sou · GVB360d12 · 2008-01-01 00:00:00 — Programmet som ska tas fram ska svara på kärnfrågorna ovan och gör något åt de svaga länkarna – det ska bidra till att utveckla en samsyn om effekterna av klimatförändringen, prioriteringar, konkreta åtgärder och hur/av vem dessa ska utföras etc. Tillvägagångssättet Arbetet delas upp på tre parallella huvudspår och i tre faser. Det tre huvudspåren är: att höja det nationella medvetandet, forma nätverk, utveckla en strategi; öka kunskapen (faktainsamling etc) och utveckla en gemensam uppfattning/bild av risker och ansvarsfördelning utveckla instrument och regelverk, stimulera innovation; . I den första fasen (2006-början av 2007) skall en Nationell anpassningsstrategi och en Nationell agenda tas fram. Den här fasen handlar om att definiera vad som måste göras och när. Under den här fasen arbetar man med de tre spåren ovan parallellt. För att höja den allmänna kunskapsnivån om problematiken ska seminarier med regionala och lokala myndigheter, näringslivet och NGOs hållas. Man vill få till stånd en bred debatt om både innehåll och process. Huvudlinjerna, prioriteringar etc läggs fast i den nationella anpassningsstrategin, som ska vara ett levande dokument. Den nationella agendan kommer sedan att lista konkreta åtgärder. Det andra spåret innebär att man identifierar klimatbeständighet , startpunkten, och gör en översikt över vilka SOU 2007:60 Bilaga B 35 109 kunskapsluckor som måste fyllas. Handlingsalternativen ska identifieras och analyseras – detta ska omfatta alternativa åtgärder på kort sikt (upp till ), medellång sikt () och lång sikt (efter 2025). Vidare ska man under den första fasen utföra ett antal case studies. Det tredje spåret omfattar en analys av nödvändiga investeringsbeslut, det längre finansiella perspektivet samt av administrativa och förvaltningsfrågor. I fas två ska detta översättas i ett konkret åtgärdsprogram. Organisatoriska frågor ska lösas och en kommunikationsstrategi tas fram. Finansieringen ska läggas fast, varefter hela programmet fastställs. Tredje fasen är implementeringsfasen. I slutet av fas tre hoppas man att man har vidtagit åtgärder på de områden som kommer att drabbas hårdast av klimatförändringen, att innovativa metoder och processer utvecklats, att det finns en metodik för en långsiktigt hållbar finansiering av omställningen, att landet är klimatbeständigt samt att man skaffat sig en stark position internationellt. Organisatoriska frågor Arbetet ska ledas av en styrgrupp bestående av representanter på direktörsnivå för jordbruks-, trafik- och vatten-, ekonomi- och miljöministerierna. Dessa kommer också att samarbeta med diverse organisationer, företag, branschföreningar etc. Framförallt kommer man att involvera de s k planbyråerna (institut som finansieras med statliga medel, men är politiskt oberoende och utför analysarbete på olika sakområden). Man kommer att anlita externa kommunikationsexperter för att ta fram en kommunikationsstrategi. Förutom styrgruppen sätts ett programteam samman med 68 medarbetare från varje relevant departement, från fackföreningar, , och en grupp som kallas de Routeplanner (vägvisaren ungefär) – en grupp vetenskapsmän som studerat klimatförändringarna. Varje departement utser dessutom en s.k. strategisk rådgivare. Teamet kan utökas med experter på specifika områden. Hela organisationen leds av miljöministeriet. Bilaga B 35 SOU 2007:60 110 Finansiering Första fasen av ARK (2006-början av 2007) har en budget om . De tre departement som är mest involverade bidrar med vardera ur sin ordinarie budget. Routeplanner står för resterande del av budgeten. Budgeten fördelas sedan på de tre olika spåren. För fas två, som ska inledas , avsätts lika mycket, . För den tredje fasen (20082014) finns ännu inga medel avsatta. presenterade rapporten effects of the climate change in the , framtagen av i samarbete med bland annat KNMI (den nederländska motsvarigheten till ) samt . Rapporten redogör för förmodade framtida känsliga sektorer och hur dessa kommer att påverkas. 