sou · GVB324 · 2008-01-01 00:00:00 — Ytterligare provtagningar görs om misstanke om oegentligheter föreligger. Livsmedel som ska gränskontrolleras står under tullkontroll till dess de har kontrollerats och gränskontrollveterinären fattat ett beslut om sändningen. Beslutet innebär antingen frisläppande på den inre marknaden eller avvisning. Vid avvisning skickas sänd- ningen antingen tillbaka till ursprungslandet, destrueras eller, i säll- synta fall, används för annat ändamål än livsmedel. På varje gränskontrollstation finns minst en veterinär. På de flesta gränskontrollstationer finns dock flera veterinärer anställda. Gränskontrollveterinärernas ansvar för importkontroll innebär att de måste hålla sig väl uppdaterade om inom djur- och livsmedelskontroll och importföreskrifter. innefattar numera de styrande dokumenten för gränskontroll- Arbetet med att kontrollera inkommande sändningar görs mot bakgrund av denna lagstiftning. Föranmälan innebär att veterinären kan förbereda kontrollen genom att granska de medföljande dokumenten i förväg. Därefter ges klartecken till att sändningen kan transporteras fram till stationen. I regel kom- mer sändningar i stora containers eller på pallar. När sändningen och de dokument som erfordras är på plats, kontrollerar gränskontrollveterinären att id-märkningen på sänd- ningen överensstämmer med vad som anges i handlingarna. Om provtagning skall utföras görs detta enligt gällande regler. När sändningen kontrollerats fattar gränskontrollveterinären ett beslut om sändningen. Beslutet fattas på det införseldokument som kallas för CVED (Common Veterinary Entry Document). Om en sändning ska avvisas måste dock veterinären komplettera avvisningsbeslutet med en motivering samt tillhörande besvärs- hänvisning. Sändningarna registreras alltid i datasystem. Det är främst två datasystem som används. Det viktigaste är TRACES (EU:s gemen- samma datasystem för djur och animaliska livsmedel), som är ett mycket betydelsefullt arbetsredskap för gränskontrollstatio- nerna. I TRACES går det bl.a. att spåra alla sändningar som av någon anledning avvisats från andra medlemsstater och ta fram sta- tistik. REDA är eget datasystem för samtliga kontrollerade sändningar och används främst för fakturering och nationell statistik. Med smittskydd avses enligt åtgärder som vidtas för att förhindra spridning av infektionssjukdomar. Även ett begränsat utbrott av en epizootisk sjukdom får i regel allvarliga konsekvenser. Djurägare och andra delar av näringen drabbas eko- nomiskt. Det gäller även samhället i stort. I viss utsträckning får djurägare ersättning av det allmänna för ekonomiska skador, men med ett utbrott följer även en kostsam förhöjd provtagnings- verksamhet och andra säkerhetsåtgärder som är kostsamma för samhället. Djuren drabbas genom lidande. Andra länder påverkas genom att internationell handel med djur och djurprodukter stop- pas. Ett effektivt skydd mot smittsamma djursjukdomar är därför en angelägen samhällsuppgift, som också följer av interna- förpliktelser. Ytterst grundar sig dessa skyldigheter på en rad EG-rättsakter. Där föreskrivs vilka åtgärder som skall vidtas för att förebygga och bekämpa enskilda allvarliga djursjukdomar såsom newcastlesjuka, högpatogen aviär influensa (fågelinfluensa) och mul- och klövsjuka (MK). Ett omfattande nationellt system med bestämmelser finns också, som reglerar olika befattningshavares och djurägares skyl- digheter och rättigheter i olika skeden av ett sjukdomsutbrott. Staten har ett tydligt ansvar för bekämpning av sjukdomar som omfattas av bestämmelserna i (1999:657) och zoo- noslagen (1999:658). Epizootilagen gäller sjukdomar för vilka EG utfärdat tvingande bekämpningslagstiftning, t.ex. mul- och klöv- sjuka, svinpest och aviär influensa. har dock valt att i epi- zootilagen reglera ytterligare några sjukdomar, t.ex. paratuberkulos hos nötkreatur och grissjukdomen PRRS. Zoonoslagen gäller enbart salmonella. För bekämpningen av övriga smittsamma