sou · GWB3107 · 2008-11-28 00:00:00 — (Med kapacitet avses i aktörsperspektivet handlingskapacitet och det välbefinnande som förknippas med bevarade grundläggande förut- sättningar för målinriktat handlande.) Men det innebär också en proceduriell ordning, där den aktörsrelaterade rätten till frihet kom- mer till uttryck i en process för politiskt beslutsfattande som direkt eller indirekt vilar på medborgarnas samtycke. Det är så den demokratiska staten rättfärdigas utifrån aktörsperspektivet: rätten till en frihet i handlande utsträcks till en frihet att tillsammans med andra forma det samhälle under vars lagar man lyder. I den svenska regeringsformens första kapitel uttrycks samban- det mellan individuell frihet och demokrati i den första paragrafens formulering om att All offentlig makt i utgår från folket och i den andra paragrafens formulering om att den offentliga makten ska utövas med respekt för den enskilda människans frihet och värdighet. Att staten dessutom har som uppgift att skydda medborgarnas rätt till välbefinnande framhålls på samma ställe med formuleringen att Den enskildes personliga, ekonomiska och kul- turella välfärd skall vara grundläggande mål för den offentliga verk- samheten. De mer specifika politiska friheterna som bär upp demokratin preciseras i 2 kap., 1 §: yttrandefrihet, informations- frihet, mötesfrihet, demonstrationsfrihet, föreningsfrihet, reli- gionsfrihet. Till frihetsrättigheterna hör också att varje medborgare är gentemot det allmänna skyddad mot frihetsberövande (dvs. godtyckligt frihetsberövande, utan prövning i rättsinstans), liksom varje medborgares frihet att förflytta sig inom riket och att lämna detta (2 kap., 8 §). Friheterna i regeringsformen är dock inte absoluta. Här finns en parallell till aktörsperspektivet, där man i händelse av konflikter mellan rättigheter kan göra avvägningar mellan mer och mindre väsentliga värden, och t.ex. prioritera långsiktig frihet framför kort- siktig frihet. På motsvarande sätt noterar regeringsformen att de uppräknade frihetsrättigheterna kan bli föremål för begränsningar, men endast för att tillgodose ändamål som är godtagbart i ett demokratiskt samhälle (2 kap., 12 §). Yttrandefriheten och informationsfriheten kan bli föremål för begränsningar med hänsyn till rikets säkerhet, folkförsörjningen, allmän ordning och säkerhet, enskilds anseende, privatlivets helgd eller förebyggandet och beivrandet av brott (2 kap., 13 §). Vidare gäller att Mötes- friheten och demonstrationsfriheten får begränsas av hänsyn till ordning och säkerhet vid sammankomsten eller demonstrationen eller till trafiken (2 kap., 14 §). Men statens skydd för de aktörsrelaterade rättigheterna handlar inte bara om att bevara individers frihet och välbefinnande, utan också om det mer dynamiska målet att främja och utveckla dessa värden för alla medborgare. Vi kan här tala om statens kapacitets- främjande funktion. Alla medborgare kan inte från början antas ha den grad av handlingskapacitet som de enligt aktörsperspektivet har rätt till, och då blir det en samhällelig uppgift att avhjälpa detta: Det allmänna skall verka för att alla människor skall kunna uppnå delaktighet och jämlikhet i samhället (1 kap., 2 §). Termen jämlikhet bör i detta sammanhang inte förstås som att alla ska ha lika mycket pengar eller ha exakt samma boendestandard, utan snarare som en medborgerlig jämlikhet, som innebär att alla ska kunna vara delaktiga i samhällslivet. De efterföljande raderna om motverkande av olika typer av diskriminering talar också för denna tolkning. Skolplikten, liksom föreskriften om att Det allmänna skall svara också för att högre utbildning finns (2 kap., 21 §) syftar också till ett sådant dynamiskt främjande av handlingskapacitet. Det är i detta sammanhang som man bör se frågan om AP- fondernas placeringar. Utifrån aktörsperspektivet handlar det om att göra insatser för att främja framtida pensionsmottagares handlingskapacitet, genom att skapa bästa möjliga avkastning