sou · GVB322d2 · 2008-01-01 00:00:00 — Kameraövervakning som polisen gör med stöd av lagen om allmän kameraövervakning är inte begränsad till för- undersökning i brottmål. 28.1.7Övriga lagar med regler om hemliga tvångsmedel Lagen (1952:98) med särskilda bestämmelser om tvångsmedel i vissa brottmål, tvångsmedelslag, innehåller tilläggs- och undantagsbestämmelser till den grundläggande regleringen i rätte- gångsbalken i fråga om straffprocessuella tvångsmedel. I likhet med lagen om hemlig kameraövervakning har tvångsmedelslag alltifrån tillkomsten varit tidsbegränsad. Giltighetstiden har senast förlängts till utgången av . tvångsmedelslag gäller vid förundersökning om brott som ansetts vara särskilt allvarliga för landets säkerhet. Lagen omfattar vissa allmänfarliga brott, t.ex. sabotage och grovt sabo- tage. Vidare omfattas mordbrand, grov mordbrand, allmänfarlig ödeläggelse, kapning, sjö- eller luftfartssabotage samt flygplats- sabotage om något av dessa brott innefattar sabotage. Därutöver omfattar lagen dels viss högmålsbrott som uppror och olovlig kår- verksamhet, dels vissa brott mot rikets säkerhet, t.ex. spioneri. omfattas även terroristbrott (prop. 2002/03:38, bet. 2002/03:JuU12). Lagen gäller också försök, för- beredelse och stämpling till dessa brott, om sådan gärning är straff- bar. Lagen ger utvidgade möjligheter att använda bl.a. tvångsmedlen hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning. Tillstånd till dessa tvångsmedel får lämnas vid misstanke om brott som anges lag, även om det är föreskrivet lindrigare straff än vad som krävs enligt (5 §). Tillstånd till hemlig kamera- övervakning kan också meddelas på mindre stränga villkor än vad som följer av lagen om hemlig kameraövervakning. Åklagaren får i brådskande fall själv besluta om användning av tvångsmedlen. Har åklagaren gjort detta, skall han eller hon genast anmäla det hos rät- ten, som skyndsamt skall pröva ärendet (6 §). Lagen om särskild utlänningskontroll I lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll finns bestäm- melser om hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning. Bland annat dessa tvångsmedel får användas om det är av betydelse för att utröna om utlänningen eller en organisation eller grupp som han tillhör eller verkar för, planlägger eller förbereder terroristbrott SOU 2007:22 Straffprocessuella tvångsmedel enligt 2 § lagen (2003:48) om straff för terroristbrott (19 och 20 §§). Som förutsättning gäller att det finns synnerliga skäl för åtgärden. Tillstånd att använda tvångsmedlet skall enligt 21 § gälla för som inte överstiger en månad. Frågan om tillstånd prövas av på yrkande av eller en polismyndighet. Lagen om förfarandet hos kommunerna, förvaltnings- myndigheterna och domstolarna under krig eller krigsfara m.m. I lagen (1988:97) om förfarandet hos kommunerna, förvaltnings- myndigheterna och domstolarna under krig eller krigsfara m.m. finns särskilda bestämmelser om bl.a. hemlig teleavlyssning, hemlig teleövervakning och hemlig kameraövervakning. Kan det befaras att inhämtandet av rättens tillstånd till dessa tvångsmedel skulle medföra sådan fördröjning eller annan olägenhet som är av väsent- lig betydelse för utredningen, får enligt 28 § åtgärden beslutas av åklagaren. Ett sådant beslut skall därefter skriftligen anmälas hos rätten, som skall pröva ärendet snabbt. 28.2Husrannsakan, kroppsvisitation och kroppsbesiktning I 28 kap. RB finns bestämmelser om de straffprocessuella tvångs- medlen husrannsakan, kroppsvisitation och kroppsbesiktning. Åtgärderna enligt det kapitlet syftar i allmänhet till att möjliggöra att föremål som skall tas i beslag enligt reglerna i 27 kap. blir till- gängligt för beslag. I andra fall syftar åtgärderna till att möjliggöra att omständigheter av betydelse för utredningen om brottet i fråga kan utrönas. Husrannsakan kan också användas för att söka efter en person. Enligt 28 kap. 1 § första stycket RB får husrannsakan företas i hus, rum eller slutet förvaringsställe för