sou · GVB360d10 · 2008-01-01 00:00:00 — Beroende på vilka temperaturförhållanden som de anpassats till och därmed fungerar bäst i så skiljer mellan arter. För kallvattenarter ligger det ofta kring 15oC och för varmvattenarter 20–25oC. Sötvattenarter som abborre, gädda och karpfiskar tillhör gruppen varmvattenarter. Gulål, skärsnultra, stensnultra och bland skaldjuren strandkrabba är några exempel på sådana fiskar. Bland kallvattenarterna kan nämnas sikar, sill/strömming, simpor och torsk. Plattfiskarna skrubbskädda och piggvar är exempel på arter som intar en mellanställning. Ju mindre fiskarna är desto snabbare snurrar de fysiologiska hjulen och desto högre optimumtemperatur har de. är de dock känsligare för svängningar i temperaturen kring de nedre och övre letalgränserna. Till skillnad mot kallvattenarter, som lake och siklöja, så har varmvattenarter som abborre och gädda en bred temperaturtolerans hos de tidiga utvecklingsstadierna och den övre letaltemperaturen ligger relativt högt. Varmvattenarter har av naturliga skäl sin huvudsakliga aktivitetsperiod förlagd och uppehåller sig då ovan termoklinen på relativt grunt vatten. I kustområden innebär detta att det uppstår en zonering där arter med relativt höga återfinns längst in och grunt och sådana med låga längst ut och djupt. Artsammansättningen förändras även säsongsmässigt, så att andelen kallvattenarter ökar på grunt vatten . För varmvattenarter som abborre och gös kan man för kustmiljöer säga att ett varmt år ger bättre förutsättningar för en snabb SOU 2007:60 Bilaga B 26 15 förstaårstillväxt, vilket i sin tur leder till en bättre överlevnad och rikare yngelproduktion. Direkta effekter av ett varmare klimat inom kustområden En klimatförändring som innebär en temperaturhöjning av 2,5– 4,5oC kan förutses ha olika effekt på fisksamhällen beroende på djupförhållandena i den aktuella miljön. Inom olika kustområden kommer termoklinen att förskjutas utåt från kustlinjen och ligga djupare. Detta innebär att varmvattenarternas levandsutrymme kommer att öka och kallvattenarternas att minska (jfr Figur 1). Förändringens omfattning kommer att bero av den aktuella miljöns djupförhållanden. I våra kustmiljöer kommer förmodligen inga dramatiska artförskjutningar att uppstå då tillräckligt stora djupområden finns. Båda grupperna av fiskar bör därför kunna ha tillgång till lämpliga temperaturförhållanden. Kallvattenarter leker i allmänhet och rommen kläcker först . För god romöverlevnad krävs låga och stabila vintertemperaturer. Det är därför möjligt att isfria förhållanden och några plusgrader kommer att påverka överlevnaden negativt i södra delarna av . Genom att kallvattenarter som lever i kustmiljöer kan undvika alltför höga temperaturer kommer de i hundraårsperspektivet att ha en längre tillväxtsäsong och totalt sett bättre tillväxt. Detsamma gäller typiska varmvattenarter. Detta påminner om vad vi kan se i anslutning till kylvattenplymerna vid kärnkraftverken. Där kan t.ex. abborren under längre del av tillväxtsäsongen fritt välja nära optimala temperaturer och har därför en extremt snabb tillväxt och stor slutstorlek. Extrema situationer där fisken inte kan undvika de högsta sommar och vintertemperaturerna kan illustreras med utvecklingen i den s.k. vid Forsmarks kärnkraftverk under de decennier fisken varit instängd i anläggningen. Alla kallvattenarter har där försvunnit medan varmvattenarter som abborre, sarv och gädda gynnats. Hos abborre har t.ex. ungfiskproduktionen ökat starkt. Den snabba tillväxten har dock haft negativ effekt på överlevnaden hos äldre fiskar med en minskad slutstorlek i beståndet som följd. Sett ur beståndets synpunkt har därför den totala romproduktionen minskat starkt trots att könsmognad sker vid lägre ålder. Detta värsta scenario implicerar att man vid en generellt förhöjd årsmedeltemperatur i värsta fall kan förvänta sig en snabb tillväxt hos Bilaga B 26 SOU 2007:60 16 varmvattenarter och en tidigare könsmognad samt en lägre