sou · GWB32 · 2008-02-28 00:00:00 — I artikel 32 utses FN:s generalsekreterare till depositarie för konventionen och anges vad denne ska underrätta staterna om i fråga om konventionen. Enligt artikel 33 har konventionens arabiska, engelska, franska, kinesiska, ryska och spanska texter lika giltighet. 116 och (se not 13 ovan), s. 44. FN:s konvention om immunitet för stater och deras egendom 6.5Konventionen i förhållande till gällande sedvanerätt Som framgått ovan av kapitel 2, kan vissa generella regler i fråga om statsimmunitet urskiljas som gällande sedvanerätt. Den restriktiva immunitetsteorin är allmänt accepterad, men statspraxis är inte enhetlig annat än i stora drag i fråga om var gränserna för statsimmuniteten ska dras. Konventionens artiklar har utformats med beaktande av statspraxis i fråga om statsimmunitet. Utgångspunkten i artikel 5 är den restriktiva immunitetsteorin. I detta avseende överensstämmer konventionen med allmänna folkrättsliga regler. Konventionens bestämmelser om former för avstående från immunitet (artikel 7–9) har i sina huvuddrag motsvarighet i nuvarande folkrätt. De förfaranden där statsimmunitet inte får åberopas (artikel 10–17) utgör allmänt erkända undantag från statsimmuniteten. Även bestämmelserna om staters immunitet mot tvångsåtgärder i samband med domstolsförfaranden (artikel 18–21) har stöd i statspraxis. Artiklarna får anses utgöra en kodifiering av gällande sedvane- rätt, men med vissa preciseringar av sedvanerätten i olika avseenden och med kompromisser i frågor där olika meningar rått om innehållet i folkrätten. Sedvanerätten har fortsatt att utvecklas som arbetet med konventionen pågått och fortsätter att göra det även . Formuleringen av konventionens artiklar utgör en kompromiss mellan stater som varit inriktade på att bibehålla statsimmuniteten i så stor utsträckning som möjligt och de stater vars praxis utvecklats mot allt större begränsningar av statsimmuniteten. Detta avspeglas bl.a. i utformningen av kriterier- na för vad som är en kommersiell transaktion, där kriteriet trans- aktionens natur förespråkats särskilt av de länder som kommit längst i sin utveckling av den restriktiva immunitetsteorin, medan andra stater som varit anhängare av en mer omfattande statsimmunitet i stället förespråkat kriteriet transaktionens syfte. Resultatet har blivit en kompromiss där transaktionens natur i första hand ska vara avgörande, medan dess syfte kan komma att beaktas i vissa fall. Konventionen kan inte sägas vara ett radikalt steg i utvecklingen mot en alltmer restriktiv immunitetsteori, utan kan i stället ses som FN:s konvention om immunitet för stater och deras egendom en bild av hur långt denna utveckling hade nått allmän acceptans år 2004.117 6.5.2Områden som lämnats utanför konventionen Diplomatisk immunitet och immunitet ratione personae Som framgått ovan under avsnitt 6.4.2, påverkar konventionen inte privilegier och immunitet som enligt folkrätten (traktater och sedvanerätt) åtnjuts av en stat med avseende på funktioner som utövas av diplomatiska beskickningar, konsulat, särskilda diplo- matiska uppdrag, representationer vid internationella organisa- tioner eller delegationer vid organ i internationella organisationer eller vid internationella konferenser, eller personer med anknytning till dem.118 Konventionen påverkar inte heller privilegier och immunitet som enligt folkrätten tillkommer statschefer och andra personer ratione personae.119 Enligt artikel 3 påverkar konventionen inte heller immunitet som enligt folkrätten åtnjuts av en stat avseende luftfartyg eller rymdföremål som ägs eller drivs av en stat. Konventionen omfattar inte heller straffrättsliga förfaranden. Detta anges inte i konventionens artiklar, men stod ändå klart under arbetet som ledde fram till konventionen och har också uttryck- ligen angetts i generalförsamlingens resolution vid antagande av konventionen.120 117Jämför och (se not 13 ovan), s. 48. Se även State Immunity: The United Nations Convention and its effect, och (se not 14 ovan), s. 10. 