på deras förvaltade kapital. Som medborgare i en demokrati ikläder vi oss ett ömsesidigt ansvar för de samhälleliga förutsättningarna för vår långsiktiga frihet och välbefinnande. Av samma skäl som vi gemensamt måste finansiera ett militärt försvar, så måste vi också tillse att det finns resurser att trygga vår ålderdom. AP-fondernas avkastningskrav kan också motiveras av det faktum att de fonderade resurserna utgörs av medel som löntagare och med- borgare avstått till fonderna i enlighet med politiska beslut. är det rimligt att kräva av de politiska institutioner som tagit på sig uppgiften att förvalta medborgarnas pengarna i deras eget ställe – alternativet kunde ju ha varit att medborgarna själva fullt ut ansvarat för sina pensionsplaceringar – att de gör ett så bra arbete som möjligt. Avkastningskravet är alltså inte väsensskilt från de etiska krav som diskuteras. Tvärtom är avkastningskravet i sig etiskt moti- verat, utifrån aktörsperspektivet och dess betoning av långsiktig handlingskapacitet. 2Aktörsperspektivet och AP-fondernas placeringar Den nätbaserade affärstidningen skrev att AP-fonderna placerat två miljarder i bolag med koppling till kärnvapen och klusterbomber.6 I artikeln i påpekas att AP- fonderna dessutom ökat sina placeringar i dessa verksamheter . Ordföranden i det etiska råd som de fyra första AP-fonderna bildat, , försvarade placeringarna: Vår utgångspunkt är att vi ska följa de internationella konven- tioner som skrivit på, vi kan inte göra någon egen tolkning. Till exempel har skrivit på icke-spridningsavtalet för kärn- vapen, men inom ramen för det är tillverkning av atomvapen tillåten. är detta inte en självklar konklusion. Om man med etik inte menar mer än att man avser att följa lagen, så kan man lika gärna utelämna hänvisningarna till etik helt och hållet. Då räcker det med att hänvisa till allmän laglydnad som högsta norm. Ska det vara någon poäng med ett förhållningssätt som rubriceras som specifikt etiskt, så måste det kunna gå bortom det rent juridiska. (Och hur förtroendeskapande är det om man anger Vi avser att följa lagen som vägledande norm för ens val? Det är som om man övervägt möjligheten av lagöverträdelse men sedan bestämt sig för att trots allt hålla sig inom lagens råmärken.) Att etik är något annat och mer än att följa lagen innebär emellertid inte att slutsats är fel i sak. Man kan t.ex. hävda att om det inte är orätt att tillverka ett visst vapen, så är det inte heller orätt att placera i bolag som tjänar pengar på tillverk- ningen. Det finns också andra alternativ än att avstå från att placera för den som ser tillverkning av klusterbomber som moraliskt proble- matisk. Man kan t.ex. välja att rikta sina placeringar mot utveckling av självförstörande klusterbomber som inte ligger kvar i terrängen och skadar civila långt efter den ursprungliga bombfällningen. Man kan också välja att placera vinsten från bolag som tillverkar vapen till att stödja rörelser och strategier som syftar till att begränsa vapnens användning. Avkastningen från en placering som i sig kan vara etiskt tveksam kan alltså användas till mål som har en mer tydlig etisk profil.7 för Fondmarknadsföring (ENF) avgav på och Konsumentombuds- mannens anmodan ett vägledande uttalande om vad som bör vara god branschsed för etiska fonder. ENF hade problem med själva termen etisk. Utifrån en ordförklaring hämtad från nöjde sig ENF med att avgränsa etik som vetenskapen om sedligt gott och ont. Detta är inte särskilt lyckat, eftersom denna definition beskriver vad etiken som disciplin ägnar sig åt, inte vad som är etiskt rätt eller orätt. Definitionen ger alltså inte någon vägledning i frågan om vad som utmärker en etisk fond, med avseende på dess placeringspolicy. Vad värre är, ENF tar sin missvisande definition till intäkt för en fullständig relativism. Den ordboksdefinition som ENF utgår från skiljer inte mellan normativ och deskriptiv etik. Alltså kan ENF tolka sedligt gott och ont i termer av det som uppfattas (i ett visst samhälle, ) som sedligt gott och ont. Följaktligen slår ENF fast att vad som är etiskt är relativt och subjektivt och dess innebörd förändras . Kontentan blir därför att [b]edömningen av vad som kan kategoriseras som etisk[t] måste därför göras av den enskilde från fall till fall. Följaktligen avstår ENF från att peka ut vissa placeringar som icke- etiska.8 Relativism är emellertid en problematisk position. Om det rätta jämställs med det som någon/flertalet/alla tror är det rätta, så blir det omöjligt att hävda att någon kan ha fel i etiska sammanhang. 