sou · GWB329 · 2008-04-01 00:00:00 — JAA:s minimirekommenda- tioner måste följas, men det finns möjligheter för det enskilda landet att skärpa bestämmelserna. Luftfartsstyrelsens föreskrifter innebär en skärpning av . Inom EU pågår förändringar av systemet. JAA som organisa- tion är på väg att ersättas av en ny flygsäkerhetsorganisation, som kommer att ta över uppgifterna. Den nya myndigheten heter Euro- pean Saftey Authority (). Den stora förändringen blir, att området kommer att regleras genom gemensam EU-lag- stiftning. En utbildningsanordnare får behörighet av Luftfartsstyrelsen att utbilda för vissa certifikat och uppdelningen av certifikat är följ- ande: PPL = Privat Pilot . Certifikatet ger möjlighet att flyga enmotoriga plan, men inte i kommersiell luftfart. CPL = Commercial Pilot . Certifikatet ger möjlighet att flyga enmotoriga plan i kommersiell fraktluftfart. ATPL = Airline Transport Pilot . Certifikatet ger möjlighet att flyga flermotoriga plan i pas- sagerartrafik. IR = Instrument rating. Detta är ett särskilt certifikat för instrumentflygning och därmed mörkerflygning. Utbildningen för detta certifikat ges i kombina- tion med ATPL-utbildningen. ME = Multi engine. Certifikatet gäller för flermotoriga plan. MCC = Multi crew cooperation. Detta är kurs som ger behörighet att flyga i tvåpilotsflygplan. Kapten och styrman. ATPL-utbildningen är en omfattande teorikurs som erbjuds inom påbyggnadsutbildningen i och vid TFHS i . På dessa utbildningar erbjuds också ME, IR och MCC. De olika delkurserna erbjuds vid vissa kompletterande utbild- ningar som fristående moduler. I andra utbildningar integreras kurserna om målet är att nå ATPL-behörighet. ATPL-teorikursen är grunden för att få en anställning som pilot i passagerartrafik, men den måste alltid kombineras med en typ- utbildning på den aktuella flygplanstypen, som genomförs hos flygbolagen. Det är inte ovanligt att den enskilde själv får betala typutbildningen. I de följande avsnitten så används benämningen ATPL-behörig- het. Det omfattar då också övriga behörigheter. Inom det offentliga utbildningssystemet sker utbildningen i tre olika skolformer. Inom ramen för specialutformade program vid gymnasieskolan i och ges utbildning för certifikaten PPL och CPL under årskurserna 2 och 3. Utbildningen bedrivs med riks- intag. har 30 och 50 intagningsplatser. Till de 80 platserna söker ca. Urval mellan sökande sker inte enbart på grundval av betyg, utan man använder sig även av obligatoriska psykologiska tester. Testerna genomförs av inhyrda konsulter. Som påbyggnadsutbildning inom den kommunala vuxenut- bildningen ges utbildning till trafikflygarcertifikatet ATPL. Ut- bildningen anordnas i och har 25 intagningsplatser. Ut- bildningen har ca 80 sökande. Urvalet mellan sökande sker på grundval av betyg i kombination med psykologiska tester. Testerna genomförs även här av inhyrda konsulter. Trafikflygarhögskolan vid , , utbildar till trafiklygarcertifikatet ATPL. Utbildningen har varit 2-årig och har 12 intagningsplatser. års antagningar har utbild- ningen förändrats och anpassats till den nya examensordningen. Det innebär att TFHS kommer att erbjuda ett treårigt trafikflygar- program. Inom TFHS bedrivs även flyglärarutbildning och en mindre del uppdragsutbildning för försvaret, och polisen. Ledarskapskurser och kurser för service management inom flygbranschen bedrivs också. I och bedrivs utbildningarna på kommunernas flygplatser. Flygplatserna drivs av kommunen eller kommunalt bolag och utbildningarna betalar start och landningsavgifter. Flyg- platsen i är utpekad som flygplats med riksintresse av . TFHS bedriver sin utbildning på flygplatsen i . Den flygplatsen ägdes förut av Klippans kommun, men har övertagits av byggbolaget . TFHS betalar start och landningsavgifter till . I och hyr man flygplanen och flyglärarna från , (f.d. Flyg- skola). TFHS har egna flygplan som ägs av . Antalet flygplan uppgår till 11. TFHS har även fast anställda flyglärare. 