sou · GWB382 · 2008-09-25 00:00:00 — Det förutsätts också för ett sådant beslut att förslaget inte i sig är stötande och att det inte föreligger så många tvistiga fordringar att det inte går att göra en bedömning av förslaget. Gäldenären kan få till stånd en ändring av skuldsaneringen under vissa förutsättningar, bl.a. om det har inträffat något som påverkar gäldenärens betalningsförmåga eller om det har influtit nya krav på henne eller honom som inte täcks av skuldsaneringen. Även borge- närerna kan begära ändring av skuldsaneringen, t.ex. om gälde- närens ekonomiska ställning har förbättrats. Skuldsaneringen kan upphävas bl.a. om gäldenären grovt har åsidosatt sina skyldigheter. Gäldenären har en skyldighet att på eget initiativ upplysa utred- ningsmannen och borgenärerna om omständigheter av betydelse för skuldsaneringen. Han eller hon kan också efter skuldsaneringens avslutande få svara för betydande inkomster (avseende exempelvis arv eller vinster). Detta kan ske genom att skuldsaneringen helt eller delvis åsidosätts. –2006 inleddes skuldsanering i mellan 1 101 och 2 823 ärenden . uppgick antalet till 2 138 (Gjeldsordningsloven – Statistikk, tillgänglig på http:// gjeldsordningsbasen.dep.no/). Redogörelsen för engelsk rätt bygger på skriften Guide to Bankruptcy (, ), se även ITPS , A2006:010, s. 38 ff.). Regelverket för enskilda personer som är insolventa finns huvud- sakligen i Insolvency Act 1986. Några delar häri har ändrats genom Enterprise Act 2002 och annan lagstiftning. I (och ) finns olika sätt att komma till rätta med en obeståndssituation. För fysiska personer och egenföretagare är bankruptcy (konkurs) ett alternativ. För att domstol ska försätta någon i konkurs krävs en ansökan, antingen av gäldenären själv eller av en borgenär som saknar säker- het för en fordran som uppgår till . I samband med konkurs utses en konkursförvaltare (Official Receiver). Alternativt utses en särskilt auktoriserad förvaltare (Insolvency Practitioner, i praktiken ofta en revisor men ibland en Gäldenären förlorar, med vissa undantag, rådigheten över sina tillgångar i samband med konkursbeslutet. För enskilda näringsidkare avslutas normalt verksamheten, var- vid konkursförvaltaren gör anspråk på tillgångarna i verksamheten. Det finns emellertid inte något som hindrar en person som är för- satt i konkurs att fungera som egenföretagare. En sådan person kan alltså påbörja ny verksamhet, men med vissa restriktioner. Bl.a. måste gäldenären berätta om namnet på den verksamhet som för- satts i konkurs för sina kontrahenter om han eller hon direkt eller indirekt fortsätter näringsverksamheten med ny firma. En ny regi- strering krävs i förekommande fall för mervärdesskatt. Konkursförvaltaren kan hos rätten ansöka om ett inkomst- betalningsbeslut (income payments order, IPO), vilket innebär att gäldenären under maximalt ska göra avdrag på sin lön för betalning av konkursskulderna, dock med förbehåll för gäldenärens och hans eller hennes familjs nödvändiga behov. Betalningarna kan fortgå även sedan konkursgäldenären förklarats vara ur konkurs (discharged). Ett annat alternativ är att konkursförvaltaren och gälde- nären upprättar ett avtal (income payments agreement, IPA), om att gäldenären ska betala en viss del av sin inkomst till konkursför- valtaren under högst . För den som försatts i konkurs eller senare upphör konkurstillståndet automatiskt . Om konkurs- förvaltaren kan avsluta sitt arbete tidigare än så, kan han eller hon underrätta domstolen om att tiden förkortas. När konkurstill- ståndet upphör befrias gäldenären från de flesta skulder som fanns för konkursbeslutet. (Undantag utgörs av bl.a. skulder som härrör från bedrägerier, böter och skulder som slagits fast i familjerättsliga förfaranden.) Det står gäldenären fritt att där- efter t.ex. driva näringsverksamhet, dvs. utan sådana restriktioner som gällde under konkurstillståndet. Han eller hon får i regel be- hålla alla tillgångar som förvärvas efter denna tidpunkt. Konkurs- förvaltaren