att söka efter föremål, som är underkastat beslag, eller annars för att utröna omständighet som kan ha betydelse för brottet i fråga. Som förutsättning gäller att det förekommer anledning att brott har förövats på vilket kan följa fängelse. Beviskravet förekommer anledning är lägre än vad som gäller för de flesta andra tvångsmedel. Av kravet att det skall förekomma anledning att brott förövats följer att det även skall finnas förutsätt- ningar enligt 23 kap. 1 § RB för inledande av förundersökning. Detta krav innebär också att syftet med en husrannsakan inte får vara att upptäcka brott. Huvudsyftet får inte heller vara att skaffa information rörande annat brott än det för vilken åtgärden får sät- tas in, dvs. överskottsinformation (se t.ex. JO 1988/89 s. 53 angå- ende ett kurdiskt bokcafé). Husrannsakan får vidare inte vidtas som en allmän kontrollåtgärd genom vilken undersöks om den som misstänks för visst brott har gjort sig skyldig till en mer omfat- tande brottslighet än vad som kan antas på de föreliggande omständigheterna. Även om ett hus är olåst skall reglerna om husrannsakan tilläm- pas. Som slutet förvaringsställe betraktas t.ex. en stängd bil samt ett kassafack i bank. Emellertid har det ansetts tveksamt om man kan dra den slutsatsen att föremål som är lämnade utanför ägarens eller brukarens kontroll måste vara låsta för att en närmare under- sökning av deras innehåll skall behöva följa reglerna om husrann- sakan i 28 kap. (Fitger m.fl., Kommentar till ). Det är inte givet att det finns en överensstämmelse mellan vad en polisman i detta sammanhang har rätt att göra utan direkt lagstöd och vad en enskild person kan göra utan straffansvar. En polismans handlingsutrymme härvidlag torde alltså vara snävare. Bland annat regleringen i 2 kap. 6 § jämförd med 2 kap. 12 § RF, som innebär att varje medborgare är gentemot det allmänna skyddad mot hus- rannsakan och liknande intrång om inte en begränsning av denna fri- och rättighet har skett i lag, har ansetts tyda på att det finns en sådan skillnad. Reglerna om husrannsakan kan inte tillämpas vid sidan av det som gäller enligt lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation när det handlar om att från ett företag som bedriver verksamhet enligt den lagen få tillgång till en uppgift som angår ett särskilt telemeddelande. Strängare regler gäller för husrannsakan hos annan än den som skäligen kan misstänkas för brottet (28 kap. 1 § andra stycket RB). Husrannsakan får i sådant fall företas endast om brottes har för- övats hos sådan person eller den misstänkte gripits där eller det förekommer synnerligen anledning att anta att föremål, som är underkastat beslag, skall anträffas eller annan utredning om brottet vinnas. I 28 kap. 1 § tredje stycket RB slås fast att den misstänktes sam- tycke inte får åberopas för husrannsakan hos denne, om inte han själv har begärt åtgärden. Enligt 28 kap. 2 § RB får husrannsakan företas även i annat syfte än det som anges i 1 §. Syftet skall härvid vara att söka efter den som skall gripas, anhållas eller häktas, hämtas till förhör eller till inställelse i rätten eller underkastas kroppsvisitation eller kropps- besiktning. Husrannsakan får då ske hos denne eller hos någon annan, om det finns synnerligen anledning att anta att den sökte uppehåller sig där. Detsamma gäller i fråga om en tilltalad som söks för delgivning av stämning eller kallelse till förhandling, om försök till delgivning har misslyckats eller bedöms som utsiktslösa. I 28 kap. 3 § RB ges möjlighet att företa husrannsakan för de ändamål som avses i 1 eller 2 § också i andra fall än de som avses där. Enligt första stycket får husrannsakan således företas i lokal som är tillgänglig för allmänheten. Vidare sägs i andra stycket att husrannsakan får företas i en lokal som brukar användas gemen- samt av personer som kan antas ägna sig åt brottslig verksamhet. Förutsättning för detta är att det förekommer anledning att brott har förövats för vilket det är föreskrivet fängelse