sou · GWB3112 · 2008-12-11 00:00:00 — I avsnitt 8.1 och 9.2 beskrev jag hur lärande även sker i andra sammanhang, som en del av individens liv. Arbetslivet är en viktig plats i detta sammanhang då varje yrke förändras och varje individ som är verksam i en föränderlig miljö också måste förändra både sin förståelse av fenomen och sina handlingar i olika situationer. Förslag till förändringar för ökad rekrytering 11.4System för bedömning och dokumentation av yrkes- och ämneskunskap -Bedömningen av yrkes- och ämneskunskap ska utgå ifrån på förhand fastställda kvalifikationskriterier för såväl inriktning alternativt yrkesutgång som de programgemensamma yrkes- ämnena inom respektive yrkesprogram. -Efter bedömning av yrkes- och ämneskunskap ska validanden erhålla ett intyg där det anges om individen uppfyller de särskilda behörighetskraven till lärarutbildningen eller ej och i så fall inom vilket ämne/inriktning eller yrkesutgång. 11.4.1System för bedömning och dokumentation Med system gällande bedömning menar jag en process som består av ett antal delprocesser med inbördes relation. Delprocesserna kan också ses som aspekter på bedömning som fenomen. I ett sådant system kan följande delprocesser ingå: Identifiering och beskrivning av kvalifikationskriterier, Metoder för att synliggöra och beskriva individens kunskap och kompetens, Värdering och erkännande av individens kunskap och kompe- tens, Dokumentation av individens kunskap och kompetens. Kvalifikationskriterier kan utgöras av ett eget system, som det är en del av bedömningssystemet i sin helhet. Så kan man exempelvis se på EQF som är ett kvalifikationssystem oberoende av själva bedömningssystemet. EQF blir ett kategorisystem som den bedömda kunskapen placeras in i där det ingår såväl kunskaps- områden som nivåer. På så sätt blir kategorisystemet en del av utgångspunkterna i själva framtagandet av kriterierna och en grund för vad som bedöms. Man kan också utgå ifrån befintliga mål eller kriterier i en etablerad bedömningsmodell för att jämföra och placera in dessa mål och kriterier i EQFs kategorier och nivåer. Förslag till förändringar för ökad rekrytering Med utgångspunkt i valideringens syfte, att avgöra om den sökande har tillräckliga kunskaper i de undervisningsämnen som ska ingå i lärarexamen, förordar jag ett kontrollerande angreppssätt som utgår ifrån på förhand fastställd kvalifikationsnivå enligt EQF. Det är samma förfaringssätt som görs vid genomgång av en kurs, antingen är målen uppnådda, eller inte. I de framtagna kvalifika- tionskriterierna kan exempelvis även ingå att uppvisa kunskaper motsvarande det som ingår i ett befintligt bedömningssystem inom en bransch. Även om detta förfaringssätt överensstämmer med Valideringsdelegationens definition Kompetensbedömning för bevis föredrar jag att benämna det dokumentet som ska utfärda för intyg. Det är viktigt att syftet med bedömningen tydliggörs, när varje delprocess kommer in, hur själva arbetet ska genomföras dvs. Det är även viktigt att aktörsrollerna är tydliga. I sam– manhanget är det också av största betydelse att precisionsgraden i utfallet är väl genomtänkt. Här menar jag att precisionen måste vara av den karaktären att det är möjligt att dra slutsatser om validanden har tillräckliga kunskaper i de kommande under– visningsämnena. Sett på en axel kan man å ena sidan utgå ifrån hur en individ varit verksam inom ett yrke och å andra sidan utföra en fullständig test på alla tänkbara variabler av situationer eller kunskapsmoment som ingår i ett yrke. Min uppfattning är att den optimala punkten ligger någonstans mellan dessa poler, mer åt det första än åt det andra hållet. Detta resonemang bygger på att ha tillräcklig hög förutsägbarhet och ha en rimlig arbets– insats och kostnad för såväl samhälle som individ. Jag har i avsnitt 9.5 visat på två exempel med olika grader av precision i underlag för bedömning. Valideringsdelegationen har i sin slutrapport beskrivit valide– ringens ramverk där olika syften med