slutstorlek. Detta kan därmed komma att negativt påverka tillgången av t.ex. stor abborre och kan förutses ha konsekvenser för fiskets beskattningsmönster och även tillgången till dessa eftertraktade storlekar på marknaden. Erfarenheter från kylvattenutsläpp i en litauisk insjö med en pelagisk kallvattenart, siklöja, illustrerar värsta scenariot för denna grupp fiskar. Beståndet trycks numer samman mot de djupaste och kallaste delarna av sjön. Den höga plantonproduktion, som åstadkommits pga. det varma kylvattnet, har även inneburit syretäring i de djupaste delarna när dött plankton regnar ned. livsutrymme har alltså pga. värmepåslaget minskat från två håll, vilket resulterat i ett reducerat bestånd. Samma situation kan förutses för torsken i . Dess livsutrymme liksom andra arter som plattfiskarna kommer dessutom att krympa ytterligare pga. den salthaltsänkning som förutses i ett hundraårsperspektiv. I ett värsta scenario kommer torsken sannolikt helt att försvinna från . Den minskade torskförekomsten drabbar kustfisket särskilt hårt eftersom det framförallt är när beståndet är stort som det sprider sig in i kustområdena. Stora förändringar i fisksamhällen kan förväntas mellan olika kustområden vid en temperaturökning av 2,5 till . I kommer varmvattenarter som abborre, gädda och gös och deras bytesfiskar som karpfiskar att etablera sig mycket starkare mot norr i och medan kallvattenarter som sik, harr, öring och lake får stryka på foten. Totalt sett kommer fiskproduktionen av intresse för fisket säkert att öka. I kommer emellertid situationen att vara komplex eftersom salthalten minskar. Detta gynnar t.ex. en art som siklöja, som är en mycket viktig art för fisket i . Även om den missgynnas av temperaturökningen som kommer dess utbredning söderut att gynnas. Komplexiteten ökar ytterligare eftersom flödessituationen i tillrinnande vattendrag förändras, vattenståndet förändras och istäcket minskar. Detta påverkar kustbestånd av sötvattenarter som har lek och uppväxtområden i dessa miljöer. Även den miljön i påverkas av detta. I sydvästra föreligger de största riskerna i ett alltför reducerat vattenflöde i kombination med höga vattentemperaturer. Det är sannolikt att kallvattenarter som lax och öring kommer att försvinna från många av dessa vattendrag. I norra är det framförallt en utjämning av vatten SOU 2007:60 Bilaga B 26 17 flödet som kan förutses förändra förutsättningarna för fisk. Många fiskarter företar årstidsvandringar som styrs av och vars förutsättning är den årsrytmik som finns i avrinningen. Lek och yngeluppväxt är också anpassade till de toppar i planktonproduktionen som uppstår i samband med vår- och försommartoppar i flödena i såväl själva vattendragen som estuarierna (flodmynningsområdena). ekosystem är så starkt påverkat av de stora älvarna och andra sötvattenflöden att avsevärda förändringar i dess ekosystem kan förväntas i långsiktigt perspektiv. Vad avser den miljön på är det möjligt att man kommer att få se ett större inslag av fisk och skaldjursarter som har en sydligare utbredning, förutsatt att salthaltsförhållandena inte förändras. Detta indikeras av att förhållandevis ovanliga varmvattenarter som t.ex. multe och havsabborre rikligast förekommer i de områden som påverkas av kylvattenutsläpp. Förväntade avkastningsförändringar Kustbestånd av varmvattenarter med sötvattensursprung kan förväntas få en ökad produktion som ger förutsättningar för en ökad avkastning. För abborre och gös finns klara samband mellan årsklasstyrka och varma utdragna somrar. Säkert kommer även gädda att gynnas av ett varmare klimat men även av att dess bytesfiskar, framförallt karpfiskar som mört och löja, gynnas. Av abborre fångade yrkesfisket år . Fritidsfisket har i enkätundersökningar uppskattats till att vara tio gånger så stort. Ett hot mot denna art och gädda är de rekryteringsskador som förekommer i Egentliga . Gäddan fiskas också huvudsakligen inom fritidsfisket och dess fångst har uppskattats till medan yrkesfisket