sou · GVB322d2 · 2008-01-01 00:00:00 — Direkt åtkomst till uppgifter som behandlas automatiserat i sär- skilda undersökningar får endast de personer som arbetar med undersökningen ha (7 §). Sådana uppgifter får lämnas ut till en annan polisman, , polismyndighet, eller endast om uppgiften kan antas ha särskild bety- delse för en pågående undersökning eller andra brottsbekämpande åtgärder (8 §). , polismyndigheterna och Eko- brottsmyndigheten får ha direkt åtkomst till kriminalunderrättelse- registren (9 §). Åtkomsten skall vara förbehållen de personer som Sekretess och behandling av personuppgifter i polisens verksamhet på grund av sina arbetsuppgifter behöver ha tillgång till upp- gifterna. Vid är den direkta åtkomsten för- behållen polisman och annan person som deltar i polisiärt arbete, med undantag för åklagare. Uppgifter ur kriminalunderrättelse- register får lämnas ut till , eller Skatte- verket endast om uppgiften kan antas ha särskild betydelse för en pågående undersökning i myndighetens brottsutredande verksam- het eller för andra brottsbekämpande åtgärder (10 §). I fingeravtrycks- och signalementsregistret får behandla uppgifter för att underlätta identifiering av personer i samband med brott. Registret får användas för identifiering av okända personer även i andra fall (29 §). Registret får endast innehålla uppgifter om den som är misstänkt eller dömd för brott eller som har fått lämna fingeravtryck enligt 19 § lagen om särskild utlänningskontroll (30 §). Uppgifter får föras in som avser fingeravtryck, signalement, identifierings- uppgifter och ärendenummer. Beträffande den som är misstänkt för brott skall gallring i finger- avtrycks- och signalementsregistret ske när förundersökning eller åtal mot personen läggs ned eller när åtal ogillas (31 §). Om andra uppgifter om den misstänkte skall behandlas längre med stöd av 10 eller 11 § (kvarstående misstanke) får uppgifterna i registret dock bevaras som de uppgifterna. Om den registrerade döms skall uppgifterna i registret gallras senast då uppgifterna gallras ur belastnings- registret. Information till den registrerade, säkerhet vid behandlingen, rättelse och skadestånd I polisdatalagen finns inga särskilda bestämmelser om information till den registrerade, säkerhet vid behandling, rättelse och ska- destånd. Beträffande dessa frågor gäller de allmänna reglerna i per- sonuppgiftslagen. När det gäller rättelse och skadestånd finns i 9 § polisdatalagen en uttrycklig hänvisning till personuppgiftslagen. Sekretess och behandling av personuppgifter i polisens verksamhet 30.2.4Register med uppgifter från DNA-analyser R (92) 1 om användning av DNA-analys inom ramen för det straffrättsliga systemet antog en rekommenda- tion om användning av DNA-analys inom ramen för det straff- rättsliga systemet. Rekommendationen berör såväl under vilka för- utsättningar prov för DNA-analys får tas samt i vilken utsträckning information från en DNA-analys får bevaras. I vilken utsträckning ett DNA-prov och resultatet av en DNA- analys får bevaras behandlas i punkt 8 i rekommendationen. Prover som tagits för DNA-analys får som huvudregel inte finnas kvar efter det att ärendet för vilket det tagits slutligt har avgjorts. Också resultatet av en DNA-analys bör som huvudregel förstöras när det inte längre behövs för det ändamål som det ursprungligen användes för. Om analysen avser en person som har dömts för ett allvarligt brott mot en persons liv eller hälsa, personliga integritet eller säkerhet bör analysresultatet dock få sparas längre under viss, i nationell lag, angiven tid. Om en person kräver det eller ett prov inte kan knytas till en viss individ, får provet eller analysresultatet sparas . Om det gäller en nations säkerhet får nationell lag medge att prover och analysresultat från DNA-prover sparas även om den misstänkta personen inte har åtalats eller fällts för brott. I sådana fall skall det i nationell lag anges provet eller analysbeskedet får sparas. Regler som innebar att ett