djursjukdomar, och oavsett om de är anmälningspliktiga, har staten inte något lagstad- Bekämpning av sådana sjukdomar är därmed i första hand en angelägenhet för lantbruksnäringen. Staten kan härvid, vil- ket förekommit i vissa fall, välja att bidra med ekonomiskt stöd till bekämpningsåtgärderna. Regelsystemet återspeglas i en detaljerad organisation, där flera statliga myndigheter på central, regional och lokal nivå har viktiga uppgifter, liksom kommunerna och olika privata organisationer, t.ex. branschorganisationer och enskilda företag. I det följande skall närmare belysas bakgrunden till de gällande regelverken och smitt- skyddsorganisationen och vilka allmänna krav som kan ställas på en sådan organisation, om den skall vara effektiv. Därefter beskrivs hur organisationen är uppbyggd. Slutligen redovisas erfarenheterna av det uppmärksammade utbrottet av fågelinfluensa i . har i ett internationellt perspektiv ett unikt gott djurhälso- läge. Det finns flera orsaker till det. Det geografiska läget och kli- matsituationen har varit gynnande. Djurhållningen är relativt gles. internationella handel med djur och djurprodukter har av tradition varit blygsam. De nationella gränskontrollerna var före EU-inträdet mer rigorösa än , främst genom långtgående krav på karantän.TPF1FPT I samband med förhandlingarna inför EU-medlemskapet fick särskilda tilläggsgarantier för vissa sjukdomar. Det innebär att har möjlighet att ställa högre kontrollkrav i samband med handel än som annars skulle ha varit fallet. har också haft ett stabilt veterinärväsende med en beredskapsorganisation i fält, bl.a. i form av den statliga distriktsveterinärorganisationen, som varit väl styrbar och haft en tillräcklig kapacitet i hela landet. Samarbetet och samordningen mellan statens och näringarnas djur- hälsoorganisationer har varit lyckosam inte minst i det program- bundna och långsiktigt förebyggande arbetet med att utrota och hålla nere infektionstrycket när det gäller olika smittämnen. 1TP PT Framställningen i avsnitt 5.2 bygger på underlag från och . Denna historiska bild måste vägas samman med olika föränd- ringar i såväl vår nära omvärld som mera globalt som kan antas påverka sjukdomsläget i . I ett nära omvärldsperspektiv har konsekvenserna av vårt EU- medlemskap betydelse. De EU-gemensamma åtgärderna har varit ovärderliga för bekämpningen av allvarliga djursjukdomar med snabb spridning över nationsgränserna. Vid större utbrott av all- varliga djursjukdomar inom EU blir följden att numera direkt involveras i de av Kommissionen beslutade åtgärderna som t.ex. stand still av djurtransporter, import- och exportrestrik- tioner, regionalisering av vissa landsdelar etc. Den svenska veteri- nära beredskapen har därför inte enbart betydelse för utan också för resten av den inre marknaden. Den måste därför vara tillförlitlig på hela vårt territorium. En annan förändring är de öppna gränser som följt på EU-med- lemskapet. Det ställer stora krav på medlemsstaternas rapportering och på den nationella beredskapsnivån. Även om harmoniserings- arbete alltjämt pågår, är både hälsosituationen och beredskapsläget mycket varierande inom EU. Den successiva utvidgningen av EU har också inneburit att flera nya medlemsländer med ett betydligt sämre sjukdomsläge än i övriga EU-länder har tillkommit. Det innebär, med de öppnare gränserna, att risken för att nya sjukdo- mar sprids till har ökat. Om i ett längre perspektiv inte heller får behålla sina tilläggsgarantier, och om en ökad transi- tering med djurtransporter genom blir följden, kommer risken för introduktion av nya infektioner i landet att öka ytterli- gare. Detta scenario är viktigt att väga in i den nationella hotbilden. Det kan konstateras att även länderna i EU15 har drabbats av allvarliga sjukdomsutbrott med stor spridning . Utbrotten av svinpest, BSE, mul- och klövsjuka samt newcastlesjuka och fågelinfluensa har fått stora ekonomiska konsekvenser. De negativa följdverkningarna för