sou · GWB319 · 2008-03-04 00:00:00 — Längre ut från djupdeponin når grundvattnet en strörre vatten- förande spricka där vattenflödet är högre. når grundvatt- net en närbelägen recipient (en brunn eller ). Diffusion genom buffertmaterial och berg Diffusion är en molekylär transport som förekommer i vätskor, gaser och porösa medier och som uppstår då det finns en kon- centrationsskillnad mellan två punkter. Detta kan t ex vara mellan porvattnet inuti djupdeponin och fasgränsytan mellan buffertmate- rial och bergvägg såsom illustreras i figur 8.5. Vid stationära förhållanden ges den diffusiva transporten, Ndiffusion, av Ndiffusion = k A c (ekv 8.2) där k är en materieöverföringskoefficient (m/år) A är ytan över vilken materiöverföringen sker (m2) c är en koncentrationsdifferens (mg/m3) För den diffusiva transporten genom buffertmaterialet ges materie- överföringskoefficienten av uttrycket: (ekv 8.3) där De är ämnets effektiva diffusivitet genom bufferten (m2/s)är buffertmaterialets porositet (-) L är tjockleken på buffertmaterialet (m) Mäktighet på buffertmaterialet sätts till 0,5 m. 2 10 10 3.15 107 = 1.3 10 2 m/år (ekv 8.4) Som framgår av figur 8.5 är det en koncentrationsskillnad även mellan bergväggen och bergmassan. För den diffusiva transporten i berget kan följande uttryck för materieöverföringskoefficienten härledas (Neretnieks, 1979): 4 Dw upor berg (ekv 8.5) där Dw är ämnets diffusivitet i vatten (m2/år) upor är vattnets strömningshastigheten i bergets porer (m/år) B är en kontaktlängd (m) berg är bergets porositet (-) Grundvattnet flödeshastighet i bergets porer/sprickor beräknas enligt: = 0.05 m/år (ekv 8.6) Kontaktlängden, B, sätts till 20 m (bergrummets bredd). 4 2 10 9 3.15 107 0.05 0.01 = 1.4 10 4 m/år (ekv 8.7) Om kontaktlängden istället väljs till bergrummets höjd (10 m) blir kberg=1,9 10-4 m/år eller längd (65 m) blir kberg=7,6 10-5 m/år. Inversen av materieöverföringskoefficienten (1/k) brukar be- nämnas motståndsfaktorn för diffusiv materieöverföring. Ju lägre denna faktor är desto lättare sker materieöverföringen. Av ekvation (8.3) framgår att motståndet ökar ju längre sträcka som materie- överföring ska ske och ju lägre diffusiviteten är. Från ekvationerna (8.4) och (8.7) erhålls motståndsfaktorerna 1/kbuffert = 79 och 1/kberg = 7 256. Av detta kan man konstatera att det huvudsakliga motståndet mot den diffusiva materietransporten mellan djupdeponin och omgivande berg ligger i berget. För att beräkna materietransporten enligt ekvation (8.2) defi- nieras den totala materieöverföringskoefficienten för det aktuella problemet som: k = 1.4 10 4 m/år (ekv 8.8) Materieöverföringsytan approximeras med bergrummets mantelyta på (L=65 m, B=20 m, H=10 m). Koncentra- tionen av kvicksilver i vattnet inne i bergrummet antas vara /m3. (motsvarande lösligheten för kvicksilver) och sätts kon- servativt till noll i berget. Transporten beräknas till: Ndiffusion = 1.4 10 4 3900 50 = /år (ekv 8.9) Om längden på djupdeponin ökas med en faktor 10 så ökar den diffusiva transporten med en faktor 10. En ökning av buffertlagrets tjocklek till 1 m skulle inte ha någon effekt på transporten eftersom transportmotståndet domineras helt och hållet av berget. Advektiv transport genom deponin Vattenflödet genom förvaret ges av uttrycket: Q = k i A f (ekv 8.10) där Q är vattenflödet (m3/s) k är den hydrauliska konduktiviteten i omgivande berg (m/s) i är den hydrauliska gradienten i omgivande berg (m/m) A är bergrummets tvärsnittsyta vinkelrätt mot vattenflödet i berget (m2) f är flödeskonvergensfaktorn (-) Transporten av kvicksilver ut från djupdeponin genom advektion, Nadvektion, ges av: Nadvektion = Q C0 = k i A f C0 (ekv 8.11) där C0 är föroreningskoncentrationen i vatten inuti bergrummet (mg/m3). Uppskattade vattenflöden genom djupdeponin för de olika för- varsutformningarna är sammanställda i tabell 8.1. I tabellen redo- visas även uttransporten av kvicksilver med utströmmande vatten. Transporten baseras på ett antagande att koncentrationen av kvick- silver i det vatten som lämnar djupdeponin ges av lösligheten av elementärt kvicksilver (/m3). Resultaten visar att endast för mycket pessimistiska antaganden beträffande kvicksilvrets löslighet i djupdeponi i kombination med pessimistiska antaganden om SOU 2008:19 Bilaga 4 vattengenomströmning genom närzonen kan några betydande utsläpp av kvicksilver beräknas. En jämförelse mellan den uppskattade frigörelsen av kvicksilver genom genomströmmande vatten i tabell 8.1 och den diffusiva transporten ut från djupdeponin indikerar att, med undantag för de fall med extremt högt vattenflöde genom djupdeponin, bidraget från den diffusiva transporten och den konvektiva transporten till frigörelsen av kvicksilver från djupdeponin är i samma storleks- ordning. 9 Spridningsprocesser i berg Spridning av kvicksilver i berggrunden sker i huvudsak i löst form med strömmande grundvatten. Lösligheten för kvicksilver under olika geokemiska betingelser beskrivs i kapitel 7. I detta avsnitt antas som en övre pessimistisk gräns en löslighet av kvicksilver i slutförvaret på 50 μg/l, motsvarande mättnadshalten av metalliskt kvicksilver i vatten. Berget består förenklat av vattenförande sprickor/sprickzoner och praktiskt taget tät bergmassa mellan sprickorna/sprickzonerna. I många fall kan sprickor som bildats i berget långt tillbaka i tiden ha tätats igen genom utfällning av sprickfyllnadsmineral. Mängden vattenförande sprickor påverkar hur mycket vatten som kan kom- ma i kontakt med avfallet i ett slutförvar, försök till kvantifieringar exemplifieras senare i detta kapitel. För en viss given vattenmängd som strömmar genom berget gäller även att den hastighet med vilken vattnet rör sig i sprickorna ökar ju färre sprickor som leder vatten. Det är vanligt att några få stora sprickor står för en stor andel av hela vattenflödet i berget. Erfarenheter från Stripa (och Neretnieks, 1991) visar att en typisk spricklängd, Lc, är 1,6 m med en bredd, W, på i stor- leksordningen 0,1 och att det i medeltal finns en vattenförande spricka per tvärsnitt berg. 9.1Inledande period då spridningen fördröjs Då en föroreningsplym sprids med grundvattnet längs vatten- förande sprickor i berget kommer föroreningshalten att påverkas av olika processer. Två viktiga processer är matrisdiffusion och adsorp- Matrisdiffusion innebär att föroreningar genom en diffusions- process vandrar från de vatten- och föroreningsförande sprickorna in i den relativt täta bergmassan. Detta innebär att spridningen av föroreningar via sprickorna bromsas upp. Såväl på mineralytor i bergmassan som på olika sprickfyllnadsmineral kan föroreningar adsorberas. Till följd av adsorption sker vanligen en signifikant fördröjning (retention) av föroreningsspridningen. Fördelningen av ett kemiskt ämne mellan löst fas (grundvattnet) och fast fas (partiklar, bergmaterial) beskrivs vanligen med ett halt- samband. Ett sådant haltsamband kallas generellt för en adsorp- tionsisoterm. I dess enklaste form är haltsambandet en kvot mellan halten i fast fas och halten i löst fas och kallas då för ett Kd-värde. C fast fas mg / kg (ekv 9.1) Ett högt värde på Kd-värdet innebär att ämnet är hårt bundet till det fasta materialet. Eftersom transporten av föroreningar vanligen sker i löst form innebär detta att spridningen motverkas om för- oreningen är hårt bunden till det fasta materialet. Värden i litteraturen indikerar att kvicksilver är relativt hårt bundet till fast material, något som minskar riskerna