sou · GVB326 · 2008-01-01 00:00:00 — 17 § Rätten skall verka för att parterna förliks eller på annat sätt upp- når en samförståndslösning, om det inte är olämpligt med hänsyn till målets beskaffenhet och övriga omständigheter. I mål där förlikning om saken är tillåten skall rätten så snart det kan ske överväga om medling enligt lagen (2007:XX) om medling i allmän domstol skall erbjudas parterna. Ändringen i paragrafens första stycke innebär, förutom en språklig justering, en viss skärpning av rättens skyldighet att verka för för- likning. Skälen för detta behandlas i avsnitt 7.2. Enligt den nya ly- delsen gäller en presumtion för att frågan om förlikning eller annan samförståndslösning skall väckas av rätten. Detta betyder att rätten endast i fall där det av någon anledning framstår som olämpligt kan undvika att ta upp frågan. Enligt andra stycket skall rätten i dispositiva mål alltid överväga om medling skall erbjudas parterna. Skälen för detta har behandlats i avsnitt 8.1 och 8.3.1. Initiativet till medling kan även tas av någon av parterna eller av parterna gemensamt. för inledande av medling har utredningen i avsnitt 8.4 framhållit fördelarna med att detta sker i ett så tidigt skede av målets hand- läggning som möjligt. I lagtexten markeras detta genom att rättens övervägande i medlingsfrågan skall äga rum så snart det kan ske. Det torde i allmänhet vara lämpligt att ta upp frågan efter det att svaromålet har kommit in. Inget bör emellertid hindra rätten från att ta upp frågan även i ett senare skede av handläggningen. Genom att rätten alltid skall överväga om medling skall inledas och att detta övervägande skall ske i ett tidigt skede av målets handläggning markeras att medling i princip skall vara förstahands- alternativet i fråga om val av förlikningsmetod. Parterna bör således i allmänhet erbjudas medling framför sådan förlikningsverksamhet som bedrivs av den domare som handlägger målet och som även skall avgöra målet om parterna inte förliks. Rätten bör dock alltid göra en bedömning av vilken metod som kan anses mest lämplig i det enskilda fallet. I mål som rör bagatellbelopp eller där rätten misstänker att den ena parten inte kommer att medverka i ett med- lingsförfarande kan det vara lämpligare att ta upp frågan om förlik- ning inom ramen för målets handläggning. Det kan t.ex. finnas nå- got som ger rätten anledning att misstänka att svaranden inte kommer att medverka på ett seriöst sätt i målets handläggning. I ett sådant fall kan det finnas en risk för att svaranden tackar ja till ett erbjudande om medling endast i syfte att förhala det slutliga avgö- randet. Rätten bör då i stället för att erbjuda medling kalla parterna till muntlig förberedelse. Rätten kan därefter, under förutsättning att svaranden inställer sig till den muntliga förberedelsen, bedriva förlikningsverksamhet inom ramen för förberedelsen. Det finns inte heller något som hindrar att medling inleds efter den muntliga förberedelsen om parterna önskar det och framstår som seriöst in- tresserade av ett medlingsförfarande. En annan omständighet som generellt bör ha avgörande bety- delse för valet av förlikningsmetod är parternas önskemål. Frågan om hur förlikningsförsök skall hanteras skall därför alltid avgöras i samråd med parterna. Om parterna hellre vill diskutera förlik- ningsfrågan under den muntliga förberedelsen än vid ett samman- träde inför en medlare bör rätten tillmötesgå detta önskemål. Det kan också hända att parterna önskar föra förlikningsförhandlingar utan medverkan från vare sig rätten eller en medlare. Det finns na- turligtvis inget som hindrar att så sker. Rätten bör dock alltid vara fri att informera parterna om fördelarna med ett medlingsförfa- rande. Det är svårt att på förhand peka ut någon situation där det gene- rellt sett kan anses olämpligt med medling. Frågan får överlämnas till rättstillämpningen att avgöra beroende på omständigheterna. En omständighet som skulle kunna göra medling olämplig är att par- terna inte är jämbördiga och det finns risk för att den svagare par- ten inte på ett tillräckligt sätt kan tillvarata sin rätt. Beträffande medling i sådana indispositiva mål som rör vårdnad, boende och umgänge gäller 6 kap. 18 a § . 