bl.a. handeln, marknaden, konsumentförtroendet, turismen och djurens välbefin- nande har sammantaget varit betydande. Under det stora MK- utbrottet i avlivades flera miljoner djur och de ekonomiska förlusterna för bl.a. jordbruks- och turistnäringen uppskattades till . Utbrott av den smitt- samma djursjukdomen klassisk svinpest sker regelbundet inom EU och övriga . I konstaterades senast flera fall . Utbrotten där 1994–1995 värderades till över nio mil- jarder kronor. Forskare vid i har på uppdrag visat att de samhällsekonomiska kostnaderna för ett utbrott av mul- och klövsjuka i de trettio mest djurintensiva kommunerna i skulle uppgå till mellan 3,5–. I ett globalt perspektiv går det att finna fler faktorer av betydelse för hotbilden. Den ökade handeln med djur och djurprodukter, liksom mänsklighetens snabbt ökande rörlighet mellan kontinen- terna, kan också leda till att nya smittämnen sprids över långa distanser och introduceras i landet. Den tilltagande smugglingen har i detta sammanhang lett till större risker, som är svåra att kon- trollera. Olika klimatförändringar har betydelse för förändringar i ekosystemet. Det kan underlätta för vissa sjukdomar att spridas och få fäste när de introduceras i nya världsdelar. Den pågående bekämpningen i av nöt- och fårsjukdomen bluetongue, som sprids via olika typer av knott, är ett exempel. Dessutom finns en tendens att djuren vistas ute mer . Det innebär att kontakten med vilda djur ökar och därmed risken för spridning av smittämnen. har allt större internationell uppmärksamhet riktats mot s.k. uppdykande infektioner (emerging diseases) i hot- bildssammanhang. Uppdykande infektioner kan smitta mellan djur, enbart mellan människor eller utgöra zoonoser dvs. smitta mellan djur och människor. Det är normalt att en eller flera nya infek- tionssjukdomar dyker upp globalt. Sådana uppdykande infektioner kan också fångas upp i nya geografiska områden. Så var exempelvis fallet när BSE och fågelinfluensa påvisades i . Ett annat exempel från senare tid är sjukdomen SARS, som påvi- sades i men som sedan spridits till flera länder via flygresor. Galna ko-sjukan (BSE) som uppdykande infektion blev mycket allvarligare när det kunde slås fast att den är en zoonos och hade samband med en ny variant av den dödliga sjukdom, som drabbar människor. Att spridningen av nya sjukdo- mar mellan kontinenter kan vara snabb exemplifierar fågelinfluen- san, orsakad av influensaviruset H5N1 som spridit sig från till och . I vilken grad tamfåglar och vilda fåglar har bidragit till förflyttningen är inte helt klart. Än så länge har fågelinfluensaviruset inte varit särskilt smitt- sam som zoonos men en stor andel av de människor som får kli- niska symtom dör dvs. letaliteten är hög. i djurhållningen försöker världssamfundet förhindra att detta virus skall mutera till ett virus som kan smitta mellan människor. Ett sådant faktum skulle sannolikt innebära starten på en världs- omfattande pandemi med mycket stora konsekvenser för mänskligheten. Exempel på andra uppdykande zoonoser är EHEC (enterohae- morrhagisk Escherichia coli), som orsakar blodiga diarréer och njursvikt hos människor, framför allt hos barn och äldre. Smittan sprids genom direkt djurkontakt, kontaminerade livsmedel, från person till person och via kontakter med kontaminerad miljö. , , (i det följande benämnd SVA) m.fl. har avslutat ett regeringsuppdrag som syftar till att bättre komma åt det växande problemet med EHEC. När det gäller salmonella som zoonos, har ett internatio- nellt sett unikt gott läge. finns det allvarliga typer som exempelvis salmonella enteriditis, som fick kapacitet att smitta själva ägget om hönan bar på smittan. Detta ledde till en pandemi över hela världen och även är över hälften av salmonellafallen inom EU orsakade av salmonalla enteriditis i ägg. Trots det goda svenska läget förekommer regelbundet både mindre och större salmonellautbrott i . Två stora foder- relaterade utbrott i och 2006 i , innebar att