valideringen framgår och att syftet är avgörande för hur de övriga delprocesserna gestaltar sig. I denna modell beskriver Valideringsdelegationen såväl syfte, utförare, fokus, metod och tidsomfattning, dokumentation samt kvalitetssäkring. Det är denna modell som är utgångspunkt för mitt vidare resonemang kring delprocesserna framöver. Förslag till förändringar för ökad rekrytering 11.4.2Syftet med validering av yrkesverksammas kunskap och kompetens Det har framkommit att huvudsyftet, dvs. varför vi gör själva valideringen av yrkesverksammas kunskap och kompetens, är att säkerställa att individen har tillräckliga ämnes- kunskaper för att vara behörig till lärarutbildningen. Vi kan här använda begreppet antagningsbar, ett begrepp som har två betydelser. Den ena betydelsen är att individen har tillräckliga kunskaper för att kunna tillgodogöra sig utbildningen, den andra betydelsen handlar om att ha nödvändiga kunskaper i de ämnen som ingår i den kommande lärarrollen. Lärarutbildningen i sig påbörjar att utveckla de pedagogiska och didaktiska kunskaperna utifrån de kunskaper och kompetenser som individen har utvecklat genom formellt, icke-formellt och informellt lärande fram till antagningen till lärarutbildningen. Detta gäller den studerandes totala livserfarenhet och inte enbart yrkesrelaterad kunskapsut- veckling. De kvalifikationskriterier som ska arbetas fram ska vara garant för att den blivande läraren i yrkesämnen har goda och relevanta kunskaper i de ämnesområden som han eller hon får utbildning och behörighet att undervisa i. Jag har tidigare konstaterat att utgångs- punkten för kvalifikationskriterierna ska utgå ifrån undervisnings- ämnena och inte strikt efter krav i arbetslivet yrkesroll, även om dessa sannolikt sammanfaller till stor del. Jag förordar att kvalifikationskriterierna och kraven på kunskap för att antas till lärarutbildningen utgår ifrån nationella inriktningar eller yrkesutgångar och kopplas samman med den föreslagna lärar- legitimationen. Jag förordar också kvalifikationskrav för att undervisa i de gemensamma yrkesämnena inom programmet i de fall dessa kvalifikationer inte inryms i de inriktnings- eller yrkesspecifika kvalifikationskriterierna. Om den föreslagna lärar– legitimationen inte realiseras i den form som föreslås bör de särskilda behörighetskraven gällande ämneskunskap kopplas samman med behörighet i ämnen att undervisa i. För att göra valideringsarbetet hanterbart utgår jag ifrån att kvalifikationskriterierna generellt är av sådan karaktär att de anger Förslag till förändringar för ökad rekrytering centrala aspekter inom undervisningsämnena och inte är alltför detaljerade i sin karaktär. Inom vissa kunskapsområden kan det dock vara befogat med mer detaljerade kriterier. Det är viktigt att skilja på behörighetskrav dvs. krav på kunska- per och kompetenser inför lärarutbildningen och vilka kunskaper och kompetenser som ska utvecklas i lärarutbildningen. Kvalifika- tionskriterier i undervisningsämnen ska komplettera de fastställda målen i examensordningen för lärarutbildningen. Dessa bildar tillsammans en helhet som utgör de kvalifikationer som är nödvän- diga för att den nyutexaminerade läraren ska kunna hantera läraruppdraget inom ramen för sina undervisningsämnen. Jag utreder kunskaper och kompetenser inför lärarutbildningen dvs. särskilda behörighetskrav gällande kunskaper i kommande under– visningsämnen. Det kan finnas behov av behörighetskrav utöver grundläggande högskolebehörighet för att tillgodogöra sig utbildningen, men det ingår inte i mitt uppdrag att utreda detta. De kunskaper och kompetenser som ska utvecklas i lärarutbildningen utreds i utredningen hållbar lärarutbildning (SOU 2008:109). 