sou · GWB389 · 2008-10-13 00:00:00 — 2008/09:1 Bilaga 21, UO14: Arbetsmarknad och arbetsliv, s. 20. 11.5Ny regel för dagsförtjänstberäkning för kombinatörer Utredningens förslag: En ny regel införs för beräkning av dagsförtjänst för personer som haft inkomst från egen verksamhet som företagare och från anställning. Enligt direktiven ska utredaren särskilt överväga hur övergången från anställning till företagande kan underlättas i trygghets- systemen. Utredningen har erfarit att arbetslöshetskassorna saknar lagstöd för sitt sätt att i vissa fall beräkna dagsförtjänst samt att beräkningssättet mellan arbetslöshetskassorna varierar. Utredningen anser att en bestämmelse ska införas som klargör hur beräkning av dagsförtjänst ska göras i fall den sökande haft inkomst både som anställd och företagare. 11.6Medhjälpande makes/makas arbete i enskild näringsverksamhet Utredningens förslag: Tid som medhjälpande make eller maka arbetat i enskild näringsverksamhet ska beaktas, även om arbetet utförts i en enskild näringsverksamhet som visar underskott. Medhjälpande make eller maka i en enskild näringsverksamhet, som inte redovisat inkomst från denna verksamhet på grund av att näringsverksamheten visat skattemässigt underskott anses, trots att arbete utförts, enligt dagens regler inte uppfylla arbetsvillkoret, varför rätt till ersättning från arbetslöshetsförsäkringen inte finns. Enligt utredningens mening är detta synsätt ett hinder för före- tagande. Arbetsinsatsen och inte valet av associationsform ska vara avgörande för rätten till arbetslöshetsersättningen. Även arbete i företag som visar underskott bör därför beaktas i den utsträckning det faktiskt utförts i förvärvssyfte. Utredningen föreslår därför att detta klargörs genom en ny regel i . Detta ska skiljas från de fall där någon avstår från att redovisa sin del av ett överskott i en gemensamt bedriven näringsverksamhet. Sådant ideellt arbete ska inte beaktas vid fastställande av arbets- villkoret. Det ankommer på den enskilde att visa sin rätt till ersättning. Detta kan t.ex. ske genom arbetsintyg för företagare och tidigare inkomstdeklarationer. 11.7Ny regel ersätter bisyssla och 17/10-regeln för företagare Utredningens förslag: Vid arbetslöshet bortses från närings- verksamhet som sökanden bedrivit vid sidan av sitt huvudsakliga arbete, om näringsverksamheten bedrivits parallellt med anställ- ning eller företagande . I utredningens uppdrag ligger att överväga om det går att utöka möjligheterna att få arbetslöshetsersättning efter en kombination av anställning och eget företagande där anställningen upphört. Utredningen föreslår därför en ny bestämmelse för att reglera företagares drift av näringsverksamhet vid sidan om annat arbete. Regeln är avsedd att ersätta den i praxis fastställda s.k. 17/10-regeln samt reglera bisyssla i stället för den generella regleringen i 39 §. Syftet med regleringen är att den som uppfyller arbetsvillkoret ska erhålla ersättning om arbetslöshet från det huvudsakliga arbetet inträder. Med huvudsakligt arbete i denna bestämmelse avser utred- ningen det arbete som krävt den huvudsakliga tidsåtgången. Den omständigheten att någon valt att ha ett företag vid sidan av annat arbete ska inte vara ett hinder för ersättningen. Utifrån den föreslagna bestämmelsens ordalydelse har utred- ningen övervägt om det finns skäl att införa någon form av be- gränsning i rätten att erhålla arbetslöshetsersättning som bisyssla utförs. Sådana begränsningar skulle kunna göras i form av avräkning från utbetald arbetslöshetsersättning, avtrappning under tid med arbetslöshetsersättning eller en begränsning (i kan ersättning vid bisyssla utgå under längst ). Begränsningen får dock inte medföra att den som valt att starta företag vid sidan av annat arbete missgynnas i arbetslöshetsför- säkringen. Utredningen föreslår att en syssla i form av näringsverksamhet som bedrivits vid sidan av det huvud- sakliga arbetet, vilket kan utgöras av företagande eller anställning, inte ska påverka sökandens rätt till ersättning från arbetslöshets- försäkringen. För att inte riskera att arbetslöshetsersättning blir en inkomstutfyllnad införs en avräkningsregel. Avräkning bör ske om inkomsterna från näringsverksamheten under arbetslösheten i genomsnitt överstiger den högsta dagpenningen . En liknande regel finns för avräkning vid godkänd bisyssla men med annan inkomstgräns. Utredningen anser emel- lertid att den föreslagna inkomstgränsen är lämplig, eftersom den harmonierar med den inkomstbegränsning som finns i den s.k. 17/10-regeln. 