sou · GVB389 · 2008-01-01 00:00:00 — Av det skälet och som ett led i strävan att öka acceptansen för rovdjurspolitiken bör ersättnings- beloppen höjas. Ersättning för hund som dödats eller avlivats efter att ha skadats av varg, björn, järv, lo eller kungsörn ska lämnas med högst . Ersättning för veterinärvård eller andra styrkta kostnader för en oförsäkrad hund som skadats av ett stort rovdjur ska lämnas med högst . Förslaget föranleder ändring i viltskadekungörel- sen NFS 2002:13. Länsstyrelsernas tillämpning av viltskadekungörelsen NFS 2002:13 bör bli mer enhetlig bl.a. i de fall ersättning lämnas för egendom som är avsedd att användas i annat än näringsverksamhet. Det saknas en aktuell dokumenterad kunskap, som också är all- mänt accepterad, om hur mycket ren som rovdjuren dödar. Osä- kerheten gäller i synnerhet predationen från lo, järv och björn. Regeringen bör därför initiera studier över rovdjurspredationen och andra skador i renskötselområdet. Studierna ska ledas av i samarbete med Same- tinget och Viltskadecenter, i samverkan med rennäringen och berörda länsstyrelser. I studierna bör såväl rovdjursforskare som rennäringsforskare engageras. Syftet är att få fram bättre kunskap för att bedöma rovdjurspredationen på ren och andra effekter som rov- djuren förorsakar rennäringen, bl.a. som underlag vid utformningen av För att ge bästa resultat bör studierna bedrivas i såväl fjäll- som skogssamebyar, med olika profil i rovdjursbestånden. Ersättning för lodjur och järv lämnas till same- byarna med för varje föryngring och med respektive om arterna förekommer regelbundet respek- tive tillfälligt i byarna. I avvaktan på aktuell dokumenterad kunskap från samlade studier om rovdjurens predation på ren får det ankomma på att i anslagsframställningen motivera behovet av eventuella justeringar av ersättningsbeloppen för lo och järv. kan förorsaka betydande skador på ren och renskötsel i ett område. Det motiverar att ersättningen för varg är högre än mot- svarande ersättning för järv och lodjur. För varg betalas för närva- rande för varje föryngring. Ersättningsbeloppen för regelbunden eller tillfällig förekomst är respektive . Ersättningsbeloppen har i huvudsak varit oförändrade . höjdes ersättningen för tillfällig förekomst av varg från till . Ersättningen för regelbunden före- komst av varg höjdes från till . Same- tinget lämnade ingen ersättning för föryngring av varg. En sameby fick ersättning för regelbunden förekomst av varg och 18 samebyar fick ersättning för tillfällig förekomst varav ersätt- ningen till två byar avsåg två vargindivider. För att öka förutsättningarna för att fler vargar med finsk/rysk härkomst ska kunna bidra till att förbättra den svenska vargpopu- lationens genetiska status ska ersättningen till samebyarna, i enlig- het med vad som gäller för järv och lo, lämnas för regelbunden eller tillfällig förekomst av varg i en sameby utan koppling till individ. Ersättningsbeloppen vid vargförekomst bör höjas kraftigt och ersättningen bör inte delas mellan samebyarna. Ersättning för skador som orsakas av björn och kungsörn lämnas om arterna förekommer inom samebyns område och fördelas mellan de ersättningsberättigade samebyarna i förhållande till betes- områdenas areal. Ersättningen för förekomst av björn och kungsörn har varit respektive –2005. Ersättningen höjdes och lämnas med för björn och med för kungs- örn. På grund av att björnstammen har ökat snabbare än förväntat med ökande skador som följd bör det årliga ersättningsbeloppet för förekomst av björn inom renbetesområdet höjas . Grundtanken i ersättningssystemet är att ersättningen för rov- djursdödade renar ska bygga på förekomsten av rovdjur i same- byarna. Trots svårigheterna att verifiera förekomst av björn är kun- skapsläget nu sådant att den nuvarande ersättningen för björn och kungsörn som helt baseras på areal successivt bör fasas ut till för- mån för ersättning baserad på föryngring och areal. Målet är att merparten av ersättningen ska vara