10.1.6Anordnare av kompletterande utbildning m.m. Utbildningar som anordnas av enskilda anordnare kan få visst stat- ligt stöd genom förordningen om kompletterande utbildningar. Åtta kompletterande utbildningar har någon form av statligt åtag- ande. Alla utbildningarna står under statlig tillsyn. Vid sex av dem har deltagarna rätt till studiemedel enligt avdelning B1 i bilagan till studiestödsförordningen (2000:655), dvs. studiemedel för efter- gymnasial utbildning. Antalet studiestöd är begränsade till totalt 130. Alla anordnarna erbjuder utbildning fram till certifikat CPL, vilket ger möjlighet att flyga i kommersiell fraktflygtrafik. Två av de åtta skolorna ger också möjlighet att ta ATPL-behörighet, vilket är grunden, i kombination med flygbolagens typutbildningar, för att flyga i passagerartrafik. Flyginstruktörsutbildning erbjuds vid fyra av de 8 skolorna. Utbildningens längd varierar något, men är ett genom- snitt. Helikopterutbildning bedrivs vid en av skolorna. Utbildningen berättigar till studiestöd för 8 platser. Utbildningens längd är . 10.1.7Övriga flygutbildningar med statligt stöd Pilotutbildningar bedrivs även inom andra offentligt finansierade verksamheter. Den ojämförligt största är Försvarsmaktens flyg- förarutbildningar. Utbildningarna är baserad på Malmen i Lin- . Här bedriver försvaret grundutbildningar för stridspiloter. Utbildningen sker utifrån Regler för Militär luftfart. Någon direkt samverkansmöjlighet mellan den civila flygfarten och den militära är svår att se när det gäller flygplan. Undantaget är de militära fraktflygplanen, som i sin uppgift mer liknar kraven för den civila flygfarten. TFHS vid bedriver på uppdrag av För- svarsmakten utbildning för detta ändamål. Försvarsmaktens grundläggande utbildning av helikopterförare utförs av det tyska arméflygets Heeres- fliegerwaffenschule i Bückeburg utanför . Vid samma skola utbildas även den tyska polisens helikopterpiloter. Den militära utbildningen är 14 månader lång och omfattar 200 flygtimmar, varav hälften genomförs i simulator. Den första svenska kullen om fyra piloter examineras . Polisflyget, som organisatoriskt tillhör , bedriver en egen flygskola för helikopterpiloter. Skolan är sam- lokaliserad med Polisflygets bas på Airport. Utbild- ningen sker enligt Bestämmelser för Civil Luftfart (BCL), omfattar och tar att genomföra. Skolan har en fast anställd lärare, medan övriga instruktörer arbetar som piloter inom polisflyget. När pilotutbildning bedrivs tjänstgör instruktörerna vid skolan. Teoriutbildningen köps in från en privat flygskola. En statlig utredning, (dir. 2007:108), ser . över hur den offentliga sektorns användning av helikoptertjänster kan bli mer effektiv. I deras uppdrag ingår dock inte frågan om utbildning av helikopterförare. Det finns ett stort antal flygklubbar, som inom sin verksamhet ger möjlighet att utbilda sig till piloter för mindre flygplanstyper. Utbildningen leder oftast till PPL-certifikat, och därmed rätten att framföra flygplan i icke kommersiell trafik. Denna verksamhet ligger helt utanför det offentliga utbildningssystemet. Den offentligt finansierade pilotutbildningen utanför försvars- makten ska bedrivas inom . redovisade ett regeringsuppdrag, En översyn av det statliga stödet till flygutbildningar, U98/3405/V U38/3497/UH. I denna rapport föreslog med stöd av () och , att trafik- flygarutbildningen skulle bedrivas som en eftergymnasial utbild- ning. föreslog med stöd av SPF, att utbildningen skulle bedrivas som högskoleutbildning av TFHS vid och därmed ge högskolepoäng. tog enbart ställning till att trafikflygarutbildning inte skulle bedrivas inom gymnasieskolan. (uppgifter har övertagits av Luftfartsstyrelsen.) när uppdraget redovisades fanns inte kvali- ficerad yrkesutbildning (KY) som reguljär utbildningsform. Efter- gymnasial utbildning förutsattes ske inom högskolan och det var därför naturligt att föreslog högskolan som anordnare. föreslogs i utredningen, att det statliga stödet till de kompletterande skolorna i form av studiemedel