11.8Förslag till arbetsmarknadspolitiskt program Utredningens förslag: Ett arbetsmarknadspolitiskt program införs med syftet att arbetssökande ska kunna ägna sig åt åtgärder av förberedande karaktär inför start av eget företag utan att riskera sin dagpenning från arbetslöshetskassa. Regeringen vill underlätta för individer att starta och driva företag. Den som är arbetslös och inte kan få ett arbete ska inte av ekonomiska skäl tvingas avstå från att förbereda start av eget före- tag. Utredningen anser därför att det är av största vikt att förut- sättningarna för arbetslösa som önskar starta företag förbättras. 11.8.1Möjlighet att bryta arbetslöshet genom start av eget företag Den som registrerat sig som arbetssökande hos arbetsförmedlingen och som önskar starta eget företag kan erbjudas tjänsten starta eget företag. Arbetsförmedlingen fattar beslut om tjänsten efter att den arbetssökande lämnat in en beskrivning av sin affärsidé. Om den arbetssökande uppfyller vissa krav kan hon eller han beviljas stöd till start av näringsverksamhet. Denna process tar vanligen Syftet med stöd till start av näringsverk- samhet är i regel att ge arbetslösa, som inte kan få ett arbete och som har förutsättningar för att starta egenverksamhet, bidrag till försörjningen under inledningsskedet av verksamheten. Stödet läm- nas endast till den som bedöms ha goda förutsättningar att driva företag och om verksamheten bedöms få en tillfredsställande lön- samhet och ge varaktig sysselsättning. Bedömningen görs av arbetsförmedlingen som tar hjälp av sakkunniga konsulter. Om stöd till start av näringsverksamhet beviljas utbetalas aktivitetsstöd . ansvarar för utbetal- ningarna. Sökande som vill få sådant aktivitetsstöd förutsätts vidta vissa förberedande åtgärder, såsom marknadsundersökningar och ansö- kan om F-skattsedel, inför arbetsförmedlingens prövning av affärs- idén och om aktivitetsstöd kan utbetalas. P.g.a. dessa förberedelser finns en risk att arbetslöshetskassa anser att dessa personer är att betrakta som företagare enligt 34 § och därför inte står till arbetsmarknadens förfogande. Om så är fallet upphör rätten till ersättning från arbetslöshetsförsäkringen. Detta medför att en person som gör nödvändiga förberedelser inför start av näringsverksamhet riskerar att bli av med sin arbets- löshetsersättning fram till dess beslut och utbetalningarna från stöd till start av näringsverksamhet föreligger. Det har påpekats för utredningen att detta är en hämmande faktor för nyföretagande, eftersom enskilda inte vill riskera att stå utan ersättning. Utredningen anser att den ovan beskrivna risken för den enskilde att förlora sin försörjning utgör ett onödigt hinder för dem som vill förbereda start av eget företag. Om detta hinder kan undanröjas stimuleras nyföretagandet som reglerna blir mera förut- sägbara och därmed mindre administrativt krävande för arbetslös- hetskassor och enskilda. Ett arbetsmarknadspolitiskt program införs så att arbetssökande ska kunna ägna sig åt åtgärder av förberedande karaktär inför start av eget företag utan att riskera sin dagpenning från arbetslös- hetskassan. Utredningen har övervägt att införa en tidsbegränsning för det föreslagna stödet, eftersom det är viktigt att den som är arbetslös så snabbt som möjligt återgår i arbete. Erfarenhet talar också för att är en tillräckligt för att den sökande ska kunna vidta nödvändiga förberedande åtgärder. Med