sou · GVB371 · 2008-01-01 00:00:00 — Den ersatte då lagen (1984:649) om företags- . Den nya lagen innebar i viss mån en principiell nyordning jämfört med vad som gällde enligt lagen om företagshypotek. De mest framträdande skillnaderna mellan företagshypotek och företagsinteckning är att företagshypoteket gav särskild förmåns- rätt och gällde i av ett begränsat underlag, medan företagsinteckning ger allmän förmånsrätt och gäller i av all gäldenärens egendom som återstår sedan borgenärer med bättre förmånsrätt har fått betalt. Enligt 3 kap. 1 § lagen om företagshypotek kunde en näringsidkare beviljas företagsinteckning i sin näringsverksamhet, varvid ett företagshypoteksbrev utfärdades som bevis om inteckningen. När ett företagshypoteksbrev överlämnades till en borgenär som säkerhet för fordran fick företagshypotekshavaren förmånsrätt till betalning ur inteckningsunderlaget upp till företagshypoteks- brevets belopp. Företagshypoteket var alltså en särskild förmånsrätt och gällde både vid utmätning och konkurs. Enligt 2 kap. 1 § lagen om företagshypotek omfattade ett före- tagshypotek näringsidkarens lösa egendom i den mån egendomen hörde till den intecknade verksamheten. AttT egendomen skulle höra till den intecknade verksamheten innebar att egendom som näringsidkaren skaffat för privat bruk inte ingick i intecknings- underlaget. TRegeln var vidare försedd med några viktiga undantag i fråga om vilken egendom som ingick i underlaget. Huvudregeln var att företagsinteckning kunde beviljas i all näringsverksamhet som näringsidkaren vid varje tid utövade här i landet, oavsett var inom landet och oberoende av verksamhetens art. Det som omfattades av en inteckning kunde alltså komma att växla bl.a. därför att en viss verksamhet lades ned eller att näringsidkaren startade en ny verksamhet. Näringsidkaren kunde också överlåta en verksamhet eller verksamhetsgren som omfattades av företagsinteckning och i vilken företagshypotek hade upplåtits. Företagshypoteket bestod som regel inte om verksamheten övergick till ny ägare. Vid sådan överlåtelse gällde företagshypoteket dock i den överlåtna hypoteksegendomen hos förvärvaren (s.k. förföljelse- rätt). Av kravet på att egendomen skulle vara näringsidkarens följde att hyrd egendom eller egendom köpt på avbetalning med ägande- rättsförbehåll inte var underlag för företagshypoteket. Enligt lagen om företagshypotek omfattade företagshypotek med vissa undan- tag (se nedan) all näringsidkarens lösa egendom i den mån egen- domen hörde till den intecknade verksamheten. Företagshypotek kunde således inte omfatta fast egendom. Som nämnts tidigare undantogs inte bara fast egendom utan även viss lös egendom från hypoteksunderlaget. En betydelsefull kategori som undantogs var kassa- och banktillgodohavanden, aktier, andra bevis om delaktighet i bolag, obligationer, förlagsbevis och liknande skuldebrev avsedda för allmän omsättning samt andelar i aktiefonder. En annan kategori tillgångar som undantogs från inteckningsunderlaget var egendom som var av beskaffenhet att kunna vara föremål för panträtt på grund av inteckning. Den tredje kategorin tillgångar som undantogs var egendom som varken kunde utmätas eller ingå i konkurs. Med detta avsågs bl.a. egendom som till följd av bestämmelser om gäldenärens beneficium vid utmätning och konkurs var undantagen. Företagsinteckningen är alltså en allmän förmånsrätt och gäller således inte vid utmätning utan endast vid konkurs. Enligt 1 kap. 1 § lagen om företagsinteckning beviljas företagsinteckning med visst belopp i all sökandens egendom. Den betalningsrätt som följer med upplåtelse av företagsinteckning hos en fysisk person omfattar alltså även dennes privata egendom. Liksom vid företags- krävs att egendomen tillhör näringsidkaren. Hyrd egen- dom eller egendom köpt på avbetalning med äganderättsförbehåll omfattas alltså inte av företagsinteckningen. Den s.k. förföljelse- rätten gäller inte för företagsinteckning. På samma sätt som vid det tidigare