krisberedskapsorganisationen aktiverades och omfattande bekämpning fick genomföras. I fick 70 000 svin slaktas och statens bekämpningskostnader uppgick till . har också flera smittämnen, även vissa typer av salmonella, utvecklat en resistens eller multiresistens mot flera antibiotika. har dock klarat sig relativt bra. En bidragande orsak är veterinärkårens skyldighet att hantera läkeme- del/antibiotika med stor återhållsamhet. Till skillnad från många andra länder, är det i inte tillåtet för en veterinär att sälja läkemedel i vinstsyfte. I vissa länder är läkemedelsförsäljningen ett konkurrensmedel på den veterinära marknaden, vilket bidragit till stora problem med antibiotikaresistens. Många s.k. uppdykande sjukdomar går initialt inte att påvisa genom laboratorietester. De måste fångas upp i kliniska veterinärunder- sökningar. Det ställer höga krav på fältveterinärernas kunskap om lantbruksdjur och hästar, och kräver frekventa besök i djurbesätt- ningar. Denna kliniska övervakning genom veterinärer med goda kän- selspröt och en snabb rapportering, är en av tre grundfaktorer, som är nödvändiga för att en tillfredsställande beredskap skall kunna uppnås. Vid det stora mul-och klövsjukeutbrottet i brast beredskapen i denna del, vilket fick betydande konse- kvenser i hela EU-området. För att höja beredskapen, och som en direkt följd av det stora MK-utbrotten i , genomförde till- sammans med ett sextiotal andra berörda myndigheter och organi- sationer det nationella projektet ( Större Utbrott av smitt- samma DjurSjukdomar). Ett viktigt syfte med projektarbetet var att beräkna behovet av veterinärer och annan personal vid olika beredskaps- och bekämpningsnivåer. Projektets resultat, i kombi- nation med de erfarenheter som vunnits vid nationella och interna- övningar och av de lite större utbrott som drabbat ,TPF2FPT har utgjort underlag för det beräknade veterinära beredskapsbehovet. Fältberedskapens andra grundfaktor är en snabb tillgänglighet och mobilisering av veterinärer under själva misstanke- och larm- fasen innan utbrottet och spridningen är ett faktum och innan en allvarlig extraordinär situation uppstått. Omedelbara åtgärder under denna fas kan vara avgörande om ett större utbrott skall kunna förebyggas. Den tredje grundfaktorn är en tillräckligt snabb, stor och uthållig bemanning med kompetenta veterinärer i den upprättade kris- organisationen. Det gäller såväl i den nationella ledningscentralen (NLC) som den/de operativa ledningscentralerna (OLC), upprät- tad i närheten av den plats eller de platser där utbrott inträffat. NLC och OLC beskrivs närmare i avsnitt 5.3.1. 2TP PT Newcastleutbrotten på fjäderfä i , Salmonellautbrotten på grisar i och 2006 samt Fågelinfluensafallen på 16 platser Det är viktigt att det internationella smittläget fortlöpande bevakas, så att det ges tid för förberedelser inför spridning av sjukdomar i närområdet. Denna bevakning utförs dels av internationella organ som OIE, WHO och FAO, dels av EU.TPF3FPT Inom sköts den internationella bevakningen främst av SVA och via rapporter, artiklar i tidskrifter, möten, konferenser och kontakter. Även veterinärer inom lantbrukets organisationer håller sig infor- merade. Vid import av levande djur kan både , SVA och näringens företrädare bli involverade. SVA gör riskvärderingar och avlämnar expertutlåtanden till och i viss mån till näringen. ser till att importen sker i enlighet med regelverken. Näringens organisation för import, Svenska djurbön- ders smittskyddskontroll, hanterar frågor om införsel i delar där de anser att det offentliga regelverket trots allt ger ett för bristfälligt skydd vid införsel av djur. Den viktigaste övervakningsformen för att påvisa nya sjukdomar är, som berörts, kliniska observationer av veterinärer och i viss mån obduktioner med serologiska undersökningar. De senare används främst för att påvisa frånvaro av sjukdom, alternativt för att kunna visa hur hög prevalens sjukdomen har i landet.TPF4FPT I en utredning