11.4.4Gemensamt bedömningssystem för alla som söker till lärarutbildningens yrkesämnen De kvalifikationskriterier som utarbetas bör utgå ifrån ett gemen- samt system oberoende av vilket yrkesområde eller program den enskilde ska bedömas i relation till. Jag har redan tidigare konstate- rat att utgångspunkten kan vara European Qualification Frame- work (EQF) som alla inom EU bör koppla sina nationella kvalifi- kationssystem till . De bedömningssystem som existerar och som fungerar väl bör kopplas till EQF för att kunna jämföra olika yrkesområden i ett och samma system. Som beskrivits tidigare är EQF ett system för kategorisering av lärandets utfall, där såväl kunskapsområden som kvaliteter är beskrivna. Vid studier av hur detta system presenteras ser jag möjligheter att föreslå en nivå för vad som kan vara en lägsta nivå för att antas till lärarutbildningen i yrkesämnen med utgångspunkt i kunskaper som förvärvats genom formellt, icke-formellt och informellt lärande. uppfattar jag att nivåerna i systemet utgår ifrån en mer hierarkiskt arbetsfördelning än vad som är van- ligt inom yrken i . Detta visar sig, enligt min mening, på nivåerna inom området kompetens som per definition handlar om Förslag till förändringar för ökad rekrytering ansvar och självständighet men som i själva verket, åtminstone på nivå fem och uppåt, skrivs fram som att leda andra i arbetssituationer. Jag bedömer att exempelvis nivå fem gällande kunskap och färdigheter kan vara rimliga krav för särskild behörig- het till lärarutbildningen i yrkesämnen. Däremot bedömer jag inte att kompetens, så som den beskrivs på samma nivå, återspeglar de förhållanden som gäller för en yrkesman/kvinna med kunskaper och kompetenser för att bli antagen till lärarutbildningen. När det gäller krav på särskild behörighet till lärarutbildningen bedömer jag att den sökande inom detta område till viss del bör befinna sig på lägst nivå fyra. De kunskaper och kompetenser som utvecklas i lärarutbild- ningen tillsammans med kunskaper och kompetenser som indivi- den har med sig in i lärarutbildningen bedömer jag uppfylla de kriterier som anges på nivå fem i EQF. På så sätt omfattar denna nivå vad som kan jämföras med en kortare högskoleutbildning enligt beskrivning i EQF. Därmed ses ämneskunskaper och peda- gogisk kompetens som en sammanhängande enhet. Jag föreslår att bedömningen av den enskilde individen sker i två steg. Det första steget är en kartläggning som är relativt enkel och inte alltför tidskrävande. Syftet med denna kartläggning är att bedöma om det finns tillräckligt med bredd och djup för att gå vidare till en djupare kompetensbedömning inom valt område. En sådan övergripande kartläggning kan utgå ifrån dokumentstudier, självskattning och eventuellt intervjuer. Detta bör då ske i anslut- ning till att individen sökt till lärarutbildningen. Det är den sökande själv som är den aktiva aktören i denna fas genom upprättande av meritförtecknig med bilagor som styrker verksam- het som är relevant för yrkeslärarrollen t.ex. formella utbildningar, kurser, fortbildningar, utlandspraktik, språkkunskaper, förenings- verksamhet, förtroendeuppdrag, beskrivningar av vad man arbetat med etc. Eventuellt kan det efter en första anblick bli aktuellt att individen får komplettera sina uppgifter. Jag utgår ifrån att doku- menten i denna fas till stor del kan göras tillgängligt via Internet. Dokumenten bör då endast vara tillgängliga för den som har sökt en plats på en lärarutbildning och dem som ska granska meritför- teckningen och dokumenten. Förslag till förändringar för ökad rekrytering Som underliggande del i denna fas sker bedömning och urval för att individen ska vidare till steg två. Här finns då en eller flera aktö- rer som bedömer det inkomna materialet i relation till de på för- hand fastställda kvalifikationskriterierna. Det är framförallt bredden i kunnandet som blir föremål för bedömning i denna fas. Varje individ får en återkoppling som anger om individen går vidare till steg två. I annat fall får individen en förklaring till på vilka grunder bedömningen skett och varför det inte blir en fördjupad bedömning. övergår individens material till steg två. Krav på bedömare och vem som bedömer utvecklar jag i avsnitt 11.4.6, 11.5.3, 11.5.4 samt 11.5.5. De tankar jag utvecklat