eller där- utöver och det finns särskild anledning att anta att ändamålet med rannsakningen kommer att uppfyllas. Detta gäller dock inte lokal som huvudsakligen utgör bostad. Äldre bestämmelser tog sikte på sådana lägenheter som brukar utgöra tillhåll för lösdrivare eller för- brytare. De nuvarande bestämmelserna, som tillkom , för- anleddes närmast av förhållandena i vissa motorcykelklubbars lokaler, men tog också sikte på t.ex. rasistiska sammanslutningar (prop. 1997/98:181 s. 27). En förutsättning för att husrannsakan alls skall kunna komma i fråga är som nämnts att fängelse ingår i straffskalan för brottet. är det uppenbart att vissa typer av i och för sig mindre allvarliga brott är svåra eller praktiskt omöjliga att styrka utan tvångsmedel. Ett exempel härpå är innehav av radarvarnare, laser- varnare eller laserstörare. Genom att vid en trafikkontroll vägra polisen tillträde till fordonet skulle en bilförare enkelt kunna undgå ansvar för innehav av sådan apparatur, försåvitt endast böter var stadgat för brottet. Denna problematik belystes redan då förbud för innehav av radarvarnare först infördes (se bet. /88:6). I lagstiftningsärendet riktades kritik mot att så ingripande och integ- ritetskränkande åtgärder som husrannsakan och kroppsvisitation skulle kunna företas för ett så relativt bagatellartat brott. tog emellertid inte fasta på denna kritik utan fann det motiverat att låta fängelse ingå i straffskalan. Enligt 28 kap. 3 a § RB får husrannsakan beslutas endast om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller för något annat motstående intresse. Paragrafen infördes och innehåller en proportio- nalitetsregel av samma slag som finns i fråga om övriga straff- processuella tvångsmedel. Förordnande om husrannsakan meddelas som huvudregel av undersökningsledare, åklagaren eller rätten (28 kap. 4 § första stycket RB). I fråga om husrannsakan för delgivning är emellertid endast rätten behörig att fatta beslut. Kan husrannsakan i annat fall antas bli av stor omfattning eller medföra synnerlig olägenhet för den hos vilken åtgärden företas, bör, om det inte är fara i dröjsmål, åtgärden inte vidtas utan rättens förordnande. Som fall då det bör vara rätten som beslutar om husrannsakan kan i första hand framhållas sådana där särskilt tunga integritets- hänsyn står mot de intressen som åtgärden skall tillgodose, t.ex. husrannsakan i lokaler tillhöriga tidningsredaktioner, kyrkor eller advokater (m.fl., a.a.). Rätten bör normalt också besluta i sådana fall där den mot vilken åtgärden riktas kan vållas synnerlig olägenhet genom den uppmärksamhet som åtgärden väcker, t.ex. husrannsakan hos en myndighet eller huvudkontoret hos ett börs- noterat företag. Enligt 28 kap. 4 § andra stycket RB får rätten ta upp en fråga om husrannsakan på yrkande av undersökningsledaren eller åklagaren. Efter åtalet får rätten även på yrkande av målsägande eller självmant ta upp en sådan fråga. Fråga om husrannsakan för delgivning tas upp av rätten självmant eller på yrkande av polismyndighet eller åklagaren. I 28 kap. 4 § tredje stycket RB föreskrivs att det är endast polis- myndighet och polisman som kan besluta om husrannsakan för att söka efter den som skall häktas enligt beslut som avses i 24 kap. 17 § tredje stycket eller hämtas till inställelse vid rätten. Om det är fara i dröjsmål får polisman enligt 28 kap. 5 § RB företa husrannsakan utan förordnande enligt 4 §. Detta gäller dock inte husrannsakan för delgivning. Särskilda bestämmelser om behörighet att besluta om husrann- sakan finns i andra lagar, t.ex. i lagen (1960:418) om straff för varu- smuggling samt i 20 och 21 §§ polislagen (1984:387). Vid husrannsakan skall enligt 28 kap. 7 § första stycket RB ett av förättningsmannen anmodat trovärdigt vittne närvara, såvitt detta är möjligt. Förrättningsmannen får också anlita erforderligt biträde av sakkunnig eller annan. Det har ansetts särskilt betydelsefullt att ett ojävigt vittne tas med till förrättningen om denna kan antas