sou · GWB363 · 2008-06-11 00:00:00 — Meddelas ett beslut om bevisundersökning ska framställningen och beslutet därefter översändas till motparten. Om motparten senare ger in ett yttrande ska domstolen ompröva beslutet (se vidare av- Upphävs beslutet efter det att verkställighet har skett ska, enligt 19 § andra stycket, åtgärder som vidtagits vid verkstäl- ligheten gå åter i den mån det kan ske. Enligt fjärde stycket ska en fristående fråga om bevisundersök- ning, dvs. när ett yrkande om sådan undersökning framställs utan att det pågår ett mål om angreppet, handläggas enligt samma regler som när en fråga om sådan undersökning uppkommer i rättegång. Det innebär att regler om rättegångsfrågor tillämpas om inte något annat uttryckligen anges i FHL. I de fall Arbetsdom- stolen har att pröva ett yrkande om bevisundersökning antingen som första eller sista instans blir i stället lagen om rättegången i arbetstvister tillämplig. Arbetsdomstolen torde enligt 3 kap. 6 § nämnda lag kunna avgöra ett yrkande om bevisundersökning i s.k. juristsammansättning, dvs. med endast tre lagfarna domare utan leda- möter som representerar arbetsmarknadens parter. I denna paragraf, som är ny, finns regler om handläggningen av en fråga om bevisundersökning och regler om överklagande. Första stycket innebär att för att ett beslut om bevisundersök- ning ska få meddelas måste sökanden ställa säkerhet hos domstolen för den skada som kan tillfogas motparten (se avsnitt 6.9.4.5). I undantagsfall har domstolen möjlighet att befria sökanden från att ställa säkerhet om han eller hon inte förmår detta. Hänvisningen till 2 kap. 25 § utsökningsbalken innebär att säker- heten ska bestå av pant eller borgen. Hänvisningen till bestämmel- sen i utsökningsbalken innebär också att bankgaranti får godtas som säkerhet. Vid domstolens prövning av säkerheten måste tas i beaktande att säkerheten vid behov ska kunna realiseras och därvid täcka den skadeståndsskyldighet som avses bli säkerställd (jfr prop. 1980/81:84 s. 234). Enligt andra stycket ska överklagande av ett beslut om bevisunder- sökning följa regler om överklagande av beslut som avses 15 kap. . Detta motsvarar vad som gäller enligt 13 § andra stycket FHL. Det innebär bl.a. att talan mot beslut i fråga om bevisundersökning ska föras särskilt (49 kap. 5 § första stycket 6 och 54 kap. 4 § ) och att högre rätt får meddela s.k. inhibition, dvs. förordna att beslutet tills vidare inte får verkställas (52 kap. 7 § ). I de fall lagen om rättegången i arbetstvister är tillämplig på rättegången ska i stället reglerna i den lagen följas. Den lagen hänvisar i sin tur – för situa- tioner då det inte finns någon särreglering – till bestämmelser (se 5 kap. 3 § lagen om rättegången i arbetstvister). Det innebär bl.a. att Arbetsdomstolen i samband med att ett beslut om bevisundersökning överklagats dit har möjlighet att meddela inhibition. Paragrafen är ny och anger vilka villkor domstolen ska ställa upp för verkställandet av ett beslut om bevisundersökning, se även av- snitt 6.9.5.1. I första stycket finns anvisningar om vad ett beslut måste innehålla medan det i andra stycket ges en möjlighet för domstolen att vid behov ställa upp andra villkor för verkställandet av undersökningen. Enligt punkt 1 i första stycket har domstolen att inom ramen för sökandens begäran ange vilket ändamålet med undersökningen ska vara; eftersökning av föremål eller handlingar som kan antas vara av betydelse för utredning om angreppet. Enligt punkt 2 ska domstolen ange vilka föremål och handlingar som får eftersökas. Det är inte möjligt att alltid ange exakt vilka föremål eller handlingar som ska få eftersökas (se avsnitt 6.9.5.1). Domstolen bör dock sträva efter att precisera så noga som möjligt vilka föremål och handlingar som får eftersökas. Förhållandena torde vara sådana att domstolen inte kan precisera ett före- mål mer exakt än att ange vilket slags föremål det är och något om dess egenskaper eller utformning. Motsvarande gäller handlingar. Det