sou · GWB317 · 2008-03-04 00:00:00 — Möjligheten att uppdra åt annan att anordna verksamhet ska gälla för all formell vuxenutbildning även fortsättningsvis. Genom att införa en sådan bestämmelse redan i 1 kap. skollagen undviks upp- repningar. Att kommunen eller behåller huvudmannaskapet för den verksamhet som överlämnas på entreprenad innebär att ansvaret för att verksamheten genomförs i enlighet med gällande författning- ar kvarstår hos kommunen eller men att någon annan sköter själva utförandet. Det måste fortfarande vara fråga om en kom- munal verksamhet i förhållande till de studerande och andra som deltar i verksamheten. Verksamhet kan överlämnas på entreprenad främst till en enskild fysisk eller juridisk person, men även till en kommun eller ett landsting. Gemensamma bestämmelser för det offentliga skolväsendet Det offentliga skolväsendet för barn och ungdom och den formella vuxenutbildningen bildar tillsammans det offentliga skolväsendet. I bestämmelsen har endast samlingsbegreppet den formella vuxen- utbildningen ersatt den tidigare benämningen. Med det offentliga skolväsendet avses offentligt finansierad utbildning. 11 kap. Allmän utbildning för vuxna Allmän utbildning för vuxna delas in i grundläggande nivå, gymnasial nivå och påbyggnadsnivå. Utbildningen ska anordnas i form av kurser. Ändringarna består i att de tidigare benämningarna, grundläggande vuxenutbildning, gymnasial vuxenutbildning och påbyggnadsutbild- ning, har tagits bort, och i stället anges de olika nivåer på vilka den allmänna utbildningen för vuxna tillhandahålls. Uttryckssättet under- stryker att det inte är fråga om traditionella skolformer och att det inte alltid finns ett i förväg bestämt innehåll i utbildningen. Indi- viden ska liksom tidigare kunna kombinera de tre olika nivåerna med varandra på olika sätt. Ändringen i andra stycket är endast en språk- lig justering. Utbildningen på grundläggande nivå syftar till att ge vuxna sådana kunskaper och färdigheter som de behöver för att delta i samhälls- och arbetsliv. Den ska också syfta till att möjliggöra fortsatta studier. Utbildningen på gymnasial nivå syftar till att ge vuxna kunskaper och färdigheter på en nivå som motsvarar den som utbildningen i gymnasieskolan ska ge. Utbildningen på påbyggnadsnivå syftar till att ge vuxna kunskaper som leder till en ny nivå inom deras yrke eller till ett nytt yrke. Vad som sägs i detta kapitel om utbildning på gymnasial nivå gäller också utbildning på påbyggnadsnivå. Bestämmelserna i paragrafen anger, liksom tidigare, syftena med ut- bildning på de olika nivåerna. Liksom tidigare gäller att vad som sägs i detta kapitel om utbildning på gymnasial nivå (17 § och därefter) också ska tillämpas på utbildning på påbyggnadsnivå. Bestämmelserna i detta kapitel gäller inte för vuxna som behöver ut- bildning motsvarande utbildningen i den obligatoriska särskolan eller gymnasiesärskolan. Då gäller i stället lagens bestämmelser om särskild utbildning för vuxna. Bestämmelserna i detta kapitel gäller inte heller den som är intagen i kriminalvårdsanstalt. För utbildning för den som är intagen i krimi- nalvårdsanstalt ansvarar kriminalvården. I paragrafens första stycke, som genomgått viss språkliga justering, anges att bestämmelserna om allmän utbildning för vuxna inte gäller för vuxna med utvecklingsstörning. För dem gäller i stället bestäm- melserna i 12 kap. Av 1 kap 16 § följer att vissa personer ska jäm- ställas med vuxna med utvecklingsstörning. I det nya andra stycket finns upplysningen om att bestämmel- serna i kapitlet inte heller gäller den som är intagen i kriminalvårds- anstalt. Motsvarande bestämmelse återfanns i 10 § fjärde stycket och 19 § fjärde stycket i deras tidigare lydelse. En utbildningsanordnare får bestämma att litteratur, skrivmateriel, verktyg, skyddskläder och andra därmed jämförliga hjälpmedel som varje elev har för eget bruk och får behålla som sin egendom ska an- skaffas av eleverna själva på egen bekostnad eller erbjudas mot avgifter som