hänsyn till den föreslagna bestämmelsens syfte, dvs. att förhindra att det uppstår ett avbrott i sökandens försörjning, och den relativt korta tids- period under vilken stödet kan aktualiseras, avstår emellertid utred- ningen från att föreslå någon sådan tidsbegränsning. Den som är berättigad till ersättning från arbetslöshetskassa får under programmet stöd inför start av näringsverksamhet aktivitets- stöd motsvarande arbetslöshetsersättningen, dock lägst per dag för heltid. Den som inte uppfyller villkoren för ersättning från arbetslöshetskassa får aktivitetsstöd med per dag. Stödet, som kan reduceras för den som har andra inkomster, beta- las ut av en gång . Kostnaden för det arbetsmarknadspolitiska programmet beräk- nas uppgå till högst . Denna beräkning bygger på antagandet att alla personer som 2007 beviljades aktivi- tetsstöd till start av egen näringsverksamhet även skulle få del av det föreslagna stödet av . Eftersom de sökande, som kan komma i fråga för det föreslagna programmet, får arbetslöshetsersättning tills dess att de betraktas som före- tagare (och således inte arbetslösa), kommer omfördelning av kost- naderna att ske från arbetslöshetsförsäkringen till det föreslagna programmet. Kostnaden har av uppskattats till högst . Avsikten är dock att åtgärden ska leda till arbete och en förkortning av arbetslöshetsperioden. Utredningens förslag: Nuvarande försäkring mot kostnader för sjuklön ersätts med ett generellt högkostnadsskydd som omfat- tar alla arbetsgivare och ger arbetsgivarna möjlighet att av För- säkringskassan få ersättning för sjuklönekostnader som ligger över en nivå som motsvarar den procentuellt beräk- nade genomsnittliga sjuklönekostnaden för alla arbetsgivare i landet. I utredningens direktiv framhålls att regeringens ambition är att främja företagande genom tydligare och bättre regler. Vikten av fler och växande företag samt ökad sysselsättning betonas. Av kapitel 5 ovan framgår, att i förhållande till andra EU-länder inte bara ligger lågt i fråga om nyföretagande, utan även ligger lågt när det gäller sysselsättningsgraden i nystartade företag. Utredningen har erfarit att många företag och företagare har behov av att anställa medarbetare, men med hänsyn till olika faktorer ändå väljer att avstå. En av dessa faktorer uppges vara risken för höga sjuk- lönekostnader. Den genomsnittliga sjuklönekostnaden för alla företag har för beräknats ligga på av den totala lönekost- naden. Beräkningen har gjorts med hjälp av tidsanvändningsrapport som omfattar cirka 200 000 arbetstagare fördelade på cirka 1 500 arbetsplatser. För ett litet företag med endast en eller ett fåtal anställda kan sjuklönekostnaden gå upp till ett tvåsiffrigt tal. Företag med många anställda kan sägas ha ett eget utjämningsunderlag som gör att företagets sjuklönekostnad inte avviker särskilt mycket från den genomsnittliga sjuklönekostnaden för alla företag. Alla små företag måste emellertid leva med risken att drabbas av en hög kostnad; inget företag vet ju förrän efteråt vad utfallet blir av kostnaden för sjuklön. Nuvarande försäkring mot sjuklönekostnader När lagen om sjuklön infördes (1991:1047) inrättades samti- digt en försäkring mot kostnader för sjuklön för företag vars sam- manlagda lönekostnad för året inte översteg 90 basbelopp. Försäk- ringen ersätter arbetsgivarens kostnader för sjuklön från och med den tredje dagen med sjuklön i sjuklöneperioden. Premien för för- säkringen har varierat mellan 0,7 () och 2,5 () procent av årslönesumman. Anslutningen till försäkringen var som högst i mitten av 1992 med 13 325 företag. Därefter har intresset för försäkringen stadigt sjunkit och uppgår till cirka 2 700 företag. Cirka 175 000 företag har möjlighet att teckna för- säkringen. Huvudorsaken till det låga och minskande intresset för försäkringen torde vara, att försäkringen bedöms vara alltför dyr i förhållande till det skydd den ger. 1997 förlängdes sjuklöneperioden från 14 (prop. 1995/96:209). höjdes gränsen