DNA-register kunde inrättas infördes genom den reform som då gjordes beträffande polisregisterlagstiftningen. Regleringen för ett sådant register infördes i den nya polisdatalagen. Som skäl för att införa ett DNA- register anfördes i förarbetena att polisen skulle utnyttja DNA- tekniken redan på spaningsstadiet, dvs. innan misstankar har kun- nat riktas mot en viss person (prop. 1997/98:97 s. 133 f.). Om poli- sen fick rätt att inrätta ett DNA-register med uppgifter om männi- skors DNA-profiler skulle spåranalyser t.ex. från en brottsplats kunna jämföras med DNA-profilerna i registret. Detta skulle kunna leda till att den person som lämnat spår på brottsplatsen Sekretess och behandling av personuppgifter i polisens verksamhet snabbt identifierades, vilket underlättar förundersökningen avse- värt. Ändamålet med skulle enbart vara att underlätta identifieringen av personen i samband med utredning av brott (22 §). skulle vara behörig att föra registret. Analysresultat skulle få föras in i endast beträf- fande den som hade dömts för ett allvarligt brott som avsågs i vissa uppräknade kapitel i och som utgjorde brott mot en persons liv eller hälsa, personliga integritet eller säkerhet eller ett allmänfarligt brott (23 §). Som förutsättning gällde också att det skulle vara fråga om ett brott på vilket det kunde följa fängelse . Även den som hade dömts för förbrott till sådana brott kunde registreras. Registreringen av ett analysresultat skulle begränsas till uppgifter som gav information om den registrerades identitet (24 §). Analys- resultat som kunde ge upplysning om den registrerades personliga egenskaper fick inte registreras. Utöver detta fick endast innehålla upplysningar som visade i vilket ärende analysen hade gjorts och vem analysen avsåg. När det gällde frågan om gallring ur anfördes i förarbetena att registret framför allt skulle bli användbart då en tidigare registrerad person återföll i brott (a. prop. s. 141). Under sådana förhållanden kunde polisen lättare spåra gärningsmannen, om denne hade lämnat något analyserbart spår på brottsplatsen. Så länge en registrerad person fortsatte att begå brott fanns det sett ur samhällets synvinkel skäl att bevara uppgifter om denne i registret. Om han eller hon inte gjorde sig skyldig till något nytt brott, måste risken för att denne senare skulle komma att återfalla i brott vara mycket mindre. Därmed borde också sam- hällets intresse av att ha kvar uppgifter om personen i fråga antas minska. Det ansågs därför lämpligt att knyta gallringstiden till vad som gällde enligt belastningsregistret. Sålunda infördes regler om att uppgifter skulle gallras senast när uppgifterna om den registre- rade gallrades ur belastningsregistret enligt lagen om belastnings- register (27 §). Detta innebar att uppgifterna skulle gallras efter att personen ifråga frigivits från sitt fängelsestraff eller, om denna dömts till rättspsykiatrisk vård, från utskrivningen. Sekretess och behandling av personuppgifter i polisens verksamhet Utökade möjligheter att registrera uppgifter i införs Möjligheterna att registrera uppgifter i har utökats genom lagändringar som trädde i kraft (prop. 2005/06:29, bet. 2005/06:JuU7). I samma lagstiftnings- ärende utvidgades också möjligheterna att ta DNA-prov inom ramen för reglerna om kroppsbesiktning i 28 kap. RB (se avsnitt 28.2.3). De uppgifter som får införas i är inte längre begränsade till vissa särskilt angivna allvarliga brott som kan leda till fängelse eller förbrott till sådana brott. Den nya regleringen innebär att uppgifter om en person som har dömts till annan påföljd än böter eller som har godkänt ett straff- föreläggande som avser villkorlig dom skall kunna registreras. De utökade möjligheterna att införa uppgifter i innebär en utvidgning i förhållande till vad som anges i Europa- rådets rekommendation. Som skäl för att avvika från rekommen- dationen anförde regeringen i förarbetena till den nya lagstift- ningen att rekommendationen tillkommit då DNA- tekniken