119Artikel 3 och ingressen, se avsnitt 6.4.2. 120Se avsnitt 6.3.2. FN:s konvention om immunitet för stater och deras egendom Det anges inte i konventionens artiklar att den inte avser immunitet i förhållande till militär verksamhet. Inte heller anges att militär verksamhet omfattas. I kommentarerna till utkast till artiklar angavs endast att artikel 12 (om person- och sakskador) inte var tillämplig på situationer som innefattade väpnade konflikter. Redan gällande internationella avtal i fråga om militär verksamhet som har samband med förhållanden som behandlas i konventionen påverkas i vart fall inte av konventionen, enligt artikel 26. Uttalandet i ingressen, att internationella sedvane- rättsliga regler fortsätter att gälla i frågor som inte regleras av bestämmelserna i konventionen, kan också ses som en indikation på att konventionen inte är tillämplig på militär verksamhet. Ordföranden i ad hoc-kommittén uttalade vid överlämnandet av kommitténs rapport till sjätte utskottet att hans intryck var att den allmänna meningen under förhandlingarna var att militär verksam- het inte täcktes av konventionen. Han refererade då också till ut- talandet i kommentarerna till utkast till artiklar att artikel 12 inte gäller situationer som innefattar väpnade kon- flikter.121 I resolutionen, genom vilken antogs, angavs att generalförsamlingen beaktade uttalandet av ad hoc-kommitténs ordförande vid framläggandet av kommitténs rapport. Denna hän- visning i resolutionen gör det möjligt att referera till detta uttalande av ad hoc-kommitténs ordförande vid tolkning av kon- ventionen.122 Frågan om statsimmunitet vid allvarliga kränkningar av grundläggande mänskliga rättigheter utarbetade en arbetsgrupp inom ILC, på inbjudan av generalförsamlingen, en rapport innehållande kommentarer avseen- de de kvarvarande tvistefrågorna i fråga om 1991 års utkast till 121Se not 12 ovan. Jämför också och (se not 13 ovan), s. 46 f., samt och (se not 14 ovan), s. 8. 122Gerhard Hafner och (se not 13 ovan), s. 10. Jämför även Hazel Fox, In Defence of State Immunity, International and Comparative vol 55, , s. 401 f. Det har dock ifrågasatts vilken vikt som ska tillmätas uttalandet av ad hoc- kommitténs ordförande och om omfattar militär verksamhet eller inte; jämför samt och (se not 14 ovan). FN:s konvention om immunitet för stater och deras egendom artiklar.123 I en bilaga till rapporten pekade arbetsgruppen också på vad som ansågs vara en ny utvecklingslinje i statspraxis och i nationell lagstiftning i fråga om statsimmunitet. Denna utveckling rörde enligt arbetsgruppen ett allt oftare åberopat argument om att immunitet inte ska beviljas i fråga om dödsfall eller personskador på grund av en stats handlingar i strid med sådana normer till skydd för de mänskliga rättigheterna som har karaktär av jus cogens 124 normer, särskilt förbudet mot tortyr. Arbetsgruppen framhöll att det hade före- kommit ett antal civilrättsliga mål i nationella domstolar, framför allt i och , mot främmande staters regeringar med anledning av tortyrhandlingar som utförts inte i forumstaten utan på den främmande statens (eller någon annan stats) terri- torium.125 Till stöd för sina anspråk i dessa mål hade kärandena anfört att stater inte har rätt att åberopa immunitet när de har kränkt normer till skydd för de mänskliga rättigheterna som har karaktär av jus cogens normer. Arbetsgruppen pekade på att domstolarna hade visat viss sympati för detta argument, även om statsimmunitet i de flesta fall ändå hade beviljats. Dessutom hade ändrat sin lagstiftning i fråga om stats- immunitet, Foreign Sovereign Immunities Act, genom att införa ett nytt undantag från immunitet. Detta nya undantag innebar att immunitet inte beviljas i mål mot en främmande stat angående skadestånd för personskada eller dödsfall som orsakats genom tortyr, utomrättsligt (extrajudicial) dödande, flygplanssabotage eller gisslantagande. Detta undantag gäller stater som har kon- staterats vara sponsorer av terrorism och enbart i fall då käranden eller offret för handlingen är medborgare i för handlingen. Arbetsgruppen framhöll också att Pinochet-målet126 betonade begränsningen av immunitet i fråga om statsföreträdares grova kränkningar av de mänskliga rättigheterna. Avgörandet av House of Lords i det målet fastslog visserligen enbart att en före detta 123Report of the on jurisdictional immunities of States and their property, Yearbook of the International , 1999 (se not 6 ovan). 