sou · GVB36 · 2008-01-01 00:00:00 — Om målsägandebiträdet är ett offentligt rättsbiträde betalas dock ingen ersättning, eftersom staten äger rätts- hjälpbyråerna där de offentliga rättsbiträdena arbetar. En princip i lagstiftningen har varit att målsägandebiträde endast förordnas för målsäganden. Lagen om rättegång i brottmål anger i 2 kap. 1a § punkt 2 att målsägandebiträde kan förordnas om målet gäller brott som avses i 21 kap. 1–6 §§ strafflagen. Bland dessa brott finns bland annat dråp, mord, dråp under förmildrande omständigheter och barnadråp. Lagtexten leder till ett problem eftersom målsäganden, d v s den kränkta personen, har avlidit på grund av de brott som räknas upp i lagtexten. En person som har ett privaträttsligt anspråk till följd av brottet kan emellertid få målsägandeställning. Problemet diskuterades inte i förarbetena till lagen. I doktrinen är bland andra Vuorenpää och Strömman av den åsikten att det inte kan ha varit lagstiftarens avsikt att begränsa rätten till målsägandebiträde enbart till sådana fall där en person får målsägandeställning på grund av ett privaträttsligt anspråk till följd av brottet, utan de anser att vid tolkningen av den här bestämmelsen borde rättstillämparen beakta 1 kap. 17 § BRL som stadgar att om någon har avlidit till följd av ett brott så har dennes make eller barn rätt att som målsägande utöva åtalsrätt (Se källförteckningen). Om den avlidne saknar make eller barn, övergår åtalsrätten till den avlidnes föräldrar eller syskon. De övriga förutsättningarna i 2 kap. 1 a § BRL måste emellertid vara tillämpliga för att ett målsägandebiträde ska kunna förordnas. har i ett avgörande rörande dråp, KKO 1998:111 verkat utgå ifrån att en avliden målsägandes rätt till biträde kan överflyttas till målsägandens föräldrar. I det aktuella ärendet ansåg emellertid att ett målsägande- Lagstiftning om målsägandebiträde i de nordiska länderna biträde inte kunde förordnas för att bistå den avlidnes föräldrar, eftersom de inte var nära släkt eller stod i något annat nära förhållande till den misstänkte. (2001:5) som hade uppgiften att föreslå förbättringar i brottsoffrens situation föreslog i sitt betänkande klarare bestämmelser för när ett målsägandebiträde eller en stödperson skulle förordnas för anhöriga till brottsoffer. Kommissionen föreslog att lagen om rättegång i brottmål skulle kompletteras med en bestämmelse av innebörden att anhöriga som med stöd av 1 kap. 17 § BRL utövar en avliden målsägandes åtalsrätt, skulle betraktas som målsägande vid behovsbedömningen av om målsägandebiträde eller stödperson ska förordnas. Enligt 2 kap. 3 § BRL kan domstolen förordna en stödperson under samma förutsättningar som gäller för att ett målsägandebiträde ska förordnas. En stödperson kan förordnas om målsäganden ska höras personligen för utredningen av saken. Målsäganden ska även anses vara i behov av stöd vid förundersökningen och i rättegången. Stödpersonen kan förordnas på begäran av målsäganden men domstolen kan också på eget initiativ förordna en stödperson. En stödperson förordnas oberoende av målsägandens ekonomiska situation. De krav som ställs på den som tar på sig att bistå målsäganden som stödperson, är att hon eller han måste ha tillräcklig kompetens för att sköta uppdraget. Enligt ursprungspropositionen (RP 82/1995 rd) ansågs det inte nödvändigt att en stödperson skulle ha juridisk utbildning. Stödpersonen kan exempelvis komma från en sådan myndighet till vars uppgifter det hör att hjälpa brottsoffer som blivit utsatta för sådana brott som anges i 2 kap. 1 a § BRL. Psykologer eller socialarbetare kan utses till stödpersoner men även personer som arbetar på brottsofferjourerna. En stödperson ska enligt 2 kap. 9 § BRL ge målsäganden personligt stöd under förundersökningen och rättegången och hjälpa målsäganden med frågor som gäller handläggningen av ärendet. Hon eller han kan förbereda målsäganden för rättegången och diskutera ärendet med målsäganden. Processuella åtgärder hör egentligen