11 a § Hovrätten får verka för att parterna förliks eller på annat sätt uppnår en samförståndslösning, om det inte är olämpligt med hänsyn till målets beskaffenhet och övriga omständigheter. I mål där förlikning om saken är tillåten får hovrätten överväga om medling enligt lagen (2007:XX)om medling i allmän domstol skall erbjudas parterna. Paragrafen, som är ny, har behandlats i avsnitt 7.3. I första stycket regleras det förhållandet att även hovrätten har möjlighet att verka för att parterna förliks eller på annat sätt uppnår en samförstånds- lösning. Paragrafen har en fakultativ utformning vilket betyder att det inte finns någon skyldighet för hovrätten att initiera förlik- ningsfrågan. En omständighet som skulle kunna leda till att det inte är lämpligt med ytterligare förlikningsförsök kan t.ex. vara att in- tensiva förlikningsförsök har gjorts i tingsrätten eller inför över- klagandet. Hovrätten är dock förhindrad att väcka frågan endast i de fall där det av någon anledning framstår som olämpligt att verka för förlikning. Så kan vara fallet t.ex. i fall där parterna uppenbarli- gen vill ha ett prejudikat på det område tvisten rör. När det gäller formerna för hovrättens förlikningsverksamhet kan det ofta vara tillräckligt att hovrätten kontaktar parterna per telefon för att efterhöra om de har försökt nå en förlikning. kan det också främja en förlikning att hovrätten kan hålla sam- manträde. Under förutsättning att parterna samtycker till det finns det inget hinder mot att hovrätten kallar parterna till ett förbere- delsesammanträde endast i syfte att diskutera förlikningsfrågan. Av andra stycket, som har behandlats i avsnitt 8.13, framgår att medling kan äga rum även i hovrätten. Till skillnad från vid tings- rätten behöver medling emellertid inte vara förstahandsalternativet vid val av förlikningsmetod i hovrätten. Om parterna har genomgått medling kan det t.ex. vara lämpligare att förliknings- verksamheten i hovrätten bedrivs på annat sätt. Frågan om under vilka former förlikningsverksamheten skall bedrivas får avgöras med hänsyn till omständigheterna och parternas önskemål i det enskilda fallet. 13.2Förslag till lag om ändring i utsökningsbalken 1 § Verkställighet får under de förutsättningar som anges i detta kapitel äga rum på grund av följande exekutionstitlar: 1.domstols dom, utslag eller beslut, 2.förlikning som är stadfäst eller förklarad verkställbar av dom- 3.godkänt strafföreläggande eller godkänt föreläggande av ord- ningsbot, 5.förbindelse angående underhållsbidrag, 6.förvaltningsmyndighets beslut som enligt särskild föreskrift får verkställas, 7.handling som enligt särskild föreskrift får läggas till grund för verkställighet, 8.kronofogdemyndighetens utslag eller beslut i mål om betal- ningsföreläggande eller handräckning, Vad som i balken sägs om dom gäller, om inte något annat före- skrivs, i tillämpliga delar även domstols utslag eller beslut samt kronofogdemyndighets utslag eller beslut i mål om betalningsföre- läggande eller handräckning. Paragrafen innehåller en uppräkning av exekutionstitlar. Av första stycket första punkten framgår att domstols beslut är en exeku- tionstitel. Ett förhandsbeslut i tvistemål är en typ av beslut och omfattas således redan av uppräkningen av exekutionstitlar som får verkställas under de förutsättningar som anges i kapitlet. I andra punkten har en ändring gjorts genom vilken det framgår att förlik- ning som har förklarats verkställbar utgör en exekutionstitel. Änd- ringen tar sikte på sådana förlikningar som träffas under ett förfa- rande för förhandsbeslut och som enligt den lagen får förklaras verkställbara. I andra stycket har endast en språklig justering gjorts. 