var relativt ny och oprövad (a. prop. s. 29). Tekniken hade kommit till allt större användning vid utredandet av bl.a. mängdbrottsligheten. Regeringen ansåg vidare att riskerna för den enskildes integritet var relativt begränsade. Bestämmelsen i 22 § polisdatalagen om att inte får användas för annat ändamål än för att underlätta identifiering av personer i sam- band med utredning om brott gav också ett tillräckligt skydd. De utökade möjligheterna att använda DNA-teknik i brotts- bekämpningen innebär en utvidgning i förhållande till Europa- rådets rekommendation i ytterligare två avseenden. Rekommenda- tionen medger för det första endast registrering av personer som har dömts för brott. Efter lagändringen medger emellertid den svenska lagstiftningen registrering av även DNA-profiler från per- soner som är skäligen misstänkta för brott på vilket fängelse kan följa (24 a §). Som skäl för denna utvidgning anförde regeringen att förutsättningarna för att snabbt klara upp andra brott ökar om man inte behöver avvakta den ibland långa tid som kan förflyta innan man kan föra in en DNA-profil i registret, något som kan ske först när det finns en lagakraftvunnen dom. Värdet av de aktuella upp- gifterna framgick enligt regeringen redan av Statens kriminal- tekniska laboratoriums verksamhet, där man jämförde alla DNA- profiler från skäligen misstänkta personer med profiler från samt- Sekretess och behandling av personuppgifter i polisens verksamhet liga öppna ärenden. Det hade då visat sig att det var just i kate- gorin skäligen misstänkta som man fick flest träffar. Som reger- ingen tidigare anfört innebar registreringen inte heller några påtag- liga risker från integritetssynpunkt, bl.a. eftersom den information som registreras inte är av särskilt integritetskänslig art. Den enskil- des intresse av att inte knytas till brott som han eller hon hade begått utgjorde vidare enligt regeringen inget skyddsvärt intresse. rekommendation innebär för det andra att det över huvud taget inte är tillåtet att ta DNA-prov och registrera upp- gifter från analysen enbart för eventuella framtida behov. De nya möjligheterna att registrera DNA-profiler avseende skäligen miss- tänkta personer innebär emellertid, tillsammans med de nya reg- lerna i 28 kap. 12 a § RB om tagande av DNA-prov, att detta sker enbart i syfte att en registrering skall komma till stånd. Något krav på att provtagningen skall ha betydelse för utredningen av det aktuella brottet uppställs alltså inte detta fall. Det kan förväntas att DNA-prov kommer att tas på i princip alla i den aktuella person- kategorin, utom i fall då provtagning inte framstår som motiverad. Så kan t.ex. vara fallet om den misstänkte redan finns registrerad i , eller då påföljden för det aktuella brottet kan för- väntas ge böter (jfr a. prop. s. 39). Frågan om det borde vara tillåtet med provtagning och registre- ring enbart för eventuella framtida behov diskuterades redan då infördes (prop. 1997/98:97 s. 143 f.). Regeringen framhöll att tanken med rekommendation syntes vara att DNA-analys bara får genomföras för ett specifikt syfte, näm- ligen för omedelbar användning under en brottsutredning. Prov- tagning och analys enbart för eventuellt framtida bruk var således inte förenligt med rekommendationen. hade anslutit sig till rekommendationen utan reservation. Även om den inte var folk- rättsligt bindande, borde utgångspunkten enligt regeringen vara att rekommendationen skulle respekteras. Det borde därför krävas starka skäl för att frångå rekommendationen. Regeringen ansåg att vad anfört om polisens behov av att registrera alla som dömts för vissa allvarliga brott och som av erfarenhet kunde antas återfalla i brott inte utgjorde sådana starka skäl som kunde motivera ett avsteg från rekommendationen. Det borde också beaktas att rekommendationen var förhållandevis ny. Den hade vidare arbetats fram av en grupp där bl.a. experter på rätts- vetenskap, samhällsvetenskap, etik, biomedicin och straffrätt var