gällande företagshypoteket upplåts säkerheten genom att näringsidkaren överlämnar företags- inteckningsbrevet. Borgenären får förmånsrätt enligt förmånsrätts- lagen till betalning intill inteckningsbrevets belopp. Av 1 kap. 2 § andra stycket lagen om företagsinteckning framgår att i den mån inteckningsbrevets belopp inte räcker till betalning, har borgenären rätt att få betalt genom ett tillägg. Tillägget får inte överstiga femton procent av inteckningsbrevets belopp jämte ränta. I 11 § förmånsrättslagen föreskrivs det att förmånsrätt för företagsinteckning gäller i av värdet av den egen- dom som återstår sedan borgenärer med bättre förmånsrätt fått fullt betalt. En företagsinteckning ger företräde i förhållande till annan företagsinteckning i den tidsföljd i vilken inteckningarna söks (4 § lagen om företagsinteckning). Av 5 § samma lag följer att ett konkursbo inte har rätt att få en företagsinteckning eller att upplåta säkerhet på grund av en företagsinteckning. Om en borgenär tillerkänns betalning i konkurs på grund av företags- inteckning, blir inteckningen utan verkan upp till det belopp som erhållits (6 § lagen om företagsinteckning). Ärenden om företagsinteckning, inskrivningsärenden, handläggs av en för landet gemensam inskrivningsmyndighet. Av 1 § förord- ning (2003:552) om företagsinteckning framgår att är inskrivningsmyndighet. 3.1Förmånsrättskommitténs uppdrag – syftet med reformen tillsattes för att utreda frågor om förmånsrätt i konkurs, lönegaranti och underlaget för företagshypotek. I direktiven (Dir 1995:163) framhölls att utred- ningens huvuduppgift var att ta ställning till 1.om statens förmånsrätt för skatter och avgifter borde slopas, 2.utreda om företagshypoteket borde ges en annan ställning än vad som då gällde och 3.undersöka om arbetstagarnas löneskydd kunde förbättras utan att statens kostnader för lönegarantin ökade. Kommittén lämnade i sitt huvudbetänkande SOU 1999:1, Nya förmånsrättsregler förslag i de uttalade syftena att lägga en större tonvikt på företagens betalningsförmåga vid kreditgivning, åstadkomma en bättre kredituppföljning, ge förutsättningar för en fortsatt effektiv kreditgivning till före- tagen i allmänhet, åstadkomma en snabbare insolvensbehandling, öka intressegemenskapen mellan borgenärerna vid insolvens, att planerade seriekonkurser skulle upphöra, skapa lika konkurrensförhållanden mellan konkursbon och andra företag, skapa jämförbara villkor vid rekonstruktion utom och inom konkurs, förstärka löneskyddet vid konkurs och rekonstruktion, ökad likabehandlingen av olika borgenärer i konkurs och ökad utdelningen till oprioriterade borgenärer samt få ett bättre netto för staten vid insolvens. 3.2Förmånsrättskommitténs förslag och överväganden Kommittén lämnade bl. a. följande huvudförslag. Förmånsrätten för hyror skulle avskaffas. Företagshypoteket skulle omvandlas till en allmän förmånsrätt, som skulle gälla i hälften av all gäldenärens egendom sedan fordringar med bättre förmånsrätt fått fullt betalt. Företags- hypotekslagen skulle ersättas av en ny lag om företags- inteckning. Förmånsrätten för skattefordringar och allmänna avgifter skulle avskaffas och förbudet mot återvinning av sådana betalningar skulle upphävas. Förmånsrätt skulle gälla vid konkurs för lönefordringar som belöper före konkursbeslutet, dock högst före konkursansökan och t.o.m. efter konkursbeslutet. Förmånsrätten skulle begränsas till tio basbelopp. Fordran på uppsägningslön skulle omfattas av den statliga lönegarantin men sakna förmånsrätt. Taket för lönegarantin skulle höjas till fyra basbelopp och maximitiden förlängas från . Lönegarantin skulle utsträckas till att gälla också vid företagsrekonstruktion i den mån lönegaranti hade utgått vid en konkurs. För denna utrednings uppdrag är det överväganden rörande förändringarna av företagshypoteket som är av särskilt intresse. En kort översikt av dessa överväganden lämnas här. Kommittén konstaterade att företagshypoteket hade en positiv, men svårbestämbar