7 Den här idén framförs av , i artikeln Vad gör dina pensionspengar just nu?, Filosofisk nr 1/2007, s. 45–56, se särskilt s. 52–55. 8Etiska , Vägledande uttalande avgivet i ärende 1/03 angående marknadsföringen av etiska fonder kan inte ens hävda om oss själva att vi hade fel när vi hävdade att slaveri är rätt, även om vi menar att slaveri är orätt. I stället måste vi säga, enligt den relativistiska tolkningen av etik, att slaveri var rätt men är orätt (eftersom rätt och orätt relateras till våra åsikter i frågan). Men då blir moralisk utveckling omöjlig att förklara. Vi kan aldrig hävda att vi nu insett att vår gamla ståndpunkt var felaktig och att det är därför vi övergivit den. I stället blir ståndpunkten felaktig därför att vi ändrat oss. Detta är inte en rimlig beskrivning av vad moraliska överväganden handlar om. Det är heller inte en beskrivning som kan förklara moralisk oenighet. När vi är oeniga med någon annan om vad som är rätt, t.ex. om huruvida dödsstraff bör tillåtas, så menar vi att oenigheten handlar om dödsstraffets beskaffenhet, och att den andre har fel därför att han inte har insett något om dödsstraffet som vi har insett. Men för relativisten finns här ingen oenighet i sak, eftersom inget kan vara rätt eller orätt i sig om dödsstraffet. Det enda som finns är en person som säger Jag anser att dödsstraff är rätt och en annan som säger Jag anser inte att dödsstraff är rätt. Och att en person har en viss uppfattning är ju fullt förenligt med att en annan person inte delar denna uppfattning. Så här finns inte ens en konflikt. Men vi skulle hävda att här finns en konflikt, och den konflikten handlar om dödsstraffets moraliska beskaffenhet. Relativismen döljer denna konflikt genom att inte skilja mellan frågan om vad som är rätt (som är en normativ fråga) och frågan om vad människor anser är rätt (som är en deskriptiv fråga: en beskrivning av opinionsläget, helt enkelt). Relativismen är emellertid inte en nödvändig slutsats. Det finns visserligen en betydande när det gäller människors faktiska värderingar av vad som är gott och ont, önskvärt och avskyvärt, tillåtet och otillåtet. Men i rollen som aktörer måste vi, hur olika och mångskiftande våra mål än är, trots allt göra anspråk på vissa generella förmågor och färdigheter, utan vilka vi inte kan räkna med att framgångsrikt förverkliga dessa mål. Dessa generella för- mågor och färdigheter har vi här summerat upp som frihet och välbefinnande. Och det är upprätthållandet av frihet och välbefinnande som fungerar som kriterium för etiskt försvarbara placeringar nedan. Man kan tänka sig två typer av mål för etiska placeringar. Ett negativt mål (där negativ inte avser en värdering, utan handlar om vad man inte får göra) handlar om att undvika att medverka till skada, där skada definieras i termer av förlust av frihet och väl- befinnande för individer, grupper, eller hela samhällen. Ett positivt mål (där positiv inte avser en värdering, utan handlar om vad man måste bidra med) handlar om att medverka till utveckling, där utveckling definieras i termer av höjd nivå av frihet och välbefin- nande för individer, grupper, eller hela samhällen. argumenterar i sin doktorsavhandling i prak- tisk filosofi, som handlar om placeringsetik, just för ett sådant mer ambitiöst förhållningssätt: Investeringar som försummar att göra en betydande skillnad för människor i stor nöd ... är helt klart oetiska och