högst motsvarar utbildningsanordnarens anskaffningskostnader. I övrigt ska hjälpmedel som används i utbildningen tillhandahållas utan kostnad för eleverna, om inte något annat följer av föreskrifter som meddelas av regeringen. Paragrafens motsvarar, efter viss redaktionell ändring, de tidigare andra och tredje styckena. Huvudregeln om att verksamheten inom den formella vuxenutbildningen ska vara avgiftsfri finns i 1 kap. 9 b §. Rätt att fullfölja utbildning En elev har rätt att fullfölja den kurs eller de kurser som hemkommunen har åtagit sig betalningsansvar för enligt 11 § första stycket och 22 § första och andra styckena. Hela eller delar av en elevs utbildning ska dock avbrytas, om eleven saknar förutsättningar att tillgodogöra sig utbildningen eller annars inte gör tillfredsställande framsteg. Den för vilken utbildning på grundläggande nivå har avbrutits enligt andra stycket ska på nytt beredas sådan utbildning, om det finns särskilda skäl för det. Den för vilken annan allmän utbildning för vuxna har avbrutits enligt andra stycket kan på nytt beredas sådan utbild- ning, om det finns särskilda skäl för det. Utbildningen kan även avbrytas som en disciplinär åtgärd. I första stycket uttrycks en rätt för eleven att fullfölja alla de kurser som hemkommunen har åtagit sig betalningsansvar för. En anled- ning till den ändrade formuleringen i förhållande till paragrafens tidi- gare lydelse är den omständigheten att hemkommunen kan bevilja en sökande mer än en kurs . Individen ska då ha rätt att fullfölja hela paketet av kurser. Dessutom kan individen av en eller flera utbildningsanordnare ha antagits till olika kurser vid olika till- fällen och ska då ha rätt att fullfölja även de kurser som hon eller han senare har antagits till. Bestämmelsen innebär också, liksom tidigare, att en elev som efter att ha påbörjat en utbildning byter hem- kommun har rätt att fullfölja just den specifika utbildningen. Den ursprungliga hemkommunens betalningsansvar följer alltså eleven, se vidare avsnitt 4.2.8. Av andra stycket tillsammans med 14 § framgår att den betalnings- ansvariga kommunen ska avbryta hela eller delar av sitt åtagande gentemot eleven, om hon eller han saknar förutsättningar att tillgodo- göra sig utbildningen eller annars inte gör tillfredsställande framsteg, vilket korrelerar med ett av kriterierna för att ha rätt eller vara be- hörig att delta i utbildningen enligt 10 § respektive 19 §. Det kan t.ex. efter att utbildningen har påbörjats framkomma att eleven i stället behöver särskild utbildning för vuxna. Eftersom eleven kan vara antagen till flera kurser eller vid olika tillfällen kan avbrytandet gälla en, flera eller samtliga de kurser som eleven har antagits till. I tredje stycket anges förutsättningarna för återinträde i utbild- ningen. Eftersom ansvaret för att tillhandahålla utbildning varierar beroende på vilken utbildningsnivå det är fråga om gäller här olika regler. Om utbildning på grundläggande nivå har avbrutits ska eleven beredas sådan utbildning igen om det finns särskilda skäl. Om ut- bildning på gymnasial nivå eller påbyggnadsnivå har avbrutits kan däremot eleven beredas sådan utbildning igen om det finns särskil- da skäl. Särskilda skäl kan föreligga om de omständigheter som för- anledde kommunen att avbryta utbildningen enligt andra stycket är för handen. Det kan t.ex. vara fråga om en elev som har fått sin utbildning avbruten på grund av att hon eller han inte visade större intresse för den eller av andra personliga förhållanden inte har haft förutsättningar att tillgodogöra sig den, men som senare har visat sig vara mer studiemotiverad. Även beslut om återinträde i utbildning ska fattas av den betalningsansvariga kommunen. Kommunens beslut enligt andra och tredje styckena får överkla- gas hos enligt 15 §. I fjärde stycket, som är nytt, finns bara en upplysning om att en elevs utbildning kan avbrytas som en disciplinär åtgärd. Bestämmel- ser om disciplinära åtgärder finns dels i 13 a kap (fristående utbild- ningsanordnare), dels i de olika skolformsförordningarna. Discipli- nära åtgärder, som exempelvis avstängning, ska enligt nämnda be- stämmelser beslutas av den betalningsansvariga kommunen efter anmälan från utbildningsanordnaren. Varje kommuninnevånare har rätt att delta i utbildning på grundläg- gande nivå det år hon eller han fyller , om hon eller han 1.