relaterad till föryngring. Ersättningen för kungsörn ska fördelas mellan samebyarna utifrån antalet revir som varit ockuperade och där lyckad häckning konstaterats . Ersätt- ningen för björn ska grunda sig på dokumenterad förekomst av björnhonor med ungar inom samebyns åretruntmarker. Ersätt- ningen ska enligt förslaget ligga fast för att inte effekterna av naturliga variationer i häckningsresultaten respektive förekomst av björnhonor med ungar ska slå igenom mellan enskilda år. Den arealbaserade ersättningen för både kungs- örn och björn ska utgöra en tredjedel och ersättningen för föryngring två tredjedelar av den totala ersättningen. Systemet ska kunna tillämpas fr.o.m. . Differentierad ersättning i åretruntmarkerna och vinterbetesområdena Principen med en differentierad ersättning i åretruntmarkerna och vinterbetesområdena för rovdjursskador på ren bör övervägas. Frågan bör värderas i samband med de predationsstudier i rensköt- selområdet som regeringen ska initiera. I detta sammanhang ska också frågan om ersättningen till samebyarna ska vara högre i nationalparker än i andra områden övervägas. Ersättning för rovdjursrivna renar inom konventionsområden i Frågor om hur inventeringar av rovdjur inom konventionsområdet i ska organiseras och finansieras och vilka ersättningar som skall lämnas till svenska renägare för rovdjur som helt eller delvis uppträder på norsk mark bör regleras i avtal mellan länderna. Avtalet bör också beröra frågan om hur skyddsjakt efter rovdjur ska organiseras i områden där svenska samebyar har betesrätt. Kvalitén i inventeringarna ska förbättras. Ett Råd för lodjurs- och varginventeringar utanför renskötselområdet ska etableras med representanter för Viltskadecenter, och berörda länsstyrelser. Rådet ska ledas av Viltskadecenter. Strategiska bedömningar och ambitionsnivåer inventering ska göras med utgångspunkt från föregående års inventeringar. Områdesinventering ska vara huvudmetod vid lodjursinven- teringen och snoking vid varginventeringen. Områdesinventering bidrar till att stärka den lokala delaktigheten och förankringen. Inventering av lodjur bör ske , om inte snöbrist för- hindrar spårningen. Mellanliggande år ska förvaltningen kunna använda snokingmetoden eller rullande inventering vid inventering. Anställningsförhållandena för den fältpersonal som sysslar med inventering ska ses över i syfte att minska antalet temporärt anställda till förmån för personal med mer fast anställning. Sam- verkan mellan länsstyrelserna ska förbättras. Landets informationscentra ska ha skolungdom och lärare som främsta målgrupp men även media och den breda allmänheten. De ska fungera som för besökare, samt även verka via uppsökande verksamhet och webbaserad information. finns informationscentra för rovdjursinformation i och , i anslutning till respektive djurpark. Ett informationscentrum som fokuserar på rovdjurens roll i nationalparker samt i fjäll- och fjällnära områdena och i renskötsel- området bör inrättas i . En samlokalisering kan med för- del ske med den befintliga verksamheten vid Ájtte, Svenskt fjäll- och samemuseum i . Medel på bör avsättas för grundfinansiering av tre informationscentrum ur anslaget för biologisk mångfald. Anslaget föreslås ersätta de som anvisats som projektmedel genom anslag från . Fördelningen av medlen bör ske genom beslut av Naturvårds- verket. 1.16Jakt som metod för beståndsbeskattning Dagens jaktlagsstruktur är inte anpassad till jakt på stora rovdjur. En rovdjursförvaltning som syftar till ett bra urval kräver en god jaktlig organisation. Det behövs inga särskilda beslut från samhäl- lets sida om hur jakten ska organiseras. Markägare och jägare och deras organisationer bör verka för lämpliga samverkansformer. Utredningen föreslår en ändring i lagen om viltvårdsområden för att underlätta en samordnad jakt på björn och lodjur inom vilt- vårdsområden. All jakt på björn bör föregås av övningsskytte. Ingen jägare bör tillåtas delta i jakt på björn utan att ha uppnått ett