tog . Motsvarande siffror för gös är kanske och för yrkesfisket. Det senare har dock tidigare som mest varit nära . Om man inte tar hänsyn till variationer i tillförseln av glasål till landet så kommer förutsättningarna för den ål som kommer till våra kustvatten att förbättras för denna art som även räknas till varmvattenarterna. Sötvattenarter som föredrar kallare vatten som sik, siklöja och öring kommer teoretiskt sett att missgynnas. De är höstlekare och en hög höst- och vintertemperatur medför kortare isperiod och därmed en negativ instabilitet i miljön under romutvecklingen samt Bilaga B 26 SOU 2007:60 18 tidig kläckning när utvecklingen av djurplankton ej kommit i gång tillräckligt. Annars borde sik och siklöja gynnas av ett hav som är mindre salt vad avser arternas utbredning. Dessa arter har en avkastning inom yrkesfisket på 800–för siklöja och ca för sik. Fritidsfisket på sik är stort och ligger i storleksordningen 400–. För siklöja är det dock obetydligt. Den kustlevande öringen har sin uppväxt i tillrinnande sötvatten. Högre temperatur och förändrad vattenföring kommer att missgynna denna art framförallt i landets sydligaste delar. fiskas ca inom yrkesfisket och fritidsfisket är säkert lika stort om inte större. Arter med marint ursprung kommer i att missgynnas vid den antagna klimatförändringen. Den reducerade salthalten förskjuter deras reproduktionsområden söderut i . Det gäller plattfiskar som piggvar, skrubbskädda, rödspätta och sandskädda. I finns två typer av skrubbskädda; en nordlig med romutveckling på botten och en sydlig med pelagiska ägg. Den förra kommer inom stora områden att ersätta den senare i . Plattfiskarnas yngel behöver relativt rena väl ventilerade grunda bottnar för sin utveckling. Vid har man problem med algöverväxning i dessa milöjer med förlust av rekryteringsytor som följd. En accelererad sådan utveckling med negativa följder för plattfiskbestånden kan förutses. De avkastningsmässigt viktigaste arterna bland dessa är rödspätta, piggvar, skrubbskädda och sandskädda. Totalt fångas av dessa i storleksordningen . Vad fritidsfisket fångar är inte känt. De viktigaste pelagiska arterna bland de fiskarna som är av betydelse för kustfisket är sill/strömming och skarpsill. Den senare kommer förmodligen att påverkas positivt av ökad vattentemperatur relativt strömmingen. Det är en utveckling som kan ses och som i viss utsträckning förmodas bero på klimatpåverkade förändringar i djurplanktonsamhället. Effekten av minskad salthalt innebär emellertid, som diskuterats i avsnittet om havsfiske, ökad fysiologisk stress och beroende på hur stor salthaltsminskningen blir kan nettoeffekten på skarpsill i bli positiv eller negativ. fiskas det ca strömming och ca skarpsill. En ökad avkastning av varmvattenarter kan förutses genom invandring till av varmvattenarter söderifrån. Ökad bottenvattentemperatur medför också högre tillväxt för hummer, krabba och havskräfta. De senaste två årens värme har SOU 2007:60 Bilaga B 26 19 inneburit att bottentemperaturen i varit flera grader över den normala vilket i sin tur ökat fångsten av havskräfta . Mycket av effekterna av klimatförändringen på kustfisksamhällena förutsätter att födounderlaget inte förändras alltför mycket. Särskilt under tidiga livsstadier påverkas överlevnaden starkt av variationer i födotillgången i form av djurplankton. Säkert kommer sådana förändringar att ske som en följd av ett förändrat klimat. Det finns redan saker som tyder på att rekryteringsstörningarna hos gädda och abborre i Egentliga kan relateras till förändringar i djurplanktonsamhället i utsjön. Osäkerheter i bedömningar av det här förekommande slaget kan även relateras till habitatförändringar t.ex. överväxning av alger. Sötvatten, kustvattendrag samt lax Bakgrund I sötvatten bedrivs licensierat yrkesfiske främst i de och ett mer eller mindre yrkesmässigt fiske med stöd av enskild fiskerätt i mindre sjöar. I utgör gös och siklöja de ekonomiskt viktigaste arterna. I är kräftfisket