komma att äga rum utan att den som berörs av husrannsakan eller någon som företräder honom eller henne kan vara närvarande (se JO 1974 s. 87). I 28 kap. 7 § andra stycket RB föreskrivs att den hos vilken hus- rannsakan företas eller hans hemmavarande husfolk skall få till- fälle att övervaka förrättningen och att även tillkalla vittne, om detta inte skulle orsaka dröjsmål. Har den föreskrivna möjligheten inte kunnat iakttas, skall den hos vilken husrannsakan företagits underrättas om denna så snart det kan ske utan men för utred- ningen. Enligt 28 kap. 7 § tredje stycket RB kan målsäganden eller hans ombud tillåtas närvara för att lämna information. Informationen till dem skall begränsas till det som erfordras för att tillgodose ända- målet med deras närvaro. Post- eller telegrafförsändelse, handelsbok eller annan enskild handling som anträffas under husrannsakan får enligt 28 kap. 8 § RB inte närmare undersökas, ej heller får brev eller annat sluten handling öppnas i annan ordning än vad som sägs i 27 kap. 12 § för- sta stycket. I dessa fall gäller alltså samma regler som för beslag av sådana handlingar, vilka innebär att i princip endast rätten, under- sökningsledaren eller åklagaren får undersöka eller öppna dem. Enligt 28 kap. 9 § RB skall det föras protokoll över husrannsakan, där ändamålet med förrättningen anges och vad som förekommit vid denna. Den hos vilken förrättningen företagits har rätt att på begäran få bevis därom, där uppgift också lämnas om det brott som misstanken avser. 28.2.3Kroppsvisitation och kroppsbesiktning m.m. Om det finns anledning att anta att ett brott har begåtts på vilket kan följa fängelse får enligt 28 kap. 11 § RB kroppsvisitation göras på den som skäligen kan misstänkas för brottet. Kroppsvisitation får göras för att söka efter föremål som kan tas i beslag eller annars för att utröna omständigheter som kan vara av betydelse för brottsutredningen. Även annan än den som skäligen kan misstänkas för brottet får kroppsvisiteras, om det finns synnerlig anledning att anta att det därigenom kommer att anträffas föremål som kan tas i beslag eller att det annars är av betydelse för utredningen om brottet (28 kap. 11 § andra stycket RB). Av 28 kap. 11 § tredje stycket framgår att begreppet kropps- visitation innefattar även sådant som torde falla utanför den rent språkliga innebörden av ordet. Med kroppsvisitation avses sålunda en undersökning av kläder och annat som någon bär på sig samt av väskor, paket och andra föremål som någon har med sig. Ett krav för att en undersökning skall anses utgöra kroppsvisita- tion är att någon person har föremålet med sig, vilket utesluter herrelösa föremål och sådana förvaringsutrymmen som inte är transportabla (Fitger m.fl., a.a.). Lagrådet påpekade att en tumregel för gränsdragningen mellan tvångsmedlen kroppsvisitation och husrannsakan kan vara att egendom som kan transporteras med handkraft kan bli föremål för kroppsvisitation medan större saker som förflyttas eller kan förflyttas endast med maskinkraft får undersökas enligt reglerna om husrannsakan (prop. 1993/94:24). Den som skäligen kan misstänkas för ett brott på vilket kan följa fängelse får enligt 28 kap. 12 § första stycket RB kroppsbesiktigas som huvudregel för ändamål som anges i 11 §. I 28 kap. 12 § andra stycket RB definieras begreppet kropps- besiktning. Härmed avses undersökning av människokroppens yttre och inre samt tagande av prov från människokroppen och undersökning av sådana prov. Alla typer av provtagningar, t.ex. tagande av DNA-prov, faller alltså under begreppet kroppsbesikt- ning. En kroppsbesiktning får inte utföras så att den undersökte riskerar framtida ohälsa eller skada. I så fall skall man avstå från att genomföra undersökningen (Fitger m.fl., a.a.). infördes utvidgade möjligheter att ta DNA- prov (28 kap. 12 a och 12 b §§). Därmed blev det möjligt att regel- mässigt ta DNA-prov på den som skäligen kan misstänkas för brott på vilket fängelse kan följa, dvs. oavsett om provet