för högsta årslönesumma från 90 till 130 basbelopp. tillsatte regeringen en utred- ning (Dir. 1997:90) med uppgift att bland annat undersöka huru- vida försäkringen mot sjuklönekostnader motsvarade arbetsgiva- rens behov av och intresse för försäkringen. Utredningen fick också i uppgift att presentera alternativ till försäkringen. Utredaren var klar med sitt uppdrag och föreslog (SOU 1997:142) en ändring av sjuklönelagen som innebar, att små företag kunde få kompensation för den del av sjuklönekostnaden som översteg den procentuellt beräknade genomsnittliga sjuklöne- kostnaden för samtliga arbetsgivare. Ersättning skulle dock inte utges till företag med årslönesumma över 160 basbelopp. Förslaget föreslogs träda ikraft , men ledde inte till att någon Sjuklöneperioden återställdes från 28 . Även den nämnda basbeloppsgränsen återställdes till 130 basbelopp. förlängdes sjuklöneperioden från 14 . Statsmakterna införde också ett högkostnadsskydd mot kostnader för sjuklön, vilket i stort sett överensstämde med det förslag som hade presenterats i SOU 1997:142. Skyddet kunde ge ersättning till företag med årslönesumma under 160 prisbasbelopp för sjuklöne- kostnader som låg av den för alla arbetsgivare pro- centuellt beräknade genomsnittliga sjuklönekostnaden. Högkost- nadsskyddet ansågs emellertid strida mot och tidsbegränsades därför till att gälla /05. Invänd- ningen torde ha varit att högkostnadsskyddet inte omfattade alla företag och att de mindre företagen därför ansågs särbehandlade i förhållande till de större företagen. Antalet arbetsgivare som fick ersättning var 3 2003 och 3 2004. De försäkrings- ersättningar från högkostnadsskyddet som läm- nade uppgick till respektive . Utredningen konstaterar att de små företagens problem med hög risk för sjuklönekostnad kvarstår. Detta har också påtalats av företagarorganisationerna och av enskilda företag. Frågan har också aktualiserats i . En mycket stor del av sjukfallen orsakas av faktorer som ligger utanför arbetsplatsen, och det är därför inte möjligt för arbets- givaren att alltid kunna vidta åtgärder som förebygger sjukfrånvaro. Det kan antas att risken för hög sjuklönekostnad kan vara en av de viktiga faktorerna som leder till att önskvärda anställningar inte kommer till stånd och att företagen därmed inte expanderar på det sätt som vore möjligt och önskvärt. Förslag om ett nytt högkostnadsskydd Utredningen föreslår att nuvarande försäkring mot kostnader för sjuklön ersätts av ett generellt högkostnadsskydd som ger företa- gen möjlighet att av få ersättning för den del av sjuklönekostnaden som ligger över en nivå som motsvarar den procentuellt beräknade genomsnittliga sjuklönekost- naden för alla arbetsgivare i landet. Med en sådan konstruktion kommer alla arbetsgivare att vara omfattade av högkostnads- skyddet, men skyddet kommer knappast att påverka arbetsgivarens ambition att vidta förebyggande åtgärder för att minimera sjukfrån- varon. Skyddet kommer också att underlätta budgetarbetet genom att det sätter en gräns för vad sjuklönen maximalt kommer att kosta företaget. Företagare som driver sina företag i aktiebolags- form eller som ekonomisk förening kommer själva direkt att vara omfattade av skyddet. Det bör ankomma på att inför göra en beräkning av den genomsnittliga sjuklönekostnaden. Kostnaden för högkostnadsskyddet bör finansieras genom arbetsgivarnas sjukför- säkringsavgift. Utredningen har med hjälp av beräknat kostnaden för högkostnadsskyddet till om ersättning lämnas för sjuklönedelar som ligger över den genomsnittliga sjuklönekostnaden för alla företag. Om gränsen för ersättningsbar sjuklönekostnad sätts till den genomsnittliga sjuklönekostnaden i stället för blir kostnaden . Avgifterna till sjukförsäkringen har under en följd av år överstigit utgifterna med eller mer, och där- för hade ett högkostnadsskydd som det föreslagna ledigt rymts i de avgifter som har tillämpats. Utredningens förslag till finansiering är att högkostnadsskyddet finansieras med arbetsgivaravgiften för sjukförsäkringen. Högkostnadsskyddet bör införas . 