kan dock alltjämt behålla rådigheten över vissa till- gångar i konkursen, t.ex. gäldenärens boende och livförsäkringar. Gäldenären har en skyldighet att bistå konkursförvaltaren även efter förfarandets avslutande. Om konkursförvaltaren kommer fram till att gäldenären har agerat oredligt före eller under konkursen eller annars kan lastas för konkursen, kan han eller hon ansöka hos rätten om ett inskränk- ande beslut (bankruptcy restrictions order, BRO). Ett sådant beslut kan t.ex. beröra gäldenärens rätt att driva verksamhet utan att tillkännage sin tidigare konkurs eller att starta aktiebolag. Beslutet begränsas i tiden till mellan två och . Gäldenären kan också avge ett löfte med motsvarande innehåll (bankruptcy restrictions undertaking), utan rättslig inblandning. kan det för såväl gäldenären som borgenärerna vara förmån- ligare att välja något annat alternativ än konkurs vid betalnings- problem. Om en borgenär kan åberopa sig på ett rättsligt avgörande, kan en lokal civilmålsdomstol (county court) meddela ett beslut med innebörd att gäldenären regelbundet och mot en viss avgift betalar delsummor till domstolen för vidare förmedling till borgenärerna (administration order, AO). Det krävs att skulderna inte är större än och att gäldenären har tillräckligt hög inkomst för att kunna göra betalningar eller månad. Enligt ett framtaget lagförslag ska institutet reformeras. Som en alternativ möjlighet lanseras en stödåtgärd för personer som drabbas av plötsliga och oförutsedda betalnings- problem. Domstolen ska i sådana fall kunna meddela ett beslut om verkställighetsförbud, vilket ska ge gäldenären anstånd med betal- ningen av skulderna i syfte att han eller hon ska komma till rätta med sin situation (enforcement restriction order, – se Administration and Enforcement Restriction Orders: setting the parameters, Consultation Paper CP01/08). Frivilliga överenskommelser (individual voluntary arrangements, IVA) är en form av avbetalningsplaner som står öppna även för en- skilda näringsidkare. Delägare i enkla bolag kan var för sig ansöka om överenskommelser, men det är också möjligt att söka en över- enskommelse som avser bolaget som sådant (partnership voluntary arrangement). För att en överenskommelse om en avbetalningsplan ska komma till stånd krävs en begäran hos domstol och övervakning av en för- valtare. En överenskommelse av detta slag är bindande för borge- närerna, till skillnad från andra typer av avbetalningsplaner som bygger på arrangemang av mindre formell natur. Förfarandet kan – men behöver inte – inledas genom att gälde- nären begär ett interimistiskt beslut (interim order) som hindrar borgenärerna från att ansöka om konkurs beslutet är i kraft. Borgenärerna är också förhindrade att vidta andra åtgärder mot gäldenären , såvida inte domstolen ger sitt tillstånd. Gäldenären kan endast få till stånd ett interimistiskt be- slut per tolvmånadersperiod. I förvaltarens uppgifter ingår att förmedla gäldenärens förslag till avbetalningsplan till domstolen och att ge domstolen besked om huruvida det kan vara lämpligt att hålla ett sammanträde med borgenärerna. Om resultatet av ett sådant möte blir att gäldenärens förslag ska accepteras, binds samtliga borgenärer av planen, oavsett om de ens varit närvarande vid sammanträdet. För att en avbetal- ningsplan ska anses godtagen krävs att borgenärer som represen- terar av skuldbördan har varit närvarande och att tillräckligt många har röstat för förslaget. Förvaltaren, som arvode- ras av gäldenären, övervakar därefter planens genomförande och fördelar pengar till borgenärerna i enlighet med det accepterade förslaget, vanligen . En frivillig överenskommelse av detta slag anses särskilt lämplig, om gäldenären har vänner eller släktingar som är beredda att träda in med hjälp eller om gäldenärens inkomst möjliggör betalning av regelbundna summor. Vidare ger den gäldenären större inflytande vid fördelningen av tillgångarna och innebär färre restriktioner för denne jämfört