för spridning. Figur 9.1 Sammanställning av naturligt förekommande koncentrationer av kvicksilver och ett urval andra ämnen i grundvatten (Cw, µg/l) och i granitberggrund (Cs, mg/kg), hämtat från m,fl, (1994), modifierat efter m,fl, (1988) Utgående från medianvärdena för kvicksilverhalterna i fast berg- material och halterna i grundvattnet kan ett Kd-värde grovt uppskattas till cirka 1 000 l/kg. En extremvärdesberäkning baserad på högsta halt i berggrunden och lägsta halt i grundvattnet ger ett Kd-värde på cirka 3 l/kg. En osäkerhet i dessa uppskattningar är att den kemiska formen hos kvicksilvret inte är känd. Det bör noteras att de i tabell 9.1 angivna Kd-värdena för Hg0 redovisas utan moti- vering eller källhänvisning varför de får betraktas som spekulativa. I de genomförda spridningsberäkningarna har olika Kd-värden för kvicksilver antagits för att belysa olika tänkbara fall. Tabell 9.1 Uppskattade parametrar till en kvicksilvermodell för olika miljöer (m.fl., 1998). Kd (Hg0) Kd (HgII) Kd (CH3Hg+) Suspenderat fast biotiskt material Bedömningen av spridningsrisker måste dock även ta hänsyn till riskerna för spridning av partikelbundna föroreningar, liksom för risken att föroreningarnas löslighet påverkas av olika komplex- bildande ämnen i grundvattnet. Kvicksilver binds även hårt till suspenderat material i vattnet liksom till lösta organiska ämnen i grundvattnet. I tabell 9.1 redovisas värden ur litteraturen för för- delningsfaktorer för kvicksilver i olika system. Tabell 9.2 Exempel på litteraturvärden för fördelningskoefficienter för kvick- silver och metylkvicksilver i olika system (och , 2005) [l/kg] [l/kg] [l/kg] [l/kg] 150–630 000 15 800–794 000 200 000–398 000 6 300 1 000 000 15 800 1 500 000 Ett förorening som är löst i vattnet som strömmar genom vattenförande sprickor i berget, kommer att diffundera in i mindre angränsande, vattenfyllda men ej vattenförande sprickor (s.k. mikro- sprickor) och porer i bergmassan där föroreningen kan sorbera. Detta medför att föroreningen rör sig långsammare genom berget än vad vattnet gör. Från teoretiska studier av föroreningstransporten i sprickigt berg (m.fl., 1993 och och Neretnieks, 1991) går det att visa att koncentrationen av en förorening på avståndet Lspricka nedströms en djupdeponi med en föroreningskoncentra- tionen i lakvattnet C0 ges av: (ekv 9.2) där K (ekv 9.3) där W är bredden på den vattenförande delen av sprickan (m) Lspricka är avståndet från djupdeponin till närmaste större vatten- förande sprickzon (m) Lc är spricklängden för en enskild spricka (m) k är bergets hydrauliska konduktivitet (m/år) i är den hydrauliska gradienten (m/m) De är den effektiva diffusiviteten (m2/år) K är en kapacitetsfaktor ( + Kd berg) (-)är bergets porositet (-) berg är bergets densitet (kg/m3) Kd är ämnets sorptionskoefficient (m3/kg) Uppehållstiden för vatten, tw, ges av: (ekv 9.4) Koncentrationsprofilen beror följaktligen av bergets egenskaper och föroreningens sorptionsförmåga i berget, men är helt oberoen- de av hur förvaret är utformat. Med detta som grund beräknas föroreningskoncentrationen som en funktion av tiden. Beräkningarna baseras på data enligt tabell 9.3. För att belysa osäkerheten i kvicksilvers förmåga till fastläggning i berget har Kd-värdet varierats i tre olika steg; 0, 0.003 och /kg. Resultatet presenteras grafiskt med heldragna linjer i figur 9.2. Vattnets uppehållstid är . Bilaga 4 SOU 2008:19 ningen av kvicksilver i berget försummas (Kd=0), erhålls en viss, om än begränsad, utspädningseffekt. är koncentra- tionen i sprickan före utflödet till den större sprickzonen 75 pro- cent av föroreningskoncentrationen i djupdeponin. Sorptionen har som figur 9.2 visar en betydande effekt på ut- släppet av kvicksilver. Redan