20 a § Förhandsbeslut i tvistemål eller förlikningsavtal som tillkom- mit under sådant förfarande får verkställas i enlighet med rättens för- ordnande om verkställighet, om inte något annat förordnas med an- ledning av en ansökan om stämning i saken. Paragrafen, som är ny, anger under vilka förutsättningar ett för- handsbeslut eller ett förlikningsavtal som tillkommit under ett så- dant förfarande får verkställas. Att verkställighet får ske i enlighet med rättens förordnande innebär att det krävs att rätten har för- ordnat att verkställighet får ske. Om rätten inte har uttalat något i fråga om verkställigheten får förhandsbeslutet eller förlikningsav- talet inte verkställas. Har rätten förordnat att verkställighet får ske tidigast vid ett visst datum får verkställighet inte ske före det da- tumet. Av paragrafen framgår vidare indirekt att en tingsrätt kan för- ordna om inhibition av ett förhandsbeslut i anledning av ansökan om stämning i saken. Om så har skett får verkställighet inte ske. 13.3Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) 16 a § Sekretess gäller hos domstol för uppgift som en part har lämnat till en medlare enligt lagen (2007:XX) om medling i allmän domstol eller till dennes biträde, om uppgiftslämnaren har gjort förbehåll om detta. I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst . Genom paragrafen, som är ny, möjliggörs sekretess för sådana uppgifter som lämnas vid medling. För att uppgifterna skall om- fattas av sekretess krävs dock att uppgiftslämnaren har gjort förbe- håll om sekretess. Medlaren bör under medlingsförfarandet upplysa parterna om deras möjlighet att göra sådant förbehåll. bör vidare se till att ett sådant förbehåll dokumenteras så att det framgår av akten att förbehåll om sekretess har gjorts. 1 § Att friheten enligt 1 kap. 1 § tryckfrihetsförordningen och 1 kap. 2 § yttrandefrihetsgrundlagen att meddela och offentliggöra uppgifter i vissa fall är begränsad framgår av 7 kap. 3 § första stycket 1 och 2, 4 § 1–8 samt 5 § 1 och 3 tryckfrihetsförordningen och av 5 kap. 1 § första stycket samt 3 § första stycket 1 och 2 i ytt- randefrihetsgrundlagen. De fall av uppsåtligt åsidosättande av tyst- nadsplikt, i vilka nämnda frihet enligt 7 kap. 3 § första stycket 3 och 5 § 2 tryckfrihetsförordningen samt 5 kap. 1 § första stycket och 3 § första stycket 3 yttrandefrihetsgrundlagen i övrigt är be- gränsad, är de där tystnadsplikten följer av 9 kap. 7 §, 8 § första eller andra stycket, 9 §, 10 § första stycket 1 eller 16 a § Paragrafen innehåller en uppräkning av de tystnadsplikter som har företräde framför principen om meddelarfrihet. Tillägget innebär således att sådana uppgifter som har lämnats vid medling och för vilka förbehåll om sekretess har gjorts inte får lämnas ut med hän- visning till meddelarfriheten. 13.4Förslag till lag om ändring i lagen (1990:746) om betalningsföreläggande och handräckning 33 § Om svaranden i ett mål om betalningsföreläggande eller vanlig handräckning bestrider ansökningen i rätt tid, skall sökanden ge- nast underrättas om det. Om sökanden vill vidhålla sitt yrkande, kan han begära att målet eller, om bestridandet avser endast en del av yrkandet, målet i den bestridda delen skall överlämnas till tings- rätt. Underrättelse enligt första stycket skall innehålla upplysning om vad som sägs där samt i 34, 35 och 37 §§. En invändning om skiljeavtal eller avtal om tillämpning av lagen (2007:XX) om snabbrättegång skall behandlas som ett bestridande. Genom tillägget i paragrafens tredje stycke klargörs att en invänd- ning om tvistlösningsavtal, precis som en invändning om skiljeav- tal, skall behandlas som ett bestridande i ett mål om betalningsfö- reläggande eller handräckning. 