädslag i landskapet då vissa trädslag är mindre begärliga som föda för hjortdjuren. Samman- sättningen av landskapets trädslag i våra skogar beror till stor del hur skogsskötseln förändras av ett varmare klimat. Generellt kan man säga att dagens svenska skogar domineras av gran i söder och tall i norr. Om ett förändrat klimat leder till att granen ökar norrut påverkas landskapets foderkvalitet negativt för både älg och rådjur. Skötselaspekter av skogsbruket påverkar därmed foderbetingel- serna för hjortviltet och därmed också viltstammarnas utbredning Lövträd som är vanligare söderut kommer troligtvis spridas mot norr vilket främjar fodermängden och kvali- teten. Enligt ovan nämnda klimatscenarier ökar risken för perioder med sommartorka i stora delar av . Detta kan leda till att fodrets tillgång och kvalitet försämras , eller åtminstone att klimatförändringens positiva effekt på växtproduktion hämmas något. Födans kvalitet är viktig eftersom hjort- djur på våra breddgrader behöver lagra fett . Det är svårt att bedöma omfattningen av sommartorkans effekt på foderkvaliteten och om den i sin tur kommer att påverka hjort- viltets dödlighet och reproduktion. I första hand verkar sydöstra vara i riskzonen för försämrad foderkvalitet . Älgens sydliga utbredning har historiskt varit större än vad den är . Under den tidiga delen av holocen (för ca 10 ) fanns det älg ända ner till (Schmölcke and Zachros 2005). fanns det älg på låglandet i södra . finns också livskraftiga stammar av älg längre söderut t.ex. , och . Utbredningen av rådjur, kronhjort och dovhjort sträcker sig längre söderut än älgens. Orsakerna till att älgens utbredning under Holocen minskade söderut vet man inte så mycket om. Det kan ha berott på människans jakt, förändrad konkurrenssituation, förändrad vegeta- tion och parasiter (Schmölcke and Zachros 2005). Klimatet spelar sannolikt en indirekt roll för alla dessa faktorer. Om en framtida förändring av dessa faktorer kommer att påverka älgens (eller andra hjortdjurs) utbredning beror på hur vi väljer att förvalta viltstam- marna och skogen. Vi har dock sämre möjligheter att påverka utbredningen för parasiter, som exempelvis älglusen (Lipoptena cervi). Ett varmare klimat ökar den direkta stress som temperaturen innebär för hjortdjuren. Älgen verkar t.ex. påverkas negativt av både varma vintrar och varma somrar (1997). Det kan därför mycket väl vara så att framförallt älgens utbredning minskar i till följd av de direkta effekterna av höga temperaturer (Sonesson m fl 2004). Rådjur, kron- och dovhjort är troligtvis mindre känsliga än älg mot högre temperaturer. Älg och rådjur konkurrerar relativt lite med kron- och dovhjort eftersom deras födoval och levnadssätt relativt kraftigt skiljer sig åt. Överlappet i födoval mellan älg och rådjur är lägre än mellan kronhjort och får (Mysterud 2000). Eftersom älgen och rådjurens levnadssätt ligger relativt nära varandra – de är båda solitära och skogslevande - kan det ändå finnas en konkurrenseffekt som har betydelse för stamtätheten. I första hand bör älgen då vara mer störd av rådjur än tvärtom. En sådan konkurrenssituation kan dock avhjälpas om man genom jakt reglerar tätheten av älg och rådjur. Tätare stammar av hjortvilt resulterar generellt i ett ökat betestryck, d v s en högre andel av tillgängligt bete betas. Om granens expansion dessutom ökar norrut förväntas betestrycket på kvarvarande arealer löv- och tallungskog öka vilket i sin tur genererar höga kostnader för skogsbruket. En ökad primärproduk- tion, en kortare vintersäsong och en större areal ungskog kan dock motverka betestryckets ökning i viss utsträckning. En modellsimulering av risken för skador till följd av vårfrost i ett förändrat klimat pekade på att risken ökar i hela landet - mer i söder, där den redan nu är störst, och avtagande mot norr (m fl 2004). En avgörande faktor för skaderisken är hur låg tempera- tursumma som granproveniensen behöver för att sätta igång tillväxten . Å andra sidan bedömdes risken för höstfrost- skador minska i hela landet.