med en konkurs. I allmänhet är förfarandet dess- utom billigare för gäldenären. Trots det sagda finns alltjämt möjlig- het att på gäldenärens initiativ nå en frivillig överenskommelse även sedan gäldenären har försatts i konkurs (fast-track voluntary arrangement), varvid konkursförvaltaren kan inträda som övervakare. () tillkännagav ett lagförslag – Draft Tribunals, Courts and Enforcement – som bl.a. innehöll förslag om lättnader för överskuldsatta i och . Förslaget tar sikte på personer som har relativt små skulder, saknar inkomst och tillgångar för be- talning av skulderna och inte heller har råd att bekosta ett konkurs- (Förslaget omfattade ursprungligen gäldenärer vars skulder uppgår till högst och vars tillgångar uppgår till högst . En ytterligare förutsättning var enligt de bakom- liggande övervägandena att gäldenärens eventuella överskott av in- komst är .) Om de ekonomiska förutsättningarna är uppfyllda, kan gälde- nären ansöka om ett beslut (debt relief order, DRO) med innebörd att skulderna ska anses avskrivna . är gäldenären skyddad från borgenärernas indrivnings- försök. I övrigt är gäldenären underkastad sådana restriktioner som gäller för personer i konkurstillstånd. Om gäldenärens ekonomiska situation förbättras under beslutets giltighetstid, förutsätts han eller hon vidta åtgärder för att betala sina borgenärer. Missbruk av förfarandet kan leda till civilrättsliga och straffrättsliga konsekvenser. Enligt förslaget ska det endast gå att få till stånd ett beslut genom en konkursförvaltares försorg. En godkänd förmedlare förutsätts agera för gäldenärens räkning i ansökningsförfarandet, men man torde likväl kunna utgå från att kostnaderna för gäldenären blir lägre än vad som hade blivit fallet vid en konkursansökan. Förslaget lades fram i överhuset och fick efter viss bearbetning kungligt godkännande (Tribunals, Courts and Enforcement Act 2007 c. De nya reglerna förs in i Insolvency Act 1986. Antalet förfaranden i och som leder till konkurs (bankruptcy order) eller frivilliga överenskommelser (individual voluntary arrangements) för fysiska personer har ökat stadigt då drygt 24 400 beslut och frivilliga överenskommelser noterades; de frivilliga överenskommelsernas andel uppgick till . Särskilt dramatisk har ökningen varit . Statistik avseende visar att engelska domstolar meddelade beslut i fysiska personers insolvensförfaranden i 106 645 fall. I 64 480 fall blev resultatet konkurs, medan frivilliga överenskom- melser fastställdes i resterande 42 165 fall. De frivilliga överens- kommelsernas andel av alla förfaranden uppgick till (se Individual insolvencies in and , 1960 to present på Redan i 1 § i den tyska Insolvenzordnung (InsO) slås fast att ett av insolvensförfarandets syften ska vara att bereda den redbare gälde- nären tillfälle att befria sig från sina återstående förpliktelser. Här- med avses gäldenärer som är fysiska personer. Möjligheterna till skuldbefrielse (Restschuldbefreiung) finns i tysk rätt . För fysiska personer som inte driver eller har bedrivit närings- verksamhet finns särskilda bestämmelser i 304–314 §§ InsO. Bestäm- melserna gäller även för personer med egen näringsverksamhet vars ekonomiska förhållanden är överblickbara och som saknar skul- der relaterade till arbetsförhållanden. (Förhållandena anses över- blickbara om gäldenären har färre än 20 borgenärer när insolvens- förfarandet inleds.) Bestämmelserna är en del i ett förenklat insolvens- förfarande (Verbraucherinsolvenzverfahren, motsv. konsument- insolvensförfarande) som förutsätter att gäldenären kan visa att han eller hon har misslyckats med att nå en förlikning med borge- närerna. Bevisningen ska presenteras i form av ett intyg som ska utvisa för rätten att skulduppgörelse enligt en bifogad plan lagts fram för – men avvisats av – borgenärerna högst före ansökan. När ansökan om det förenklade insolvensförfarandet ges in till domstol ska en plan (Schuldbereinigungsplan) för hur skuldbördan ska angripas presenteras. Planen kan