124Normer av så fundamental och tvingande natur att staterna inte kan avtala sig bort från dem, se och , och folkrätten, 3 uppl., 2007, s. 12. 125Sådana handlingar faller inte in under konventionens undantag från immunitet i artikel 12, som behandlar personskador, eftersom de inte utförts inom forumstatens territorium. Se ovan under avsnitt 6.4.4. 126United Kingdom, v. Bow Street Metropolitan Stipendiary Magistrate: Ex Parte (No. 3), [1999] 2 WLR 827 (HL). FN:s konvention om immunitet för stater och deras egendom statschef inte hade rätt till immunitet i fråga om tortyrhandlingar som utförts i den egna staten och angav uttryckligen att detta inte påverkade immuniteten i fråga om civilrättsliga anspråk, eftersom målet avsåg en straffrättslig process. Trots det menade arbets- gruppen att målet och dess omfattande publicitet hade gett stöd för åsikten att statsföreträdare inte borde ha rätt till immunitet för tortyrhandlingar inom statens eget territorium, vare sig i straffrättsliga eller civilrättsliga förfaranden. ILC och därefter sjätte utskottet och generalförsamlingen ansåg dock inte att det förelåg någon sådan tydlig utvecklingslinje i fråga om undantag från immunitet i fall av allvarliga kränkningar av grundläggande mänskliga rättigheter. Införandet av en sådan bestämmelse i konventionen skulle i stället kunna äventyra hela konventionens slutförande. Denna fråga lämnades därför utanför det fortsatta arbetet med konventionen.127 Konventionen behandlar alltså inte frågan huruvida undantag från statsimmunitet ska göras vid civilrättsliga anspråk mot en främmande stat på grund av dess allvarliga kränkningar av grund- läggande mänskliga rättigheter, t.ex. tortyrhandlingar. Undantaget från immunitet i artikel 12 medger undantag från statsimmunitet i fråga om bl.a. dödsfall och personskador, endast om handlingen eller underlåtenheten skett inom forumstatens territorium och upphovsmannen till handlingen eller underlåtenheten befann sig inom detta territorium för handlingen eller under- låtenheten.128 6.6Konventionen i förhållande till svensk praxis Som framgått av kapitel 5, saknas svensk lagstiftning i fråga om statsimmunitet, utöver lag om främmande statsfartyg och lag om frihet från kvarstad för vissa luftfartyg. Frågor om statsimmunitet avgörs därför främst genom hänvisning till internationell sedvanerätt. Det finns ingen omfattande domstols- praxis i fråga om statsimmunitet och de avgöranden som finns 127Se och (se not 13 ovan), s. 47 f. 128Det faktum att konventionen inte behandlar frågan om förhållandet till civilrättsliga anspråk på grund av brott mot vissa grundläggande mänskliga rättigheter har kritiserats, se , UN Convention on State Immunity: the need for a Human Rights Protocol, International and Comparative vol 55, , s. 411–426, och , State Immunity and Jus Cogens, International and Comparative vol 55, , s. 437–446. FN:s konvention om immunitet för stater och deras egendom omfattar inte alla de områden som regleras i konventionen. Här nedan görs en jämförelse mellan konventionens bestämmelser och svensk rätt i de avseenden svensk praxis eller lagstiftning före- kommer. Inledningsvis kan konstateras att utgångspunkten i konven- tionen är den restriktiva immunitetsteorin, vilket överensstämmer med nuvarande svensk praxis.129 Konventionen har en vid definition av begreppet stat i fråga om statsimmunitet. Svensk praxis har i huvudsak rört utländska ambassader, som även enligt konventionen faller under begreppet