sou · GWB363 · 2008-06-11 00:00:00 — Vidare bör de gälla endast för arbetstagare, som under anställningen får kännedom om tillverkningshemligheter eller därmed jämförbart kunnande och som genom utbildning eller erfarenhet har möjlighet att göra bruk av denna kännedom. Bindningstiden bör, med hän- syn till arbetstagarens intresse av att fritt kunna disponera över sin arbetskraft, i normalfallet inte överstiga 24 månader eller, om livs- längden för arbetsgivarens skyddsvärda know-how eller motsvarande är kort, 12 månader (punkt 3). Överenskommelsen har alltså kommit att få normer- ande verkan även utanför sitt direkta tillämpningsområde.TPF31FPT Arbets- domstolen har uttalat att överenskommelsen inte skyddar anställdas personliga skicklighet, personliga kunskaper och personliga erfaren- het, liksom i regel inte heller mer allmän kännedom om marknads- och branschförhållanden. Domstolen har menat att bl.a. sådan mer allmän kännedom om marknads- och branschförhållanden som för- värvas av anställda i inköps- och försäljningsverksamhet i regel inte utgör sådana företagshemligheter som avses i överenskommelsen.TPF32FPT Däremot torde av Arbetsdomstolens praxis följa att en konkur- rensklausul kan tillerkännas bindande verkan även utanför det avtal åsyftade tillämpningsområdet om det finns särskilda skäl, framför allt ett berättigat betydande intresse för arbetsgivaren av klausulen. Ett konsultföretag kan ha ett sådant berättigat intresse av skydd mot att en arbetstagare, som i anställningen anförtrotts en nyckelposition med avseende på företagets kundrelationer, sedan 29TP PT Ds 2002:56 arbetsrätt – för ett föränderligt arbetsliv, s. 330. 30TP PT Överenskommelse 1969 angående begränsning av användningsområdet för och innehållet i s.k. konkurrensklausuler i tjänsteavtal, punkt 1. 31TP PT Axel Adlercreutz, , Om konkurrensklausuler i anställningsavtal och vid företagsöverlåtelse, 1992, s. 64 f. 32TP PT A. Ds s. 335. anställningen har upphört utnyttjar de fördelar han har fått genom anställningen till att försöka locka över arbetsgivarens kunder till en konkurrerande verksamhet.TPF33FPT En översikt över Arbetsdomstolens praxis i frågor som rör skälig- hetsbedömningen enligt 38 § avtalslagen finns i departementsprome- arbetsrätt – för ett föränderligt arbetsliv (Ds 2002:56 s. 334 f.). Se även, beträffande konkurrensklausuler i anställningsavtal i kunskapsföretag, i anställnings- avtal i till Hans Stark, 2001, s. 397 ff. Överträdelse av konkurrensförbudet sanktioneras vanligen med normerat skadestånd (se t.ex. överenskommelse). Ett sådant skadestånd är att likställa med ett avtalsvite, dvs. en redan i avtalet bestämd ersättning för avtalsbrott.TPF34FPT Enligt överenskom- melse ska skadeståndet sättas i rimlig relation till arbetstagarens lön. Ett belopp som motsvarar sex genomsnittliga månadsinkomster torde enligt överenskommelsen normalt utgöra ett tillräckligt skydd för konkurrensförbudet (överenskommelse, punkt 4). Fördelen med ett avtalsvite är dels att det har en avskräckande effekt, dels att det innebär en lättnad för arbetsgivaren eftersom det inte är nödvändigt för denne att styrka att skada har uppstått eller hur stor den är. Å andra sidan kan sådana skadestånd ge upphov till andra tillämpningsproblem. Det kan således ifrågasättas om avtals- vitet är helt avgörande för ersättningens storlek. Det råder delade meningar om huruvida arbetsgivaren kan få ett högre skadestånd än det avtalade vitet.TPF35FPT Det är ytterst en fråga om avtalstolkning. Den gemensamma partsavsikten torde bli avgörande för om högre skade- stånd kan dömas ut eller inte. En annan fråga är om förekomsten av ett avtalsvite hindrar att arbetsgivaren gör gällande andra påföljder, såsom att kräva fullgörelse av förpliktelsen att inte bedriva kon- kurrerande verksamhet. Eftersom konkurrensklausuler innebär ett ganska stort ingrepp i den enskildes frihet innehåller de ofta regler om rätt till ekonomisk kompensation för den tidigare anställde om denne till följd av konkurrensförbudet tvingas acceptera en lägre lön hos sin nye arbetsgivare. Sekretessklausuler är mindre ingripande än konkurrensklausuler såtillvida att de inte innebär ett förbud att utöva konkurrerande verksamhet utan endast ett förbud att röja viss information som 33TP PT , Konkurrensklausuler i anställningsavtal, till Hans Stark, 2001, s. 408. 