vara förbunden med ett yrkande om skuldbefrielse eller en förklaring om att skuldbefrielse inte söks. Innan domstolen öppnar ett dylikt insolvensförfarande ska den inhämta besked från borgenärerna om huruvida de kan acceptera uppgörelsen. Detta kan mynna ut i att planen antas och att en för- likning ingås som har samma egenskaper som en exekutionstitel. Förfarandet avslutas i sådana fall redan innan det påbörjats. Under vissa omständigheter kan domstolen bifalla planen, trots att inte alla borgenärer har godtagit den. I annat fall ankommer det på domstolen att ta ställning till om insolvensförfarandet ska öppnas, trots att det finns borgenärer som motsätter sig en uppgörelse. blir då fråga om ett slags förenklat förfarande. utses en god man (Treuhänder), som ska fylla samma funktion som en för- valtare. Under en granskningsfrist, som fastslås av domstolen, kan den gode mannen eller borgenärerna angripa olika rättshandlingar som gäldenären vidtagit före sin ansökan. Därefter avslutas ärendet med utdelning av tillgängliga medel. Förfarandet kan också innebära skuldbefrielse, under förutsättning att detta har yrkats av gälde- nären. Skuldbefrielse ska dock inte ges, om inte gäldenären inom en fastställd frist verkställt betalning till den gode mannen för sådan egendom som i förekommande fall undantagits från förfarandet i utbyte mot ett fastställt belopp. (och vissa näringsidkare) som här redovisats är som nämnts förenklat – men även subsidiärt – i för- hållande till reglerna om skuldbefrielse för fysiska personer i anslut- ning till ett sedvanligt insolvensförfarande. Bestämmelserna härom finns i 286–303 §§ InsO. Tanken med det senare regelverket är att sådana (fysiska) per- soner som är värdiga under vissa förutsättningar ska komma i åtnjutande av skuldbefrielse avseende sådana skulder som inte täcks genom de åtgärder som vidtas i ett öppnat insolvensförfarande. – Det kan här noteras att skuldavskrivning också är möjlig genom förordnanden i en insolvensplan (Insolvenzplan, se 217 §), utan att reglerna i 286–303 §§ tillämpas (och t.o.m. i strid med de nämnda bestämmelserna, se Insolvenzordnung, Beck-Texte im dtv, 11. Auflage, 2007, s. XIX). För att skuldbefrielse ska komma i fråga förutsätts ett yrkande från gäldenären. Yrkandet är sammanbundet med yrkandet om öppnande av ett insolvensförfarande. Gäldenären åtar sig genom sin framställning att från insolvensförfarandets öpp- nande ställa sin utmätningsbara inkomst till en god mans för- fogande. Domstolen beslutar om att skuldbefrielseförfarandet ska inledas sedan konkursförvaltare och borgenärer har hörts. Det an- kommer på borgenärerna att föra fram trovärdiga omständigheter som har betydelse för frågan om skuldbefrielse ska förvägras gälde- nären. Detta blir konsekvensen bl.a. om gäldenären dömts för vissa brott, om han eller hon för skull lämnat oriktiga eller ofullständiga uppgifter som rör verksamheten eller om han eller hon redan fått förmån av skuld- befrielse. Likaså måste yrkandet om skuldbefrielse lämnas utan bifall om gäldenären har försatt borgenärerna i ett sämre läge på något olämpligt sätt, exempelvis genom att åta sig förpliktelser, slösa bort egendom eller fördröja insolvensförfaran- dets inledande. Om skäl att vägra skuldbefrielse inte föreligger, ska rätten be- sluta att gäldenären får skuldbefrielse om han uppfyller de för- pliktelser som följer av InsO. Till skyldigheterna hör bl.a. att gälde- nären ska ha – eller sträva efter att få – ett passande förvärvsarbete. Gäldenären får inte heller hemlighålla inkomster eller ge någon borgenär fördelar. som rätten beslutar om ett sådant förfarande ska den gode man utses till vilken gäldenären under förfarandets löptid ska avstå sin inkomst för vidare fördelning till borgenärerna. Den gode mannen kan anförtros uppgiften att övervaka att gäldenären fullgör sina skyldigheter enligt InsO. För förfarandet gäller likabehandling av borgenärerna. som gäldenären ska avstå sin inkomst får någon enskild borgenär således