godkänt provre- sultat och fått kunskap om björnens träffområde och säker jakt på björn. Jägarorganisationerna ska som en del i det allmänna uppdra- get utveckla ett system för övningsskjutning på björn på landets jaktskyttebanor. Det finns många exempel där vilda djur blivit stora nationella tillgångar genom turism. Intresset för stora rov- djursarter är stort både i och internationellt, och har ett antal svenska företag som bedriver rovdjursturism vuxit fram. I är rovdjurens värde som turistresurs bristfälligt under- sökt, men bl.a. och Svenskt Närings- liv har framhållit att vilda vargar tillsammans med älg och björn är en av svensk turisms största outnyttjade resurser. Enligt utredningen bör samlade satsningar på rovdjursturism t.ex. genom avtal mellan stora markägare och entreprenörer, kunna bidra till en vidareutveckling av verksamheten. 2Utredningens uppdrag och uppläggning m.m. Enligt utredningens direktiv (dir. 2006:7), bilaga 1, ska utredningen beskriva hur landets stammar av stora rovdjur, björn, järv, lo, varg och kungsörn utvecklats sedan beslutade om den sammanhållna rovdjurspolitiken. Politikens effekter ska också beskrivas och hur målen uppfyllts. Uppdraget skall genomföras med beaktande av EG-rätten och i dialog med företrädare för myndigheter, organisationer och intressegrupper. Utredningen fick tilläggsdirektiv (dir. 2006:93) som innebär att uppdraget ska slutredovisas , (bilaga 2). Utredningens redovisning av hur rovdjursstammarna utvecklats skall utgå från de av antagna övergripande målen, mini- minivåerna och etappmålen för arterna och principerna för arternas utbredning. Utredningen skall bedöma om det behövs ytterligare åtgärder för att uppnå etappmålen och miniminivåerna. Begränsande faktorer ska beskrivas. Det handlar bl.a. om utby- tet mellan de svenska, norska och finska rovdjurspopulationerna, risken för en genetisk utarmning av vargstammen, spridnings- vägarna och inverkan på arterna av illegal jakt. Utredningen skall bedöma om det behövs åtgärder för att förebygga jaktbrott. Art- och habitatdirektivet syftar till att bibehålla eller återställa en gynnsam bevarandestatus hos arterna. För vart och ett av de aktuella rovdjuren ska utredningen ange innebörden av begreppet gynnsam bevarandestatus. Redovisningen av rovdjurspolitikens effekter ska lyfta fram rov- djursförekomstens mervärde och olägenheter för befolkningen i allmänhet, skogsbruket, rennäringen, tamdjursägare och jägare och Utredningens uppdrag och uppläggning m.m. beskriva vad som gjorts för att förhindra och förebygga olägenhe- terna samt vad som kan göras för att lösa kvarstående problem. Utredningen skall granska vem som har ansvaret för utbildnings- och informationsfrågor kring rovdjuren och vad som kan göras för framtiden för att öka spridningen av saklig information. Förekomsten av varg skall utvärderas och utredningen skall överväga att införa begreppet toleransnivå i olika delar av landet främst inom renskötselområdet. I sammanhanget skall möjlighe- terna till skyddsjakt på rovdjuren bedömas. Utredningen skall belysa vad ersättningen för skador och bidra- gen till förebyggande åtgärder betytt för rovdjurens bevarande, bl.a. när det gäller acceptansen för rovdjuren. Den nuvarande rovdjursförvaltningens regionala organisation ska slutligen ses över och arbetet i det nationella rådet för rov- djursfrågor och de regionala rovdjursgrupperna ska granskas. Ut- redningen ska överväga möjligheten att förbättra samordningen, vidareutveckla samverkan mellan olika intressenter för att öka det lokala och regionala inflytandet över rovdjursförvaltningen. Regeringen har överlämnat ett antal ärenden till utredningen. Det är ärende: M2002/1990/Na skrivelse med redovisning av regeringens uppdrag att ta initiativ till att utveckla lämpliga former för samarbete med norska och finska myndigheter och institutio- ner beträffande rovdjursfrågor. Redovisningen är remissbehandlad. M2002/1991/Na skrivelse till regeringen med redovisning bl.a. av de