inte till stödpersonens område. Det enda som stödpersonen kan hjälpa målsäganden med i det avseendet är kravet på ersättning för de kostnader målsäganden haft för att inställa sig Lagstiftning om målsägandebiträde i de nordiska länderna Det anges inte uttryckligen i lagen att en stödperson kan bistå målsäganden vid överklagande av en dom. Eftersom det tidigare inte kunde förordnas en stödperson för målsägande som ville framställa anspråk i rättsprocessen kunde problem uppstå när målsäganden i förundersökningen hade tilldelats en stödperson och målsäganden senare beslutade sig för att framställa anspråk i rättegången. Enligt den lagstiftning som gällde var stödpersonerna i den här situationen tvungna att avsluta sina uppdrag och istället kunde ett målsägandebiträde utses. Det ledde i praktiken till att stödpersoner inte förordnades när åklagaren driver målsägandens yrkanden. (2001:5) kritiserade det här förhållandet i sitt betänkande och ansåg att målsäganden borde ha rätt till en stödperson när hon eller han hördes personligen. Ett måls- ägandebiträde och en stödperson borde således inte vara alternativa enligt som menade att domstolen ska kunna förordna en stödperson även i sådana fall där ett målsägandebiträde förordnats åt målsäganden. Eftersom måls- ägandebiträden och stödpersoner var alternativa har målsäganden vid förhör och rättegång istället kunnat ha en person från brottsofferjouren eller en närstående med sig som stöd, men de personerna har inte förordnats och därmed har de heller inte kunnat få ersättning från staten. I proposition med förslag till lagar om ändring av de bestämmelser om behandling av brottmål i tingsrätten som ingår i lagen om rättegång i brottmål, och i vissa andra lagar (RP 271/2004 rd) föreslogs en förändring av den här lagstiftningen, d v s i 2 kap. 3 § lag om rättegång i brottmål Regeringen föreslog att den förutsättning enligt vilken en stödperson endast kan förordnas för en målsägande som inte framställer yrkanden vid rättegången skulle strykas. En stödperson kan således förordnas för en målsägande i ett brott som avses i 1 a § i sådana fall när målsäganden hörs personligen vid rättegången, oberoende av om målsäganden framställer yrkanden vid rättegången eller inte (ss. 35–36 och s. 88). Det ledde sedemera till en ändring av bestämmelsen genom lag om ändring av lagen om rättegång i brottmål 243/2006. Lagstiftning om målsägandebiträde i de nordiska länderna Målsäganden har, både före och även efter reformen med målsägandebiträde, haft en rätt att få ett biträde som är avlönat av statens medel. Förutsättningen är att målsägandens ekonomiska ställning gör att målsäganden inte har råd med ett eget avlönat biträde i enlighet med 1 § rättshjälpslagen (Lag nr 257/2002). Som biträde enligt rättshjälpslagen kan förordnas antingen ett offentligt rättsbiträde från en rätthjälpsbyrå, eller ett privat biträde som gett sitt samtycke till att bli biträde åt målsäganden eller någon annan jurist. Rättshjälp söks hos de statliga rättshjälpsbyråerna. I rättshjälpen ingår bl a rådgivning och hjälp vid rättegången. Rättshjälp kan fås i ärendets alla skeden. Den omständigheten att ett rättshjälpsbiträde har utsetts utgör ett sådant särskilt skäl som gör att ett målsägandebiträde inte behöver förordnas vid sexualbrott. Lagstiftaren har velat jämställa brottsoffer så att målsägande med god ekonomi, som utsätts för t ex sexualbrott, inte ska behöva stå för egna rättegångskostnader. Oavsett om biträdet utsetts med stöd av rättshjälpslagen eller med stöd av lag om rättegång i brottmål ska den som agerar på målsägandes vägnar vara ett offentligt rättsbiträde eller en advokat. 