13.1Bestämmelser i kommittéförordningen och direktiven För kommittéers och särskilda utredares arbete gäller bestämmel- serna i kommittéförordningen (1998:1474). Om förslagen i ett betänkande påverkar kostnaderna eller intäk- terna för staten, kommuner, landsting, företag eller andra enskilda, ska enligt 14 § kommittéförordningen en beräkning av dessa kon- sekvenser redovisas i betänkandet. Innebär förslagen samhällsekonomiska konsekvenser i övrigt, ska dessa också redovisas. Medför förslagen kostnadsökning eller intäktsminskning för staten, kommuner eller landsting, ska förslag till finansiering lämnas. Om förslagen har betydelse för den kommunala självstyrelsen, för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet, för syssel- sättning och offentlig service i olika delar av landet, för små före- tags arbetsförutsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt i förhållande till större företags, för jämställdheten mellan kvinnor och män eller för möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen, ska, enligt 15 § i samma förordning, konsekvenserna i dessa avseenden anges. Om ett betänkande innehåller förslag till nya eller ändrade reg- ler, ska enligt 15 a § nämnda förordning förslagens kostnads- mässiga och andra konsekvenser anges i betänkandet. Konsekven- serna ska anges på ett sätt som motsvarar de krav på innehållet i konsekvensutredningar som finns i 6 och 7 §§ förordningen (2007:1244) om konsekvensutredning vid regelgivning. Av 6 § nämnda förordning framgår bl.a. att en konsekvensutred- ning ska innehålla en bedömning av om särskilda hänsyn behöver tas när det gäller tidpunkten för ikraftträdande och om det finns behov av speciella informationsinsatser. Kan regleringen få effekter av betydelse för företags arbetsför- utsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt ska, enligt 7 § i samma förordning, konsekvensutredningen utöver vad som följer av 6 § och i den mån det är möjligt, innehålla beskrivningar av ytterligare konsekvenser. Av 16 § kommittéförordningen framgår att regeringen anger närmare i utredningsuppdraget vilka konsekvensbeskrivningar som ska finnas i ett betänkande. Av utredningens direktiv framgår särskilt, utöver vad som ska beaktas enligt redogörelsen ovan, att utredaren ska redovisa för- slagens konsekvenser ur ett kontrollperspektiv och redogöra för hur detta perspektiv har beaktats vid framtagandet av förslagen samt att utredaren ska lämna förslag som möjliggör informations- utbyte för de fall detta behövs för att säkerställa att utbetalningarna kan kontrolleras. I direktiven poängteras att det är viktigt att främja företagande genom tydligare och bättre regler och att förslagen är enkla att hantera för försäkringstagarna och innebär så litet administration som möjligt både för försäkringstagarna och för . Mot denna bakgrund och med hänsyn till de krav som Näringsl- ivets regelnämnd, NNR, ställer på konsekvensanalyser, gör utred- ningen följande bedömning utifrån de förslag som lämnas i detta betänkande. Härvid bör beaktas att utredningen i anslutning till sina förslag motiverat behovet av dessa och därvid berört flertalet av de konsekvenser som utredningen har att beakta. av befolkningen är verk- samma på heltid som företagare. Internationella jämförelser visar att nyföretagandet och sysselsättningen i nya företag har varit förhållandevis lågt i . Det talar för att det finns en potential för fler företag om ytterligare åtgärder vidtas för att främja före- tagande. De förslag som redovisas i betänkandet syftar till att åstad- komma likabehandling, förutsägbarhet, enklare administration, viss valfrihet och ökad trygghet. Utredningens förslag skapar förutsägbara regler för företagare varför det blir enklare för dessa att förutse hur en situation vid sjukdom eller arbetslöshet kommer att bedömas. administrationen för företagare, och arbetslös- hetskassorna kommer att