åtgärder som har vidtagits eller behöver vidtas för att Viltskadecenter (VSC) skall kunna drivas på ett till- fredsställande sätt med hänsyn till organisation, formell status samt finansiering. Redovisningen är remissbehandlad. M2003/3499/Na skrivelse med redovis- ning av regeringens uppdrag att i samråd med länsstyrelserna över- Utredningens uppdrag och uppläggning m.m. väga hur arbete med att förebygga jaktbrott kan kopplas till inven- teringsverksamheten. Redovisningen är remissbehandlad. M2005/5026/Na skrivelse med redo- visning av regeringens uppdrag om utvärdering av verksamheten i Rådet för rovdjursfrågor samt inriktningen av den fortsatta verk- samheten. Redovisningen är remissbehandlad. M2006/1014/Na i skrivelse med synpunkter beträffande bl.a. regionalt försöksområde för skydds- jakt på varg. Jo2005/1652 (delvis), 1986;2734 Framställningar från och med begä- ran bl.a. om ändring i 3 § viltskadeförordningen (2001:724). Änd- ringen innebär att bidrag för förebyggande åtgärder inte ska räknas av från viltskadeersättning som lämnas till samebyarna. Utredningens sekretariat har jämte den särskilde utredaren bestått av två sekreterare, en jurist och en biolog. Det mesta av arbetet har utförts på kontoret i på –108 i som har varit sekretariatets bas. Utredningen har för- utom sekretariatet bestått av tre sakkunniga och åtta experter. Sammanträden har i princip hållits en gång , ibland och ibland i samband med internat. Däremellan har sek- retariatet regelbundet haft kortare möten med sakkunniggruppen. Expert- och sakkunniggruppen har tjänstvilligt utgjort ett vär- defullt bollplank för sekretariatet. Några i expertgruppen har ak- tivt bidragit med skiftliga underlag för olika promemorior och av- snitt i betänkandet. I ett inledningsskede tog utredningen hjälp av en konsult för att driva utredningen framåt och identifiera vilka frågeställningar som borde tas upp i betänkandet. På sammanträdena har utredningen fått föredragningar av olika externa forskare eller annan expertis som redovisat t.ex. sina forskarrön eller något annat pågående ar- Utredningens uppdrag och uppläggning m.m. bete av intresse. Mycket värdefulla underlag för utredningen har på vårt uppdrag tagits fram av forskare. Utredningen har drivits med målet att inledningsvis försöka be- skriva verkligheten så exakt som möjligt och med en så stor upp- slutning som möjligt. Beskrivningen har sedan legat till grund för en analys som mynnat ut i utredningens förslag. Verktygen i denna process har varit artbeskrivningar för vart och ett av de stora rov- djuren som de främsta forskarna på området på utredningens upp- drag tagit fram. Artbeskrivningarna har förankrats i en bred diskussion i sam- band med särskilt anordnade seminarier. Deltagarna som valts ut med omsorg har representerat enskilda intressenter, myndigheter, organisationer och forskningen i syfte att under seminariet bidra till utredningens kunnande på området. Under seminarierna har mycket värdefulla insatser gjorts av såväl svenska, norska som finska forskare. Vid samtliga seminarier har representanter med anknytning till den norska rovdjursförvaltningen deltagit. Utredningen har använt seminariemodellen för kunskaps- inhämtning för att belysa även andra väsentliga aspekter i rovdjurs- politiken. Ett seminarium har handlat om skador på tamdjur, skyddsjakt och illegal jakt. Ett annat seminarium i rörde rovdjur i renbetesområdet. Utredningen har lagt stor vikt vid att vara tillgänglig för externa kontakter. För att synas utåt på webben har vi haft en hemsida där vi lagt ut bl.a. artbeskrivningar och annat material. Vi har haft en mängd kontakter via telefon och via e-post med enskilda männi- skor, organisationer och myndigheter. Utredningen har fått motta en lång rad uppvaktningar på kontoret vilket har gett väsentliga bidragit till utredningens kunnande. Ett aktivt kunskapsinhämtande har skett vid kansliets besök hos olika myndigheter och organisationer runt om i landet. Flertalet länsstyrelser med