är bosatt i landet, 2.saknar sådana kunskaper som normalt uppnås i , 3.har förutsättningar att tillgodogöra sig utbildningen. Regeringen får föreskriva att också den som inte är bosatt i landet ska ha rätt att delta. I paragrafen har såväl redaktionella och sakliga förändringar gjorts. I första stycket anges de villkor som måste vara uppfyllda för att det ska föreligga en rätt att delta i utbildning på grundläggande nivå. Liksom tidigare gäller rätten att delta i utbildningen det år kommuninnevånaren fyller . Ut- bildning i gymnasieskolan är avsedd att påbörjas fram till och med det första kalenderhalvåret det år man fyller . Den som fram till och med det kalenderhalvåret är i behov av utbildning på grund- läggande nivå ska således hänvisas till det individuella programmet i gymnasieskolan. Kraven att den sökande ska vara bosatt i landet och sakna sådana kunskaper som normalt uppnås i gäller alltjämt och framgår av första och andra punkterna. Ordet färdig- heter har bytts ut mot kunskaper, men någon förändring i sak är inte avsedd. Trots att en sökande har genomgått grundskola eller mot- svarande utbildning kan hon eller han sakna relevanta kunskaper och följaktligen vara behörig att delta i utbildning på grundläggande nivå. I första stycket tredje punkten anges att den sökande ska ha förutsättningar att tillgodogöra sig utbildningen. Villkoret är nytt. Motsvarande villkor finns dock redan vad gäller behörighet till all- män utbildning på gymnasial nivå och påbyggnadsnivå enligt kom- vuxförordningen. En kommun är inte skyldig att bereda och bekosta en sökande utbildning om hon eller han saknar förutsättningar att tillgodogöra sig den. Att vuxna med utvecklingsstörning i stället ska hänvisas till särskild utbildning för vuxna framgår redan av 3 §. Av 11 § första stycket framgår att det är den sökandes hemkommun som avgör om den sökande ska förklaras behörig till utbildning på Frivux medför att möjligheten att välja anordnare av bl.a. utbild- ning på grundläggande nivå utvidgas. Förutom till kommunala utbild- ningsanordnare kan den sökande vända sig även till en enskild som har beviljats tillstånd att anordna utbildningen. Den nya regleringen medför därmed att bestämmelsen i paragrafens tredje stycke i sin tidigare lydelse kan upphävas. Genom att upplysningen om vad som gäller intagna i kriminalvårdsanstalt nu finns i 3 §, kan även fjärde stycket upphävas. En ansökan om att delta i utbildning på grundläggande nivå ska ges in till den sökandes hemkommun. Om de villkor som anges i 10 § är upp- fyllda ska kommunen 1.förklara sökanden behörig att delta i utbildningen, och 2.åta sig betalningsansvaret för sökandens utbildning. Kommunens beslut enligt första stycket ger sökanden rätt att välja hos vilken eller vilka utbildningsanordnare hon eller han önskar genom- gå utbildningen. I paragrafen regleras kommunens roll i antagningsprocessen till formell vuxenutbildning. Av första stycket framgår att ansökan ska ges in till hemkommu- nen. Ändringen från anmälan till ansökan avser att åstadkomma en- hetlighet mellan de olika skolformera och dess nivåer. Till skillnad från bestämmelsens tidigare lydelse föreskrivs inte längre till vilket organ i hemkommunen som den sökande ska vända sig, se kom- mentaren till 8 b §. Det är alltid den sökandes hemkommun som beslutar om den sökande ska förklaras behörig att delta i utbildning på grundläggande nivå, oavsett om den sökta utbildningen anordnas av hemkommunen i egen regi eller av någon annan utbildningsanord- nare. Av denna anledning saknas skäl för den tidigare bestämmelsen i andra meningen. Hemkommunen ska alltid förklara en sökande