inte ombesörja utmätning hos gäldenären. Alla eventuella sidoöverenskommelser som ger någon borgenär fördelar anses ogiltiga. Skuldbefrielse kan vägras redan genom ett beslut , om det framkommer att gäldenären brutit mot sina åtaganden till skada för någon borgenär. Detta kan också bli följden, om gälde- nären döms för brott eller låter bli att ersätta den gode mannens arbete. Om däremot förflyter utan att förfarandet avbryts ska domstolen, efter att borgenärerna och den gode mannen fått yttra sig, ta ställning till frågan om skuldbefrielse ska medges eller ej. Ett eventuellt beslut om skuldbefrielse kungörs och får verkan mot såväl kända som okända borgenärer. Vissa fordringar ska dock enligt lag undantas från ett sådant beslut. Beslutet om skuldbefrielse kan rivas upp i efterhand, t.ex. om det framkommer att gäldenären har åsidosatt sina åligganden. Ytterligare förenklingar av det förenklade insolvensförfarandet tillkännagavs att det tyska Bundeskabinett ställt sig bakom ett av justitieministern framlagt lagförslag som innebär en reformering av insolvensförfarandet för konsumenter (Gesetz- entwurf der Bundesregierung: Entwurf eines Gesetzes zur Entschuldung mittelloser Personen, zur sowie zur regelung ). Bakgrunden till förslaget är att det förenklade insolvensför- farandet ansetts vara alltför kostnadskrävande och byråkratiskt i ljuset av att av gäldenärerna saknar tillgångar. De höga kostnader som förknippas med förfarandet har ofta fördröjt proceduren. – Förslaget kan ses som ett alternativ till införandet av ett självständigt skuldbefrielseförfarande vid sidan om det nuvar- ande insolvensrättsliga regelverket. Lagförslaget innebär kraftiga förenklingar för gäldenärer som saknar tillgångar. I praktiken medför det att ett särskilt skuld- befrielseförfarande (Entschuldungsverfahren) kan påbörjas trots av- slag för ett yrkande om att ett insolvensförfarande ska inledas. (Avslag blir följden om det visar sig att gäldenären saknar tillgångar för täckning av kostnaderna för förfarandet.) Detta bedöms i sig innebära kraftiga statliga besparingar, eftersom kostnaderna för gode män och konkursförvaltare minskar. Vidare innehåller för- slaget bestämmelser som är ägnade att förstärka möjligheterna för skuldbefrielseuppgörelser mellan gäldenären och borgenärerna i det förenklade insolvensförfarandet. ska borgenärernas rättig- heter stärkas till undvikande av att förfarandet missbrukas. För ored- liga gäldenärer ska det bli svårare att nå skuldbefrielse. Målsättningen är att regelverket ska kunna träda i kraft (BMJ, Pressemitteilungen, 14. Februar 2008: Bundestag befasst sich mit Reform im Insolvenzrecht). Den s.k. Bankruptcy Code (Title 11 of the Code) är en federal konkurslag som handhas av speciella konkursdomstolar (bankruptcy courts) Lagstiftningen innehåller olika varianter av konkurs. De olika konkurstyperna brukar benämnas utifrån vilket kapitel de är in- tagna i. I praktiken är det konkurser enligt kapitel 7 (Chapter 7) och 13 (Chapter 13) som här är av intresse. Privatpersoner kan visserligen erhålla konkurs även enligt kapitel 11 (Chapter 11), men sådana ansökningar är ovanliga. Ofta kan gäldenären själv välja vilken sorts konkurs han vill ansöka om. Mellan en halv och en procent av befolkningen går i personlig konkurs . Vanliga orsaker härtill är att gäldenären har för- lorat sitt arbete, eventuellt i kombination med höga sjukvårds- kostnader. Däremot går de flesta insolventa småföretag i inte officiellt i konkurs. En konkursansökan är nämligen förenad med kostnader av olika slag. Dessutom åstadkommer man enkelt en avregistrering av ett företag genom att underlåta att betala före- skrivna avgifter och inge årsredovisning. Många företagskonkurser döljer sig i stället bland de personliga konkurserna. Företags- relaterade skulder återfinns i av alla personliga kon- kurser (ITPS, Rätten att misslyckas, s. 51 f. och 54). Vid avslutande av konkurs befrias gäldenären från skulder (discharge). Skulder som är förenade med