stat. Det finns också svenska avgöranden som har rört t.ex. utländska turistorganisationer eller handelskontor. Domstolarna har vid bedömningen av om sådana organ kan åtnjuta immunitet fäst avseende vid olika omständigheter som visar i vilken grad den främmande staten har inflytande och kontroll över verksamheten och om verksamheten innefattat uppgifter som annars skulle ha utförts av den främmande statens ambassad eller regeringsorgan. Enligt konventionens definition av begreppet stat, faller statliga organ eller andra enheter in under begreppet i den mån de har rätt att vidta och faktiskt vidtar åtgärder i statens suveräna myndighetsutövning. Det saknar alltså enligt konventionen bety- delse vilken grad av inflytande och kontroll staten har över sådana organ eller enheter. 6.6.2Avstående från immunitet mot domsrätt Artikel 7 i konventionen, som reglerar uttryckligt medgivande till domsrätt, får anses överensstämma med svensk praxis130. Artikel 8, om verkan av deltagande i ett förfarande vid en dom- stol, överensstämmer med Regeringsrättens avgörande där en stat fick anses ha avstått från sin immunitet genom att staten hade deltagit i processen i underinstanserna och först i Regeringsrätten framställt en immunitetsinvändning.131 129Se avsnitt 5.4.1. 130Se avsnitt 5.4.3. 131RÅ 1986 ref 66, se avsnitt 5.2.5 och 5.4.3. FN:s konvention om immunitet för stater och deras egendom Frågor om avstående från immunitet mot domsrätt vid genkäromål, artikel 9 i konventionen, har såvitt känt inte prövats i svensk praxis. 6.6.3Gränserna för immunitetens omfattning I artiklarna 10–17 i konventionen behandlas förfaranden där stats- immunitet inte får åberopas. I artiklarna anges såväl under vilka förutsättningar immunitet inte kan åberopas som när immunitet kan åberopas. Inledningsvis kan här konstateras att konventionen innebär en uttrycklig reglering av immunitet respektive icke- immunitet på olika rättsområden, i stället för den helhetsbedöm- ning av olika omständigheter som talar för och mot rätten att åberopa immunitet, som tillämpats i svensk domstolspraxis. Genom artikel 10 i konventionen undantas affärstransaktioner mellan en stat och en utländsk fysisk eller juridisk person från immunitet. Konventionen definierar i artikel 2 vad som är en affärstransaktion och anger vilka kriterier som ska användas vid fastställandet av om en transaktion är en sådan affärstransaktion. Definitionen av affärstransaktion omfattar avtal eller transaktioner som avser försäljning av varor eller tjänster, lån eller andra transaktioner av finansiell natur, samt andra avtal eller trans- aktioner av affärsmässig, industriell, handelsmässig eller yrkes- mässig natur, dock inte anställningskontrakt. Vid avgörandet av om ett avtal eller en transaktion är en affärstransaktion ska i första hand avtalets eller transaktionens natur beaktas. Först i andra hand och endast i vissa fall ska avtalets eller transaktionens syfte beaktas. I svensk praxis har Högsta domstolen132 generellt uttalat att im- munitet kan åberopas endast i tvister som rör statsakter i egentlig mening, men däremot inte när en tvist angår åtgärder av kom- mersiell eller i övrigt av privaträttslig karaktär. ansåg att det var omstritt om handlingens natur eller dess syfte ska tilläggas avgörande betydelse vid prövningen av vilken karaktär den har. Vid avgörandet av om en åtgärd är en statsakt i egentlig mening eller om den är av kommersiell eller privaträttslig karaktär, 132 NJA 1999 s. 821, se avsnitt 5.2.1 och 5.4.4. FN:s konvention om immunitet för stater och deras egendom uttalades att domstolarna i praktiken ofta torde vara hänvisade till att göra en helhetsbedömning av de omständigheter som med hänsyn till immunitetsrättens syften, i den föreliggande situationen talar för och mot rätten att åberopa immunitet. Regeringen har däremot i arbetet med framtagandet av FN- konventionen förespråkat att gränsdragningen mellan statliga höghetshandlingar och andra handlingar bör göras med utgångs- punkt