rovdjursanknytning har besökts. Direktoratet för i levererade en genomgång av den norska rovdjursförvaltningen och den norska forskningen på området. i har besökts liksom () i . I bilaga 3finns en förteckning över utredningens externa kontakter. Delar av kansliet och sakkunniggruppen har gjort en längre ut- landsresa för att i studera problematiken där kring åter- invandrande vargstammar och processen kring övergången från fe- deral till delstatlig förvaltning. I där man av tradition lever Utredningens uppdrag och uppläggning m.m. med stora rovdjur studerade gruppen en välfungerande rovdjurs- förvaltning. 2.4Tidigare utredningar och riksdagsbeslut beslutade om mål och riktlinjer för naturvårds- arbetet (prop. 1990/91:90, bet. 1990/91:JoU30, rskr. 1990/91:338). Enligt beslutet skulle den biologiska mångfalden och den genetiska variationen säkerställas. Växt och djursamhällen skulle bevaras så att i landet naturligt förekommande växt- och djurarter ges förut- sättningar att fortleva under naturliga betingelser och i livskraftiga bestånd. Målet innebar att rovdjursstammarna skulle ha en sådan utbredning och numerär, att arternas långsiktiga överlevnad i kunde säkerställas. Säkerställandet skulles ske genom re- striktivitet i fråga om jakt. Tamdjursskötselns intressen skulle till- godoses genom jaktlagens möjligheter till jakt för att förhindra all- varlig skada på boskap. beslutade om de övergripande målen för rovdjurspolitiken. Politiken ska säkerställa att de fem rovdjurs- arterna björn, järv, lo, varg och kungsörn långsiktigt finns kvar i den svenska faunan (prop. 2000/01:57, bet. 2000/01:MJU9, rskr 2000/01:174). Propositionen grundade sig bl.a. på Rovdjurs- utredningens (M 1998:03) betänkanden Skyddsjakt på varg (SOU 1999:50) och slutbetänkandet Sammanhållen rovdjurspolitik (SOU 1999:146). fastställde miniminivåer för björn, lo och kungsörn vars populationer bedömdes som åtminstone kortsiktigt livskraf- tiga. Miniminivåerna utgjorde en vägledning för val av förvaltnings- strategi för rovdjursstammen, men ingen målsättning för popula- tionens storlek. Förvaltningen skulle syfta till att arterna ökade i antal utöver respektive miniminivå, till sådana nivåer att de med större säkerhet långsiktigt fanns kavar i den svenska faunan. För varg och järv, fastställdes etappmål i stället för miniminivåer. Innan etappmålen var uppnådda skulle skyddsjakt tillåtas endast i mycket begränsad omfattning. När etappmålet var nått skulle en förnyad bedömning göras av stammens utveckling och den framtida för- valtningen. Nivåerna och målen angavs främst som antalet årliga föryngringar av arten för att på så sätt få ett mått på stammens vi- talitet. Utredningens uppdrag och uppläggning m.m. Miniminivån för björn angavs till 100 föryngringar , mot- svarande 1 000 individer, för lodjur till 300 föryngringar , motsvarande 1 500 individer och för kungsörn angavs miniminivån till 600 häckande par. Etappmålet för varg angavs till 20 föryng- ringar , motsvarande 200 individer och för järv till 90 föryng- ringar , motsvarande 400 individer. angav vidare vissa riktlinjer för förvaltningen för rovdjurens utbredning och spridning i landet. Maximistraffet för jaktbrott och jakthäleri som inte bedöms som grovt höjdes till fängelse . För grovt jaktbrott och grovt jakthäleri höjdes straffet till fängelse lägst och högst . Vid bedömningen av om ett jaktbrott var grovt skulle sär- skilt beaktas om brottet avsett ett särskilt skyddsvärt vilt och om det utförts med en särskilt plågsam jaktmetod. Polis-, åklagare och länsstyrelse förutsattes inleda ett fördjupat samarbete för att förebygga jaktbrott på stora rovdjur. I samband med beslut gjorde regeringen vissa för- ordningsändringar som bl.a. innebar att enskild skyddsjakt på varg enligt 28 § JF blev tillåten. Ett författningsreglerat ersättnings- system för skador på rennäringen av stora rovdjur infördes som innebar att samebyarna skulle få en viss, fast ersättning per kon- staterad föryngring eller annan