15.3.10 Synpunkter på lagstiftningen Begränsningen av möjligheterna att förordna målsägandebiträde till vissa brott har kritiserats i doktrinen. Jokela har ansett att lagstiftaren, i samband med reformen borde ha beaktat särskilt minderåriga och andra som på grund av personliga förhållanden är i en svag position och därmed i behov av hjälp. (Se källförteckning) Han anser även att begränsningen som innebär att målsägande- biträde endast kan förordnas när allmänna åklagaren för talan inte är lämplig, eftersom det är när målsäganden måste uppträda i rätten utan åklagarens stöd som denne är i särskilt stort behov av juridisk hjälp. Lagen borde enligt Jokela även vid andra allvarliga brott innehålla en generalklausul med innebörden att ett målsägande- biträde eller en stödperson skulle kunna förordnas p g a särskilda skäl, t ex målsägandens ålder och övriga personliga förhållanden och om målsäganden har särskilt stort behov av biträde. En annan fråga som tagits upp i doktrinen är lagkonkurrensen. Vuorenpää anser att lagstiftaren vid införandet av 2 kap. 1 a § BRL Lagstiftning om målsägandebiträde i de nordiska länderna inte beaktade lagkonkurrensen, d v s att tillämpningen av en straffbestämmelse utesluter möjligheten att tillämpa en annan (Se källförteckningen). Det kan nämligen uppkomma situationer där den brottsliga handlingen uppfyller rekvisiten för ett brott som ingår i 2 kap. 1 a § BRL, men åtal istället väcks på grund av lagkonkurrensen, för ett brott som inte nämns i paragrafen, t ex vid brotten rån och misshandel. Enligt den lydelse som 2 kap. 1 a § BRL har haft fram till kan ett målsägandebiträde inte utses om gärningsmannen åtalas för ett rån där hon eller han genom att misshandla offret hade tillägnat sig egendom. Vuorenpää har ansett att det var irrationellt och menar att 2 kap. 1 a § BRL borde tolkas så att det avgörande för att kunna förordna ett målsägandebiträde är om gärningsmannen handlat på ett sådant sätt att något av rekvisiten i 1 kap. 2 a § BRL uppfylls oberoende av om åtal väcks för ett annat brott. Problem uppstår när gärningsmannen genom att hota målsäganden utan att använda våld tillägnat sig egendom. Vuoroenpää förordar således att det borde skapas en möjlighet att förordna ett målsägandebiträde vid rån oberoende av tillvägagångssätt. Strömman har i Målsägandens rätt till biträde och stödperson enligt 2 kap. lagen om rättegång i brottmål ansett att olaga hot borde ingå i den förteckning som finns 2 kap. 1 a § BRL eftersom målsäganden omöjligt kan veta om gärningsmannen bara hotat om våld eller om denne hade tänkt genomföra hotet. Hon hävdar att målsägandens rädsla att möta gärningsmannen vid en rättegång kan vara lika stark oberoende av tillvägagångssättet vid rånet (ss. 187– 199). 15.3.11 Förändringar i lagstiftningen I Regeringens proposition till med förslag till lagar om ändring av de bestämmelser om behandling av brottmål i tingsrätten som ingår i lagen om rättegång i brottmål, rättegångs- balken och i vissa andra lagar (RP 271/2004 rd) föreslogs att bestämmelserna om målsägandebiträde skulle utvidgas ytterligare. Lagändringar kom till stånd genom lag om ändring av lagen om rättegång i brottmål 243/2006, Given i . Regeringens förslag gick ut på att bestämmelsen i 2 kap. 1a § 3 punkten skulle ändras så att domstolen vid brott som riktar sig mot liv, hälsa eller frihet skulle kunna förordna ett rättegångsbiträde för att bistå en målsägande under förundersökningen och om Lagstiftning om målsägandebiträde i de nordiska länderna målsäganden har anspråk i ett mål som drivs av allmänna åklagaren, under rättegången. Den föreslagna utvidgningen av tillämpnings- området innebär att bestämmelsen är begränsad till fall där ett förordnande ska anses befogat med hänsyn till förhållandet mellan målsäganden och den misstänkte. Domstolen ska i varje enskilt fall pröva behovet av målsägandebiträde och göra en helhetsbedömning av huruvida det är befogat att förordna ett målsägandebiträde. Dessutom förutsätts det på samma sätt som i den gällande lagen att ett förordnande är befogat med hänsyn till hur allvarligt brottet är, målsägandens personliga förhållanden och övriga omständigheter Också målsägandens ålder och hälsotillstånd och målsägandens förhållande till den misstänkte kan beaktas vid prövningen. En annan förändring gäller