2 Effekter av klimatförändringar och anpassningsåtgärder sektorsvis Extrem varma och torra somrar kommer att förekomma mer frekvent. Regnfallen kommer också att förekomma mer frekvent och kommer att vara tyngre till karaktären, vilket i sin tur kommer att innebära ett ökat antal översvämningar. Förekomsten av extremt kalla vintrar kommer att minska. Medeltemperaturen kommer att öka med fram . Beroende på ifall länder uppströms vidtar åtgärder för att begränsa översvämningsrisker kommer detta få som följd att risken för översvämning i ökar/minskar. 2.1 Jordbruk Klimatförändringarna förväntas medföra både positiva och negativa effekter för det nederländska jordbruket. Till det positiva räknas effekten av en högre koldioxidnivå tillsammans med att högre temperaturer leder till . I kombination med de försämrade odlingsmöjligheterna i södra , d.v.s. möjlighet till ökade marknadsandelar för den inhemska produktionen, finns det goda ekonomiska möjligheter för det nederländska jordbruket. SOU 2007:60 Bilaga B 35 111 Till de negativa effekterna räknas den vanligare förekomsten av extremväder och den förväntade varaktigheten av extremväder (vattensjuka eller torka). En temperaturökning kan även leda till ökande problem med både existerande, men även med nytillkomna, skadedjur och växtsjukdomar, vilka ofta föredrar ett varmare klimat. Särskilt rootworm kan förväntas bli ett framtida hot, då den spridits mycket fort . Enbart skördeskadorna på ensilagemajs förväntas öka , eller , till följd av denna skadeinsekts angrepp. 2.2 Naturens mångfald av de observerbara förändringarna i naturens mångfald är en konsekvens av klimatförändringarna. Klimatförändringarna sätter ytterligare press på naturens artbestånd, vilken redan är utsatt för hot i form av överfiske, övergödsling, minskad tillgång till dricksvatten samt uppdelning och sönderstyckning av revir. Temperaturhöjningen kommer antagligen att ske så snabbt att många djur- och växtarter inte hinner anpassa sig eller migrera. Flertalet arter i riskerar därmed utrotning. Nya arter kommer att immigrera till följd av det förändrade klimatet, men man uppskattar att naturens mångfald kommer att bli lidande. Kvantiteten och kvaliteten av plankton, vilket formar basen för näringskedjan i och Waddensjö, förväntas förändras . Observerbara förändringar , bl.a. försämrade reproduktion hos fiskbestånden, minskade fågelpopulationer, tumlarnas förändrade spridningsområde, anses vara förknippade med klimatförändringar, och förväntas accentueras . 2.3 Vattenresurser På grund av den ökade frekvensen av torrår kommer problemet med otillräckliga mängder vatten för avkylning att tillta (se punkt 3.7) och sjöfarten kommer att begränsas om man inte vidtar åtgärder. Den ökade efterfrågan på vatten kommer ytterligare att accentuera dessa effekter. Dricksvatten- samt konstbevattningsproduktionen kan komma att påverkas negativt då den förväntas drabbas av ökad saltvatteninträngning. Mot slutet av århundradet Bilaga B 35 SOU 2007:60 112 kan havsnivån ha stigit med , det stora spännvidden speglar tydligt den stora osäkerhet som fortfarande råder om de framtida effekterna. Aktuell forskning indikerar dock att det är värden i den högre delen av skalan som är mest plausibla. Den pågående utvecklingen av stigande havnivåer, landsänkning och högre avrinningsnivåer i floder kommer att innebära att lågländerna utsätts för än större risker. Planerade anpassningsåtgärder: Ett viktigt politikområde i är vattenpolitiken och kanske främst skyddet mot översvämningar. En stor del av landet ligger under havsnivå och sammanlagt är ca 8 miljoner människor utsatta för översvämningsrisk. Stora översvämningar har inträffat under historia. kan , med hjälp av väldiga dammluckor, effektivt reagera på hotet från havsvattnet. När även drabbades av översvämningar har det nästan undantagslöst handlat om onormalt höga flöden i de många floderna. Landet ställs inför en ökad