behörig att delta i utbildningen om kommunen finner att de villkor som gäller för rätt att delta i utbildning på grundläggande nivå är uppfyllda. Om den sökande förklaras behörig ska kommunen fatta beslut om att kommunen åtar sig betalningsansvaret för sökt utbildning. Ett sådant beslut innebär att den sökande faktiskt får gå utbildningen. Det beslut som följer av behörighetsprövningen och beslutet om att åta sig betalningsansvar motsvarar begreppen mottagande och intagning som tidigare användes. Hur den inledande delen av an- tagningsprocessen går till finns närmare beskriven i avsnitt 2.2.3. (Infrastruktur för vuxenutbildning). I de fall hemkommunen åtar sig betalningsansvaret för sökt ut- bildning på grundläggande nivå utgör detta beslut och beslutet om att sökanden är behörig i praktiken ett och samma beslut. En sökan- de som uppfyller behörighetsvillkoren för utbildning på grundläg- gande nivå har alltid rätt att delta i utbildningen. Av andra stycket följer att den som uppfyller villkoren i första stycket, och därmed har rätt att delta i utbildning på grundläggande nivå, kan välja hos vilken eller vilka anordnare, var som helst i landet, som hon eller han önskar genomföra utbildningen. Understrykas bör dock att sökandens rätt till utbildning enligt denna paragraf gäller i förhållande till hemkommunen. Kommunens motsvarande skyldighet sträcker sig ytterst till att individen ska få genomgå sin utbildning på kommunens bekostnad. Sökandens valfrihet och kom- munens skyldighet innebär inte någon garanti att utbildningen genomförs exakt i enlighet med sökandens önskemål, eftersom hon eller han inte kan kräva av en utbildningsanordnare att bli antagen till en viss utbildningsplats. I 11 a § finns bestämmelser om utbild- ningsanordnarens antagning till utbildning. Utbildningsanordnaren avgör om en behörig sökande enligt 11 § ska antas till utbildningen. Om det inte finns plats för samtliga sökande, ska anordnaren göra ett urval enligt föreskrifter som meddelats med stöd av denna lag eller efter grunder som har godkänts av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. En utbildningsanordnare behöver inte anta eller ge fortsatt utbild- ning åt en elev, om det skulle medföra betydande organisatoriska eller ekonomiska svårigheter för anordnaren. För enskilda som har beviljats tillstånd enligt denna lag att anord- na formell vuxenutbildning finns bestämmelser om antagning och ur- val i 13 a kap. I paragrafen regleras utbildningsanordnarens roll i antagningspro- cessen. Efter att beslut enligt 11 § första stycket har fattats av hemkom- munen, står det sökanden fritt att välja hos vilken eller vilka anord- nare som hon eller han önskar genomföra utbildningen. utbildningsanordnaren som avgör om sökanden kan antas. Detta framgår av första stycket. Av andra stycket följer att det inte finns någon antagningsskyldig- het för utbildningsanordnarna. En förutsättning för att kunna på- börja en utbildning är att den önskade anordnaren faktiskt har en utbildningsplats att erbjuda och därmed har möjlighet att anta den sökande. Härav följer att om en anordnare får fler sökande än an- talet befintliga utbildningsplatser måste anordnaren göra ett urval. Även den omvända situationen, när det är för få sökanden, kan en anordnare neka att anta om det på grund av ekonomiska eller orga- nisatoriska skäl inte är rimligt att genomföra utbildningen. En ytter- ligare konsekvens av att det är utbildningsanordnaren som beslutar om antagning är att en kommun som inte har en egen utbildnings- verksamhet utan fullgör sin skyldighet att tillhandahålla utbildning på grundläggande nivå för sina invånare exempelvis genom att köpa platser av annan kommun, inte är skyldig att anta sökande hemma- hörande i andra kommuner. En sökande har i de beskrivna situatio- nerna möjligheten att avvakta ny kursstart eller att vända sig till en annan utbildningsanordnare. Urvalskriterierna ska vara fastställda i föreskrifter som har med- delats med stöd av skollagen eller