minska. Utredningens förslag synliggör att den arbetsinkomst som redovisas i allmän självdeklaration utgör grunden för förmåner från trygghetssystemen. Härigenom skapas förutsättningar för en bättre förståelse för trygghetssystemens sammanhang i både makro- och mikroperspektiv. Det blir med andra ord mer uppenbart för varje medborgare att erhållande av social förmån och storleken på denna beror på den inkomst som redovisats i en till inlämnad självdeklaration. Detta förtydligande i regelverket leder sammantaget till minskade admi- nistrativa kostnader för myndigheter och företagare och bör medföra ökat underlag för skatte- och avgiftsintäkter. En grundläggande princip i försäkringssammanhang är att in- komster och utgifter ska balansera varandra. Utredningens genom- gång av företagarnas inbetalningar och ersättningar i trygghets- systemen visar att avgifterna inte har anpassats efter utgifterna. Utredningen noterar således att avgifterna bör kunna jämkas och att det i sådant fall skulle uppstå ett utrymme för att finansiera de förslag som utredningen lägger fram. Utredningens förslag bör också kunna leda till bättre fungerande näringsliv och arbetsmark- nad och därmed en starkare samhällsekonomi. Utredningen avstår dock från att göra kvantitativa bedömningar av detta. Utredningen har i uppdrag att skapa ökad balans i villkoren för och behandlingen av företagare och anställda i trygghetssystemen. Någon enhetlig definition av begreppet företagare finns emellertid inte inom trygghetssystemen. Inom sjukförsäkringen anses person som redovisar inkomst av annat förvärvsarbete, dvs. enskild näringsidkare och fysisk handels- bolagsdelägare, som företagare. Den som bedriver näringsverk- samhet genom juridisk person, t.ex. genom aktiebolag eller ekono- misk förening, anses inom sjukförsäkringen som anställd. Inom arbetslöshetsförsäkringen görs inte skillnad mellan per- soner som bedriver näringsverksamhet i olika företagsformer. Utredningens ambition har varit att skapa parallellitet i de olika regelverken. Den som bedriver näringsverksamhet enligt inkomsts- kattelagen bör vara företagare i trygghetssystemen även om näringsverksamhet bedrivs genom juridisk person. genom kan likabehandling av företagare i olika associationsform uppnås. 13.4.1Valmöjlighet för andelsägare i fåmansföretag Utredningen föreslår att fåmansföretagare som äger av rösterna i fåmansföretaget ges möjlighet att anmäla till att han eller hon vill omfattas av reglerna för egenföretagare. De fåmansföretagare som gjort anmälan debiteras arbetsgivar- avgifter enligt de avgiftssatser som anges i egenavgifterna. Det innebär bl.a. att sjukförsäkringsavgiften blir beroende av längden på den karenstid som den försäkrade har valt. Huvudskälet för att göra anmälan antas bli möjligheten att få välja en längre karenstid och därmed bli debiterad lägre sjukförsäkringsavgift. Förslaget bör medföra en viss ökad administration hos Försäk- ringskassan, eftersom det ankommer på denna myndighet att motta anmälan och val av karens. Det ankommer sedan på Försäkrings- kassan att underrätta om anmälan och dess innehåll. Denna ordning finns men kan med anledning av utredningens förslag antas kunna öka något i omfattning. har påpekat att bedömningen av om någon är fåmansföretagare och berättigad att via anmälan omfattas av syste- met för egenföretagare kräver kompetensutveckling av Försäk- ringskassans personal. Behovet av kompetensutveckling i denna del ska inte överdrivas. Det ankommer på den enskilde att visa att han eller hon har rätt att likställas med egenföretagare. Detta görs såsom utredningen föreslagit i avsnitt 8.1.2.1 genom intyg. Detta tillsammans med en av lämpligt utformad blan- kett bör kunna underlätta handläggningen väsentligt. För kan administrationen öka något, eftersom fler personer kan göra val som påverkar en differentierad arbetsgivar- avgift. Härvid ska även noteras att enligt utredningens förslag åläggs att underrätta om anmälan och vald karenstid.