34TP PT Axel Adlercreutz, , a.a. s. 62. 35TP PT Ds 2002:56 s. 340. den anställde fått del av i arbetsgivarens verksamhet. Ofta ingår tystnadsplikt i en konkurrensklausul, men sekretessklausuler kan också vara fristående.TPF36FPT Det finns inga lagregler som anger vad en sekretessklausul får innehålla. Utgångspunkten är att avtalsfrihet råder och att de begräns- ningar som finns framgår av 36 § avtalslagen. Vid bestämmande av vilken information som en sekretessklausul får omfatta, dvs. hur skyddsområdet för sekretessklausuler får bestämmas, kan såväl överenskommelsen som gäller konkurrensklausuler och FHL tjäna till ledning.TPF37FPT Detta torde innebära att endast informa- tion som är knuten till näringsidkaren, dvs. företagsspecifik infor- mation, kan omfattas av en sekretessklausul. Även 2 § FHL innebär en begränsning av vad en sekretessklausul får omfatta. Även när det gäller bindningstiden för en sekretessklausul råder avtalsfrihet. Vid en skälighetsbedömning enligt 36 § avtalslagen får emellertid beaktas arbetstagarens intresse av att kunna använda sina kunskaper och erfarenheter på arbetsmarknaden. Liknande över- väganden som i fråga om konkurrensklausuler torde kunna göras.TPF38FPT 5.4På vilket sätt skiljer sig förutsättningarna för ansvar mellan affärspartners, anställda, före detta anställda och utomstående? 5.4.1Särskilt om gränsdragningen mellan arbetstagare och uppdragstagare Så som regleringen av skadeståndsansvaret kom att utformas i FHL får gränsdragningen i de flesta fall inte någon praktisk betydelse. Förutsättningarna för ansvar är desamma för uppdragstagare och arbetstagare. I båda fallen krävs sålunda att utnyttjande eller röjande sker med uppsåt eller av oaktsamhet och att det är obehörigt. Beräk- ningen av skadeståndet ska ske enligt samma regler (9 § FHL) oavsett om ansvar följer av 6 eller 7 § FHL. Huruvida 6 eller 7 § tillämpas får emellertid betydelse i den situationen att den skadegörande handlingen ägt rum i tiden efter det att avtalsförhållandet upphört. För tidigare arbetstagare är 36TP PT Fahlbeck, Lagen om skydd för företagshemligheter – En kommentar och rättsöversikter, 2 uppl. 2004, s. 149. 37TP PT A.a. s. 151. 38TP PT A.a. s. 152. skadeståndsansvaret i dessa fall begränsat på det sättet att det krävs synnerliga skäl för ansvar. För uppdragstagare finns inte någon motsvarande inskränkning. I praktiken har denna skillnad i regler- ingen inte någon större betydelse eftersom arbetstagare med till- gång till känsliga uppgifter om företaget ofta har ålagts förlängd tystnadsplikt i avtal.TPF39FPT Gränsdragningen får betydelse också i fråga om rättegångsord- ningen. Om skadeståndstalan riktas mot en anställd eller tidigare anställd är lagen om rättegången i arbetstvister tillämplig, vilket be- tyder att talan väcks i tingsrätt med Arbetsdomstolen som andra och sista instans. Vid talan om skadeståndsansvar enligt 6 § FHL förs talan enligt vid tingsrätt, vidare till hovrätt och som sista instans . Vad gäller då i fråga om sådana arbetstagare hos bemannings- och konsultföretag som är uthyrda till annan näringsidkare för att där utföra arbete? Dessa personer omfattas inte av 7 § FHL om de röjer eller utnyttjar en företagshemlighet hos den näringsidkare där de utför arbetet eftersom de inte är anställda hos honom eller henne. Inte heller är de uppdragstagare eftersom uppdragsavtalet är ingånget mellan näringsidkaren å ena sidan och bemannings- eller konsult- företaget å den andra. På grund av uttalanden i förarbetena står det klart att skade- ståndsskyldighet enligt 6 § FHL ska drabba den som är part i en affärsförbindelse även om det är en anställd hos