av sjukdomsövervakningen i har betydelsen av en god klinisk övervakning, och att just den kliniska övervakning historiskt varit det mest effektiva sättet att upptäcka sjukdomar jämfört med andra övervakningsformerna, visats på ett, enligt SVA, övertygande sätt.TPF5FPT En förutsättning för att snabbt kunna påvisa nya sjukdomar är att veterinärer och djurägare är väl utbildade och informerade och motiverade att rapportera misstänkta fall. Möjligheten att snabbt och effektivt bekämpa sjukdomsutbrott beror i hög grad på en snabb rapportering, så att spridningen av sjukdomen kan förhind- ras. Anmälan och åtgärder vid misstänkta epizootisjukdomar regle- ras, som beskrivits i kapitel 3, i epizootilagstiftningen. 3TP PT WHO och FAO är förkortningar för och Food and . 4TP PT PrevalensenT hos en sjukdom anger hur många individer som är drabbade av sjukdomen eller under en viss tidsperiod.TT 5P P , , Sjukdomsövervakning hos animalieproducerande djur, 2003 Betydelsen av en snabb rapportering av misstänkta utbrott har påvisats vid ett flertal tillfällen och kan, även enligt SVA, inte nog understrykas. Förvarning och inrapportering av misstänkta sjuk- domsfall skall vara enkel att göra och fungera dygnet runt, vardag som helgdag. kan och länsveterinä- rerna nås via telefon. Under övriga tider håller SVA dygnstäckande beredskap och det går alltid att nå en sakkunnig veterinär för att diskutera fall och rapportera via ett bestämt telefonnummer. Vidarerapportering till länsveterinär, jordbruksverk sker sedan enligt gängse rutiner. All diagnostik av indexfall av epizootisjukdom sköts i prakti- ken av SVA, även om via epizootilagstiftningen kan använda andra laboratorier. Det är viktigt att det i förväg är uppgjort vilket laboratorium som skall användas så att den dia- gnostiska beredskapen fungerar. SVA skall enligt beredskapsplanen kunna sätta igång det diagnostiska arbetet senast efter det att laboratoriet larmats om sjukdomsmisstanke. Uttagning av provmaterial för vidare befordran till laboratoriet är ett kritiskt moment som kräver utbildning och träning. skickas hela djurkroppen in, men oftast, som exempelvis vid MK, tas prov enbart från blåsmaterial. Djurägarna kan inte förväntas ha sådan detaljkunskap att de kan misstänka epizootisjukdom vid ett faktiskt sjukdomsutbrott. Där- emot skall alla djurägare ha sådan kunskap att det är naturligt att kalla på veterinär vid sjukdom i besättningen. Det bör, enligt SVA, framför allt inte finnas incitament som gör att djurägare avstår från att kalla på veterinär vid misstanke. Sådana incitament kan vara att djurägaren inte vill ha myndighetspersoner på gården, att han misstänker att han inte får full ersättning vid utbrott eller en allmän avoghet mot systemet. Det är därför viktigt att ansvarig myndighet har en positiv dialog med näring och med djurägare samt informe- rar om epizootisjukdomar och följden av utbrott. Detta kan göras centralt, men också via kliniskt verksamma veterinärer. De flesta fall av epizootimisstanke anmäls till kliniskt verksam veterinär, som i sin tur anmäler till ansvarig myndighet. Kliniskt verksamma veterinärer måste ha den kunskap som krävs för att misstänka epizootisjukdom och för att veta vilka åtgärder som behöver vidtas. Då epizootisjukdomar per definition är sjukdomar som mycket sällan uppträder i landet krävs att veterinärerna aktivt och regelbundet skaffar ny kunskap om sjukdomarna och inte för- litar sig enbart på praktisk, klinisk erfarenhet. Detta kräver tid och resurser. Det finns, enligt SVA, en uppenbar risk att detta arbete nedprioriteras i en alltför marknadsanpassad och konkurrensutsatt klinisk veterinär verksamhet. Det är viktigt att ansvariga myndig- heter får resurser och mandat för att regelbundet informera och öva beredskapssituationer med de kliniskt verksamma veterinä- rerna. Grundläggande regler för hantering av epizootiutbrott finns i epi- zootilagen, epizootiförordningen, i olika före- skrifter utfärdade med stöd av dessa, i