och tillsyn skulle behållas. förslag förverkligades endast delvis, utbild- ningen inom gymnasieskolan och komvux avvecklades inte. Utbild- ningen bedrivs nu i fyra skolformer, inom gymnasieskolan, inom vuxenutbildning, inom högskolan och som komplet- terande utbildning. Genom studiestödssystemet stödjer staten ett antal enskilda kompletterande utbildningar. Utbildningen till pilot är en av de mest reglerade yrkes- utbildningarna i utbildningssystemet. Utbildningen styrs både till innehåll och till tid av internationella överenskommelser. Detta innebär i sig, att det är en utbildning som passar dåligt in i den aka- demiska traditionen. Innehållet och utformningen av utbildningar inom högskolan bestäms normalt av högskolan själv. Den akade- miska utbildningen avser att utveckla ett kritiskt förhållningssätt byggt på vetenskaplig grund med en stark forskningsanknytning. Utbildningar inom högskolan ska också kvalitetssäkras med ut- gångspunkt i det internationella vetenskapssamhällets kriterier. Pilotutbildningen måste kvalitetssäkras enligt de kriterier som ställts upp i de internationella överenskommelserna. I de tester som föregår antagning till pilotutbildningarna ligger fokus på individens spatiala förmåga, simultankapacitet kopplad till stresstålighet, per- ceptuell förmåga, finmotorik och personliga egenskaper. Yrket i sig är strikt reglerat, allt från vilken klädsel som ska bäras till säker- hetsregler och checklistor som ska följas på exakt samma sätt vid varje start och landning. Sammantaget kräver yrket människor, som accepterar och kan arbeta i en hårt reglerad miljö. Utrymmet för kreativitet och egna initiativ under yrkesutövningen är mycket begränsat. Därmed inte sagt att yrket inte har behov av djup i utövarnas teoretiska kunskaper. Det kräver god grund i många ämnen för att deltagarna ska kunna tillägna sig tekniska kunskaper, navigations- kunskaper och förståelse för flygegenskaper. Språkkunskaper och kunskaper om andra kulturer är en naturlig del av en utbildning för en internationell arbetsmarknad. Deltagarnas bakgrund när de påbörjar pilotutbildningarna inom respektive TFHS i och påbyggnadsutbildningen i skiljer sig åt på ett markant sätt. hade praktiskt taget samtliga studerande som påbörjade utbildningen i avslutat en högskoleutbildning eller i några fall officersut- bildning. I , med dubbelt så många intagningsplatser, hade ingen nybörjare på utbildningen till ATPL- behörighet genomgått någon högskoleutbildning. Organisationen av utbildningen inom i och de urvalsmetoder som tillämpats har uppenbarligen medverkat till omotiverat långa studietider och att de studerande gått igenom dubbla högskoleut- bildningar. Även om en avveckling av högskoleutbildningen sanno- likt påverkar rekryteringsbilden för en ny utbildning inom yrkes- högskolan talar även detta förhållande mot fortsatt pilotutbildning inom högskolan. Mot denna bakgrund bedömer jag att pilotutbildningen passar väl in i , såsom den utformas genom förslagen i detta betänkande, medan den har lite gemensamt med högskoleut- bildningarna. Huvuddelen av de nuvarande utbildningarna sker också i former, som föreslås föras in i . Några andra än historiska skäl att fördela resurserna för dessa mycket kost- samma utbildningar mellan och högskolan före- ligger inte. Det är, som tidigare nämnts, viktigt att utbildningarna inom yrkes- högskolan utvecklar samarbete med universitet och högskolor. Pilotutbildning inom skulle med fördel kunna byggas på med managementkurser, kunskap om human factors, olika typer av ledarskapskurser eller med tekniska fördjupnings- kurser i enlighet med TFHS och tekniska universitets planer. På det sättet kan en möjlig kandidatexamen inom det flygtekniska området skapas även om själva pilotutbildningen ligger utanför högskolan. Arbetsmarknaden inom flygbranschen är inte en nationell arbets- marknad utan den kanske mest gränsöverskridande som vi har . Det är därför svårt att bedöma behovet i ett nationellt per- spektiv. Flertalet