översvämningsrisk , som en följd av klimatförändringar. slöts en nationell vattenpolitisk överenskommelse (NBW) mellan staten, provinserna, kommunerna och waterschappen om en gemensam plan för den framtida vattenvården, framför allt att motverka följderna av klimatförändringar. I första hand sträcker sig NBW , men det blickas även framåt så långt som till 2050. Kostnaderna för de åtgärder mot översvämningar och dylikt som fastlagts i NBW beräknas uppgå till ca . Av dessa kommer 1,3 miljarder att användas för åtgärder . ska NBW utvärderas inför en nytt åtgärdspaket för 20072015. Man beräknar att den totala kostnaden för utbyggnad och underhåll kommer att uppgå till ca . Detta rör alltså endast kostnader för de extra investeringar som kommer att behövas för att "hålla torrt" med anledning av klimatförändringar, sjunkande landnivå mm. För tillfället pågår arbetet med att ersätta åtta lagar som alla främst berör vattenvård med en enda lag, "Vattenlagen" (Waterwet). Lagen ska både göra en tydligare fokusering på de centrala målsättningarna, förbättra samarbetet mellan de berörda myndigheterna och minska den administrativa bördan för dem som använder vatten. Tanken är att vattenfrågorna inte ska behandlas som ett antal fristående frågor utan som en helhet, som de ska integreras i t.ex. miljöpolitiken och fysisk riksplanering. SOU 2007:60 Bilaga B 35 113 har den politiska grundsynen när det gäller översvämningsförebyggande förändrats. Man har utvecklat en ny policy som kallas "rum för vatten". Tanken är att vattnet måste få tillbaka en del av det land som torrlagts, i alla fall tillfälligtvis med höga översvämningsrisker. Genom att skapa områden som kan läggas under vatten minskar riskerna att fördämningarna brister på andra ställen. Det kommer dessutom att finnas "katastrofzoner" som kan tillåtas översvämmas under extrema förhållanden. Ett annat exempel på hur man ger vattnet mer utrymme är att flodbäddarna breddas. Den nederländska kunskapen om vatten, och i synnerhet översvämningsförebyggande, har allt mer börjat betraktas som en exportvara. För att främja både nederländsk export och internationellt samarbete har () skapats av privata och offentliga aktörer. Det mest uppmärksammade exemplet inom detta område är kontakterna som haft med efter översvämningarna i 2.4 Turism Klimatförändringarna förväntas innebära en längre sommarsäsong, den huvudsakliga turistsäsongen, för och följaktligen bättre villkor för turism och rekreation. förväntas bli ett alltmer populär resmål för både utländska och inhemska turister, de senare förväntas i ökad utsträckning semestra i det egna landet istället för att resa utomlands. Klimatförändringarna förväntas accentuera efterfrågan på rekreations- och natursköna områden. Den högre vattentemperaturen förväntas dock innebära en ökad förekomst av patogena mikroorganismer, vilket ökar risken för sjukdomsspridning, vilket kan komma påverka turismnäringen negativt. Man poängterar att socioekonomiska faktorer antagligen spelar en större roll än de förmodade klimatförändringarna. Bilaga B 35 SOU 2007:60 114 2.5 Transport Klimatförändringarnas effekter på transportsektorn är osäkra. Å ena sidan kommer den förväntade temperaturhöjningen innebära att de värmerelaterade extremväderna kommer att öka, med påföljande störningar på väg-, tåg-, vatten- och luftkommunikationer. Å andra sidan kommer de köldrelaterade extremväderna att minska, vilket innebär minskad belastning på transportnätet. Den sammantagna effekten är dock svår att bedöma. Enligt den s.k. Drought study kommer ökningen av transportkostnaderna, till följd av klimatförändringarna, att vara begränsade till . 2.6 Byggnader I samband med att regeringen presenterade den senaste versionen av de nederländska plan- och bygglagarna (Dutch Spatial Policy Paper) satte man fokus på behovet av klimatanpassning i sektorerna: vatten, kustskydd, jordbruk, naturskydd och stadsplanering. Regeringen utfärdar riktlinjer men detaljplanering är regionernas och kommunernas ansvar. 