denne som har miss- brukat förtroendet.TPF40FPT Lagrådet förordade att det uttryckligen borde anges i lagtexten att detta skulle gälla. Enligt Lagrådet var 3 kap. 1 § skadeståndslagen om principalansvar inte tillämplig i den aktuella situationen.TPF41FPT Regeringen delade inte Lagrådets uppfattning att det behövdes en särskild bestämmelse om detta.TPF42FPT I stället ansåg reger- ingen, med en hänvisning till förarbetena till skadeståndslagen, det tillräckligt att det redan enligt allmänna bestämmelser föreligger ett vidsträckt skadeståndsansvar för principalen i kontraktsförhållan- den. Regeringen uttalade vidare: Förevarande bestämmelse bygger på att det föreligger ett kontrakts- förhållande mellan parterna såvitt gäller utlämnandet och mottagandet av företagshemligheten. I lagstiftning om förhållandet mellan parter som står i avtalsförhållande till varandra brukar parternas skadestånds- ansvar för handlande av anställda inte anges särskilt i lagtexten. 39TP PT A.a. s. 201. 40TP PT Prop. 1987/88:155 s. 63. 41TP PT A. prop. 42TP PT A. prop. avvikande lagstiftningsteknik i detta fall skulle därför kunna ge upphov till missförstånd. I propositionen till skadeståndslagen uttalade departementschefen med anledning av införandet av bestämmelsen i 3 kap. 1 § skade- ståndslagen om principalansvar att försiktighet var påkallad i fråga om uppsåtligt skadevållande av en arbetstagare. Ett vidsträckt prin- cipalansvar för sådana skadefall skulle nämligen leda till resultat som ter sig obilliga mot arbetsgivaren.TPF43FPT För att en upp- såtlig handling ska omfattas av principalansvaret borde därför krävas dels ett funktionellt samband med tjänsteförhållandet, dels att det är fråga om en risk som framstår som åtminstone i någon mån beräknelig och inte helt onormal för verksamheten i fråga.TPF44FPT Som exempel nämndes bl.a. att arbetsgivaren borde ansvara för skada på grund av att en hantverkare gör sig skyldig till stöld under arbetet i en fastighet. Däremot borde arbetsgivaren inte ansvara för skada orsakad av att arbetstagaren tagit sig in i fastigheten under sin fritid för att stjäla, även om stölden har underlättats av hans lokalkänne- dom eller han har kunnat ta sig in i fastigheten med hjälp av nycklar som han fått tillgång till i och för sitt arbete. Det nu sagda tog främst sikte på principalansvar i utomobligatoriska förhållanden. I fall då det däremot råder ett avtalsförhållande mellan principalen och den skadelidande framhöll departementschefen att ansvaret för principalen är strängare. Han anförde vidare att lagförslaget inte var avsett att leda till några förändringar i fråga om omfattningen av det oinskränkta principalansvar som redan nu i allmänhet gäller i kontraktsförhållanden. När det gäller räckvidden i förevarande hän- seende av det kontraktsmässiga principalansvaret bör hittillsvarande rättspraxis vara vägledande även i den framtida rättstillämpningen.TPF45FPT I den aktuella situationen föreligger ett kontrakt mellan beman- nings- eller konsultföretaget å ena sidan och beställarföretaget å den andra. Som ovan sagts följer av långvarig praxis att principalansvaret i kontraktsförhållanden är i stort sett oinskränkt. Principalen torde därför ha att svara för handlingar som den anställde begår mot prin- cipalens kontraktspart. Mot bakgrund av vad som sagts bedömer vi att sådan inhyrd personal som är anställd i ett bemannings- eller konsultföretag med vilket näringsidkaren har ett avtal, inte blir personligen ansvarig 43TP PT Prop. 1972:5 s. 482. 44TP PT A. prop. 45TP PT A. prop. gentemot näringsidkaren för skada som uppkommer genom röjande eller utnyttjande av företagshemligheter på ett olovligt sätt. Där- emot kan naturligtvis ett sådant handlande medföra skadestånds- skyldighet för den anställde i ett bemannings- eller konsultföretag gentemot den egna arbetsgivaren på grund av avtal eller på grundval av arbetsrättsliga eller allmänna skadeståndsbestämmelser (se vidare avsnitt 4.5.2.2). 