bedömare tycks anse att behovet av utbildade piloter kommer att öka. Det beror dels på ett ökat resande inom , men också på ökat resande till andra länder, inte minst till och från länder som har en snabb ekonomisk utveckling. Det finns dock många osäkerhetsfaktorer. Resandet är påtagligt konjunktur- känsligt. Terrorattackerna medförde temporärt en kraftig minskning av flygtrafiken i hela världen. Ansträngningarna att begränsa den globala uppvärmningen kan komma att innebära restriktioner för flygtrafiken. Vidare skulle en eventuell framtida höjning av uttaget av flygtid inom alla flygbolag till den nivå som tillämpas av lågprisbolagen påtagligt påverka behovet piloter för passagerartrafik. Två stora internationella, av varandra oberoende undersökningar har genomförts av flygplanstillverkarna (Global Market Forecast 2007-2026) och (Current Market Outlook). De redovisar i huvudsak samstämmiga bedömningar. Undersök- ningarna visar på ett årligt behov av ca 17 000 piloter världen över. Av dessa bedöms 4 000 behöva rekryteras inom flygbolagen i . Det är mycket svårt att med detta underlag uppskatta om- fattningen de svenska behoven. En inom branschen vanlig bedöm- ning är ett årligt behov av 100-150 piloter för passagerartrafik. Staten ska finansiera utbildning till ATPL-behörighet för 55 utbild- ningsplatser i en tvåårig utbildning. svarar samhället för kostnaderna för utbildning som leder fram till ATPL-behörighet med 25 platser vid påbyggnadsutbild- ningen i och 12 platser vid TFHS. Dessutom finansierar det allmänna utbildning till certifikat CPL med 80 platser inom gymnasieskolans årskurs 2 och 3 i och . Utbild- ningen för CPL bedrivs med 50 platser i och 30 platser i . Totalt finansierar det stat och kommun utbildningskost- nader för 117 utbildningsplatser inom någon form av pilot- utbildning. Åtagandet kan också beskrivas som 37 platser för full- ständig utbildning till ATPL och 55 platser för utbildning till CPL. Arbetsmarknaden för dem som avslutar utbildningen med enbart CPL-certifikat, som ger rätt till fraktflyg med enmotoriga plan, är mycket begränsad. Det kan ifrågasättas om utbildningen utgör en fullständig yrkesutbildning i egentlig mening. Den kan också utnyttjas för ungdomar som egentligen eftersträvar ett PPL- certifikat. Det offentliga åtagande bör därför enbart omfatta full- ständig utbildning till ATPL-behörighet. Förslaget innebär att pilotutbildning inte längre ska anordnas inom gymnasieskolan. Jag har på denna punkt samrått med (U 2007:01). På grundval av en avvägning mellan en uppskattning av behovet och kostnaderna för åtagandet föreslår jag, att staten ska finansiera kostnader för 55 utbildningsplatser i en tvåårig utbildning, som leder fram till ATPL- behörighet. Detta är en ökning med av det offentliga åtagandet för utbildning till ATPL- behörighet. Motivet för denna förändring är främst strävan, att använda den offentliga satsningen på pilotutbildning på ett med hänsyn till arbetsmarknadens behov så effektivt sätt som möjligt. Den föreslagna volymen tillgodoser sannolikt inte hela behovet av piloter . Det bör därför vara möjligt för anordnare att utan statligt ekonomiskt stöd, inom ramen för , erbjuda pilotutbildning i den omfattning som bedöms rimlig. Det finns givetvis heller inget som hindrar en anordnare, att därutöver på rent kommersiella villkor erbjuda utbildning på flygområdet. Statens åtagande bör inledningsvis beräknas till ca . För de elever som först går på gymnasieskolans specialutformade program i och och därefter påbyggnadsutbildningen till ATPL-behörighet i utgår statsbidrag för påbyggnadsutbildningen med per årsstudieplats. Kostnaden för gymnasieutbildningen är, enligt uppgifter från skolorna i och , , varav kan uppskattas vara merkostnader för flygutbildningen jämfört med annan yrkesutbildning i gymnasie- skolan. TFHS vid har ett särskilt åtagande att utbilda trafikflygare. I statsbudgeten uppgår anslaget till . Medlen avser driften av TFHS och inom den ramen utbildas 12 studenter i en