representerade. De avvägningar mellan effektivitets- och integri- Sekretess och behandling av personuppgifter i polisens verksamhet tetshänsyn som låg till grund för de slutliga ställningstagandena i rekommendationen hade således grundats på goda kunskaper både om DNA-analysers känslighet från integritetssynpunkt och om vad som krävs för ett effektivt polisarbete. Enligt regeringen fick vad som sades i rekommendationen därför anses ha en avsevärd tyngd. Regeringen ansåg också att det redan enligt gällande rätt fanns goda möjligheter för polisen att företa DNA-analys för senare registrering i . Under de följande cirka sju åren kom alltså regering och riksdag, som framgått, att ändra synsätt i fråga om rekommendationens relevans för den svenska lagstiftningen om registrering av uppgifter i . Lagstiftaren har också ansett det vara lämpligt från integritets- skyddssynpunkt att uppgifter om misstänkta personer inte blandas med uppgifter om dömda personer. I samband med de numera utökade möjligheterna att registrera uppgifter om DNA-profiler har därför en ny typ av register införts benämnt utredningsregister. I detta register införs uppgifter om de analysresultat som avser icke- dömda personer, medan uppgifter om dömda personer också i fort- sättningen förs in i . Begränsningarna i 24 § om vilken information får innehålla gäller även för utredningsregistret. Också registreringen av ett analysresultat i utredningsregistret skall alltså begränsas till uppgifter som ger information om den registrerades identitet. I utredningsregistret skall uppgifterna gallras senast när upp- gifterna får föras in i eller, om den misstänkte inte döms för brottet, när förundersökning eller åtal läggs ned eller åtal ogillas. Om åtal bifalls, men påföljden bestäms till enbart böter, eller när den registrerade godkänt ett strafföreläggande som avser enbart böter skall uppgifterna också gallras. I detta register får uppgifter föras in om resultat från DNA-analyser som inte kan hänföras till någon identifierbar person (25 §). Spår- registret innehåller alltså inga personuppgifter. Uppgifterna som registreras avser spår från en brottsplats eller från en målsägandes kläder eller kropp, om man inte kan finna vem det är som har avsatt spåret. En uppgift som har förts in i spårregistret skall tas bort så Sekretess och behandling av personuppgifter i polisens verksamhet snart det finns information som visar vem det analyserade spåret härrör från (prop. 1997/98:97 s. 140). Förutom analysresultatet får registret endast innehålla upplysning om i vilket ärende analysen har gjorts. Analysresultat får i vissa fall jämföras med uppgifter i spår- registret (26 §). Om analysresultatet är ett spår, dvs. tillhör en inte identifierad person, får för det första en jämförelse göras med andra analysresultatet i spårregistret. Om resultatet däremot avser en person som är identifierad får en jämförelse endast ske om upp- gifterna finns i eller om personen är skäligen miss- tänkt för brott. Uppgifter i spårregistret skall gallras senast efter regi- streringen (27 §). Direkt åtkomst till register med uppgifter om DNA-analyser Av 11 § polisdataförordningen framgår att tekniska laboratorium, polismyndigheter och åklagarmyndigheter får ha direkt åtkomst till , utredningsregistret och spårregistret. Enligt 1 § lagen (1998:620) om belastningsregister skall Rikspolis- styrelsen föra ett sådant datoriserat register. Syftet med belastningsregistret är framför allt att de brotts- bekämpande och rättsvårdande myndigheterna på ett enkelt sätt skall få tillgång till de uppgifter som behövs i deras verksamhet. De myndigheter som här avses är polis, skatte- och tullmyndigheter, åklagarmyndigheterna, de allmänna domstolarna samt polis- myndigheter och andra myndigheter vid sådan lämplighets- prövning, tillståndsprövning eller annan prövning som anges i för- fattning (2 §). Registret får också användas för att till enskild lämna uppgifter som är av särskild betydelse i verksamhet som denne