5.4.2Skillnader i skadeståndsansvaret i övriga fall Skillnaderna i skadeståndsansvaret gäller i huvudsak förutsättning- arna för ansvar. När det gäller beräkningen av skadeståndet är reg- lerna desamma oavsett vem som är skadeståndsskyldig. Enligt ut- talanden av lagutskottet är den jämkningsmöjlighet som följer av 9 § andra stycket FHL främst avsedd att användas när arbetstagare åläggs skadeståndsskyldighet.TPF46FPT Skadeståndsansvar för röjande och utnyttjande av företags- hemlighet som någon fått lovlig tillgång till kan endast utkrävas av dem som omfattas av 6 och 7 §§, dvs. arbetstagare och de som anför- trotts informationen i samband med en affärsförbindelse. Andra personkategorier kan endast ådra sig skadeståndsansvar vid eget brottsligt handlande enligt 3 eller 4 § FHL eller om vederbörande tar emot en uppgift och därvid inser eller borde ha insett att denna är åtkommen genom ett angrepp i strid med FHL men trots detta röjer eller utnyttjar den. 5.5Särskilt om styrelseledamöter och revisorer i aktiebolag 5.5.1Tillämpliga skadeståndsbestämmelser i aktiebolagslagen Bestämmelser om skadeståndsansvar för bl.a. styrelseledamöter och revisorer i aktiebolag återfinns i 29 kap. aktiebolagslagen (ABL). De har överförts dit i princip oförändrade från den gamla aktie- bolagslagen. En styrelseledamot som när han eller hon fullgör sitt uppdrag uppsåtligen eller av oaktsamhet skadar bolaget ska ersätta skadan (29 kap. 1 § ABL). 1989/90:LU37 s. 52. En revisor, lekmannarevisor eller särskild granskare är ersätt- ningsskyldig enligt samma grunder som gäller för bl.a. styrelse- ledamöter. Han eller hon ska även ersätta skada som uppsåtligen eller av oaktsamhet vållas av hans eller hennes medhjälpare. Om ett registrerat revisionsbolag är revisor eller särskild granskare, är det detta bolag och den som är huvudansvarig för revisionen eller granskningen som är ersättningsskyldiga (29 kap. 2 § ABL). Enligt 11 § lagen (1987:1245) om styrelserepresentation för privatanställda ska, om inte annat anges i lagen, vad som är före- skrivet i annan lag eller författning om styrelseledamot och styrelse- suppleant i ett företags styrelse tillämpas på arbetstagarledamöter och suppleanter för sådan ledamot. Skadeståndet kan jämkas efter vad som är skäligt med hänsyn till handlingens art, skadans storlek och omständigheterna i övrigt (29 kap. 5 § ABL). Om flera ska ersätta samma skada, svarar de solidariskt för skadeståndet i den mån inte skadeståndsskyldigheten har jämkats för någon av dem enligt 5 §. Vad någon av dem har be- talat i skadestånd får återkrävas av de andra efter vad som är skäligt med hänsyn till omständigheterna (29 kap. 6 § ABL). Talan om skadestånd till bolaget får väckas endast under vissa förutsättningar som framgår av 29 kap. 7–9 §§ aktiebolagslagen. I 10–13 §§ samma kapitel finns bestämmelser om preskriptionstid. Huvudregeln är att talan mot bl.a. styrelseledamot om skadestånd på grund av beslut eller åtgärd under ett räkenskapsår ska väckas senast från det att årsredovisningen och revisionsberättelsen för räkenskapsåret lades fram på bolagsstämman. I vissa fall, exem- pelvis om det har lämnats felaktiga eller ofullständiga uppgifter till bolagsstämman om den skadeståndsgrundande handlingen, medges längre preskriptionstid. Denna är dock längst, beträffande styrelse- ledamöter, från utgången av det räkenskapsår då de beslut eller åtgärder som talan grundas på fattades eller vidtogs och, för revisorer, från utgången av det räkenskapsår som revisions- berättelsen avser. I de fall skadeståndstalan grundas på brott får talan väckas inom den tid som anges i preskriptionslagen (1981:130).TPF47FPT 47TP PT , Nials Svensk associationsrätt i huvuddrag, 9:e uppl. 2007, s. 364. 