13.5Förslag till lag om ändring i rättshjälpslagen 18 § När rättshjälp har beviljats betalar staten kostnaderna för medlare och biträde enligt lagen (2007:XX) om medling i allmän domstol. Medlaren eller biträdet får inte förbehålla sig eller ta emot ersätt- ning av parterna. Har detta skett är förbehållet utan verkan och medlaren eller biträdet skall till parterna betala tillbaka vad han eller hon har tagit emot. I paragrafens första stycke har en ändring gjorts med hänsyn till möjligheten att utse ett biträde åt medlaren. Även kostnader för biträdet ersätts således genom rättshjälpen. Kostnader för medlare och biträde kan uppstå endast i de fall där utomstående personer förordnas till medlare eller biträde. Om medlaren eller biträdet är en domare som medlar inom ramen för sin anställning uppstår inga kostnader för parterna och det blir så- ledes inte aktuellt att fastställa ersättning enligt rättshjälpslagen. I paragrafen fanns tidigare ett andra stycke vilket reglerade med- rätt till ersättning. Stycket har utgått eftersom frågan nu re- gleras i lagen om medling i allmän domstol. 13.6Förslag till lag om medling i allmän domstol 1 § Denna lag gäller medling i tvistemål enligt 42 kap. 17 § andra stycket och 50 kap. 11 a § andra stycket . Paragrafen anger lagens tillämpningsområde. Lagen gäller medling i dispositiva tvistemål som är föremål för rättegång, dvs. sådan med- ling som avses i 42 kap. 17 § andra stycket , samt, enligt förslaget, 50 kap. 11 a § . Medling i familjemål eller hyrestvister omfattas inte av lagen. La- gen gäller inte heller för sådan förlikningsverksamhet som en do- mare bedriver inom ramen för målets handläggning. 2 § Rätten får besluta om medling om parterna samtycker till det. I rättens beslut om medling skall det anges inom vilken tid med- lingen senast skall vara slutförd. Denna tidsfrist får inte överstiga . Rätten får dock förlänga tidsfristen efter begäran från med- laren om det finns särskilda skäl för det. Av första stycket framgår att medlingen är frivillig för parterna. Ett beslut om medling kräver således parternas uttryckliga samtycke. Eftersom parterna när som helst kan välja att avbryta medlingen behöver det ursprungliga samtycket inte ges i någon särskild form. Det är t.ex. tillräckligt att parterna vid telefonsamtal med rätten förklarat sig villiga att genomgå medling. Enligt andra stycket, som har behandlats i avsnitt 8.7, skall rätten ange en tidsfrist för medlingen. Tidsfristen får inte vara . Den kan dock sättas kortare om det bedöms lämpligt. Avgörande för hur lång tidsfristen skall vara i det enskilda fallet är bl.a. tvistens komplexitet och hur långt från varandra parterna står. Vid fastställande av tidsfristen bör rätten ha i åtanke att en snävare tidsfrist i allmänhet bidrar till att medlingen inte drar ut i onödan. Sker medlingen inom ramen för en snabbrättegång bör detta beaktas särskilt vid fastställande av tidsfristen. Medlingen bör i dessa fall kunna genomföras inom en månad. I komplicerade eller omfattande tvister kan medlingen behöva ta i anspråk än vad tvåmånadersgränsen ger utrymme för. Det finns därför en möjlighet för rätten att förlänga tidsfristen ef- ter begäran från medlaren, om det finns särskilda skäl för det. Även i fall där tidsfristen ursprungligen har satts relativt kort kan det vara aktuellt att förlänga tidsfristen. Förlängning bör medges en- dast i de fall där medlaren anser att parterna har goda förutsätt- ningar att nå en förlikning. Eftersom medlingen är frivillig krävs det naturligtvis även att parterna är villiga att fortsätta medlingen. Med hänsyn till att medlingen skall genomföras inom en be- stämd tidsfrist bör det inte komma i fråga att förklara målet vilande i avvaktan på resultatet av medlingen. 