i utredningsarbetet i möten med branscher, högskolor och andra intressenter ligger i linje med det som kan uttryckas som Kompetensbedömning för bevis enligt Valideringsde- legationens definition. Det är också detta som är steg två då det sker en mer preciserad kartläggning och bedömning av individens kunskap och kompetens enligt de framtagna kvalifikationskriteri- erna. Här bedöms både individens bredd och djup gällande kunskap och kompetens. Syftet är att få bekräftat att individen uppfyller de specifika kva- lifikationskrav som framtagits av Nationella program- råd. Det är särskilda bedömare som ska utföra valideringen av den enskildes kunskap och kompetens. Dessa bedömare ska vara väl förtrogna med det aktuella kunskapsområdet samt ha fördjupade kunskaper inom bedömning. De särskilda bedömarna ska också vara väl förtrogna med det bedömningssystem som används när det gäller validering av yrkesverksamma som söker till lärarutbild- ningen i yrkesämnen. Jag ser två olika möjligheter när det gäller att organisera bedöm- ningen. Den ena är att den bedömare som också utreder och synliggör individens kunskap och kompetens bedömer detta i relation till kvalifikationskriterierna. Den andra är att det finns en utredare vars funktion primärt är att synliggöra och beskriva individens kunskap och kompetens och att det därefter är en bedömargrupp som värderar det framtagna materialet. Vart och ett av dessa har sina för- och nackdelar. I fallet där bedömaren både synliggör och bedömer kan det bli subjektiva bedömningar som Förslag till förändringar för ökad rekrytering påverkas av själva mötet med validanden, kan bedömaren avläsa nyanser som är svåra att vidarebefordra till andra. I det andra fallet är risken att utredarens förmåga att beskriva validandens kun- skap och kompetens blir mer avgörande än validandens kunskaper i sig. Fördelen med en bedömargrupp är att den kan diskutera utfallet utan att påverkas av situationen i sig. Jag överlämnar till de olika Nationella programråden att avgöra hur detta arbete ska gå till för att säkerställa en likvärdighet och rättssäkerhet för den enskilde individen. 11.4.7Metoder för bedömning av ämneskunskap Det finns ingen universalmetod när det gäller att synliggöra och bedöma kunskap och kompetens. Syftet med bedömningen i rela- tion till vad som ska bedömas blir utgångspunkten för val av metod. Det blir därför inte möjligt för mig att förorda en speciell metod för bedömning av den enskildes kunskap och kompetens. Jag ser framför mig en uppsjö av metoder, alla har sina fördelar i sitt rätta sammanhang, men också brister om de sätts in i fel sam- manhang. Bedömningsmetoder handlar om allt från enkäter och frågeformulär, intervjuer och samtal, men också såväl teoretiska tester som observationer i autentisk miljö. De framtagna kvalifika- tionskriterierna till respektive kunskapsområde måste vara väg– ledande för val av innehåll och metod. Det måste därför överlämnas till de Nationella programråden att tillsammans med bedömare fastställa innehåll och metoder för bedömning som garanterar såväl reliabilitet som validitet. Jag föreställer mig dock att individen på något sätt, utöver vad som sker i den inledande kompetenskart- läggningen, deltar i en strukturerad samtalssituation där det blir möjligt att synliggöra individens kunskap och kompetens i såväl bredd som djup. I vissa fall kan det eventuellt också bli aktuellt att i autentiska situationer uppvisa reell kunskap och kompetens inom särskilt utvalda delar i relation till de uppsatta kvalifikationskriteri- erna. I vissa fall kan intyg, certifikat eller licens vara tillräckligt vägledande. Exempel på detta är behörigheter inom el eller licenser inom svets. Dessa behörigheter eller licenser kan ingå som kvalifi- kationskriterier för undervisningsområden. Förslag till förändringar för ökad rekrytering 11.5Nationell likvärdighet och rättssäkerhet -med dess Nationella programråd ska ansvara för nationell likvärdighet och säkerställa individens rättssäkerhet vid bedömning av ämneskunskap i relation till de kvalifika- tionskriterier som utgör särskild behörighet till lärarutbild- ningen med inriktning mot yrkesämnen. -Nationella programråd beslutar om individen uppnått kraven för särskild behörighet och utfärdar därefter intyg. 