godkända av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer I 22 a tredje stycket finns nu bemyndigandet för regeringen, eller den myndighet regeringen be- stämmer, att meddela föreskrifter om urval. Tredje stycket är utformat i enlighet med motsvarande bestämmel- ser som gäller för det offentliga skolväsendet för barn och ungdomar, se t.ex. 4 kap. 6 §, jfr. även reglering för fristående skolor, t.ex. 9 kap. 2 §. I fjärde stycket finns en hänvisning till bestämmelser i 13 a kap. om urval och antagning som gäller för fristående utbildningsanord- nare. Den kommun som har meddelat beslut enligt 11 § första stycket får även besluta om att avbryta utbildningen och om att på nytt bereda en elev utbildning enligt 7 a § andra och tredje styckena. Bestämmelsen innebär att det är den betalningsansvariga kommunen som, i förekommande fall, ska besluta om avbrytande av och åter- inträdande i utbildning för en elev. Frånsett de redaktionella änd- ringarna och att bestämmelsen nu riktar sig till kommunen, och inte uttryckligen anger vilket kommunalt organ, innebär den nya lydelsen ingen förändring i sak i förhållande till den tidigare regleringen. Hemkommunens beslut enligt 11 § första stycket och 14 § får över- klagas hos av eleven. En utbildningsanordnares beslut enligt 11 a § får inte överklagas. I första stycket har gjorts en språklig justering. Rätten att överklaga berörs i avsnitt 2.2.3. (Infrastruktur för vuxenutbildning). Bestämmelsen i andra stycket är ny och innebär att beslut i fråga om antagning till en utbildningsplats hos en anordnare inte får över- klagas, se 2.2.4. Hemkommunen blir genom ett beslut enligt 11 § första stycket skyldig att betala ersättning till den eller de utbildningsanordnare som eleven genomgår utbildningen hos. Om en elev har ett omfattande behov av särskilt stöd, behöver hem- kommunen inte betala ersättning för det särskilda stödet, om betydande organisatoriska eller ekonomiska svårigheter uppstår för kommunen. Bestämmelser om ersättning finns i 13 b kap. § Bestämmelsen är ny. I första stycket anges när hemkommunens blir betalningsskyldig gentemot en utbildningsanordnare. Regeln gäller oavsett om anordnaren har offentlig eller enskild huvudman och den tidigare bestämmelsen i första stycket blir därmed överflödig. Av andra stycket följer att hemkommunen i vissa fall inte är skyldig att betala ersättning. Denna reglering har sin motsvarighet i bestämmelser i 9 kap. om fristående skolor för barn och ungdomar. Motiven till dessa bestämmelser finns bl.a. i prop. 1995/96:200 s 55. Hur ersättningen ska bestämmas och utbetalas m.m. regleras i det nya 13 b kap., till vilket det finns en hänvisning i tredje stycket. Utbildning på gymnasial nivå och påbyggnadsnivå Ansvar att erbjuda utbildning, m.m. Kommunerna ska erbjuda utbildning på gymnasial nivå. De ska sträva efter att erbjuda utbildning som svarar mot efterfrågan och behov. Landstingen får anordna utbildning på gymnasial nivå inom om- rådena naturbruk och omvårdnad. Efter överenskommelse med en kommun får ett landsting anordna utbildning på gymnasial nivå även inom andra områden. I paragrafen har endast gjorts ett par språkliga justeringar. Ansvaret hos kommunen beträffande utbildning på gymnasial nivå liksom på- byggnadsnivå är inte lika omfattande som när det gäller utbildning på grundläggande nivå. Denna skillnad avspeglas i att det i första stycket anges, liksom tidigare, att kommunerna ska erbjuda, jfr. formu- leringen i 8 §. Att kommunen även ska erbjuda utbildning också på påbyggnadsnivå följer av bestämmelsen i 2 § tredje stycket. Att en utgångspunkt för utbildningsverksamheten ska vara den enskildes behov och förutsättningar anges i 1 kap. 9 §. Liksom för all formell vuxenutbildning kan kommunernas skyl- dighet att erbjuda utbildning på gymnasial nivå och påbyggnadsnivå fullgöras t.ex. genom att kommunen samverkar med andra kommu- ner eller landsting eller att en eller flera etablerade fristående ut- bildningsanordnare kan anses tillgodose behovet. Andra och tredje styckena anger vilken typ av utbildning ett lands- ting får anordna. Av ordvalet framgår att landstingens utbildning inte föregås av någon skyldighet. Varje kommun ska informera om möjligheterna till utbildning på gym- nasial nivå samt verka för att vuxna i kommunen deltar i sådan ut- bildning. De språkliga justeringarna i paragrafen innebär inga förändringar i sak. Varje kommuninnevånare är behörig att delta i utbildning på gym- nasial nivå det år hon eller han fyller , om hon eller han 1.