betydelse för tillgången på kredit. En bank kunde vägra kredit om risken bedömdes för stor och säkerhet saknades. Framförallt vid utlåning till mindre och medelstora företag inom tillverkningsindustri och handel hade företags- hypoteket betydelse. Några nämnvärda regionala skillnader hade inte konstaterats. Enligt kommittén hade företagshypoteket mest negativa verkningar när krediten väl hade givits. Risken för att olönsamma projekt finansierades ökade och det kunde befaras att bankerna inte följde upp krediterna tillräckligt noggrant om säkerheten var fullgod. Vidare kunde en kreditgivare med fullgod säkerhet vänta för länge med att vidta åtgärder när ett företag hamnat i ekonomisk kris. Det hade också, tidigare antagits att en borgenär (banken) med fullgod, eller nästan fullgod säkerhet är obenägen att medverka till en rekonstruktion. Kommittén menade att de svenska bankernas säkerhetssituation var ovanligt gynnad varför det borde finnas ett utrymme för att förbättra andra borgenärers ställning eller inskränka företags- hypoteket utan att det skulle innebära påtagligt negativa effekter på kreditförsörjningen. fann kommittén att en inskränkning av företagshypoteket kunde förväntas medföra en minskad tillgång till kredit till mindre och medelstora tillverknings- och handels- företag. Detta skulle å ena sidan vara en påtaglig nackdel om det var fråga om företag med god återbetalningsförmåga, å andra sidan inte ovälkommet om det rörde företag med tvivelaktig återbetalnings- förmåga. Kommittén föreslog som bekant en inskränkning av den för- månsrätt som följde av hypoteket. Enligt förslaget skulle företags- inteckningen vara en allmän förmånsrätt som skulle gälla i hälften av all gäldenärens lösa egendom. Tanken var att förslaget skulle medföra att flera av de i direktiven uttalade syftena skulle uppnås. Framför allt skulle man vid kreditgivning fokusera på gäldenärens återbetalningsförmåga och få till stånd en bättre kredituppföljning. Vidare, menade kommittén, skulle företagshypotekets påtagligt negativa verkan vid insolvens upphöra eller minska. I samman- hanget bör dock påpekas att kommittén konstaterade att den enda möjligheten att avskaffa skatteförmånsrätten och att – i enlighet med dess direktiv – spara på statens utgifter för löne- garantin utan att de anställdas löneskydd försämrades var att inskränka företagshypotekets betydelse vid konkurs. Förslaget att företagsinteckningen skulle omfatta hälften av all gäldenärens egendom innebar enligt kommittén att värdet av den hypotekariska säkerheten skulle bli säkrare och lättare att förutse. Enligt kommittén skulle man också åstadkomma en snabbare insol- vensbehandling genom förslaget om en halvering av hypoteks- underlaget. Kommittén antog vidare att planerade seriekonkurser skulle kunna upphöra genom att förmånsrätten för företagsinteckningen enbart gäller i halva inteckningsunderlaget. Med seriekonkurs avses enligt kommittén att ett konkursdrabbat företags ägare (eller snarare ett av honom eller henne nybildat bolag) köper inkråmet och fortsätter rörelsen. Inte sällan motsvarar priset för inkråmet därvid bankens hypotekssäkrade fordran. Detta tillvägagångssätt kan upprepas . Kommitténs förslag att halvera underlaget för företags- inteckningen skulle enligt kommittén bidra till att borgenärerna i en konkurs i ökad utsträckning skulle behandlas lika. Även staten skulle få ett bättre nettoutfall vid insolvens enligt kommittén genom att förmånsrätten för företagsinteckningen skulle gälla enbart i halva inteckningsunderlaget. Kommittén framhöll också nödvändigheten av att den finan- siella sektorn kan erbjuda det övriga näringslivet krediter på ett effektivt sätt. För detta krävs ett konkurrensutsatt kreditväsende som är förmöget att professionellt hantera den egna kreditport- följen på ett aktivt, kreativt och omsorgsfullt sätt. Häri inkluderas branschanalyser, kontinuerliga uppföljningar av enskilda kredit- tagare m.m. Men det ställs inte bara krav på