förutsättningen för att förordna stödperson som redovisats i avsnitt 15.3.8. Utredningen presenterar i betänkandet en rad förslag som är avsedda att åstadkomma att lagen om målsägandebiträde används i förhållande till dess intentioner, nämligen att ge målsägande med störst behov av juridisk hjälp och stöd rätt till biträde under rättsprocessen Lagen föreskriver att när förundersökning har inletts skall ett målsägandebiträde förordnas. Målsägandebiträdet är ett juridiskt biträde som ska verka såväl under förundersökning som under rättegång. Utredningen har föreslagit flera ändringar som har till syfte att målsägandebiträdet ska förordnas tidigare än vad som sker . De förslagen bör leda till vissa kostnader utöver de som finns . Storleken på kostnaderna är emellertid svår att ange, bl a eftersom det inte går att exakt beräkna när målsägandebiträden förordnas och eftersom tidpunkten för förordnanden kan skifta år . När målsägandebiträden förordnas varierar troligtvis mellan olika platser och detta är också beroende av en rad individuellt betingade faktorer. Inte heller går det att ange hur tillämpningen av förändringarna kommer att bli eller hur dessa kan variera mellan olika delar av landet. De förslag som utredningen har lämnat syftar till att åstadkomma ett genomförande av de intentioner som låg till grund för den nuvarande lagstiftningen men som ännu inte tillämpas fullt ut. Mot den bakgrunden kan de merkostnader som är en följd av förslagen, enligt utredningens uppfattning, inte i första hand anses orsakade av utredningens förslag utan är snarare en effekt av de syften som lagstiftaren ursprungligen hade. Utredningen har lämnat förslag om förändringar i förundersök- ningskungörelsen gällande polisens och åklagarnas information om målsägandebiträde. En skyldighet att informera om målsägande- biträde finns redan men förslaget innebär en viss förändring i polisens och åklagarens fördelning av arbetsuppgiften. Utred- ningens förslag innebär kostnader som ryms inom de respektive myndigheternas anslag. Målsägandebiträdet bör enligt utredningens förslag meddelas när förhör med målsäganden och andra ska genomföras och dessutom hållas fortlöpande informerad om vad som händer i förundersök- ningen. förekommer i många fall kontakter mellan polis och målsägandebiträden, bl a rörande målsäganden och utred- ningens förlopp. De är ett naturligt inslag i polisens utrednings- arbete och utredningens förslag medför inte några märkbart utökade arbetsinsatser. Utredningen föreslår att i samråd med utarbetar en broschyr om målsägandebiträde. Eftersom arbete med informationsinsatser och utarbetande av informationsmaterial redan ligger inom anslag torde förslaget inte medföra några extra kostnader. har dessutom på regeringens uppdrag tagit fram en informationsstrategi. Den anger att informationsmaterial ska spridas om bland annat brottsoffers rättigheter. När det gäller utredningens förslag om polisens arbete med att registrera och dokumentera information om målsägandebiträde är en översyn av polisens system för anmälansupptagning, Rationell anmälansrutin (RAR) redan på gång. Inom det arbete som pågår har skyldigheten att informera om målsägandebiträde redan uppmärksammats. Därför torde de förslag som utredningen har i den delen inte föranleda några ökade kostnader. 16.3Åklagarens skyldigheter gentemot målsäganden I kapitel 6 i betänkandet föreslår utredningen en ny bestämmelse i förundersökningskungörelsen med innebörden att åklagaren vid grövre brott ska ha en skyldighet att erbjuda målsäganden ett sammanträffande. Det rör sig om en rutin som redan utförs av många åklagare och förslaget torde därför medföra endast en marginell ökning av kostnaderna för åklagarmyndigheten. där förslaget kommer att innebära merarbete för åklagaren torde det uppvägas av de fördelar som ett sammanträffande kan få för utredningen och vid rättegången. 