orätta. Vi kan inte längre fortsätta att investera pengar som vi inte behöver på aktie- marknaden bara för att något förbättra vår levnadsstandard. Så länge som människor i andra delar av världen svälter och dör när vi med lätthet skulle kunna ha hjälpt dem, så bör vår primära uppgift gälla deras grundläggande behov och inte vårt överflöd.9 Kravet på att göra en positiv skillnad innebär i förlängningen inte bara att man ska ha en viss inriktning om eller när man investerar, utan också att man bör investera (dvs. om man inte redan ägnar sig åt annan än mer effektiv filantropi). Om man har medel tillgängliga för goda investeringar och avstår från att alls investera, och inte heller väljer något annat och bättre sätt att lindra nöden i världen, så har man inte gjort sin plikt mot världens behövande. Med ord: Kanske filantroper helt enkelt borde bli kapitalister i större omfattning än vad som har varit fallet , och kapitalister borde förvisso bli filantroper i större skala än vad de är nu.10 Det är emellertid inte uppenbart att rättvisan fordrar att vi riktar alla våra investeringar på ett sådant sätt att det bidrar till att främja aktörskap på en global nivå. Vissa investeringar har en mer lokal och begränsad målgrupp, och AP-fondernas placeringar hör hit, eftersom den målgrupp som ska gagnas av deras resultat är svenska pensionärer, inte jordens befolkning i stort. Detta borde inte vara kontroversiellt. Det finns flera exempel på skyldigheter som upp- kommer ur vad vi kan kalla specifika ansvarsrelationer och som inte utsträcks till individer utanför dessa relationer. 9 , The Ethics of Investing. Making Money or Making a Difference?, Acta Universitatis Gothoburgensis, 2008, s. 280. bok, som är hans doktorsavhandling i praktisk filosofi, kan läsas i pdf-format via länken 10 , 2008, s. 284 (kursivering i original). Genom att sätta barn till världen ikläder sig föräldrar ett särskilt ansvar för dessa barn, som de inte har till barn i allmänhet, och som ingen annan har till deras barn. Genom att ta anställning som livvakt, livräddare, läkare, polis, osv. ikläder man sig ett ansvar för att trygga andras liv, säkerhet, och hälsa som inte andra personer har. Genom att avge ett löfte eller skriva på ett kontrakt kan man på liknande sätt ikläda sig ett ansvar för att en viss uppgift eller transaktion utförs, som inte delas av personer som inte avgivit detta löfte eller skrivit på detta kontrakt. En särskild typ av specifik ansvarsrelation uppkommer genom demokratiskt medborgarskap. Som medlemmar i ett kollektiv av medborgare, med rätt till politiskt självbestämmande, har vi ett ömsesidigt ansvar för att trygga varandras rättigheter till frihet och välbefinnande som vi inte har gentemot människor i allmänhet. Institutioner som ombesörjer utbildning och sjukvård, men också system för pensioner hör till detta medborgerliga ansvarsområde. Hur dessa institutioner ser ut (med avseende på drift, finansiering, behovsprövning, osv.) är en fråga för den parlamentariska proces- sen. Men att en medborgargemenskap har som uppgift att upprätt- hålla sina medlemmars aktörsrelaterade rättigheter till frihet och välbefinnande är centralt för den demokratiska statens moraliska legitimitet. Utifrån ett aktörsperspektiv måste nämligen staten, och våra plikter mot den, rättfärdigas med att staten är nödvändig för att upprätthålla våra rättigheter till frihet och välbefinnande.11 Det är således en plikt för svenska medborgare att ombesörja utbildning och sjukvård för svenska medborgare, som en del av förverkligandet av vår rätt till välbefinnande. Vi kan däremot inte kräva som en rättighet att amerikanska medborgare ska finansiera 11 Att staten rättfärdigas utifrån dess roll som nödvändigt medel till säkrandet av med- borgarnas frihet och välbefinnande (även om innehållet i dessa värden beskrivs på skiftande sätt) är en föreställning som återkommer i den politiska filosofins historia. Man kan här tänka på , Politiken (i (red. ), The Basic Works