torde ofta vara nödvändigt att ange en handling som en viss typ eller kategori av handlingar vilken relateras till t.ex. affärstransaktioner avseende ett misstänkt angrepp, t.ex. utskick av offerter eller reklam enligt sökandens kundregister. När det gäller begreppet handling och digitalt lagrad information hänvisas till avsnitt 6.9.2. I punkt 3 anges att domstolen ska precisera vilka utrymmen som får genomsökas. Inget hindrar att domstolen tillåter att undersök- ning sker i samtliga motpartens lokaler. I möjligaste mån bör dock utrymmena preciseras närmare. I andra stycket anges att om det behövs för att upprätthålla pro- portionalitet mellan mål och medel domstolen ska ta in ytterligare begränsande villkor i beslutet. Ett exempel på ett sådant villkor kan vara att sökanden inte får närvara vid förrättningen. Paragrafen, som är ny, innehåller regler om tidsfrist för att ansöka om verkställighet och om återgång av bevisundersökning m.m. Bestämmelserna behandlas också i avsnitt 6.9.5.3. I första stycket anges att ett beslut om bevisundersökning gäller . Rättsverkan av beslutet kan naturligtvis upphöra om domstolen efter omprövning finner anledning att ändra beslutet, t.ex. sedan svaranden lämnat in ett yttrande. Detsamma gäller om beslutet ändras efter överklagande. Högre rätt till vilken beslutet överklagats har också möjlighet att besluta om inhibition (17 § andra stycket i författningsförslaget jämförd med 52 kap. 7 § rättegångs- balken). Om sökanden inte har ansökt om verkställighet senast inom en månad från beslutsdagen förfaller beslutet om bevisundersökning. Skulle ansökan avvisas eller avslås efter yttrande av motparten, bör denne i samband med beslutet kunna tillerkännas ersättning för rättegångskostnader. Detta följer av att rätten alltid har att pröva kostnadsfrågan i samband med ett slutligt beslut (18 kap. 14 § andra stycket jämförd med 17 kap. 1 § , se även Fitger, , s. 15:31 f.). I andra stycket föreskrivs att i de fall ett yrkande om bevisunder- sökning bifalls i ett fristående ärende, sökanden måste väcka talan eller på något annat sätt inleda förfarande om saken mot motparten inom en månad från det att verkställigheten av beslutet om bevis- undersökning har avslutats. Verkställigheten är att betrakta som av- slutad när all dokumentation från bevisundersökningen gjorts till- gänglig för sökanden. Den tidigaste tidpunkten för utlämnande av handlingarna är efter utgången av den tidsfrist som Kronofogde- myndigheten i det enskilda fallet har ställt upp för framställande av begäran om undantagande av vissa handlingar eller föremål enligt 21 §, dvs. mellan två och från det att protokollet har hållits tillgängligt för parterna. I de fall motparten har utnyttjat möjligheten att begära undantagande är verkställigheten avslutad när det föreligger ett lagakraftvunnet beslut om att undantagande ska ske eller att sådant undantagande inte ska ske eller vid den tidigare tidpunkt då samtliga handlingar de facto har lämnats över till sökanden (vilket kan bli fallet om en domstol har förordnat att dess beslut får verkställas , se vidare kommentaren till Underlåter sökanden att på detta sätt väcka talan ska de åtgärder som företagits vid verkställigheten av bevisundersökningen gå åter. Ska tvisten prövas av skiljenämnd ska i stället skiljeförfarande in- ledas . Talan anses väckt när sökanden ger in sin ansökan om stämning till domstolen. I allmänhet torde det bli den domstol som har beslutat om bevisundersökningen. Ett skiljeförfarande inleds normalt genom att part hos motparten påkallar tillämpning av skiljeavtalet. Väcks inte talan inom den stipulerade tiden, är den rättsföljd som inträffar att åtgärder som vidtagits vid bevisundersökningen ska gå åter. Det gäller om det är möjligt. Vid en genomförd bevisundersökning kan självfallet inte den eftersökning och granskning av föremål och handlingar som skett återgå. Däremot finns utrymme för att foto- grafier, film- och ljudupptagningar samt kopior av och utdrag ur