16.4Förordnade av målsägandebiträde och målsägandebiträdets behörighet I kapitel 7 av betänkandet föreslår utredningen att åklagaren ska fatta beslut om förordnande av målsägandebiträde under förundersökningen och att sådana beslut ska ske med skynd- samhet. Till förslaget om förordnandefrågan har fogats några förslag om målsägandebiträdets behörighet och om fördelningen av uppdrag som målsägandebiträde. Utredningen har förslagit att advokater som huvudregel ska förordnas som målsägandebiträden och att det ska finnas ett lämplighetskrav för målsägandebiträden i lagstiftningen. Vidare föreslår utredningen att de advokater som vill ta uppdrag som målsägandebiträde ska anmäla sitt intresse för uppdraget till åklagarkammaren i den region där de är verksamma. På polismyndigheterna och åklagarkamrarna ska en offentlig förteckning över advokater som är intresserade av uppdraget som målsägandebiträde upprättas och finnas tillgänglig. För att få upptas på förteckningen ska målsägandebiträdet ha genomgått lämplig utbildning för målsägandebiträden. Förslaget om att åklagaren ska förordna målsägandebiträde leder till vissa ökade befogenheter för åklagarna som till viss del motsvaras av minskade befogenheter för domstolarna. Ett av syftena med förslaget är att förenkla hanteringen och spara tid. Utredningen menar att åklagarnas utökade befogenheter inled- ningsvis kommer att kräva vissa arbetsinsatser, t ex utarbetandet av beslutsmallar för åklagarkamrarna. Det rör sig emellertid om sådant arbete som i längden spar resurser och tid i hantering. gör åklagarna en prövning av målsägandens behov av målsägande- biträde vilket medför att den nya bestämmelsen inte kräver någon extra arbetsinsats av betydelse från åklagarna. Åklagarnas skyldighet att till domstolen ge in en begäran om förordnande av målsägandebiträde försvinner och är en arbetsbesparande åtgärd. Sammanfattningsvis kommer inte utredningens förslag att medföra någon större förändring av åklagarens arbetsinsats när det gäller målsägandebiträdet som förslaget innebär en viss lättnad i domstolarnas arbete. Att höja behörighetskravet för målsägandebiträdena och för- bättra deras kompetens medför en kvalitetshöjning i förfarandet. I ett längre perspektiv kommer det att verka kostnadsbesparande bland annat eftersom färre byten av målsägandebiträden kommer att begäras. De övriga förslagen som rör fördelningen av uppdrag som målsägandebiträde medför inte några mätbara extra kostnader. Utredningens förslag om att lagstiftningen om målsägande- biträde ska vara ett moment som ingår i åklagarens grundutbildning ger inte heller upphov till några nya kostnader. De bestämmelser som utredningen föreslår i 1 § av lagen medför en viss utvidgning av lagens tillämpningsområde. De innebär emellertid inte att några nya brott tillkommer utöver de för vilka målsägandebiträde redan kan förordnas och som anges i lagen. Bestämmelsen om förordnande av målsägandebiträde vid sexual- brott har genomgått en mindre förändring. Enligt gällande rätt råder en presumtion för förordnande av målsägandebiträde vid sexualbrott. Utredningens förslag innebär att presumtionen blir kvar men att undantagsbestämmelsen rörande sexualbrott preciseras. Förslaget om ändring av lagen innebär således ett klar- läggande och kan inte medföra någon nämnvärd kostnadsökning. Utredningen har i samma kapitel föreslagit en särskild bestämmelse om att målsägandebiträde ska förordnas för barn som utsatts för grova brott. I princip ska målsägandebiträde förordnas i en rad situationer när brott begås mot barn. När det gäller sexualbrott skall målsägandebiträde förordnas utan behovsprövning. I övriga fall är målsägandens ålder en faktor som ska beaktas. Trots det förutser utredningen en viss mindre ökning av kostnaderna till följd av det här förslaget. Kostnaderna förväntas emellertid bli marginella. Utredningens förslag rörande ett förtydligande av bestämmelsen i 3 § lagen om målsägandebiträde som innebär att målsägande- biträdet får det primära ansvaret för att föra talan om enskilt anspråk medför en kodifiering av praxis och således inga extra kostnader för rättsväsendet. 