of Aristotle, , 1941), 1252b28–30; Marsilius av , Defensor pacis, , 2001 [1324], s. 12–14; , Leviathan, , 1994 [1651], kap. xiii; , Second Treatise of Government, i Two Treatises of Government and A Letter Concerning Toleration (red. ), , 2003 [1690], kap. viii; , Du contrat social, Garnier-Flammarion, 1966 [1762], bok I, kap. v–viii. I modern tid har idén om samhällsfördraget, liksom möjligheten att utifrån denna idé försvara en omfördelande välfärdsstat, aktualiserats av , A Theory of , , 1972, s. 17–22, 60–65, 100–108. Rawls argument när det gäller omfördelning har ifrågasatts av , Anarchy, State, and Utopia, , 1974, s. 183–231. För ett argument som, utan att referera till något samhällsfördrag, legitimerar en välfärdsstat baserad på ömsesidiga och positiva skyldigheter mellan medborgarna, se , The Community of Rights, , 1996, s. 31 91. vår utbildning och sjukvård (även om de skulle ha råd att göra det, och vi inte skulle ha det). Inte heller har vi en skyldighet att finansiera amerikanska medborgares utbildning och sjukvård (även om vi skulle ha råd att göra det, och de inte skulle ha det.) Stater kan givetvis avtala om ömsesidigt bistånd och därmed ikläda sig internationella förpliktelser, men i avsaknad av sådana avtal före- ligger ingen positiv politisk plikt att främja frihet och välbefin- nande över statsgränser. Vi lämnar alltså därhän tanken att AP-fondernas placeringar, för att vara etiskt försvarbara, måste medverka till utveckling av frihet och välbefinnande på en global nivå. AP-fondernas uppdragsgivare är de svenska pensionärerna, och det är deras intressen som fondernas placeringar ska tjäna. Det är detta som är vad vi ovan kallat det positiva målet för fonderna. Vi kommer i stället att fokusera på det negativa målet, alltså att undvika att medverka till skada i samband med placeringar. Utifrån målet att undvika att medverka till skada kan placeringar bli problematiska av åtminstone två olika skäl. För det första kan en verksamhet som är ett tänkbart objekt för placeringar producera varor eller tjänster som i sig utgör ett hot mot människors frihet och välbefinnande. För det andra kan en verksamhet som är ett tänkbart objekt för placeringar producera varor eller tjänster som visserligen inte i sig utgör ett hot mot människors frihet och välbefinnande, men där själva produktionen, arbetsmiljön, eller anställningsförhållandena utgör ett sådant hot. Vi ska nedan diskutera båda dessa kategorier av etiskt problematiska placeringar. 2.1Etiskt problematiska placeringar som har att göra med vad som produceras Om man ser till hur etiska fonder faktiskt marknadsförs, så före- faller det etiska innehållet bestå i att man inte placerar i, eller placerar endast i blygsam omfattning i företag som ägnar sig åt tillverkning eller försäljning av krigsmateriel, pornografi, spel, alkohol och tobak, eller som använder sig av barn som arbetskraft, eller på annat sätt bryter mot internationella konventioner och mänskliga rättigheter.12 12 Så är t.ex. fallet med etiska fonder Fondbestammelser__Index_Etisk.pdf , SEB:s etiska fonder Dessa negativa kriterier har emellertid karaktären av ad hoc- villkor, som reflekterar röststarka opinioner i Västvärlden under det senaste seklet, snarare än att vara resultatet av ett samman- hängande principiellt argument. Alkoholens skadeverkningar låg till grund för framväxten av och olika typer av inskränkningar i tillgängligheten av rusdrycker (förbud i 1920–33, motbok i –55). Tobakens skadeverkningar har uppmärksammats under årtiondena efter , och har motiverat rökförbud i offentliga miljöer i ett flertal västerländska stater. Pornografin har betraktats som ett negativt fenomen – som synd i religiösa gruppers ögon, som förnedring enligt ett visst feministiskt perspektiv.13 Vapen- handeln, med dess koppling till mellanstatlig aggression och stor- skalig förödelse, har länge betraktats som moraliskt suspekt, och som en väsentlig källa till mänskligt förtryck och lidande. Att översätta