två-årig utbildning. Detta motsvarar en kostnad per årselevplats på . Den höga kostnaden per plats kan till viss del förklaras med höga fasta kostnader, där underhållet av egna flygplan är en del. Anordnarna av kompletterande utbildning har olika deltagar- avgifter. Den skola som utbildar flest piloter, , tar ut en avgift på för hela utbildningen till ATPL-behörighet. Det motsvarar en kostnad per årsstudieplats på ca . Merkostnaderna för pilotutbildningarna inom gymnasieskolan med 80 elever i årskurs 2 och 80 elever i årskurs 3 kan uppskattas till . För de 25 utbildningsplatserna i påbygg- nadsutbildningen utgår statsbidrag med . TFHS disponerar ett särskilt anslag på för 24 utbild- ningsplatser. Det sammanlagda offentliga åtagandet, utöver studie- stöd, uppgår således till . Kostnaderna per årsstudieplats i påbyggnadsutbildningen och hos de kompletterande utbildningarna ligger något . Kostnaden för 110 årsstudieplatser inom bör därför beräknas till ca prisnivå. En utökad offentlig satsning på en fullständig yrkesutbildning till trafikflygare skulle på detta sätt kunna förenas med en begränsning av det allmännas kostnader med . De särskilda besluten om studiestöd för kompletterande utbildning vid och vid Flygteori- skolan i upphör att gälla. Vid införandet av föreslås att eftergymnasiala yrkesutbildningarna ska uppfylla ett antal kriterier och att utbild- ningarna ska omfattas av ett gemensamt kvalitetssäkringssystem för att ingå i och därmed vara berättigade till olika former av statligt stöd. Bedömningen om en utbildning kan ingå i och därmed få statligt stöd, görs av Myndigheten för efter ansökan av utbildningsanordnaren. Om en statlig pilotutbildning till ATPL-behörighet med 55 års- platser förverkligas inom behöver omfattningen av statens stöd till övrig pilotutbildning omprövas. Det ökade statliga åtagandet bör innebära att antalet platser i studiestödsberättigande pilotutbildning utan statlig finansiering minskar i motsvarande mån. De särskilda besluten om studiestöd till utbildning vid och Flygteoriskolan i Barkar- by AB bör ersättas med att utbildningarna prövas inom ramen för . Man bör i det sammanhanget också pröva om utbildning till enbart CPL-certifikat bör ses som en fullständig yrkesutbildning och kunna anordnas inom . 10.1.12 Närliggande utbildningar med flyganknytning Inom flygområdet finns utöver pilotutbildningen, utbildning till flygmekaniker och flygtekniker. Den förstnämnda utbildningen sker inom gymnasieskolans fordonsprogram, medan den senare anordnas som statligt finansierad påbyggnadsutbildning i , och . Också dessa utbildningar är mycket kost- nadskrävande och styrs av internationella regelverk. Man bör enligt min mening pröva om det finns samord- ningsvinster vid en samlokalisering av utbildningarna av flygteknisk underhållspersonal och piloter. Möjligheterna till samverkan med en kommersiell flygplats och därmed kommersiella flygbolag bör vara en fördel i båda fallen. Tillgång till luftrum för utbild- ningsändamål är en annan faktor, som måste påverka valet av anordnare och utbildningsort inom flygområdet. Därutöver be- höver möjligheterna att rekrytera lärare och elever samt de sociala förhållandena för eleverna vägas in. Det är rimligt att anta, att det också inom detta område finns skalfördelar, varför antalet anordnare bör vara litet. Regeringen bör utreda hur en civil utbildning till helikopterförare kan organiseras och finansieras. Helikopterförarutbildning för den privata sektorns behov och som är offentligt finansierad finns f.n. hos en anordnare av komp- letterande utbildning. Högst åtta deltagare har rätt till statligt studiestöd, men något statsbidrag utgår inte till anordnaren. Heli- kopterutredningen (dir. 2007:108) ser över hur den offentliga sek- torns användning av helikoptertjänster kan bli mer effektiv. I dess uppdrag ingår dock inte frågan om utbildning av helikopterförare. Behovet av helikopterförare inom den civila sektorn är växande. Polisen bedriver egen helikopterförarutbildning