är av bety- delse för den aktuella brottsutredningen. Det blev också möjligt att ta DNA-prov på annan än den som skäligen kan misstänkas för brott, om det finns synnerlig anledning att anta att det är av bety- delse för utredningen av ett brott som kan leda till fängelse. Den som skall kroppsbesiktigas får hållas kvar för ändamålet eller, om det finns synnerliga skäl, (28 kap. 12 § tredje stycket RB). Särskilda bestämmelser om vissa sådana undersökningar som avses i 28 kap. 2 § andra stycket RB har meddelats i lagen (1976:1090) om alkoholutandningsprov och i lagen (1999:216) om ögonundersökning vid misstanke om brott i trafiken. Vad som i 28 kap. 3 a §, 4, 8 och 9 §§ RB gäller i fråga om hus- rannsakan skall i tillämpliga delar också gälla kroppsvisitation och kroppsbesiktning (28 kap. 13 § första stycket). Är fara i dröjsmål får kroppsvisitation och kroppsbesiktning beslutas av polisman. Är förrättning av mera väsentlig omfattning skall den enligt 28 kap. 13 § andra stycket RB verkställas inomhus och i ett avskilt rum. Verkställs den av någon annan än en läkare, skall såvitt möjligt ett av förrättningsmannen anmodat trovärdigt vittne närvara. Blod- prov får inte tas av någon annan än en läkare eller sjuksköterska. Annan mer ingående undersökning får utföras endast av läkare. I 28 kap. 13 § tredje stycket RB finns särskilda regler som gäller kroppsvisitation och kroppsbesiktning av kvinnor. Som huvudregel får sådan kroppsvisitation och kroppsbesiktning verkställas och bevittnas enbart av en kvinna, läkare eller sjuksköterska. Undantag gäller dock för kroppsvisitation som enbart innebär att föremål som en kvinna har med sig undersöks och för kroppsbesiktning som enbart innebär att blodprov eller alkoholutandningsprov tas. I dessa fall får en man verkställa och bevittna åtgärden. I 28 kap. 14 § RB finns särskilda regler om förutsättningarna för att ta fotografi och fingeravtryck under en brottsutredning. Av dessa regler framgår att fotografi och fingeravtryck får tas av den som är anhållen eller häktad. Denne kan dessutom underkastas annan dylik åtgärd. Vad som avses med detta regleras uttömmande i för- ordningen (1992:824) om fingeravtryck m.m., nämligen avtryck av hand, fot eller öra samt videofilmning. Vad som sagts gäller också annan än en anhållen eller häktad, om det behövs för att utreda ett brott på vilket det kan följa fängelse. Genom 28 kap. 14 § andra stycket RB bemyndigas regeringen att meddela närmare bestämmelser om åtgärder av nu nämnt slag. 28.2.4Avvikande bestämmelser i andra författningar Om det i lag eller författning har getts avvikande bestämmelser om husrannsakan, kroppsvisitation och kroppsbesiktning gäller enligt 28 kap. 15 § RB de bestämmelserna. Avvikande bestämmelser om husrannsakan och kroppsvisitation finns bl.a. i 36 § lagen (1964:167) om unga lagöverträdare. SOU 2007:22 Straffprocessuella tvångsmedel dessa bestämmelser krävs, förutom vad som föreskrivs i 27 och 28 kap. RB, särskilda skäl för att tillgripa husrannsakan och kropps- visitation beträffande den som är misstänkt för att ha begått brott . Av bestämmelsen följer också att kropps- besiktning, liksom hemliga tvångsmedel, inte får förekomma. I 20 § polislagen (1984:387) finns också avvikande bestämmelser om husrannsakan. Särskilda befogenheter beträffande kropps- visitation meddelas i 19 §. Enligt denna bestämmelse får polisman, som med laga stöd griper eller annars omhändertar eller avlägsnar någon, under vissa förutsättningar kroppsvisitera personen i fråga i anslutning till ingripandet. Kroppsvisitation får ske av säkerhets- skäl för att vapen eller andra farliga föremål skall kunna tas om hand eller för att personens identitet skall kunna fastställas. En polisman får också kroppsvisitera i den utsträckning det behövs för att söka efter vapen eller andra farliga föremål som är ägnade att användas vid brott mot liv eller hälsa, om det med hän- syn till omständigheterna kan antas att ett sådant föremål kan för- förverkat enligt 36 