en begränsad sorption (Kd=0.003 m3/kg) erhålls en påtaglig fördröjning i utsläpp. Efter cirka 10 är koncentrationen av C0, efter 100 . Med ett Kd-värde på /kg tar det närmare 1 miljon år innan något utsläpp förväntas ske. Antagna data för modellering av föroreningskoncentrationen ned- k (m/s) i (m/m) (kg/m3) Lc (m) W (m) Lspricka (m) De (m2/år) Relativ koncentration i en punkt 100 m nedströms förvaret C/C0 ( - ) Tid (år) Konduktiviteten som angivits i tabell 9.3 är ett viktat medelvärde som beaktar konduktiviteten i såväl berg () som sprickor (). Andelen vattenförande sprickor har uppskattats till av den totala bergytan. Som en variationsberäkning har konduktiviteten satts till motsvarande sprickkonduktivi- teten, vilket ger ett mer konservativt mått på spridningen (strecka- de linjer i figuren ovan). De genomförda beräkningarna ovan baseras på antagandet att föroreningen transporteras 100 m längs mindre vattenförande sprickor. Därefter antas föroreningen nå en större sprickzon med ett betydligt större vattenflöde som slutligen leder fram till en ytvattenrecipient. Den ytterligare fördröjning i förorenings- transporten som kan erhållas i den större sprickzonen försummas. Det är dock viktigt att notera att detta inte innebär att förorenings- koncentrationen i ytvattenrecipienten är den samma som når den mer vattenförande sprickzonen. I såväl sprickzon som recipient förväntas en betydande utspädning ske. 9.3Långsiktig period då stationära förhållanden råder På lång sikt spelar retentionsprocesser ingen avgörande roll för kvicksilver. Kvicksilver är ett grundämne och bryts därmed inte ner utan kommer att finnas kvar . Eftersom mängden kvicksilver som avses deponeras i djupdeponin är stor kommer på riktigt lång sikt ett steady-state tillstånd att inträda där lika stor mängd kvicksilver frigörs från djupdeponins närzon som avleds till recipienterna. Denna stationära fas kan förväntas pågå , många . Med en enkel betraktelse kommer det utsläpp som sker från djupdeponin att transporteras i mängd genom sprickor i berggrunden till en större sprickzon och vidare till recipienten i samma mängd som frigörs. Ett sådant stationärt (oföränderligt tillstånd) brukar betecknas steady-state. Till följd av en viss utspäd- ning av det djupare grundvattenflödet då det når ytligare delar av berggrunden kommer dock halterna i det lakvatten som når reci- pienten, exempelvis en brunn, att vara lägre än det lakvatten som frigörs från djupdeponin. I en tidigare utredning inom ramen för utred- ning av slutförvaring av kvicksilver genomfördes beräkningar av vad som händer då kvicksilver som lakas ut från ett djupförvar och därefter successivt späds genom omblanding med djupt, salt grund- vatten under transport i berget. Resultaten återges nedan och visar att kvicksilver tenderar att fastläggas genom utfällning av kvick- silversulfid i berggrunden. Figur 9.3 Resultat från beräkningar av utspädningsförloppet då ett kvick- silverhaltigt lakvatten lämnar ett djupt bergförvar och successivt blandas med ett salt, djupt grundvatten. I figuren indikeras bild- ning av olika under utspädningsförloppet. Från och , 1997a. Löslighet av kvicksilver då lakvatten från djupt bergförvar blandas med djupt grundvatten i successivt ökande proportioner Hg(l) (mg/l) Hg(l)+HgS Blandningsförhållande lakvatten + grundvatten (ggr) Kvicksilvret påverkas även av geokemiska omvandlingsprocesser under transporten från djup berggrund, via sprickor i berget, med en övergång till ytnära berggrund där inblandning sker av syresatt meteoriskt vatten och ökad mängd organiskt material i grundvatt- net. Det är dock väsentligt att påpeka att de mängder kvicksilver som uppskattats frigöras från djupdeponin är så låg att en detalje- rad kännedom om de omvandlingsprocesser som sker nära markyta är av begränsad betydelse för säkerheten. 