kredithanteringen utan också på kreditgivningen. Det krävs m.a.o. att det också finns tillgång till krediter och att dessa förmedlas på ett effektivt sätt. Det ska tilläggas att kommittén i sitt betänkande lämnade ett flertal andra förslag i samma syften, dvs. att öka intressegemen- skapen mellan olika borgenärskategorier, att öka möjligheterna till lyckade rekonstruktioner och att effektivisera kreditgivning och kredituppföljning m.m. Kommittén konstaterade att deras förslag skulle leda till att utdelningen till borgenärer med säkerhet i företagshypotek skulle komma att minska. Till följd därav skulle utdelningen till vissa löneborgenärer, till staten på grund av regressrätten för löne- garantiutbetalningar samt till oprioriterade borgenärer öka. Statens utdelningar för skattefordringar skulle komma att sjunka. Enligt kommittén skulle det förhållande att kreditgivarna fick incitament till en noggrannare kreditprövning, i förlängningen leda till färre konkurser och lägre skuldbelastning i de konkurser som inträffar. Kreditgivarna borde också reagera tidigare och kraft- fullare på signaler som indikerar ekonomiska problem hos kredit- tagaren. Även detta borde leda till färre konkurser genom rekonstruktioner utom konkurs. Flera av remissinstanserna – dock inte flertalet – var mycket kritiska mot kommitténs slutsatser och förslag rörande företags- inteckningen. Ett antal remissinstanser, t.ex. , , samt , och , numera avstyrkte förslagen rörande företags- inteckningen. Det hävdades bl.a. att kommitténs förslag i de delar det rörde företagshypoteket, skulle inverka ogynnsamt på kreditgivningen genom att 1) tillgången på kredit skulle försämras, 2) den kredit som erbjuds skulle bli dyrare, 3) kreditgivningen skulle bli mer kortfristig, 4) säkerheter skulle inte kunna utnyttjas lika rationellt, 5)kraven på kompletterande säkerhet skulle komma att öka och 6)befintliga krediter skulle i stor utsträckning komma att sägas upp. Allt detta skulle alltså innebära att företagen i allmänhet skulle få svårare att erhålla kredit, vilket skulle slå hårt mot såväl nystartande av företag som expansion bland befintliga företag. Det skulle i sin tur utgöra en hämsko på entreprenörskap, försvåra och fördyra företagandet och verka hämmande på den ekonomiska tillväxten. Ett antal remissinstanser uttryckte också oro för att en förändring till allmän förmånsrätt skulle kunna verka konkurs- drivande. Den bredaste kritiken och mest uttalade osäkerheten riktades mot kommitténs lösningar avseende hypoteksunderlaget. I korthet var det, som ovan redovisats, oron för att villkoren för kredit- givningen märkbart skulle försämras som stod i fokus för kritiken. Flera remissinstanser ansåg emellertid att de föreslagna föränd- ringarna beträffande företagshypoteket skulle medföra en för- enklad och snabbare hantering av insolvenssituationer samt en förmånsrättsordning som var enklare att tillämpa. I proposition 2002/03:49 Nya förmånsrättsregler föreslog rege- ringen bl. a. att skulle anta förslag till en lag om företagsinteckning samt föreslagna ändringar i förmånsrättslagen. Enligt regeringen var den föreslagna företagsinteckningen en viktig del för att lagstiftningen skulle utformas så att kreditgivning i första hand grundas på kredittagarens återbetalningsförmåga och så att rekonstruktion av företag underlättas. En viktig fråga var emellertid, enligt regeringen, om företagsinteckningen som ger sämre säkerhet än företagshypoteket skulle riskera att påverka kreditgivningen negativt. Regeringen poängterade att ett fungeran- de näringsliv kräver att företagen har tillgång till en effektiv kreditmarknad och att det är av största vikt att värna om denna. Enligt regeringens bedömning talade emellertid starka skäl mot att ändringen av företagshypoteket skulle leda till att kreditgivningen minskade eller att bankerna skulle kompensera sig genom att höja priset eller försämra lånevillkoren annat än marginellt. Det kon- staterades inledningsvis att nystartade företag