sådana opinioner i generella förbud mot place- ringar är inte oproblematiskt. Är det verkligen moraliskt förkastligt att placera i ett företag som erbjuder sina kunder goda viner av hög kvalitet, bara med hänvisning till att det finns människor som missbrukar alkohol och därmed hamnar i stor misär? Borde man då inte också förbjuda placering i företag som framställer bacon, korv, grädde och ost, med hänvisning till att övervikt är ett stort hälsoproblem och att dessa matvaror främjar övervikt? Borde man inte förbjuda placering i biltillverkning, med tanke på bilismens bidrag till dålig stadsluft och åtföljande sjukdomar? Och är vapenhandel alltid förkastlig? Om än en gång blir angripet av , skulle det vara lika illa att sälja vapen till som att sälja dem till ? Skulle vi inte vilja kunna köpa vapen själva, om vårt land blir angripet? Är det verkligen likvärdigt att sälja vapen till en demokrati som försvarar sin frihet och att sälja vapen till en diktatur där de väpnade styrkornas huvudsakliga upp- gift är att tyrannisera den egna befolkningen (som t.ex. i fallet med )? När det gäller pornografi, så förefaller de kommersiella vins- terna ligga i förmedling, snarare än i produktion. Tvärtemot vanliga föreställningar förefaller inte framställningen av pornografiska Nordeas etiska fonder filer/Etiskgranskning_EtisktUrval.pdf , och etiska fonder 13 Man kan dock vara feminist utan att ta generellt avstånd från pornografi. Se , Porr, horor och feminister, , 2006, s. 150–156. filmer i sig generera stora pengar. Däremot kan bredbands- leverantörer eller kabel-tv-bolag berika sig på de kunder som använder sin internetuppkoppling till att ladda ned och se porno- grafiska alster.14 En diskussion av etiska placeringskriterier som ensidigt fokuserar framställningen av pornografi blir därför lätt missvisande. Är pornografi i sig oetisk? Ur ett aktörsperspektiv kan man tänka sig att såväl framställningen som konsumtionen av porno- grafi kan vara problematisk. Framställningen av pornografi är oetisk, om den utnyttjar människors okunskap eller beroende (t.ex. av snabba inkomster, eller av droger) till att förmå dem att spela in sexscener där de gestaltar olika former av förnedring, eller om sådana scener spelas in under tvång och hot. Konsumtionen av por- nografi kan vara etiskt problematisk om den resulterar i porrmiss- bruk, som får konsumenten att lägga ned så mycket tid och pengar på pornografi att han eller hon blir oförmögen att t.ex. sköta sitt arbete. När det gäller såväl framställningen som konsumtionen så ligger alltså det etiska problemet i förluster av aktörskap, eller i utnyttjandet av sådana förluster. Men lika lite som i fallet med alkohol och tobak kan man göra det svepande påståendet att all pornografi skulle vara oförenlig med den frihet och det välbefinnande som allt aktörskap förutsätter. Människor kan, utan att vara tvingade eller utnyttjade, välja att vara porraktörer, liksom de kan välja att ägna sig åt många andra aktiviteter som i det allmänna medvetandet ter sig mindre attrak- tiva: städa offentliga toaletter, värva sig som legosoldat, leva som eremit, osv. Människor kan också konsumera pornografi, liksom de kan konsumera alkohol och tobak, utan att nödvändigtvis bli beroende av sin konsumtion. Vi måste skilja mellan å ena sidan våra mer eller mindre subjektiva ideal om hur människor bör och inte bör leva, och å andra sidan aktiviteter som är genuint oförenliga med ett aktörskap med bevarad handlingskapacitet, dvs. baserat på individens frihet och välbefinnande. Det finns givetvis typer av pornografi som måste ses som gene- rellt oförenliga med frihet och välbefinnande. Hit hör pornogra- fiska alster där aktörerna utgörs av minderåriga eller förstånds- handikappade, eller där man gör inspelningar av faktiska övergrepp, där människor utsätts för sexuellt våld. Men från det faktum att det finns etiskt förkastlig pornografi kan man inte sluta sig till att all 14 , Porr – en bästsäljande historia, Prisma, 2005.