5.5.2Närmare om förutsättningarna för ansvar för styrelseledamöter För att ansvar ska inträda enligt aktiebolagslagens nu nämnda regler måste skadan alltså ha uppkommit genom uppsåtligt eller oaktsamt handlande från styrelseledamotens sida vid fullgörandet av hans eller hennes uppdrag. Utgångspunkten vid oaktsamhetsbedöm- ningen är att styrelseledamoten ska iaktta den omsorg som krävs av en syssloman i allmänhet.TPF48FPT En styrelseledamot kan i första hand bli ansvarig för överträdel- ser av sådana bestämmelser i aktiebolagslagen, tillämplig lag om årsredovisningen eller bolagsordningen som ålägger honom för- pliktelser gentemot bolaget. Även åsidosättande av andra lagar eller rättsliga föreskrifter genom vilka han som styrelseledamot har ålagts plikter mot bolaget torde kunna grunda ansvar. En styrelseledamot torde därutöver ha ett än mer vidsträckt ansvar till följd av sin ställ- ning som syssloman för bolaget.TPF49FPT Vad anses då ha ägt rum vid fullgörande av uppdraget? Det är svårt att dra gränsen för hur stor del av en ledamots verksamhet vid sidan om styrelsearbetet som omfattas av paragrafen. Handlingar som en styrelseledamot vidtar i egenskap av tredje man omfattas inte. I SOU 1971:15 Förslag till aktiebolagslag m.m. uttalades att det torde få ankomma på doktrin och rättspraxis att närmare be- stämma i vilka fall en skadebringande åtgärd vidtagits vid full- görande av uppdraget såsom styrelseledamot etc.TPF50FPT har i denna fråga anfört bl.a. följande.TPF51FPT För att avgöra om styrelseledamot och verkställande direktör vållat skadan i sitt uppdrag för bolaget kan plikterna, som vid denna bedöm- ning är av betydelse, delas upp i två huvudgrupper. Dels är det fråga om åtgärder som är av särskild aktiebolagsrättslig natur och som kon- kret anges i aktiebolagslagen eller bolagsordningen, dels angår frågan sådana uppgifter som hänförs till den faktiska verksamhet som bolaget bedriver. I det förstnämnda fallet kan knappast några problem uppstå när det gäller att avgöra om åtgärd faller inom styrelseledamots eller verkställande direktörs uppdrag. Svårigheten kan däremot uppstå när det gäller att bestämma om åtgärd som rör den faktiska verksamheten eller ej. Det avgörande är om åtgärden faller inom vad som är bolagets verksamhetsföremål enligt bolagsordningen. 48TP PT Prop. 1997/98:99 s. 186. 49TP PT A. prop. 50TP PT SOU 1971:15 s. 353. 51TP PT , Bolagsledningens skadeståndsansvar, 1999, s. 37. Att tolka rekvisitet att skadan skall ha vållats i uppdraget så att endast åtgärd som företagits vid styrelsesammanträde omfattas av 15:1 ABL skulle innebära att sanktion helt saknades, då t.ex. styrelse- ledamot brutit mot sin tystnadsplikt och på så sätt skadat bolaget. Att detta rekvisit inte vad beträffar styrelseledamot skall tolkas så snävt, att endast åtgärder som företagits vid formella styrelsesammanträden omfattas, får därför anses vara klart. (Se Norsk Retstidende s. 821) har ansett att slutsats att det avgörande är om åtgärden faller inom vad som är bolagets verksamhetsföremål enligt bolagsordningen kan ifrågasättas eftersom den skulle inne- bära att ett ultra vires handlande (i strid med bolagsordningens verksamhetsföremål) av styrelsen eller verkställande direktören inte skulle sanktioneras med skadeståndsansvar enligt 29 kap. ABL och så är uppenbarligen inte fallet.TPF52FPT Det finns ingen uttrycklig bestämmelse om tystnadsplikt för styrelseledamöter i aktiebolagslagen. Av den allmänna lojalitets- plikten följer emellertid en tystnadsplikt.TPF53FPT Denna innebär att upp- lysningar som kan skada bolaget inte får spridas, oavsett om det finns något formellt beslut om att sekretess ska gälla för uppgiften. Gränsdragningen mellan om en skada orsakats vid fullgörande av uppdraget eller om den inte gjort det får betydelse på så sätt att aktiebolagslagens skadeståndsbestämmelser om bl.a. jämkning, verkan av ansvarsfrihet och preskriptionstid m.m. inte gäller om en skada orsakats av en handling som inte omfattas av uppdraget.TPF54FPT 5.5.3Särskilt om revisorers ansvar Revisorers interna skadeståndsansvar gentemot bolaget motsvarar det som gäller för styrelseledamöter och har behandlats ovan. Oaktsamhetsbedömningen ska dock i stället göras utifrån de krav som rimligen kan ställas på en revisor. Det saknas anledning att utveckla det närmare här. Utöver detta skadeståndsansvar enligt 29 kap. 2 § ABL har revisorer ett ansvar som är kopplat till den tystnadsplikt som de är bundna av. Föreskrifter om tystnadsplikt för revisorer finns i 9 kap. 41 § ABL och 26 § revisorslagen (2001:883). Enligt 9 kap. 41 § ABL får revisorn inte till en enskild aktieägare eller till någon utomstående obehörigen lämna upplysningar om 52TP PT , Ansvarsfrihet, 2007, s. 132. 