bedriver. Sekretess och behandling av personuppgifter i polisens verksamhet Registret skall innehålla uppgifter om alla påföljder för brott (3 §). Även uppgifter om meddelade besöksförbud skall föras in i registret. Uppgifter om vissa domar och beslut i utlandet skall också föras in i registret (4 §). Så är fallet om uppgiften motsvarar vad som gäller enligt 3 § och den kommer ifrån en myndighet i en stat som tillhör , från denna organisation eller från Europol. En sådan uppgift skall också gälla en svensk medborgare eller någon som har hemvist i . Annars gäller att uppgiften skall ha läm- nats från en stat enligt en överenskommelse mellan och den staten. Rätt att få uppgifter från registret Till skillnad från vad som är fallet för polisregister i övrigt råder det absolut sekretess för uppgifterna i belastningsregistret (se avsnitt 30.1.6). Som en konsekvens av detta regleras det uttömmande i lagen om belastningsregistret vilka myndigheter och enskilda som har rätt att få ut uppgifter från registret (6 §). De myndigheter som har rätt att få ut uppgifter är JO, JK och Datainspektionen, polis-, skatte-, tull- eller åklagarmyndigheter och domstolarna. Även andra myndigheter kan ha en sådan rättig- het om regeringen för vissa slag av ärenden eller för ett särskilt fall har föreskrivit att så skall vara fallet. Bestämmelser om detta finns i 10–17 §§ förordningen (1999:1134) om belastningsregister, enligt vilka en relativt stort antal myndigheter har rätt att få ut vissa upp- gifter ur registret för särskilt angivna ändamål. Regeringen får också föreskriva att de myndigheter som har rätt att få ut uppgifter ur registret får ha direktåtkomst till registret. Sådana bestämmelser finns i 19 och 20 §§ förordningen och avser ett mindre antal myndigheter. En myndighet som har rätt att få uppgifter ur registret skall enligt 7 § i varje särskilt fall noga pröva behovet av information. En begäran om att få ta del av uppgifter ur registret får göras endast om skälet till det uppväger den olägenhet det innebär för den som berörs. Det åligger således inte att vid utlämnade ur registret tillämpa denna behovs- och proportionalitetsprincip, utan det ankommer på den inhämtande myndigheten. Sekretess och behandling av personuppgifter i polisens verksamhet En enskild har rätt att på begäran skriftligen få ta del av samtliga uppgifter om sig själv (9 §). Uppgifterna skall på begäran lämnas ut avgiftsfritt en gång . Utöver detta har en enskild person rätt att få ut uppgifter från registret i de fall som särskilt anges i lagen, t.ex. när den enskilde behöver ett registerutdrag om sig själv enligt lagen (2000:873) om registerkontroll av personal inom förskole- verksamhet, skola och skolbarnomsorg. Enskilda har också i vissa fall rätt att få ut uppgifter om andra personer (10 §). Som förutsättning gäller att uppgiften behövs för att pröva en fråga om anställning eller uppdrag i en verksamhet som avser vård eller som är av betydelse för förebyggande eller beiv- rande av brott och att regeringen för vissa typer av fall har före- skrivit att en sådan rätt finns. Regeringen kan också i ett särskilt fall medge att en enskild har rätt att få ut uppgifter om en annan person. Utländska myndigheter har också i vissa fall rätt att få ut upp- gifter från registret (11–14 §). Bland annat får uppgifter lämnas till en utländsk myndighet eller en mellanfolklig organisation, om utlämnandet följer av en internationell överenskommelse som Sve- rige efter godkännande har tillträtt. Sådana konven- tioner är Europolkonventionen och den Europeiska konventionen om inbördes rättshjälp i brottmål. Uppgifter i registret skall gallras när förutsättningarna för en regi- strering inte längre föreligger, t.ex. om den registrerade blir frikänd efter överklagande eller ordningsbot undanröjs (16 §). I annat fall skall uppgifter gallras , i regel (17 §). Den som med stöd av lagen har fått del av uppgifter om annans personliga förhållande får inte obehörigen röja dessa uppgifter (19 §). I