16.7Särskild företrädare för barn De förslag till förändringar som lämnas i kapitel 14 avseende förordnande av särskild företrädare för barn medför inga utökade kostnader. Utredningen har föreslagit viss förändring i 3 § lagen om målsägandebiträde som innebär att målsägandebiträdet i skälig omfattning ska bistå målsäganden med att få ut tilldömt skadestånd. Mycket tyder på att målsägandebiträden begär och får ersättning för så kallat avslutande åtgärder i vilka ibland ingår viss hjälp med att starta processen för att målsäganden ska få ut sitt skadestånd. Utredningens förslag förväntas därför inte medföra annat än blygsamma kostnadsökningar. Utredningen har föreslagit att utbildning om målsägandebiträde ska ges större utrymme i polisens grundutbildning. Det är ett förslag som inte innebär att några nya kostnader uppstår utan det handlar om att förändringar måste göras i studie- och utbildningsplaner. Det är således endast ändringar som ryms inom de anslag som finns för polisutbildningen. Flera av förslagen som utredningen lämnat rör förtydliganden i lagstiftningen. Dessa medför inte några egentliga förändringar i vad lagstiftaren ursprungligen avsett utan är avsedda att garantera en bättre efterlevnad av lagen. De mindre kostnader som uppkommer är av så marginell art att de inte kräver någon närmare redovisning. 17.1Förslaget till lag om ändring i lagen (1988:609) om målsägandebiträde När förundersökning har inletts skall ett särskilt biträde för målsäganden (målsägandebiträde) förordnas i ärenden om 1.brott enligt 6 kap. , såvida inte brottet rubriceras som sexuellt ofredande enligt 6 kap. 7 § och det är uppenbart att målsäganden saknar behov av målsägandebiträde, 2.brott enligt 3 eller 4 kap. , på vilket fängelse kan följa, eller enligt 8 kap. 5 eller 6 § eller försök, förberedelse eller stämpling till sådant brott, om det med hänsyn till målsägandens personliga relation till den misstänkte eller andra omständigheter kan antas att målsäganden har behov av sådant biträde, 3.annat brott på vilket fängelse kan följa, om det med hänsyn till målsägandens personliga förhållanden och övriga omständigheter kan antas att målsäganden har ett särskilt starkt behov av sådant biträde. När lagen (1999:997) om särskild företrädare för barn inte är tillämplig skall ett målsägandebiträde förordnas vid brott på vilka fängelse kan följa om målsäganden är , om det inte är uppenbart att målsäganden saknar behov av sådant biträde. Målsägandebiträde får förordnas i högre rätt, om åklagaren eller den tilltalade har överklagat domen i ansvarsdelen. Det första stycket, punkt 1 gällande brott enligt 6 kap. , d v s sexualbrott har genomgått förändringar. Det senare ledet i den första punkten om det inte är uppenbart att målsäganden saknar behov av sådant biträde, har tagits bort. Det finns ett allmänt behov av den typ av stöd som målsägandebiträde kan ge vid sexualbrott och därför är inte någon behovsprövning nödvändig. Utredningen vill genom en förändring av lagtexten ge målsägande en obligatorisk rätt till målsägandebiträde i samtliga ärenden i vilka det föreligger misstanke om sexualbrott och i vilka målsäganden begär målsägandebiträde. Det undantag som utredningen föreslår i punkt 1 gäller brottet sexuellt ofredande vid vilket det inte regelmässigt finns ett behov av målsägandebiträde för vuxna målsägande. Inga ändringar föreslås i punkterna 2–3 av 1 §. I paragrafen har ett andra stycke införts vilket betyder att det nuvarande andra stycket som reglerar målsägandebiträdets behörighet i högre rätt blir till ett tredje stycke. De nya reglerna i andra stycket innebär att målsägandebiträde alltid skall förordnas när barn har utsatts för brott med fängelse i straffskalan. Det nya stycket följer således den gällande principen i lagstiftningen om målsägandebiträde och särskild företrädare för barn om att fängelse i straffskalan är en förutsättning för att förordna målsägandebiträde och särskild företrädare för barn.