panträtt kvarstår dock. Det finns också skulder som helt enkelt undantas från skuld- avskrivning, t.ex. underhållstöd och vissa skatter. Konkurs enligt Chapter 7 i Bankruptcy Code är den vanligaste konkursformen i . och individer kan ansöka om ett sådant förfarande, men det är endast individer som kan erhålla skuldavskrivning. I en dylik konkurs utses en förvaltare (trustee), som säljer av gäldenärens egendom och distribuerar den till borge- närerna. Gäldenären tillåts dock behålla ett beneficium (exemption), vars omfattning varierar mellan delstaterna. Ofta innebär kon- kursen att gäldenären får behålla all sin egendom till följd av beneficiereglerna. En konkurs enligt Chapter 7 innebär att skulderna skrivs av. Gäldenären kan emellertid förvägras en sådan konkurs under vissa omständigheter, t.ex. om oredligt beteende kan läggas gäldenären till last. Om gäldenärens ekonomi medger att denne betalar hela sina skuld eller delar av den är det i stället en konkurs enligt Chapter 13 som är aktuell. Konkurser enligt Chapter 13 kan sägas vara ett slags övervakad rekonstruktion eller skuldsanering av den fysiska personens ekonomi. En sådan konkurs anses vara mindre förmånlig för gäldenären, eftersom den förutsätter att vederbörande med sina inkomster betalar av skulderna av tre till i enlighet med en avbetalningsplan för att han eller hon ska bli skuldfri. anses en Chapter 13- konkurs vara mindre stigmatiserande (Rätten att misslyckas s. 56). Det är dessutom färre skuldtyper som undantas från en sådan kon- kurs. Vidare är gäldenärens möjligheter att freda sitt boende från utmätning större enligt detta regelverk. Det finns begränsningar i möjligheten att erhålla skuldnedskriv- ning i en Chapter 7- eller Chapter 13-konkurs när gäldenären har genomgått en tidigare konkurs. antog de europeiska justitieministrarna en resolution, Resolution No. 1 on to Debt Problems in a (MJU-26 [2005] Resol. 1), i vilken de uttryckte oro inför de problem som uppstår i dagens kreditsamhälle. Det noterades i resolutionen att tillgången till krediter i en del fall kunde leda till överskuldsättning hos hushållen, vilket i sin tur kunde föra till socialt utanförskap. Ministrarna enades om att det var viktigt att vidta åtgärder för att nå fram till juridiska och praktiska lösningar på de överskuldsättningsproblem som uppstår i ett kreditsamhälle. anmodades att till för rättsligt samarbete (, CDCJ) vidarebefordra upp- giften att bl.a. analysera lagstiftning och lämpliga metoder samt identifiera svårigheter som uppstår i arbetet med att finna lösningar på skuldproblem. CDCJ utsåg för detta ändamål en expert, professor vid , som tillsammans med redovisade uppdraget i Report on to Debt Problems in (CDCJ-BU [2005] 11 rev.). Rapporten innehöll ett antal rekommendationer till Europa- rådet om hur frågorna borde hanteras. I en rekommendation till medlemsländerna som antogs av – Recommendation CM/Rec(2007)8 of to member states on legal solutions to debt problems (Adopted by on 20 2007 at the 999bis meeting of the Ministers' Deputies) – formuleras ett antal råd till medlemsländerna för användning vid utformningen av nationell lagstiftning och andra metoder som juridiskt hanterar överskuldsättningsproblematik. slår i rekommendationen fast att vi lever i när krediter har blivit en väsentlig del av ekonomierna och att utvecklingen av marknaderna för konsumentkrediter kan ha positiva effekter både för tillväxten och för individer. noterar ministerkommittén att överskuldsättning är ett växande problem bland enskilda och familjer som kan leda till bl.a. sociala problem, sjukdomstillstånd och utanförskap. Överskuldsättning (over-indebtedness) definieras i rekommen- dationen som den situation i vilken en persons eller familjs skuld- börda uppenbart och/eller på överskrider betalnings- förmågan. Medlemsstaterna rekommenderas att vidta olika åtgärder för att förebygga överskuldsättning, bl.a. statistikinsamling, ana- lyser av överskuldsatta individers situation och utbildning.