affärshandlingar och andra skriftliga dokument kan överlämnas till den som utsatts för bevisundersökningen. Regeln att en åtgärd ska gå åter riktar sig både mot Kronofogde- myndigheten och en sökande som kan ha tillhandahållits t.ex. foto- grafier och handlingar. Återgång ska ske automatiskt (detsamma som vid intrångsundersökning, prop. 1998/99:11 s. 92, men annor- lunda än vid kvarstad, prop. 1980/81:84 s. 236, där särskilt beslut om upphävande krävs). Paragrafen är ny och innehåller regler om verkställighet av beslut om bevisundersökning. I första stycket anges att beslut om bevisundersökning ska verk- ställas av . Verkställigheten sker på begäran av sökanden. Vi har behandlat frågor om verkställighet i avsnitt 6.9.6. ska följa de villkor domstolen har föreskrivit (se 18 §). I övrigt tillämpas reglerna i 1–3 kap., 17 kap. 1–5 §§ samt 18 kap. utsökningsbalken. Sökandens motpart ska underrättas om verkställigheten endast om han eller hon har hörts innan domstolen meddelat beslutet om bevisundersökning. har rätt att bereda sig tillträde till mot- partens lokaler och kan ha rätt att gå igenom t.ex. affärs- och verk- samhetshandlingar för att söka efter de handlingar som domstolen har angett enligt 18 § första stycket andra punkten. Om myndig- heten kan identifiera de angivna handlingarna har myndigheten rätt att ta kopior eller göra utdrag av dessa handlingar. Kronofogde- myndigheten har vidare rätt att fotografera och göra filmupptag- ningar. Myndigheten har dock inte rätt att avlägsna några föremål eller originalhandlingar från de lokaler som undersöks. Beträffande sekretessfrågor hänvisas till avsnitt 6.9.7. I andra stycket anges att en bevisundersökning inte får avse sådana handlingar som omfattas av beslagsförbudet enligt 27 kap. 2 § rätte- gångsbalken. Det är fråga om handlingar som har ett sådant innehåll som omfattas av tystnadsplikt, om handlingen finns hos den som har tystnadsplikt eller den till förmån för vilken tystnadsplikten gäller, och skriftliga meddelanden mellan en misstänkt och någon honom närstående eller mellan sådana närstående inbördes. Vi har behandlat frågan i avsnitt 6.9.2. Paragrafen är ny. Den innehåller bestämmelser med syfte att undvika att framför allt företagshemligheter hos den som är föremål för en bevisundersökning kommer till sökandens kännedom i större ut- sträckning än vad som är absolut nödvändigt. Vi behandlar bestäm- melserna även i avsnitt 6.9.8. Enligt första stycket har den som är föremål för en bevisunder- sökning möjlighet att få en fråga om huruvida en viss handling ska omfattas av undersökningen eller inte prövad av domstol. En kate- gori av handlingar som kan bli föremål för en sådan prövning är sådana som omfattas av beslagsförbudet i 27 kap. 2 § rättegångs- balken och som har att ex officio undanta från en bevisundersökning. Om förrättningsmannen hos Krono- fogdemyndigheten har en annan uppfattning i en fråga om en viss handling är sådan som sagts kan den undersökte alltså begära att frågan ska hänskjutas till domstol för prövning. Detsamma gäller om den undersökte anser att en viss handling har ett sådant innehåll att ett överlämnande av handlingen till sökanden skulle innebära en sådan skada eller annat men för den undersökte som inte uppvägs av intresset för sökanden att få del av handlingen. fråga om handlingar som innehåller den undersöktes företagshem- ligheter eller handlingar vars innehåll av annan anledning är särskilt integritetskänsligt. Ett exempel är handlingar som rör medicinska undersökningar eller prover, ett annat uppgifter som omfattas av anonymitetsskyddet. Vi har även behandlat frågan i avsnitt 6.9.4.4. I andra stycket anges att en begäran om domstolsprövning ska göras hos inom den tid som myndigheten bestämmer. Denna tid får fastställas till tidigast och senast efter det att protokollet från verkställigheten har hållits tillgängligt för sökanden och motparten. När den som är föremål för en bevisundersökning till Krono- fogdemyndigheten framställt