förekomst av rovdjur inom respek- tive bys betesområde. Beloppen skulle fastställas av reger- ingen. Resurserna ökade för viltskadeersättning till renskötseln och för åtgärder för att förebygga rovdjurskador och för att ersätta uppkomna skador på annan tamboskap och husdjur. Möjligheten att få statlig ersättning för skador på människa orsakade av björn återinfördes. Inventeringsverksamheten av rovdjuren blev en del av den all- männa miljöövervakningen. Forskning och information beträffande de stora rovdjuren fick slutligen också ökade resurser. Frågan om etableringen av ett eller flera rovdjurscentra skulle hanteras inom ramen för ett uppdrag till om informationsfrågor. Som ett resultat av beslutet om en sammanhållna rovdjurspolitik bildades slutligen ett nationellt rådgivande organ för samråd i rov- djursfrågor, som länsstyrelserna i länen med fasta rov- djursstammar bildade regionala rovdjursgrupper. 3Stora rovdjur och biologisk mångfald 3.1Biologisk mångfald, stora rovdjur och svenska miljömål Utredningen sammanfattar viktiga principer i det svenska miljö- arbetet: I miljökvalitetsmålet för biologisk mångfald uttrycks målet att bevara arter på lång sikt. Därtill uttrycks målet att ekosystemens förmåga att klara av förändring och vidareutvecklas, ska förverkligas, vilket inkluderar arters förmåga att utvecklas i samspel med förändringar i sin omgivning. Försiktighetsprincipen är vägledande för det svenska arbetet med biologisk mångfald. bör både på central och regional nivå integreras som en del i miljömålsarbetet och miljömålsupp- följningen. Liksom allt annat liv på jorden är de stora rovdjuren, björn, varg, lodjur, järv och kungsörn en del av den biologiska mångfalden. De har genom sin interaktion med omgivningen och övriga arter en betydande funktion i ekosystemet. Ett av de största globala problemen är den ökande förlusten av biologisk mångfald. I Millennium Ecosystem Assessment konstateras att människan har påverkat och förändrat ekosystemen snabbare och mer dramatiskt än i mänsklighetens historia. Till följd av mänsklig påverkan sker utdöendet av arter med en kraftigt accelererad hastighet, vilket redan resulterat i en omfattande förlust av mångfald av liv på jorden. Exempelvis hotas var fjärde däggdjursart av utrotning. Stora rovdjur och biologisk mångfald Bland däggdjur är bl.a. stora primater och stora rovdjur särskilt hotade. I FN:s Millennium Ecosystem Assessment betonas att lite uppmärksamhet har ägnats åt att arter utrotas lokalt (utrotning av en art från ett lokalt område) eller funktionellt (nedgång i en art så att den inte längre spelar en väsentlig roll i ekosystemets funktion) i jämförelse med global utrotning (förlust av de sista individerna av en art från jorden). är sannolikt lodjur, björn och varg funktionellt utrotade på många håll i (Linnell m.fl. 2005). Även om stora rovdjur fortfarande finns spridda över hela den norra hemisfären har bl.a. vargen på flera håll i världen decimerats kraftigt, vilket också bekräftats genom genetiska analyser av populationer i både och . har dock en viss återhämtning skett i , bl.a. i och . Den Skandinaviska vargpopulationen kan före- falla extrem när det gäller inavelsnivån, men isolering och små populationsstorlekar är dessvärre ett fenomen som återfinns hos många arter av stora rovdjur. 3.2Konventionen om biologisk mångfald För att motverka den ökande förlusten av biologisk mångfald utarbetades Konventionen om biologisk mångfald vid FN- konferensen i . Konventionens övergripande mål är att bevara biologisk mångfald och att dess beståndsdelar nyttjas på ett hållbart sätt. fastställdes även målet att förlusten av biologisk mångfald ska minska signifikant . Biologisk mångfald definieras i konventionen som variationsrike- domen bland levande organismer av alla ursprung, inklusive från bland annat landbaserade, och andra akvatiska ekosystem och de ekologiska komplex i vilka dessa organismer ingår; detta innefattar mångfald inom arter, mellan arter och av ekosystem.