enbart i handlingens natur. Konventionen skiljer sig här från svensk domstolspraxis, när den anger att det i första hand är avtalets eller transaktionens natur som ska beaktas vid fastställandet av om avtalet eller transaktionen är en affärstransaktion. Den överensstämmer då mer med vad som förespråkats från regeringshåll, även om den medger att i vissa fall en prövning i andra hand kan göras med utgångspunkt i avtalets eller transaktionens syfte. Konventionen förefaller medge undantag från statsimmuniteten i större utsträckning än som skett i svensk domstolspraxis. Konventionen undantar från immunitet i artikel 11 anställnings- kontrakt mellan en stat och en enskild person för arbete som helt eller delvis utförs eller ska utföras inom en annan stats territorium. Undantaget har dock betydande begränsningar.134 Från tillämp- ningen av undantaget undantas för det första vissa typer av arbetstagare (arbetstagare som är anställda för att utföra bestämda uppgifter i offentlig myndighetsutövning, eller som är diplomat, konsul eller i övrigt har diplomatisk immunitet). För det andra undantas vissa sakfrågor från undantagets tillämpningsområde, nämligen frågor om anställning (recruitment), förlängning av an- ställningsförhållanden (renewal of employment) eller återanställ- ning (reinstatement). Därutöver undantas också frågor om av- skedande eller uppsägning, men endast om det rättsliga förfarandet skulle komma i konflikt med statens säkerhetsintressen. För det tredje gäller inte heller undantaget från immunitet i fall där arbetstagaren är medborgare i arbetsgivarstaten när talan väcks, om inte han eller hon är permanent bosatt i forumstaten. Slutligen kan också arbetsgivarstaten och arbetstagaren skriftligen ha avtalat om 133Se avsnitt 5.3.3 och 5.4.1. 134Se avsnitt 6.4.4. FN:s konvention om immunitet för stater och deras egendom något annat, såvida inte forumstaten med hänsyn till sin ordre public har exklusiv behörighet på grund av sakfrågan i målet. I svensk praxis har Högsta domstolens uttalanden i NJA 1999 s. 821 åberopats även i arbetstvister. Domstolarna har dock refererat även till den europeiska konventionen om statsimmunitet och till . Frågan om statsimmunitet har prövats med utgångspunkt i anställningens anknytning till respektive den främmande staten med avseende på arbetstagarens medborgarskap respektive bosättnings- ort, hans eller hennes ställning i organisationen, var arbets- uppgifterna har utförts, samt arbetsuppgifternas art. I stället för den helhetsbedömning som gjorts av svenska domstolar innebär en tillämpning av konventionen att tvister om anställningskontrakt inte omfattas av immunitet om tvisten inte faller in under någon av punkterna (a)–(f) i artikel 11.2. I svensk domstolspraxis135 har en stat ansetts åtnjuta immunitet i ett mål där kärandena yrkade att statens köp av en fastighet skulle förklaras ogiltigt. Domstolen motiverade beslutet med att staten i fråga använde fastigheten för dess ambassad. Detta avgörande är dock och det är oklart hur domstolarna skulle behandla ett sådant fall . Enligt konventionens artikel 13 kan en stat inte åberopa immunitet i en process som rör fastställande av bl.a. statens rättigheter eller ägarintressen i fast egendom i forumstaten. Konventionen påverkar dock inte de folkrättsliga regler som skyddar beskickningslokalers okränkbarhet.136 Fartyg som ägs eller drivs av en stat I konventionen görs i artikel 16137 undantag från statsimmunitet mot domsrätt i fråga om mål som gäller driften av ett fartyg som den främmande staten äger eller driver eller som gäller last som fraktas ombord på ett fartyg som staten äger eller driver. 135NJA 1957 s. 195, se avsnitt 5.2.1. 136Se avsnitt 6.4.4. 