3 § Till medlare förordnas en för medlingsuppdrag särskilt utsedd domare eller, om parterna begär det, annan lämplig person. Om det finns särskilda skäl för det får rätten med parternas samtycke förordna flera medlare. Om det behövs för att medlingen skall kunna genomföras på ett än- damålsenligt sätt får medlaren med parternas samtycke utse ett bi- träde. Paragrafen har behandlats i avsnitt 8.3.2. Första stycket handlar om förordnande av medlare. Varje domstol bör utse minst två domare som skall kunna förordnas till medlare. Det torde i allmänhet inte vara lämpligt att andra än ordinarie do- mare utses. De särskilt utsedda domarna bör genomgå särskild ut- bildning på området. Om parterna inte anger något annat bör nå- gon av de särskilt utsedda domarna förordnas till medlare när en medlingssituation blir aktuell. Inget hindrar emellertid att en annan domare än någon av dem som har utsetts till medlare förordnas, om parterna begär det. Det skall också finnas möjlighet att, liksom ti- digare, förordna en utomstående person till medlare. Eftersom parterna i ett sådant fall får betala kostnaderna för medlaren bör det inte komma i fråga att förordna en utomstående medlare om inte parterna uttryckligen begär det. Om det finns särskilda skäl för det får rätten förordna flera medlare. Detta bör normalt inte ske annat än om det på grund av målets omfattning anses nödvändigt med flera medlare. Med hän- syn till vikten av att parterna har inflytande över medlingsförfaran- det krävs även att parterna samtycker till att det förordnas flera medlare. Enligt andra stycket kan medlaren utse ett biträde. Även här krävs att parterna samtycker till det. Biträde kan komma i fråga i tvister där det krävs särskild sakkunskap på ett visst område. Om inte medlaren själv har sådan sakkunskap kan han eller hon behöva rådgöra med ett sakkunnigt biträde för att medlingen skall kunna genomföras på ett ändamålsenligt sätt. 4 § Ett beslut enligt 2–3 §§ får inte överklagas. Av paragrafen följer att ett beslut om att inleda medling eller att förordna en viss person till medlare inte får överklagas. En part som är missnöjd med beslutet har i stället möjlighet att välja att avbryta medlingen, eftersom förfarandet är frivilligt. 5 § Har beslut om medling fattats skall medlaren möjligt kalla parterna till ett medlingssammanträde. Vid sammanträdet skall parterna vara personligen närvarande. Om medlaren finner det lämpligt kan en part i stället få närvara per telefon eller inställa sig genom ombud. Ett medlingssammanträde är inte offentligt. Av första stycket följer att det åligger medlaren att kalla parterna till ett medlingssammanträde. Som berörts i avsnitt 8.6 får medlaren på sätt han eller hon finner lämpligt ta kontakt med parterna. Kallel- sen kan således ske formlöst, t.ex. genom ett telefonsamtal eller ett e-postmeddelande. Eftersom medlingen är frivillig är det inte aktu- ellt att föreskriva någon påföljd för en part som uteblir från ett medlingssammanträde. Att en part uteblir kan i stället tas till intäkt för att det inte är meningsfullt att fortsätta medlingen. Det torde ofta vara mest praktiskt att hålla sammanträdet i dom- stolens lokaler. Med hänsyn till vikten av att medlingssammanträ- det kan bedrivas under mer avslappnade former är det en fördel om sammanträdet kan hållas i ett sammanträdesrum och inte i en rätts- sal. Det finns dock inte något som hindrar att sammanträdet hålls på en annan plats som medlaren finner lämplig. I en sådan situation måste medlaren förvissa sig om att parterna samtycker till valet av plats. Detta gäller särskilt om sammanträdet skall hållas på en plats som någon av parterna har anknytning till. Andra stycket har behandlats i avsnitt 8.8.2. Utgångspunkten är att parterna skall vara personligen närvarande vid sammanträdet. Därigenom kan medlaren förvissa sig om att parterna förstår inne- börden av medlingsförfarandet och att de medverkar av fri vilja. Personlig närvaro ökar också förutsättningarna för att den lösning som på bästa sätt tillgodoser parternas intressen och behov kan uppnås. Av praktiska skäl kan det emellertid vara nödvändigt att tillåta en part att vara närvarande per telefon eller att inställa sig genom ombud. Detta förutsätter dock att medlaren finner det lämpligt. Det bör normalt krävas att det är förenat med omfattande kostnader eller svårigheter för en part att närvara personligen för att medlaren skall godkänna att en part inte är personligen närva- rande. Tredje stycket har behandlats i avsnitt 8.8.4. Av detta följer att ett medlingssammanträde inte är offentligt. Massmedia eller andra in- tresserade har således ingen formell rätt att närvara vid sammanträ- det. Om parterna samtycker till det finns det dock inget som hind- rar att även utomstående personer tillåts att närvara vid samman- trädet. Det skall inte föras protokoll eller anteckningar över samman- trädet. 