en begäran om domstolsprövning ska myndigheten enligt tredje stycket försegla den handling eller annan dokumentation som är föremål för begäran och skynd- samt överlämna det förseglade kuvertet eller emballaget till den domstol som fattat beslut om bevisundersökningen. Därefter ska domstolen enligt fjärde stycket utan dröjsmål pröva om handlingen ska undantas från undersökningen eller om den ska ingå i den dokumentation som sökanden har rätt att få del av. Dom- stolen får förordna att beslutet om att en viss handling får lämnas ut till sökanden ska gälla utan hinder av att det inte har vunnit laga kraft, dvs. Denna möjlighet bör användas bl.a. i situa- tioner då den undersöktes begäran om undantag har en tydlig prägel av förhalningstaktik. Enligt femte stycket får domstolen bestämma i vilken form eller på vilket sätt en viss upptagning, som endast kan uppfattas med hjälp av ett tekniskt hjälpmedel, ska tillhandahållas i målet. Det kan vara fråga om datafiler med dokument som endast finns i elektronisk form men som enkelt kan skrivas ut på papper. I paragrafen, som är ny, finns regler om verkställighet av beslut om bevisundersökning. Bestämmelserna behandlas även i avsnitt 6.9.6. Enligt första stycket har den som är föremål för en bevisunder- sökning rätt att tillkalla ett juridiskt biträde och ha denne närvaran- de vid verkställigheten. Huvudregeln är att undersökningen inte får börja innan rådgivaren har inställt sig. Skulle undersökningen bli onödigt fördröjd genom att man väntar på en sådan person får verkställigheten påbörjas utan att biträdet har inställt sig. är en rimlig tid att avvakta för att bereda en juridisk rådgivare möjlighet att inställa sig får bedömas från fall till fall. I regel bör vara tillräckligt. Om det finns en risk att ändamålet med åtgärden inte uppnås, t.ex. för att ett dröjsmål bedöms medföra risk för att föremål och handlingar som har betydelse för utredning om angreppet undanskaffas, förstörs eller förvanskas – behöver emeller- tid inte rådgivarens ankomst avvaktas. Det är inget som hindrar att den som utsätts för bevisunder- sökningen tillkallar ett vittne att närvara vid undersökningen. Enligt andra stycket får anlita biträde av sakkunniga för att bistå vid bevisundersökningen (se även av- snitt 6.9.6). I många fall, och särskilt om en undersökning ska avse handlingar som finns lagrade i datorer, torde anlitande av sakkun- niga ofta vara en förutsättning för undersökningens genomförande. En sakkunnig ska vara en oberoende expert som är helt fristående från sökanden. Det är som beslutar om vilka sakkunniga biträden som ska anlitas. måste i varje enskilt fall pröva expertens lämplighet och beakta eventuella jävsfrågor. I tredje stycket anges att får tillåta att sökanden eller ett ombud för honom eller henne får närvara vid undersökningen. Syftet med närvaron ska vara att bistå med upp- lysningar. Om myndigheten ger ett sådant tillstånd ska den se till att sökanden eller dennes ombud inte i större utsträckning än som behövs för verkställigheten får kännedom om förhållanden som kommer fram. Myndigheten får inte låta sökanden ha ett avgörande inflytande över undersökningens genomförande (jfr 28 kap. 7 § tredje stycket ). Om domstolen med stöd av 18 § andra stycket har förordnat att sökanden eller dennes ombud inte får närvara vid undersökningen kan inte tillåta att någon av dessa är när- varande. Paragrafen är ny och reglerar hur ska han- tera material från verkställigheten av en bevisundersökning. Frågor om återgång av skyddsåtgärden behandlas även i avsnitt 6.9.9. Om myndigheten vid bevisundersökningen t.ex. fotograferat ett föremål eller tagit kopior av eller gjort utdrag ur affärshandlingar, ska dessa handlingar antecknas i protokollet och också hållas till- gängliga för parterna. Samma sak gäller i fråga om film- och ljud- upptagningar (se närmare avsnitt 6.9.6). Se även kommentaren till 19 § andra stycket. Som nämnts i kommentaren till 19 § andra stycket ska sådana handlingar som har