kap. 3 § . får en polisman också kroppsvisitera för att söka efter föremål som är ägnade att användas som hjälp- medel vid brott som innefattar skada på egendom, om det finns särskild anledning att anta att den som avses med åtgärden bär ett sådant föremål med sig och det med hänsyn till omständigheterna kan antas att ett sådant föremål kan förklaras förverkat enligt 36 kap. 3 § . Denna möjlighet till kroppsvisitation utgjorde en av flera skärpningar av det straffrättsliga regelverket för att förebygga och bekämpa klotter och annan skadegörelse. I sitt yttrande över förslaget till ändringar i 19 § polislagen (prop. 2002/03:138) erinrade Lagrådet om att ett liknande förslag om möjlighet till kroppsvisitation för att bl.a. förhindra klotter hade lagts fram . Lagrådet avstyrkte det då aktuella förslaget med hänvisning till regeringsformens skydd mot kroppsvisitation och inskränkningarna i rätten att besluta om begränsningar av skyddet. Regeringen valde att ändå lägga fram ett visserligen något omarbetat förslag för (prop. 1987/88:143.) Vid riksdags- behandlingen avstyrkte ett enigt justitieutskott förslaget (bet. 1988/89:JuU13). De principiella invändningar som riktades mot det framlagda förslaget hade enligt Lagrådet alltjämt bärkraft. För att ändå göra en annan bedömning än som då gjordes borde krävas att det uppkommit ett klart ökat behov av insatser mot klotter och annan skadegörelse. Lagrådet ansåg att det i lag- rådsremissen inte hade anförts några omständigheter som gav anledning att anta att någon sådan förändring hade inträtt. På det underlag som hade åberopats kunde Lagrådet därför inte tillstyrka att det framlagda förslaget om kroppsvisitation genomfördes. I proposition 2002/03:138 lade regeringen fram ett i förhållande till lagrådsremissen något omarbetat förslag till ändring av 19 § polislagen. Till skillnad från lagrådsremissen innehöll proposi- tionen också en redogörelse för omfattningen, utvecklingen och samhällskadliga konsekvenser av skadegörelse i form av bl.a. klot- ter. Vid riksdagsbehandlingen delade justitieutskottet regeringens uppfattning att behovet av insatser mot klotter och annan skade- görelse var avsevärt större jämfört med vad som var fallet (bet. 2003/04:JuU3). Trots att ett klotterbrott vanligen har ett ringa straffvärde ansåg utskottet att behovet av att förhindra den omfattande och systematiska skadegörelsebrottsligheten [utgjorde] ett godtagbart ändamål för att göra undantag från grundlagsskyddet mot kroppsvisitation. Någon mindre ingripande åtgärd än kroppsvisitation som skulle ge polisen erforderliga verk- tyg att förhindra klotter eller annan skadegörelse torde enligt vad utskottet anförde knappast finnas. Utskottet framhöll också att det av den i propositionen föreslagna lydelsen till 19 § polislagen följde ett krav på restriktiv tillämpning från polisens sida, eftersom det enligt förslaget fordrades särskild anledning för att kroppsvisitation skulle få ske. Det skulle också finnas särskild anledning att anta att det föremål personen bar med sig kunde förklaras förverkat enligt 36 kap. 3 § BrB. Enligt utskottet hade därmed en god avvägning gjorts mellan intresset av att så långt möjligt begränsa intrånget i den personliga integritet och att ändå ge polisen ett tillräckligt kraftfullt verktyg för att kunna förhindra klotter och annan skade- görelse. Utskottet tillstyrkte därför regeringens förslag och avstyrkte två motioner (v och mp) där det yrkades avslag på propo- sitionen. I fråga om kroppsvisitation och kroppsbesiktning finns ett flertal andra särbestämmelser i olika författningar. Någon redogörelse av de bestämmelserna lämnas inte här (en relativt utförlig redogörelse finns i proposition 1993/94:24). Den grundläggande konventionen för internationell rättslig hjälp i brottmål i är den europeiska konventionen om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål (ETS 030) som antogs av (Europarådskonvention). För del trädde konventionen i kraft (prop. 1961:48, SÖ 1968:15).