kommunallagen, lagen (2002:833) om extraordinära händelser i fredstid hos kommuner och landsting och i förordningen (2002:375 om försvarsmaktens stöd till civil verksamhet. Polisens verksamhet regleras i första hand i polislagen (1998:1558), men polisen har också enligt epizooti- lagen (14 §) en uttrycklig skyldighet att bistå vid epizootiutbrott. Sådana uttryckliga lagstadgade skyldigheter att bistå vid epizooti- utbrott saknas för försvarets personal. För privata organisationer saknas också direkt lagstöd för att kräva medverkan i smittskydds- organisationen. Det finns ett omfattande som har betydelse för smittskyddsorganisationen. Dessa regler avser i huvudsak kontrol- ler och andra åtgärder, nationella och på gemenskapsnivå, som skall vidtas vid utbrott av specifika djursjukdomar och har inte generell räckvidd.TPF6FPT 6P P Se bilaga 4. I det följande redovisas hur organisationen är uppbyggd i sina huvuddrag.TPF7FPT Beredskapen organiseras olika i olika länder. I , och är beredskapen mer regionalt förankrad än i och regionerna, eller delstaterna, bär ett stort ansvar för de operativa åtgärderna. I andra länder är beredskapen centralt organiserad. Det gäller t.ex. i och . Erfarenheter från utbrott där regionala organ sköter sjukdomsbekämpningen är, enligt SVA och , inte goda. Det gäller i synnerhet vid de större utbrott som inträffat i sådana länder. har enligt epizootiförordningen det yttersta operativa ansvaret för ledning och samordning av förebyggande åtgärder och för bekämpning av smittsamma djursjukdomar. Bas- organisationen i fält utgörs av distriktsveterinärerna inom Jord- bruksverket. Från en organisatorisk utgångspunkt har dessa, genom sin rikstäckande verksamhet dygnet runt, ett grundläggande ansvar för epizootiberedskapen i fält. Här skall dock noteras att samtliga veterinärer enligt epizootilagen är skyldiga att anmäla misstänkta fall av epizootisk sjukdom och att vidta de första skyddsåtgärderna på plats. Flera olika myndigheter med en expertroll, eller med samver- kande och samrådande uppgifter, är knutna till smittskyddsorganisation, t.ex. SVA, Polisen, och länsstyrelserna. Även branschorganen kan ha viktiga uppgifter. Företrädarna för de samrådande och samverkande organen representerar den egna myndigheten eller organisationen och är inte anställda av . Ett undantag är deltagare i det s.k. epiteamet, som beskrivs närmare i avsnitt 5.3.7. Känneteck- nande för organisationen är att den skall kunna tas i anspråk endast i den utsträckning som behövs i det enskilda fallet. En utökning kan dock snabbt bli aktuell. Därför är flexibilitet en viktig faktor. Organisationens storlek är avhängig av tre skeden i ett tänkt förlopp. 1. första sjukdomsmisstanke, alternativt då enstaka fall bekräftats, 7P P Framställningen bygger i huvudsak på . kan laddas ned från , . 2.då utbrottet ökar i omfattning eller då allvarlig epizootisk sjuk- dom bekräftats samt 3.epizootiutbrott av stor omfattning. I det första skedet hanteras ärendet i regel inom . Djuravdelningen ansvarar för ledning och samord- ning utifrån en intern handlingsplan. En viktig åtgärd är att pröva enskild veterinärs beslut om spärrförklaring m.m. Fältarbetet sköts i första hand av distriktsveterinärerna, som är anställda av Jord- bruksverket. Samråd och samverkan sker i den utsträckning det behövs med andra myndigheter och organisationer. Om utbrottet ökar i omfattning eller när en allvarlig epizootisk sjukdom konstaterats inrättas en nationell ledningscentral (NLC). Exempel på sjukdomar där detta blir aktuellt är newcastlesjuka, fågelinfluensa och mul- och klövsjuka. Alltjämt är det distrikts- veterinärerna som svarar för fältarbetet. Vid NLC finns en led- ningsgrupp, som kan ha olika sammansättning beroende på aktuella behov. Ledningsgruppens uppgift är att leda och samordna arbetet enligt interna planeringsdokument. Ledningsgruppen kan snabbt utökas. Ledningsgruppen sköter samråd och samverkan med andra myndigheter och organisationer.