2.7 Energi De förväntade minskningen i energikonsumtionen, till följd av det varmare klimatet, kommer antagligen att vägas upp av de ökade avkylningskostnaderna. I använder man sig mycket av ytvatten som kylvatten vid elproduktion. Av största vikt är då att vattentemperaturen inte överstiger . Antalet dagar med vattentemperaturer över har kraftigt ökat , varför man förutspår problem med denna sorts produktion . 2.8 Hälsa Klimatförändringarna kan medföra negativa hälsoeffekter för . Den optimala mortalitetstemperaturen i är 16,, d.v.s. då dör minst människor, vid temperaturer såväl högre som lägre än denna temperatur ökar mortaliteten. De förväntade klimatförändringarna väntas medföra mildare vintrar, SOU 2007:60 Bilaga B 35 115 vilket möjligen kan minska antalet köldrelaterade dödsfall, men varmare somrar, vilket kan öka antalet värmerelaterade dödsfall. Den sammantagna effekten är dock svår att uppskatta. Det är särskilt äldre och sjuka som utsätts för hälsorisker till följd av klimatförändringarna. Till de direkta negativa skadeeffekterna räknas temperaturrelaterade effekter samt skador/dödsfall till följd av stormar och/eller översvämningar. Indirekta hälsoeffekter till följd av ett förändrat klimat kan vara en ökad förekomst av smittbärare, t.ex. blodsugare, fästingar och gnagare; försämrad luftkvalité; ökad frekvens av allergier; ökad frekvens av vattenburna sjukdomar, då dessa förväntas erbjuda en bättre grogrund för patogena mikro organismer samt en ökad frekvens av matrelaterade sjukdomar. 3 Forskningssatsningar, program och synteser nämnda rapport effects of the climate change in the , framtagen av i samarbete med KNMI, , andMarine Management, Alterra Wageningen Unversity and , Institute for och for försöker ta hänsyn till så mycket av existerande forskning/kunskap som möjligt. () utvecklade European Benchmark Indicators (). Genom har man tagit fram ett antal indikatorer som möjliggöra komparationer mellan EU- länderna. Tanken är att länder ska kunna dra nytta av best practice och lära sig av föredömliga medlemsländer. är uppdelat i två kategorier. Första kategorin indikatorer är en socioekonomisk profil som ska reflektera landets ekonomiska presterande, ekonomisk struktur samt andra sociala karakteristiska. Den andra kategorin indikatorer är miljörelaterade, vilka är baserade på Pressure-State-Respons (PSR). Bilaga B 35 SOU 2007:60 116 4 Ansvarsfördelning och organisation vid extrema väderhändelser Ansvars- och ledningsstruktur saknar självständiga myndigheter direkt under de tretton ministerierna. Ministerierna är istället mycket stora och delas in i direktorat. Respektive minister utövar s.k. ministerstyre och varje ministerium leds på tjänstemannanivå av en generaldirektör. Ministerierna utgör geografiska ansvarsområden på central nivå. På regional nivå finns tolv provinser och på lokal nivå ca 500 kommuner. Både provinserna och kommunerna har en folkvald förvaltning och administration och är självstyrande i interna angelägenheter. I kommunerna leds kommunfullmäktige av borgmästaren, som inte är folkvald, utan utnämnd av regeringen. Ansvarsprinciper Ansvaret för krishantering och säkerhet i allmänhet är decentraliserat till lokal nivå. Polis- och rättsväsende samt har tillsammans med staten, provinserna och kommunerna en nyckelroll i att främja allmän ordning och säkerhet i . Stöd kan begäras från nationell nivå om de regionala insatserna inte är tillräckliga. ansvarar för denna samverkan. I undantagsfall kan stöd begäras från försvarsmakten i räddningsarbete. Försvarsministern beslutar om nödvändiga resurser. Krishantering på lokal och regional nivå Det yttersta ansvaret för krishantering ligger på den lokala nivån och på borgmästarna i kommunerna. På lokal nivå är det de 25 säkerhetsregioner som utgör kärnan i krishanteringen. Detta bygger på strukturen inom räddningstjänsten (brandkår, polis, sjukvård), och stärker också organisationen genom att verka som beslutsfattare