inte skulle komma att påverkas av reformen. Regeringen anmärkte vidare att det skett en genomgripande utveckling på kreditmarknaden . Exempelvis har beslutsunderlaget inför kreditgivning breddats och en kreditgivare är inte lika beroende av säkerheter som . Att kreditgivare skulle kunna komma att betona kredittagares återbetalningsförmåga och ställa högre krav på insats av eget kapital för vissa företag såg regeringen som positivt. Regeringen anmärkte vidare att det ungefärliga utfallet för förmånsrätten i genomsnitt beräknats till på varje fordrad hundralapp mot tidigare , vilket knappast kunde anses underminera värdet av förmånsrätten. Det förhållande att reformen förväntades medföra att kredit- givarna i större utsträckning skulle komma att kräva alternativa säkerheter var, enligt regeringen, inget som talade emot att syftet med reformen skulle komma att uppfyllas. Att företagsinteckning skulle ge allmän förmånsrätt i stället för särskild, vilket skulle kunna leda till fler utmätningar, var inte heller en omständighet som regeringen menade skulle hindra förslaget. Slutligen menade regeringen att kvotdelen av värdet av den egendom som intecknades skulle bestämmas i enlighet med kommitténs förslag. Enligt regeringen skulle en sådan säkerhet fortfarande vara betydelsefull som den skulle ge inteck- ningsinnehavaren ett tillräckligt incitament att bevaka krediten utan att kreditgivningen påverkades negativt. I propositionen uttalade regeringen att den skulle initiera en utvärdering av konsekvenserna av reformen, främst avseende kreditförsörjningen till små och medelstora företag. Regeringens proposition behandlades av i betänkande 2002/03:LU17 Nya förmånsrättsregler. Utskottet delade regeringens bedömning att den föreslagna reformen hade en rad positiva effekter, bl.a. genom en ökad intressegemenskap mellan borgenärerna, bättre förutsättningar för rekonstruktionslösningar, noggrannare kreditprövning och bättre kredituppföljning. I flera motioner till utskottet hade emellertid riktats kritik mot rege- ringens förslag i den del det avsåg förändringarna av företags- hypoteket. Enligt kritiken skulle förslaget komma att påverka kreditgivningen negativt, särskilt för små och medelstora företag i glesbygdsområden. Det hade också framförts att effekterna av lagförslaget i denna del inte blivit föremål för erforderliga konse- kvensanalyser. Mot bakgrund av den oro rörande effekterna på kreditgivningen som framkom under utskottets beredning av förslaget gjorde utskottet en något försiktigare bedömning än regeringen vad gällde den andel av gäldenärens egendom som borde omfattas av företagsinteckningen. Kvotdelen borde enligt utskottets mening bestämmas, i enlighet med principen mer än hälften kvar, till av värdet av gäldenärens egendom. ansåg vidare att det var angeläget med en grundlig utvärdering av reformens olika effekter och underströk vikten av att den i propositionen aviserade utvärderingen skulle komma till stånd omgående. beslutade att bifalla betänkande.TPF1FPT Det innebar att antog regeringens förslag med den ändringen att en företagsinteckning ska gälla i av värdet av all gäldenärens egendom i stället för i . 3.5En lag om företagsinteckning och nya förmånsrättsregler Lagen om företagsinteckning och de nuvarande förmånsrätts- reglerna trädde i kraft . Genom de nya reglerna ändrades det dåvarande företagshypoteket till en ny företags- inteckning. Företagshypoteket hade särskild förmånsrätt i all näringsidkarens lösa egendom om den inte var särskilt undantagen enligt lag. Från hypoteksunderlaget undantogs bl.a. kassa- och 1TP PT Rskr. 2002/03:222. banktillgodohavanden samt egendom som var av beskaffenhet att kunna vara föremål för panträtt på grund av inteckning. Företags- inteckningen fick i stället allmän förmånsrätt i av värdet av den egendom som återstår sedan borgenärer med bättre rätt har fått betalt. I inteckningsunderlaget ingår all gäldenärens egendom. Kommitténs förslag beträffande företagshypoteket innebär