det allmännas verksamhet gäller sekretesslagen. Sekretess och behandling av personuppgifter i polisens verksamhet I misstankeregistret behandlas uppgifter om dem som är skäligen misstänkta för brott (1 §). är ansvarig för registret. Ändamålet med misstankeregistret är att underlätta tillgången till uppgifter om skäligen misstänkta personer för de myndigheter som behöver sådana uppgifter i sin verksamhet (2 §). Dessa myn- digheter är polis-, skatte-, tull och åklagarmyndigheter som behö- ver uppgifterna för att samordna förundersökningar eller för att förebygga, upptäcka och utreda brott. Registret får också användas av polismyndigheter och andra myndigheter vid sådan lämplighets- prövning, tillståndsprövning eller annan prövning som anges i för- fattning. Även enskilda kan få uppgift från registret om uppgiften är av särskild betydelse i deras verksamhet. I misstankeregistret finns uppgifter om den som har fyllt och som är skäligen misstänkt antingen för något brott mot brotts- balken eller för något annat brott för vilket svårare straff än böter är föreskrivet (3 §). Uppgifter förs också in beträffande den som är skäligen misstänkt för ett motsvarande brott utomlands, om frågan om lagföring för brottet skall avgöras i . Därutöver inne- håller registret uppgifter om den mot vilken det har inletts talan om förvandling av böter och om den som begärts överlämnad eller utlämnad för brott. För uppgifter i misstankeregistret gäller, liksom för de flesta andra polisregister, sekretess med omvänt skaderekvisit (se avsnitt 30.1.2). Uppgifter kan alltså lämnas ut med stöd av sekretesslagen, t.ex. enligt bestämmelserna i 14 kap. om informationsutbyte mellan myndigheter. Lagen innehåller dock uttryckliga regler om att vissa myndigheter har rätt att få ut uppgifter ur registret, dvs. att upp- gifter skall lämnas ut utan att någon sekretessprövning görs. Dessa myndigheter är för det första de som omnämns i 2 §, dvs. Sekretess och behandling av personuppgifter i polisens verksamhet åklagar, skatt- och tullmyndigheter, men också allmänna domstolar (5 §). I 3 och 4 §§ förordningen (1999:1135) om misstankeregister har regeringen vidare meddelat föreskrifter om att ett relativt stort antal andra myndigheter har rätt att få ut fullständiga eller vissa uppgifter från registret. I lagen bemyndigas regeringen att meddela föreskrifter om direktåtkomst. Sådana bestämmelser finns i 6 § förordningen och gäller polismyndigheter, , , Åklagarmyndig- heten, Kriminalvården och . På samma sätt som gäller i fråga om belastningsregistret skall den myndighet som har rätt att få ut uppgifter iaktta en behovs- och proportionalitetsprincip innan uppgifter begärs utlämnade (6 §). Enskilda kan också ha rätt att få ut uppgifter från registret om regeringen har meddelat föreskrifter om det (8 §). Sådana före- skrifter finns i 8 § förordningen och avser endast uppgifter om brottsmisstanke där åtal väckts. De enskilda som kan få sådan upp- gift är larminstallationsföretag, vars verksamhet regleras i författ- ning, då någon skall anställas eller anlitas som uppdragstagare. Det- samma gäller enskilda som bedriver psykiatrisk tvångsvård eller vård av utvecklingsstörda eller av barn och unga. Regeringen får också i särskilda fall medge att uppgifter lämnas ut till en enskild vars rätt är beroende av uppgifter ur registret. I lagen finns också uttryckliga regler om i vilka fall uppgifter får lämnas ut till utländska myndigheter (9–11 §§). Reglerna överens- stämmer i allt väsentligt med vad som gäller i fråga om uppgifter som behandlas i belastningsregistret. Någon särskild bestämmelse som tar sikte på de nordiska länderna finns dock inte. I lagen erin- ras också om att uppgifter kan lämnas ut med stöd av 1 kap. 3 § SekrL. Uppgifter i registret skall gallras om en förundersökning har avslutats utan att åtal har väckts, om åtal läggs ned eller om dom eller beslut har meddelats och vunnit laga kraft (13 §). Detsamma gäller om den misstänkte godkänner ett strafföreläggande.