regionalt om samverkan eller konsensus saknas mellan de berörda kommunerna. Kommunerna samverkar regionalt vid olyckor. Om en olycka drabbar flera kommuner, leder borgmästaren i den kommun där olyckan inträffade först räddningsarbetet. SOU 2007:60 Bilaga B 35 117 även vilka resurser från regionen eller andra regioner som behöver tas i anspråk. Om läget kräver det tar provinsens ombud över ledningen. Om det rör sig om en nationell katastrof kan premiärministern bilda en beslutsgrupp med övriga ministrar. Krishantering på ministerienivå Det övergripande koordinerande ansvaret för krishantering vilar på inrikesministeriet (en Koninkrijksrelaties, BZK). Inom inrikesministeriet har generaldirektoratet för allmän ordning och säkerhet (Inspectie Openbare Orde en Veiligheid, DGV) ett övergripande ansvar för krisberedskapen. DGV består av fyra direktorat; Avdelningar inom DGV Ansvarsområde Polis stödja den operativa krishanteringen Brandkår och katastrofmedicin stödja den operativa krishanteringen Kriskontroll förbättra krisberedskapsorganisationen och ministerns position i denna Strategi driva en sammanhållen policy inom säkerhet, information och internationella ärenden Generaldirektören ansvarar för det vardagliga arbetet vid General direktoratet för allmän ordning och säkerhet. Generaldirektören fungerar som rådgivare till inrikesministern i frågor som rör strategisk ordning och säkerhet, säkerhetspolitik och generaldirektören beslutar om och genomför det inom området som inte kräver beslut av ministern. Inrikesministern ansvarar för det förebyggande risk- och säkerhetsarbetet på den administrativa nivån; förberedelser, allmänhetens självförsörjning, samhällets tillgängliga resurser. Regeringen stiftar lagar och förordningar, kvalitetssäkrar krishanteringskedjan, finansierar delar av den och implementerar större satsningar inom området såsom gemensamma kommunikationssystem, varningssystem och erforderlig utrustning. Bilaga B 35 SOU 2007:60 118 Inrikesministern rapporterar om säkerhets- och krishanteringsarbetet till parlamentet minst . Denna rapport baseras till stora delar på slutsatser från olika kommissioner, Ordnings och (the Public Order and Safety Inspectorate, the IOOV) och resultat från utredningar av händelser. finns ett samordningsorgan vid inrikesministeriet med egen personal, (). Om en kris inträffar aktiveras den operativa funktionen och personalen kompletteras från inrikesministeriet och aktuella fackministerier. I det första läget är det aktuella fackministeriet som ansvarar för krishanteringen, och alltså styr arbetet på NCC. På den politiska nivån kan även ett policy-team kallas samman med de mest berörda ministrarna. Detta team leds av inrikesministern eller premiärministern. I detta fall fungerar NCC som ett krishanteringsstöd och en informationscentral. (the ERC) på inrikesministeriet arbetar med att förbättra och utveckla kriskommunikationen; de kan också agera talesperson på regeringens vägnar vid kriser, och även stötta lokala myndigheter med expertstöd vid kriser. 5 Finansieringsformer/Försäkringar för stöd vid extrema väderhändelser har ett marknadsbaserat naturskadeförsäkringssystem, och tecknande av försäkring är frivilligt. Premiesättningen är inte reglerad. De flesta egendomsförsäkringar erbjuder skydd mot stormar, åska, hagel, vatten/regn skador (inklusive frost och snö skador). Skador orsakade extrema väderhändelser, som t.ex. översvämningar, jordbävningar, laviner, meteorit nedslag, landsänkning, grund flyttningar eller vulkanutbrott, täcks inte av standard egendomsförsäkringar. antogs katastrofersättningslagen (The Calamities Compensation Act WTS) vilken stipulerar att under vissa omständigheter kan staten ersätta skador för vilka det inte går att försäkra sig mot på den privata försäkringsmarknaden. orsakade kraftiga skyfall översvämningsskador för , varav 215 miljoner i jordbrukssektorn, i . Dessa skador kompenserades till stor del av staten med SOU 2007:60 Bilaga B 35 