att företagsinteckningen har blivit en sämre säkerhet än det förut- varande företagshypoteket. Hur mycket sämre är svårt – för att inte säga omöjligt – att med säkerhet ange. Förmånsrättskom- mitténs egna beräkningar angav, som tidigare nämnts, att inteckningshavaren kunde påräkna att få av sina fordringar täckta ur företagsinteckningen, medan motsvarande siffra enligt det äldre företagshypoteket var . Att förmånsrätten gäller enbart i hälften av inteckningsunderlagets värde innebär alltså inte en halvering av utdelningen i en konkurs. Detta beror bl.a. på att inteckningsunderlaget enligt kommitténs förslag breddas genom att bank- och kassamedel ingår i det. Ändringarna i förmånsrättslagen och lönegarantilagen innebar i huvudsak följande. Förmånsrätten för fordran på skatter och allmänna avgifter avskaffades, liksom förmånsrätten för fordran på hyra och arrende. Dessutom förstärktes den ersättning en arbets- tagare kan få på grund av lönegarantin till fyra prisbasbelopp. Slutligen begränsades förmånsrätten för arbetstagares fordran på lön eller annan ersättning före en konkurs och efter en konkurs och till högst tio prisbasbelopp. har utvärderat effekterna av förmånsrättsreformen Som nämnts ovan utryckte både regeringen och att det var angeläget att effekterna av förmånsrättsreformen utvärdera- des. gav regeringen i uppdrag åt studier (ITPS) att bedöma om målen med de nya förmånsrättsreglerna har uppnåtts och att utvärdera reformens effekter.TPF2FPT I uppdraget ingick att undersöka förutsättningarna gene- rellt för kapitalförsörjning till företag, varvid situationen för små och medelstora företag liksom entreprenörer särskilt skulle upp- 2TP PT Ju2004/71778/L2, Ju2004/7317/L2. ITPS skulle analysera konsekvenserna i olika delar av landet, särskilt i nationella stödområden och landsbygdsområden utanför dessa. Även konsekvenserna för anställda skulle beaktas. Vidare skulle ITPS föreslå lämpliga åtgärder för att begränsa eventuella negativa effekter utan att de positiva gick förlorade. Enligt regeringens ursprungliga beslut skulle uppdraget slut- redovisas . beslutade regeringen emellertid att ITPS skulle avsluta sitt uppdrag senast den 15 juni 2007.TPF3FPT Skälet till detta var att ITPS uppdrag är nära kopplat till de frågor om förmånsrättsordningen som denna utredning ska överväga och att regeringen ansåg att det var en fördel om utredningen får tillgång till ITPS slutsatser innan utred- ningens uppdrag ska redovisas. redovisade ITPS en sammanställning av inhäm- tat material och lämnades en delrapport.TPF4FPT På uppdrag av ITPS utförde telefonintervjuer med ägare eller representanter för företagsledningen till 3 000 små och medelstora företag. I delrapporten beskrivs att förmånsrättsreformen har inneburit att av de företagare som ingått i undersökningen har fått sina krediter omprövade. De nya krediterna har oftast inneburit ett ökat risktagande för företagarna i form av borgen eller privata pantsättningar. Detta gäller särskilt de mindre företagen. Medel- stora företag har i stället erbjudits factoring och leasing. Samman- fattningsvis anser ITPS i delrapporten att reformen inneburit en tydlig negativ effekt för små och medelstora företag och förordar en förstärkning av företagsinteckningens värde i syfte att förbättra tillgången till krediter. ITPS slutsats i delrapporten är att den mest naturliga åtgärden är en skyndsam återgång från nuvarande till av företagsinteckningens värde. Enligt ITPS slutsats i delrapporten bör andra delar av reformen lämnas oförändrade. I den slutredovisning som ITPS lämnade föreslår institutet en förstärkning av företagsinteckningen som ligger i linje med sitt tidigare förslag.TPF5FPT Institutet sammanfattar sina slutsatser på följande sätt. 3TP PT Ju2007/2136/L2. 4TP PT Delrapportering av uppdraget att utvärdera förmånsrättsreformens olika effekter, Dnr. 1- 012-2004/0283. 5TP PT Förmånsrättsreformen – En utvärdering av reformens konsekvenser för små och medelstora företag, A2007:014.