11.5.1Nationell instans för kvalitetssäkring Jag har tidigare konstaterat att det inte är möjligt för lärosäten eller branscher att självständigt garantera en nationell likvärdighet och rättssäker hantering för validering av sökande till lärarutbildningen. Jag konstaterade också att det måste finnas en central instans för att säkerställa likvärdighet och ett rättssäkert system och som kan skapa såväl legalitet som legitimitet i dessa frågor. Denna instans ska då ansvara för kvalitet i validering av icke-formellt och informellt lärande utifrån de kvalifikations- kriterier som utgör särskild behörighet till lärarutbildning i yrkes- ämnen. Jag ser i sammanhanget det naturligt att , i relation till sina andra åtaganden, kan fungera som denna nationella instans. Däremot ser jag inte att ensamt kan hantera denna uppgift. Det är nödvändigt att såväl arbetsliv som högskolor finns med i detta arbete genom sitt engagemang i Nationella programråd. Regeringen bör ge och dess Nationella programråd i uppgift att ansvara för nationell likvärdig- het och säkerställa individens rättssäkerhet vid bedömning av ämneskunskap för sökande till lärarutbildningen med inriktning mot yrkesämnen. Förslag till förändringar för ökad rekrytering Utredningen och skärpta behörighetsregler, (SOU 2008:52) har föreslagit att lärare som undervisar i skolan ska ha lärarlegitimation. Jag menar att det ska finnas en tydlig koppling mellan lärarlegitimationens giltighetsområden, det tänkta provåret, den didaktiska inriktningen i lärarutbildningen samt de särskilda behörighetskrav som finns inom varje inriktning eller undervis- ningsämne/n. Det är därför relevant att den instans som ansvarar för lärarlegitimationen även har ett ansvar för framtagandet av kva- lifikationskriterier för de särskilda behörighetskraven till lärar– utbildningen inom ramen för yrkesämnen. 11.5.3Skolverkets roll vid bedömning av ämneskunskap Enligt förslag i – en reformerad gymnasieskola (SOU 2008:27) ska det finnas såväl ett Nationellt råd i som Nationella programråd för respektive program. Enligt förslaget ska de Nationella programråden bistå i diverse skolfrågor bl.a. i utvecklingsarbetet av kursplaner. Enligt förslaget knyts olika branschföreträdare, fackliga organisationer, andra stat- liga normgivande myndigheter och andra intressenter till program- råden. kommer också, enligt förslag från utredningen Legitimation och skärpta behörighetsregler, (SOU 2008:52), att ansvara för framtagning av nationella kriterier för bedömning under det provår som föreslås följa efter erhållen lärarexamen. Den som bedömts lämplig för läraryrket efter provåret ska ansöka om legitimation hos . Jag ser en sådan sammansättning av programråden som beskrivs ovan, i kombination med att det ingår representanter från högskolan, som en lämplig instans att ansvara för framtagande av de kvalifikationskriterier som ska ligga som grund för bedömning av ämneskunskaper för sökande till lärarut- bildningen med inriktning mot yrkesämnen. Det Nationella programrådets sammansättning bör borga för att de framtagna kvalifikationskriterierna får legitimitet i såväl arbetsliv som utbild- ningsväsende. Myndigheten för Skolutveckling har haft uppdrag när det gäller valideringsfrågor och det är då naturligt att föreslå som nationell instans med ansvar för validering av blivande yrkeslärares kompetens då Myndigheten för skolutveckling (MSU) lagts ned Förslag till förändringar för ökad rekrytering och övertagit en del av . som myndighet har således både överblick och kunskap i såväl kursplanernas innehåll som krav på kunskaper och kompetenser i samband med lärares provår. Skol- verket föreslås också ansvara för utfärdande av lärarlegitimation. Det finns