av störst betydelse. I och är gösfisket viktigast, men även kräftfiske har betydelse i den senare sjön. I de norrländska sjöarna domineras avkastningen av sik och . I de näringsrika sydliga sjöarna domineras avkastningen av ål och gös. I sötvattnen uppvandrar också ett antal arter som är beroende av både söt- och havsvatten, s.k. diadroma arter; t.ex. ål, lax och havsöring. Huvuddelen av beskattningen sker på kusten och i havet. Ålfisket har minskat betydligt och har vidtagit kraftfulla åtgärder för att minska exploateringen. I de har dock ålfisket varit stabilt, genom att detta upprätthålls genom årliga utsättningar. Fisket efter havsöring har liten ekonomisk betydelse för det svenska yrkesfisket, ca och baseras huvudsakligen på utsättningar av odlad fisk. Havsöring kommer därför inte att beaktas speciellt, men generellt torde det ekonomiska utbytet att minska med ett varmare klimat. Bilaga B 26 SOU 2007:60 20 Generella effekter i sötvatten och kustvattendrag samt för laxfisket Förväntade förändringar på grund av höjd medeltemperatur För insjöfiskar och de vandrande arterna mellan sötvatten och havet kommer stora förändringar att ske. En medeltemperaturökning på 2,5–4,5oC kommer radikalt att förändra utbredningsmönstret för olika arter. Sjöar i kommer att få samma temperaturregimer som dagens skånska sjöar, vilka klimatmässigt hamnar i mellersta lågland. Mest bekymmersamt är detta för de kallvattenanpassade arterna som , lake, nors, siklöja, sik, harr, lax och öring. Flera av dessa arter är ekonomiskt viktiga och några av de icke kommersiellt intressanta arterna är nyckelarter (t.ex. nors) i fisksamhället genom sin roll som viktiga bytesfiskar. Alla dessa arter kommer att minska i sötvatten i mellersta och . Detta får omfattande ekosystemeffekter som är komplexa att förutspå. Generellt kommer dock fiskproduktionen att öka i sötvattnen då varmvattensarterna gynnas. Kommersiellt viktiga arter som gös, abborre och gädda kommer att öka, liksom deras utbredning i landet. Även utbredningen av kräftor torde öka i norra . Att fiskproduktionen kommer att öka förstärks också av att närsalttillförseln kommer att öka som en följd av högre avrinning, speciellt och från otjälad mark. Direkta effekter av ett varmare vinterklimat Temperatur, istäcke, vattenföring och vattenstånd är viktiga parametrar för att initiera olika processer i fiskarnas liv, t.ex. lekvandringar. Höstlekande fiskarter, i princip kallvattenanpassade laxfiskar, har anpassat sin lekperiod så att ynglen kläcker då planktonproduktionen kommit igång. I har många bestånd av siklöja blivit svagare . Denna nedgång över ett så stort geografiskt område torde vara kopplat till klimateffekter. Studier av siklöja i har indikerat att istäckets varaktighet har en viktig funktion. När siklöjans yngel kläcker lagom till att istäcket släpper blir det goda årsklassser. År med kortvarigt istäcke kan planktonproduktionen starta tidigt och vårtoppen gå förlorat för ynglen, då de kläcker . Årsklassernas storlek styrs därmed av match/ SOU 2007:60 Bilaga B 26 21 mismatch, antingen kläcker de när födotillgången är god eller så kläcker de . Det behöver inte vara just istäckets varaktighet som är nyckelfaktorn, men det är i alla fall klarlagt att den är starkt korrelerad till årsklasstyrkan. Bidragande processer kan också vara att varmvattensfiskarna, som leker , får ett försprång i och med att de bättre kan anpassa sin lek till det rådande väderläget. De kan därmed både konkurrera med och äta av siklöjans yngel. Istäckets varaktighet, eller om man så vill vinterklimatet, återverkar inte bara på siklöjans rekrytering. I finns indikationer på att även rekryteringen av sik och följer samma mönster. Varmare vintrar kommer således att inverka negativt på populationsrekryteringen av höstlekande laxfisk. Laxfiskarna som anpassat sin lektid för att kläcka torde successivt kunna anpassa sig till förändrade förhållanden. finns en stor variation av lektid för t.ex. bestånd av siklöja i . Parallella storskaliga klimatinducerade förändringar gör dock att en successiv anpassning inte kommer att vara tillräckligt för populationernas överlevnad i . Direkta effekter av varmare somrar Varmare somrar innebär med låg vattenföring och med ett varmare vatten. Detta kommer att negativt inverka på laxfisk i . Vi har sett att sommartorkan gör att mindre laxvattendrag på missgynnas, mest vattendrag med en medelvattenföring under /s. Överslagsmässigt kan det röra sig om av natursmoltproduktionen som förloras vid varma, torra somrar . bör natursmoltproduktionen av lax påverkas i ännu större omfattning. Denna effekt beror dock också av vad som händer i havet. Ökad förekomst av konkurrenter och predatorer såväl i vattendrag som hav kan förstärka de negativa effekterna. Insjööring i har också missgynnats av det varmare klimatet . Vi antar att det är en kombination av lägre vattenföring under kritiska perioder samt en ökad andel predatorer både i uppväxtvattendragen och i sjöarna. Det finns också tydliga effekter av att sommarvattentemperaturer över 22oC negativt påverkar strömlevande öring i vattendrag. Bilaga B 26 SOU 2007:60 22 att ge storskaliga förändringar av strömfiskfaunan. Generellt kommer lax och öring m.fl. arter, ex lake, att minska i . I sjöarna kommer en ökad sommartemperatur att medföra en kraftigare utvecklad temperaturskiktning. Varmare höstar kommer också att medföra att sjöarna blir temperaturskiktade . I kombination med ökad tillförsel av näringsämnen, förhöjd produktion och temperatur medför detta att riskerna för syrgasbrist och svavelvätebildning ökar i bottenvattnet . Flertalet fiskarter har dock förmåga att fly undan de syrgasfria områdena. För de unika relikta storrödingbestånden i , ca 25 bestånd, kommer klimatförändringen dock att medföra att många bestånd slås ut, dels för att konkurrenter och rovfiskar ökar, dels därför att syreföhållandena i hypolimnion (dvs. vattenlagren under temperatursprångskiktet), kommer att försämras. Ökad frekvens av extrem avrinning Vid tidigare tillfällen med extrem vattenföring har det observerats att fisk spolats nedströms, t.ex. när från fjällvärlden återfångades i i hög utsträckning. Fisk kan alltså dislokaliseras, men denna effekt kan anses vara försumbar. Istället kommer extrema högflöden att få stora hydromorfologiska effekter på vattenlandskapet. Fåror kommer att ändras och inom fårorna kommer sedimenttransporten att förändras. Efter den kraftiga vårfloden hade många vattendrag i fått radikalt ändrade fåror. har generellt alla större vattendrag aktivt rensats och kanaliserats i någon omfattning. Därmed har habitatdiversiteten minskat och vattendragen fungerar alltmer som stuprör som raskt för undan avrinningen. Detta förstärker effekten av extremflöden. Framför allt mindre substratfraktioner, som t.ex. grus, har spolats nedströms. Detta medför att leksubstrat för många arter försvinner (laxfiskar, simpor, nejonögon, asp osv.). Detta bidrar till att utarma fiskfaunan och framför allt minskar det laxfiskproduktionen. Fiskar är mobila varelser och det sker en ständig vandring mellan vattensystem, när vandringsvägarna är fria. Många arter växer upp i vattendrag och söker sig sedan ut till för att senare kolonisera andra vattensystem. är en typisk art som företar sådana vandringar. Med en sänkt salthalt kommer fler av sötvattensfiskarna att kunna vandra mer inom , troligen även i SOU 2007:60 Bilaga B 26 23 . Detta torde dock inte ha någon större ekonomisk effekt. Siklöjan kommer dock att kunna öka sitt utbredningsområde från kärnområdet i söderut i . Möjligen leder detta till ett ökat fiske efter den värdefulla löjrommen. Förväntade avkastningsförändringar Yrkesfiske bedrivs som nämnts i huvudsak i de , men också i ett antal mindre sjöar med hög produktion och med ål/gös som nyckelarter () eller med sik/som viktiga arter i norra . Nedan presenteras en grov bedömning av hur klimatförändringar kan tänkas drabba fisket i mindre sjöar, de resp. fisket efter