137Se avsnitt 6.4.4. FN:s konvention om immunitet för stater och deras egendom fallen krävs att fartyget då den tvistiga händelsen inträffade användes för andra än statliga icke-kommersiella syften. Undantaget gäller dock inte krigsfartyg, militära hjälpfartyg eller andra fartyg som ägs eller drivs av en stat och som vid den aktuella tidpunkten används uteslutande i statlig icke-kommersiell trafik, eller last som fraktas på sådant fartyg och som används eller är avsedd att användas för statliga icke-kommersiella syften. I svensk lagstiftning regleras samma frågor lag med vissa bestämmelser om främmande statsfartyg m.m.138 Lagen grundas Brysselkonvention om statsfartyg och dess tilläggsprotokoll . Den svenska regleringen av frågan om immunitet mot domsrätt överensstämmer i huvudsak med konventionens reglering. Immuniteten mot domsrätt, avseende fartygslast som tillhör en främmande stat och som för statsändamål och inte för affärsdrift fraktas med handelsfartyg, gäller dock enligt 2 § 3 lag inte när den fordran som är aktuell i målet avser bärgarlön eller bidrag till gäldande av gemensamt haveri eller grundar sig på avtal som slutits rörande lasten. Motsvarande undan- tag från immuniteten saknas i artikel 16.4. Enligt artikel 26 i påverkar konventionens bestämmelser inte konventionsstaternas rättigheter och skyldig- heter sinsemellan enligt internationella avtal som gäller för dem och har samband med förhållanden som behandlas i konventionen. Detta innebär att regleringen av immunitetsfrågorna Brysselkonvention inte påverkas av konventionens bestämmelser. lag kan därmed fortsätta att gälla i förhållande till de stater som också är parter Brysselkonvention och dess tilläggsprotokoll. lag innehåller även bestämmelser om immunitet mot tvångsåtgärder i fråga om statsfartyg.139 Enligt artikel 17 medför en stats ingående av ett skiljedomsavtal att den inte får åberopa immunitet mot domsrätt vid en annan stats domstol i frågor som har samband med skiljedomsavtalet.140 138Se avsnitt 5.1.1. 139Se vidare nedan under 6.6.4. 140Se avsnitt 6.4.4. FN:s konvention om immunitet för stater och deras egendom I svensk praxis finns ett avgörande där en främmande stat ingått en skiljeklausul.141 Detta ansågs inte innebära att staten därmed uttryckligen hade avstått från sin immunitet mot svensk domsrätt i ett förfarande som avsåg utseende av skiljeman. Vid en tillämpning av artikel 17 skulle immunitet inte beviljas i en sådan fråga, såvida inte annat bestämts i skiljedomsavtalet. I ett annat avgörande142 ansågs en främmande stat, genom att godta en i ett avtal intagen skiljeklausul, ha avstått från sin rätt till immunitet i fråga om ett efterföljande exekvaturförfarande, varför hovrätten förordnade att skiljedomen (meddelad i ) skulle få verkställas som svensk lagakraftägande dom. Frågor om immu- nitet i förfaranden som rör erkännande av utländska skiljedomar behandlas inte särskilt i . 6.6.4Immunitet mot verkställighet/tvångsåtgärder Det saknas refererade avgöranden från senare tid på detta område. I målen om kvarstadsbåtarna uttalade dock att immunitetsprincipen med särskild styrka upprätt- hölls i fråga om exekutiva åtgärder. Domstolen ansåg dock inte att exekutivt ingripande i en främmande makts faktiska besittning av en lös sak var under alla omständigheter uteslutet. Konventionens bestämmelser medger undantag från immuni- teten mot tvångsåtgärder endast i mycket begränsad omfattning.144 Tvångsåtgärder före dom tillåts endast om den främmande staten uttryckligen har lämnat sitt samtycke, eller har avsatt eller reserverat egendom för gottgörelse av det aktuella kravet. Efter dom tillåts tvångsåtgärder även avseende egendom som finns inom forumstatens territorium och har samband med den enhet mot vilken kravet riktar sig om det har fastställts att den främmande staten uteslutande använder eller avser att använda egendomen i annat än statliga icke-kommersiella syften. I svensk lagstiftning regleras också vissa tvångsåtgärder mot främmande staters egendom lag med vissa bestämmelser om statsfartyg m.m. och lag om frihet från kvarstad för 141NJA 1972 C 434, se avsnitt 5.2.1. 142RH 76:81, se avsnitt 5.2.2. 143NJA 1942 s. 65, se avsnitt 5.2.1. 144Se avsnitt 6.4.5. FN:s konvention om immunitet för stater och deras egendom