också inom organisationen kunskaper i valideringsfrågor och bedömningsfrågor i allmänhet. Genom arbete med kursplaner etc. byggs det upp kontakter med branscher och andra intressenter som är naturliga att ingå i arbetet med kvalifikations- kriterier. Det finns genom övriga arbetsuppgifter både kunskap och kompetens samt en väl etablerad kontaktyta med berörda parter. Som jag nämnt tidigare är det en fördel om samma myndighet som ansvarar för lärarlegitimation och kriterier för provår också ansvarar för validering av sökande till lärarutbild- ningen inom yrkesämnen. Det måste finnas en koppling mellan vad en specifik lärarlegitimation gäller för dvs. vilka undervisningsom- råden individen har rätt att undervisa i, antingen det anges i ämnen, inriktning eller yrkesutgång och vilka kunskapsområden en sökande till lärarutbildningen ska uppvisa kunskaper inom. Jag föreslår en indelning i två huvudspår när det gäller krav på kunskap för behörighet till lärarutbildningen. Det ena är kopplat till en inriktning alternativt yrkesutgång och det andra är kopplat till de gemensamma yrkesämnena inom programmet. Inom ett flertal program kommer de gemensamma yrkesämnena inkluderas i flera inriktningar och yrkesutgångar inom ett program. Jag menar inte att Nationella programråd ska utföra själva bedömningarna av den sökandes ämneskunskaper. Däremot bör det ingå i de Nationella programrådens uppgift att utse sär- skilda bedömare för validering av kunskap och kompetens för yrkesverksamma som söker till lärarutbildningen inom yrkesäm- nen. Nationella programråd ska också fatta det formella beslutet om validanden uppfyller kraven enligt de angivna kvalifikationskriterierna samt utfärda ett formellt intyg. Om intyg vidareutvecklar jag i avsnitt 11.5.6 Förslag till förändringar för ökad rekrytering 11.5.4Arbetslivets och högskolans roll vid bedömning av yrkes- och ämneskunskap Högskola/Yrkeshögskola och arbetsliv måste samarbeta när det gäller såväl utveckling av kvalifikationskriterier som när det gäller bedömning av kunskaper och kompetenser. Varje gymnasiepro- gram är unikt i sig när det gäller hur rollfördelningen ska se ut mellan berörda parter. Vissa program har ämnen som ligger mycket nära eller till och med inom högskolan/och då är det lämpligare att dessa bedömer individens kunskap och kompe- tens. Inom andra program finns det kanske ingen eller ringa anknytning till högskolans/ämnen och då är det naturligt att arbetslivet bedömer denna kunskap och kompetens. Det är också viktigt att lärarutbildningen är involverad i utveck- lingen av kvalifikationskriterier. Denna del av högskolan har ansvaret för utbildningen till lärare i yrkesämnena. Det måste fin– nas en korrelation mellan behörighetskrav i undervisningsämnena och lärarutbildningen då en del av dess innehåll har sin utgångs– punkt i de ämneskunskaper som anges i de särskilda behörighets– kraven. I roll som garant för nationell likvärdighet och att säkerställa individens rättssäkerhet för valideringsarbetet ska de nationella programråden ha som uppgift att utse särskilda bedö- mare inom de områden som kan bli aktuella inom varje program. Genom programrådens sammansättning kan såväl utbildningsvä- sendet som arbetslivet ha inflytande över vilka som utses till särskilda bedömare. De särskilda bedömarna eller bedömargrup- perna avger ett utlåtande som ligger till grund för Nationella programråds beslut. Förslag till förändringar för ökad rekrytering 11.5.6Intyg efter genomförd bedömning Efter genomförd validering ska validanden erhålla ett intyg som bör bestå av följande områden: En inledande text som anger i vilket sammanhang intyget är framtaget och i vilket syfte, Vem som har ansvaret för intygets giltighet och giltighetstid, Vilka utgångspunkter som föreligger dvs. de kvalifikations– kriterier som utgör grund för bedömning, Att det tydligt framgår om individens kunskap och kompetens är tillräcklig eller ej för att ge särskild behörighet till lärar– utbildningen inom sökt område.