lax. Mindre sjöar Som ett underlag för bedömningar har avkastningsdata från svenska insjöar –1960 sammanställts och satts i relation till årsmedeltemperatur och sjöstorlek. Som typexempel redovisas förväntade förändringar i avkastning i sjöar i storleksintervallet 1 000–. Beräkningar har endast skett för arterna gädda, gös, abborre, öring och . Effekterna av artförändringar beror till stor del på att olika arter betingar olika avsaluvärde i förstahandsledet; abborre , gädda , gös , öring och , vilket var genomsnittspriserna i insjöfisket. I en Västerbottnisk sjö av storleksordningen 1 000–innebär en ökning av årsmedeltemperaturen från 0 till 3oC att avkastningen av öring minskar från /ha till /ha, dvs. Orsaken torde främst vara ökad förekomst av konkurrenter och rovfisk. I samma sjö kan den förväntade avkastningen av antas minska från /ha till /ha. Den samlade minskningen i avkastning av öring och torde därmed uppgå till i storleksordningen . Dataunderlaget är osäkert men visar ändock på magnituden av förväntade förändringar. I södra och kompenseras detta av en ökad utbredning och produktion av gädda, abborre och gös. Avkastning av gös saknas i princip i områden med en årsmedeltemperatur under 2oC, Bilaga B 26 SOU 2007:60 24 dvs. , och (även om enstaka isolerade bestånd finns). I en enkel simulering har den ekonomiska effekten bedömts för sjöar på 1 000–i fyra regioner i ; kustlän, inlandslän, södra Norrlandskustlänen och övriga (, och ). Utifrån förväntade förändringar i artstruktur och avkastning vid en årsmedeltemperaturökning på 3oC blir de biologiska effekterna stora, men de ekonomiska effekterna varierar något mellan regioner. Givet enbart en ökning av temperaturen och att inte utbredningen av fiskar ändras på grund av restriktioner för utplantering samt vandringshinder beräknas den ekonomiska avkastningen öka något (10–). Detta beror tills stor del på att kilopriset för gös är högre än för andra arter, undantaget . I inland förutspås en minskning av avkastningen med , då en förlust av öring och inte kompenseras med en ökning av abborre och gädda i motsvarande utsträckning. För övriga regioner förutspås enligt ovan en viss ökning. Skulle arter ha möjlighet att fritt kolonisera nya vattensystem förväntas den ekonomiska avkastningen i medeltal öka ca 20–. Störst blir ökningen på och inlandslän. Observera att detta resonemang bygger på att arter kan sprida sig obehindrat mellan vattensystemen. är detta inte längre möjligt. Skall effekterna av ett förändrat klimat minska, när det gäller möjligheterna att bedriva yrkesmässigt fiske i mindre sjöar, måste således vandringsmöjligheter mellan och inom vattensystem öka, alternativt artificiell spridning av arter tillåtas. Vi har valt att inte föra detta resonemang vidare eftersom de bygger på ett statiskt dataunderlag, där effekten av övergripande nyckelprocesser (se ovan) inte kunnat vägas in. SOU 2007:60 Bilaga B 26 25 De De är så olika inbördes och hyser så olika fisksamhällen att de måste behandlas var för sig. Ökad vattentemperatur under höst-vinter bedöms utgöra det största hotet mot de höstlekande laxfiskarterna sik och siklöja. Rommen riskerar att kläcka för tidigt innan näringsunderlaget hunnit utvecklas. Däremot utgör den ökade vattentemperaturen inget hot mot vuxna individers överlevnad. Siklöjan har naturligt en långt utdragen lekperiod (). Det tidigare tidigt lekande bestånden finns kvar på grund av de senaste årens varma höstar. Siken leker normalt sent och har uppenbarligen ännu inga problem med föryngringen. Det är dock rimligt att anta att dessa bestånd kommer att minska om vattentemperaturen ökar enligt prognosen. Dessa arter betingar (2006) ett infiskat värde motsvarande 6,4 respektive . Övriga sjölekande arter, inklusive gädda, gös och abborre, kommer att gynnas. Det finns mycket klara samband mellan årsklassstyrkan hos gös och varma somrar och höga vattentemperaturer . är till största delen för klar, näringsfattig och kall för att vara någon bra gössjö.