är bosatt i landet, 2.saknar sådana kunskaper som utbildningen syftar till att ge. 3.har förutsättningar att tillgodogöra sig utbildningen, och 4.i övrigt uppfyller föreskrivna villkor. Regeringen får föreskriva att också den som inte är bosatt i landet ska vara behörig att delta. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får med- dela ytterligare föreskrifter om behörighetsvillkor. Paragrafen har genomgått vissa redaktionella ändringar. Dessutom har behörighetskraven förtydligats. I första stycket anges huvudregeln för behörighet att delta i utbild- ningen. Utbildningen kan påbörjas tidigast under andra kalender- halvåret det år den sökande fyller . Behörighetsbestämmelser- na i andra och tredje punkterna motsvarar delvis villkoren i 3 kap. 2 § komvuxförordningen. En sökande till utbildning på gymnasial nivå ska normalt inte vara behörig, om hon eller han inom en nära tidsperiod före utbildningens start har avslutat sin utbildning i gym- nasieskolan eller utbildning på gymnasial nivå med minst betyget Godkänt på den sökta kursen. Den sökande har då möjlighet att t.ex. studera på egen hand och genomgå prövning. Av bestämmelser i skol- formsförordningarna för vuxenutbildning och svensk- undervisning för invandrare följer att det inte är nödvändigt att vara antagen till en utbildning för att få genomgå prövning. För behö- righet krävs vidare enligt fjärde punkten att den sökande i övrigt uppfyller föreskrivna villkor. Sådana behörighetsvillkor kan enligt tredje stycket föreskrivas av regeringen eller av den myndighet som regeringen bestämmer. Upplysningen i det tidigare fjärde stycket finns numera i 3 §. Ett landsting är skyldigt att till sin utbildning på gymnasial nivå ta emot en behörig sökande från en annan kommun, om 1.elevens hemkommun har åtagit sig betalningsansvaret för elevens utbildning, eller 2.det är fråga om en utbildning på påbyggnadsnivå som finan- sieras med statliga medel enligt beslut av Motsvarande skyldighet gäller för en kommun som anordnar sådan utbildning som avses i första stycket 2. Bestämmelsen innebär att ett landsting även fortsättningsvis ska ta emot en sökande vars hemkommun finansierar utbildningen. Lands- tinget som anordnar eller låter anordna utbildningen måste dock naturligtvis först ta ställning till om behörighetsvillkoren är upp- fyllda och att rätt till utbildning föreligger. Det betalningsansvar som hemkommunen åtar sig för den landstingsanordnade utbildningen ska motsvara fastställt ersättningsbelopp enligt bestämmelserna i 13 b kap. I första stycket har kommuner lyfts bort. Ändringen beror på den nya regleringen av antagningsprocessen i 21–22 a §§, se vidare kommentaren till dessa paragrafer. I andra punkten regleras antagningsskyldighet för anordnare av utbildning på påbyggnadsnivå som finansieras med statliga medel. Sådan utbildning får anordnas endast av kommuner och landsting. Det nya andra stycket är föranlett av paragrafens nya utform- ning. En kommun eller ett landsting får, när det gäller utbildning på gym- nasial nivå, ta ut ansökningsavgift av den som ansöker om att få delta i utbildningen. Avgiften ska vara skälig. Ansökningsavgift, som har tagits ut enligt första stycket, ska betalas tillbaka 1.om den sökande inte kommer in på den kurs som avgiften avser, 2.om den sökande slutför och får betyg från den kurs som avgiften Paragrafen reglerar möjligheten att ta ut en ansökningsavgift. Den har bytt beteckning från 21 a §. I övrigt är ändringarna endast redak- .