på Airport. och sjukvården är andra offentligt verksamheter som är beroende av att det utbildas tillräckligt med helikopterförare. Helikoptern har också stor betydelse för utveck- lingen av upplevelseindustrin, inte minst i , liksom inom flera andra näringsgrenar. Mycket talar för att en grundläggande helikopterförarutbildning bör komma till stånd inom det offentliga utbildningsväsendet. De höga kostnaderna motiverar att man noga prövar möjligheterna till samordning mellan en sådan utbildning och den som bedrivs av polisen. En möjlighet kan vara att sådan utbildning inordnas i . Jag föreslår därför att regeringen låter utreda hur en civil utbild- ning till helikopterförare kan organiseras och finansieras. Högskoleförberedande konstnärliga utbildningar och kulturarvs- bevarande utbildningar bör regleras genom ett särskilt regelverk som formar ett ramverk för kvalitetssäkring och statligt eko- nomiskt stöd. Enligt utredningsuppdraget ska utredaren lämna förslag till hur eftergymnasiala yrkesutbildningar utanför högskolan ska samman- föras under ett gemensamt ramverk benämnt . Utgångspunkten för förslagen i betänkandet är att utbildningar ska präglas av arbetsmarknadsrelevans och arbetslivs- anknytning. Detta är varken rimligt eller möjligt att förverkliga för ett stort antal av de kompletterande utbildningarna och för ett par påbyggnadsutbildningar (se avsnitt 2.2 och 2.3). Som antytts i det föregående bör de därför regleras i särskild ordning. I det följande redovisas hur administration, finansiering och kvalitetssäkring kan regleras för dessa utbildningar. En reglering för konst- och kulturutbildningar kan när det gäller avgränsningen mellan olika utbildningsområden utgå ifrån den befintliga förordningen (2000:521) om statligt stöd till komp- letterande utbildningar. bör en ny förordning i sin upp- byggnad ansluta till den föreslagna regleringen för utbildningar. Detta för att förenkla systemen och öka likvärdig- heten mellan utbildningsformerna, främst ur ett deltagar- och anordnarperspektiv. Men även myndighetens arbete underlättas om regleringen för de båda systemen följer samma logik. Detta innebär att den föreslagna förordningen reglerar ett ramverk för kvali- tetssäkring och fördelning av statligt ekonomiskt stöd till konst- och kulturutbildningar. Benämningen kompletterande utbildningar syftar på att utbildning- arna, när förordningen skrevs, kompletterade gymnasieskolans ut- bildningar. De flesta av dagens kompletterande utbildningar ligger dock i själva verket på en eftergymnasial nivå. Därför föreslås här att utbildningsformen även formellt sett ska definieras som efter- gymnasial. Dessutom ska regleringen även omfatta vissa nuvarande påbyggnadsutbildningar. Därmed är inte heller benämningen kompletterande utbildningar längre adekvat. I det följande kommer dessa utbildningar att med ett samlingsnamn kallas konst- och kulturutbildningar. I den föreslagna förordningen blir benäm- ningen mer generell, vissa eftergymnasiala utbildningar. Statligt stöd till kompletterande utbildningar kan erhållas efter ansökan och prövning av . Ett ansökningsför- farande bör gälla även i det nya systemet för konst- och kultur- utbildningarna. De kompletterande utbildningarna åtnjuter i dagens system statligt stöd i tre olika former. Samtliga utbildningar står under statlig tillsyn. Därutöver kan de kompletterande utbildningarna efter beslut av berättiga till studiestöd och i vissa fall även tilldelas statsbidrag. Ett syfte som uttrycks i direktiven är att göra systemet tydligare och begränsa skillnaderna i villkor för de studerande och anordnarna. Det här föreslagna systemet för konst- och kulturutbildning innebär att statligt stöd kan ges i två former. En utbildning kan endast komma att omfattas av statlig kvalitetssäkring eller både av statlig kvalitetssäkring och statsbidrag. Utbildningar i båda kate- gorier ska berättiga till studiestöd. Möjligheten för en utbildning att stå under statlig tillsyn utan några andra förmåner upphör.