119 stöd av katastrofersättningslagen. Till följd av dessa händelser ställdes krav på försäkringsbranschen att ta fram nya försäkringsprodukter och introducerades en särskild skyfallsförsäkring på den privata marknaden. Skyfallsförsäkringen skyddar mot skyfall enligt följande: Direkt nederbörd: skador som orsakas till följd av att kraftigt regn, snö, hagel eller smält vatten, oförutsett tar sig in i fastigheten. Indirekt nederbörd: skador som orsakas till följd av att vatten oförutsett tar sig in i fastigheten. Villkorat att vattnet tar sig in i huset till följd av översvämning orsakad av kraftig lokal nederbörd. Till följd av stormen 1953 går det inte att försäkra sig mot skador som uppkommer till följd av brister i fördämningarna. I undersöker man möjligheten till att förbättra skyddet mot skador orsakade av naturkatastrofer. Man har tillsatt de rådgivande organen Advisory Commission Water samt Commission for Compensation in the Event of Disasters and Serious Accidents. Riskerna för översvämningar är olika distribuerade över landet. Detta återspeglas i plan- och säkerhetsstadgarna fastlagda i . Det anses trovärdigt att försäkringsskyddet, både det statliga och det privata, kommer att bli avhängigt försäkringstagarens geografiska placering. Man hoppas via det incitament kunna uppmuntra involverade parter till att ta ett mer långsiktigt och hållbart ansvar för landanvänding och bebyggelse i översvämningsdrabbade områden. Det finns byggnadskodex, men dessa är framtagna på frivilligbasis och är inte tvingande. För att jordbrukare ska få ersättning för skördeskador i samband med naturkatastrofliknande händelser måste följande kriterier vara uppfyllda: Händelsern är av exceptionell karaktär Möjlig skada av nationella intressen Allvarliga sociala påföljder av händelsen Beloppen på skördeskadeersättningarna varierar stort : 1999 utbetalades medan 2001 utbetalades . inkluderades dock sannolikt även ersättning för mul- och klövsjuka. Bilaga B 35 SOU 2007:60 120 6 Åtgärder som har vidtagits Rapporten effects of the climate change in the kan ses som startpunkten för utvecklandet av nederländsk klimatstrategi. Rapporten redogör för förmodade framtida känsliga sektorer och hur dessa kommer att påverkas, dock fattas fortfarande någon anpassningsstrategi. Liksom i övriga länder finns det en rad åtgärder som ligger i startgroparna, men inte mycket har implementerats . 8 1 Generella anpassningsstrategier och åtgärdsförslag UKCIP Inom det brittiska har Defra en viktig roll vad gäller UK:s klimatanpassningspolitik. Defra inrättade 1997 ett särskilt program kallat UK Climate Impacts Programme (UKCIP) med uppgift att samordna forskningen kring effekterna av klimatförändringar på regional och nationell nivå. UKCIP är knutet till universitet i och finansieras av Defra. UKCIP skall utgöra en brygga mellan forskare och beslutsfattare i regering och privata företag samt hjälpa organisationer och företag att utvärdera hur de kan påverkas av klimatförändringar så att de kan förbereda sig . Defra arbetar tillsammans med UKCIP för att ta fram nationella strategier för klimatanpassning. Det handlar om såväl kapacitetsbyggande, forskning, konkreta verktyg som erfarenhetsutbyte mellan olika aktörer. UKCIP samarbetar med the som är UK:s officiella center för klimatförändringsforskning. finansieras till stor del av Defra och tillhör organisatoriskt det brittiska meteorologiska institutet. analyserar klimatsystem och tar fram modeller för att förutspå klimatförändringar. UKCIP paketerar denna information och gör den möjlig att använda rent praktiskt för lokala och regionala myndigheter i deras anpassningsarbete. SOU 2007:60 Bilaga B 35 121 Bland de olika sorters operativa verktyg och data som UKCIP erbjuder för att hjälpa och underlätta för myndigheter att utveckla anpassningsstrategier kan nämnas: Socio-ekonomiska scenarion för att lokala myndigheter ska kunna bedöma och analysera hur klimatförändringarna påverkar deras respektive regioner.