framställt i samband med bevisundersökningen överlämnas till den som varit föremål för åtgärden, om talan inte väckts inom en månad från det att verk- ställigheten har avslutats. Särskilt yttrande av (LO), (TCO) och () Lagen om skydd för företagshemligheter (FHL) bygger på en avväg- ning mellan företagens, samhällets och de enskildas intressen. Intres- sena är delvis sammanfallande, delvis motstående. Mot intresset av sekretess och slutenhet står intressen som värnar om ett brett och fritt meningsutbyte liksom allmänna och enskilda önskemål om insyn, information och kontroll. Arbetstagarnas intresse ingår som ett viktigt led i balansakten. Näringsidkare kan ha intresse av att tillgodogöra sig arbetstagarnas kunnande utan konkurrens. Mot detta står arbetstagarnas – och samhällets – intresse av att enskilda ska fritt kunna utnyttja sin erfarenhet och utveckla sitt kunnande. Utgångspunkten för vårt yttrande är att utredningen inte beretts tillräckligt med tid för att på ett genomgripande sätt utreda och belysa de frågor som en översyn av FHL rimligen borde innehålla, t.ex. saknas en undersökning av de upplevda problemen hos före- tagare. Utgångspunkten för hela utredningen och de förslag som läggs fram till stora delar bygger i stället på en dom, den s.k. Ericsson-domen. Den mycket enkla undersökning som genomförts från vår sida kan inte ligga grund för några egentliga slutsatser om vilka problem dagens utformning av FHL innebär ur ett arbets- tagareperspektiv. Även här borde utredningen getts tid och resurser att genomföra en mer genomgripande undersökning. När det gäller påstådda problem med myndigheters befattning med företagshemligheter och företags påstådda obenägenhet att initiera prövning av överträdelser av lagen så grundas detta på att handlingar som inkommer till en myndighet utgör allmänna hand- lingar eller på annat sätt blir offentliga t.ex. vid en domstolsför- handling. Enligt vår uppfattning krävs mycket starka skäl för att begränsa offentlighetsprincipen i svensk rätt utöver de möjligheter som föreligger på grund av sekretess. Det är därför med till- fredställelse vi kan konstatera att några förslag om skärpt sekretess inte föreslås. Det skulle ha inskränkt insynen i den offentliga förvaltningen – vilket är en viktig del av offentlighetsprincipen – en av de grundläggande principerna i det svenska statsskicket. Att ett förtydligande nu föreslås i lagen innebärande att bestäm- melserna inte ska tillämpas i den utsträckning det skulle strida mot bestämmelserna om tryck- och yttrandefrihet i tryckfrihetsförord- ningen eller yttrandefrihetsgrundlagen är mot den bakgrunden mycket viktigt. FHL, som den är utformad , innebär ur ett arbetstagarper- spektiv en rad problem, bl.a. skapar den en stor osäkerhet i arbets- livet och riskerar att motverka rörligheten på arbetsmarknaden och tillväxten av kunskapsföretag. Ur ett vidare samhällsperspektiv så riskerar den genom sin otydlighet och sina stränga påföljder att skrämma många till tystnad. Det förslag om ändrad FHL som en majoritet av utredningens ledamöter står bakom riskerar samman- taget enligt vår bedömning att förvärra dagens situation. Förslagens effekter är dock svåra att överblicka. Vi ser en ökning av antalet tvister om företagshemligheter. Anställda binds också i en ökande omfattning upp genom sekretess- och konkurrensklausuler. Tillsammans med en utvidgning av straff- ansvaret för arbetstagare är risken för inlåsningseffekter och en mindre rörlig arbetsmarknad uppenbar. Detta förstärks av det faktum att präglas av en alltmer kunskapsintensiv arbets- marknad. En skärpning av lagstiftningen motverkar också flexibla och branschanpassade kollektivavtalslösningar. Att alltfler arbets- tagare inte har möjlighet att använda sig av sitt kunnande innebär för den enskilde en begränsning i yrkesutövningen och för sam- hället en risk att gå miste om utveckling och tekniska framsteg som annars skulle bidra till en uthållig ekonomisk tillväxt. LO och TCO har övervägt