53TP PT , a.a. s. 152. 54TP PT Se t.ex. SOU 1971:15 s. 353, och , Aktiebolagslagen – en lag- kommentar, 2007, s. 348, samt , Ansvarsfrihet, 2007, s. 133 f. sådana bolagets angelägenheter som revisorn får kännedom om när han eller hon fullgör sitt uppdrag, om det kan vara till skada för bolaget. Tystnadsplikten omfattar bolagets angelägenheter som revisorn får kännedom om vid fullgörande av uppdraget. Det är oklart vad som avses med detta. Det har hävdats att mycket talar för att tystnadsplikten omfattar all den information som revisorn får kännedom om han eller hon fullgör sitt uppdrag och alltså inte enbart det som han eller hon får kännedom om genom det egentliga revisionsarbetet.TPF55FPT Tystnadsplikten gäller endast upp- gifter som, om de avslöjas, kan innebära skada för bolaget. En revisor har i uppdrag att upprätta en revisionsberättelse och i denna ange bl.a. huruvida styrelseledamöter och verkställande direktör bör beviljas ansvarsfrihet eller inte och om någon av dessa har företagit någon åtgärd eller gjort sig skyldig till försummelse som kan föranleda ersättningsskyldighet. En revisor anses inte ha möjlighet att med hänvisning till sin tystnadsplikt vägra att göra en anmärkning i enlighet med 9 kap. 33 och 34 §§ ABL i revisions- berättelsen. har i Bolagsrevisorn (s. 190 f.) anfört följande. Anmärkningarna bör dock lämnas på ett sådant sätt, att bolaget drabbas av minsta möjliga skada men ändå så att anmärkningarna får avsedd effekt. Att i anmärkningsform avslöja affärshemligheter m.m. innebär självfallet att 9 kap. 41 § ABL kan komma att tillämpas. Enligt min mening finns det knappast någon anledning att ta upp affärshemlig- heter i samband med anmärkningar. Beträffande revisorns möjlighet att lämna upplysningar enligt 9 kap. 35 § ABL torde uppfattningen vara att denna möjlighet begränsas av tystnadspliktsregeln i 9 kap. 41 § ABL. Sanktionerna för revisors brott mot tystnadsplikten enligt aktie- bolagslagen är dels skadeståndsansvar enligt 29 kap. 2 § ABL, vilket dock förutsätter att bolaget kan visa att det lidit ekonomisk skada på grund av revisorns handlande, dels skiljande från uppdraget. Därutöver kan revisorn drabbas av straffrättsligt ansvar under de förutsättningar som anges i 10 kap. 5 § för trolöshet mot huvudman. Enligt 30 kap. 1 § ABL kan en revisor emellertid inte dömas för brott mot tystnadsplikt enligt 20 kap. 3 § för överträdelse av tystnadsplikten enligt aktiebolagslagen. 55TP PT , Bolagsrevisorn, 2006, s. 190. kan brott mot tystnadsplikten i 9 kap. 41 § ABL leda till disciplinära åtgärder enligt revisorslagen. Tystnadsplikt för revisorer följer, som nämnts, även av 26 § revisorslagen, enligt vilken bestämmelse en revisor inte får, till fördel för sig själv eller till skada eller nytta för någon annan, använda upp- gifter som revisorn har fått i sin yrkesutövning. Revisorn får inte heller obehörigen röja sådana uppgifter. Tystnadsplikten enligt denna lag torde gälla all information som revisorn fått kännedom om avseende uppdragsgivaren, även om informationen erhållits utan- för den egentliga yrkesutövningen.TPF56FPT Sanktioner för överträdelse ut- görs av disciplinära påföljder enligt revisorslagen samt straffrättsligt ansvar för brott mot tystnadsplikt enligt 20 kap. 3 § brottsbalken.TPF57FPT 5.5.4.1Gäller FHL för styrelseledamöter och revisorer i aktiebolag? Bedömning: FHL är inte tillämplig om en styrelseledamot i ett aktiebolag obehörigen avslöjar eller utnyttjar en företagshemlig- het som han eller hon har fått del av i egenskap av styrelseleda- mot.