6 § Medlaren skall på ett opartiskt sätt verka för att parterna förliks. Medlaren bestämmer i samråd med parterna formerna för förfaran- Medlaren ansvarar för att medlingen bedrivs ändamålsenligt och snabbt. Skälen för innehållet i denna paragraf framgår av avsnitt 8.8.1. Av första stycket framgår att medlarens främsta uppgift är att verka för att parterna förliks. Hur detta närmare skall gå till regleras inte på annat sätt än att medlaren skall förhålla sig opartisk. Även en sådan reglering kan tyckas onödig eftersom det är en självklarhet att medlaren inte får ta parti för någon av parterna. Att lagtexten anger att medlaren skall bedriva medlingen på ett opartiskt sätt har dock ett symbolvärde eftersom det i övrigt saknas procedurregler angå- ende förfarandet och för att tydliggöra medlarens ställning i detta. Kravet på opartiskhet innefattar även en skyldighet att se till att parterna är likställda i förfarandet på det sättet att båda parter skall ges samma möjlighet att föra fram sina synpunkter. När det gäller själva förfarandet är varje medlingssituation unik och medlaren måste ta hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet. Medlaren bör normalt ha som utgångspunkt att försöka klarlägga vilka intressen och behov parterna har samt vilka problem de vill hitta en lösning på. Mot den bakgrunden bör medlaren för- söka hjälpa parterna att själva hitta en lösning på konflikten. I de fall där medlaren finner det lämpligt är han eller hon dock fri att agera mer aktivt och även komma med egna förslag till lösningar. Oavsett vilket förhållningssätt medlaren intar måste han eller hon vinnlägga sig om att förhålla sig opartisk så att han eller hon behål- ler parternas förtroende. Medlaren skall enligt andra stycket i samråd med parterna be- stämma de närmare formerna för förfarandet. Det kan t.ex. gälla frågan om medlaren skall träffa parterna enskilt eller om hela med- lingsförfarandet skall ske med båda parterna närvarande . Det är medlaren som ansvarar för att medlingen bedrivs ändamåls- enligt och snabbt. Det innebär att medlaren måste se till att förfarandet drivs framåt mot en slutlig lösning. Om förfarandet avstannar på grund av att parterna är ovilliga att medverka måste medlaren om möjligt ta upp frågan med parterna och eventuellt, om han eller hon finner det nödvändigt, avsluta medlingen. 7 § Medlingen skall avslutas när 1.parterna träffar ett avtal om förlikning, 2.en part underrättar medlaren om att han eller hon inte längre vill delta i medlingen, 3.medlaren finner att det inte längre finns skäl att fortsätta med- lingen, eller 4.tidsfristen för medlingen har löpt ut utan att förlängning har be- gärts. Avslutas medlingen enligt första stycket 1–3 skall medlaren möjligt meddela rätten detta. Paragrafen har behandlats i avsnitt 8.9. Enligt första punkten skall medlingen avslutas om parterna träf- far ett avtal om förlikning. Ett förlikningsavtal som har tillkommit efter medling skiljer sig inte från förlikningsavtal som träffas i andra situationer. Det får anses ingå i medlarens uppdrag att bistå parterna med hjälp att utforma avtalet om parterna begär det. I en sådan situation är det naturligtvis viktigt att medlaren förvissar sig om att avtalet utformas i enlighet med parternas vilja. När medlingen avslutas med en förlikning kan parterna antingen begära att målet skall skrivas av eller att förlikningen skall stadfäs- tas. Om förlikningsavtalet går utanför ramen för den rättsliga tvis- ten kan det hända att det inte kan stadfästas i dess helhet.TPF1FPT Denna problematik är dock inte unik för medlingssituationen utan kan uppstå även när förlikning träffas utan att parterna har genomgått medling.