att i utredningen kräva lagändringar innebärande incitament i FHL för en kraftfull begränsning av användningen av konkurrens- och sekretessklausuler efter anställ- ningens upphörande då detta begränsar rörligheten på arbetsmark- naden. Vi har emellertid på grund av utredningens direktiv – bland annat den korta utredningstid som förelegat avstått från detta. Rättigheten att få avslöja brott och andra missförhållanden bör tydligt framgå av lagen Det finns en uppfattning bland våra medlemsförbund, särskilt bland TCO:s och , att många medlemmar hör av sig till sitt förbund och är osäkra på vad som gäller enligt FHL och vad definitionen av företagshemligheter innebär för dem i deras arbete, särskilt när de står i begrepp att byta arbete. Många medlemmar som hör av sig för rådgivning är också rädda för att påtala oegentligheter på arbetsplatsen. I en del fall handlar det om att för påtala skattebrott. Medlemmarna vågar inte göra anmälningar utan väljer – om det överhuvudtaget sker – att avvakta tills de har slutat sin anställning. En positiv rättighet bör därför införas i FHL för arbetstagare att utan hinder av andra bestämmelser i eller avtal offentliggöra eller inför myndighet respektive annat behörigt organ avslöja brotts- lig verksamhet och andra allvarliga missförhållanden i det företag där man är verksam. Undantagsbestämmelsen i 2 § FHL bör därför i enlighet med detta formuleras som en positiv rättighet. En sådan positiv rätt bör åtföljas av en ny skadeståndssanktio- nerad bestämmelse i FHL som skyddar en arbetstagare mot obehö- riga angrepp eller åtgärder (repressalier) från arbetsgivaren vid ett sådant legitimt avslöjande eller anmälan. En förutsättning härför är dock att avslöjandet rör något som arbetstagaren med fog antar utgör brott på vilket fängelse kan följa. Dagens terminologi som skäligen kan misstänkas utgöra brott är för snäv och bör således utgå. Det är orimligt att ställa alltför höga krav på att arbetstagare och fackliga förtroendemän ska kunna göra denna svåra bedömning som återfinns i dagens lagstiftning. Det är vår uppfattning att de offentliganställdas meddelarfrihet och det där gällande efterforsk- ningsförbudet bör utvidgas till att gälla även på andra om- råden. Ett första steg kan vara att gälla även verksamheter som bedrivs med offentliga medel och statliga bolag. En utökad kriminalisering för arbetstagare strider mot den svenska modellen Vi säger nej till en utvidgad kriminalisering av FHL för arbetstag- are. Vi anser att dagens regler i sig – tillsammans med de arbets- rättsliga reglerna och regler – är långtgående. En stor försiktighet bör iakttas av lagstiftaren innan en utvidgning genom- förs – bland annat på grund av risken för reglernas negativa in- verkan på öppenheten och innovationer i arbetslivet. I svensk rätt är det en lång tradition att undvika straffpåföljder när andra effektiva sanktionsformer står till buds för att upprätt- hålla respekten för ingångna avtal. Detta gäller med särskild styrka inom arbetsrättens område. Enligt vår uppfattning är skadestånd ensamt eller i kombination med andra arbetsrättsliga sanktioner i princip en tillräcklig sanktionsform. Straff bör som huvudregel inte förekomma när det handlar om avtalsbrott. Till det ska läggas det påpekande som gjorts inledningsvis, nämligen att det inte, inom ramen för utredningen, visats att det föreligger ett konkret behov av ökad kriminalisering. Ett eventuellt utvidgat straffansvar måste begränsas För det fall en utvidgning av straffansvaret införs att gälla även i relationen arbetstagare och arbetsgivare måste denna kriminali- sering begränsas i största möjliga mån, så att den omfattar enbart de mest klandervärda angreppen på företagshemligheter. Utredaren föreslår att straffansvaret i FHL utökas till att även omfatta den företagshemlighet som vederbörande fått del av på grund av anställning, uppdrag eller liknande grund. När det gäller skyddsombud föreligger andra regler som skyddar arbetsgivarens företagshemligheter.