10 Utsläpp i recipient Detta torde inskränka sig till vad som avgår med ventillationsluft (vilket kan hållas i schack genom filtrering om det skulle upp- komma behov av detta) samt via avledning av länspumpat vatten (här kan förutsättas att detta alltid kommer att ske en aktiv lakvattenrening. Reningen bedöms vara tekniskt relativt enkelt och kan ske genom kommersiellt tillgängliga standardfilterkassetter för aktivt kol som dopats med svavel. Detta innebär en kostnad som ska tas i beaktande . Vidare innebär detta att det är praktiskt möjligt att upprätthålla driften under väl kontrollerade förhållanden utan någon betydande kvicksilverbelastning på omgiv- ningen . 10.2Utsläpp på lång sikt efter förslutning hålls slutdeponin dränerad genom pumpning. Då slutdeponin tillslutits kommer grundvatten att strömma in och leda till helt vattenmättade förhållanden i deponerat avfall och bergmaterial. Den tid som krävs för återställning av den naturliga hydrauliska situationen i berget är inte helt trivial att uppskatta, en förenklad uppskattning kan dock göras. För en nedfarts- ramp som återfyllts med aska (askan antas finnas på plats då slutdeponin tillslutits, vidare antas att inget vatten binds av askan efter denna tidpunkt) med ett k-värde som är maximalt 10 gånger högre än berget konduktivitet kan ge ett inflöde av grundvatten till slutdeponin av 10*1,5 10-8*0,001*3000*π*8,75*3,15 107 = /år. Om istället betraktas det något mer permeabla berget på mindre djup kan värdet vara några tiotal gånger högre, säg /år som högst. Om vi antar samma förhållande mellan vattenmängd och mängd aska i nerfartsrampen som i Eons bergrumslager för aska (cirka 35 vatten och 60 aska) så krävs vatten i nerfartsrampen. Till detta kommer den mindre volym som krävs för att vattenmätta djupdeponin, antag att den erforderliga mängden vatten är . Tiden för återställ- ning av de hydrauliska förhållandena i berget skulle då kräva minst . Det kan vara rimligt att anta att den faktiska tiden för återställning kan vara några tiotal år från tillslutningen av djup- deponin. kommer utläckage av kvicksilver från Bilaga 4 SOU 2008:19 djupdeponin vara osannolik på grund av det inåtströmmande grundvattnet. Efter det att slutdeponin har vattenfyllts finns förutsättning för att det ska ske ett utläckage av kvicksilver. Långsiktiga utsläpp med genomströmmande grundvatten (advektion) har beräknas för ett antal variationsfall och redovisas i kapitel 8. Frigörelsen av kvick- silver har skattats till mellan 10 och /år beroende på avfallsmängd och hur djupförvaret utformas, se tabell 10.1. Till detta ska läggas den diffusiva transporten som skattats till i stor- leksordningen /år. Tabell 10.1 Sammanställning av skattat utläckage av kvicksilver Utsläpp (mg/år) Inledande förenklade beräkningar visar endast obetydliga läckage via grundvatten av storleksordningen <1 g Hg/år. Endast för extrema antaganden kan utsläpp som väsentligt överstiger Hg/år be- räknas. 10.3Jämförelser med naturliga Hg-flöden De beräknade långsiktiga utsläppen av kvicksilver från en djup- deponi är intressant att jämföra med den atmosfäriska deposition av kvicksilver som sker . En Nordisk undersökning av m.fl. (2007) rapporterar undersökningar – 2002 där den totala atmosfäriska våtdepositionen av kvicksilver uppgår till mellan 3 och 8 μg/m2/år i . För de aktuella neder- bördsmängderna vid respektive mätstation motsvarar detta mellan 6 och 11,5 μg/m3 nederbördsvatten. För skogsbevuxna ytor har mätningar visat att ett betydande bidrag sker genom torr depo- sition av partikelbundet kvicksilver som filtreras av trädens blad- verk/barr. Den totala depositionen av kvicksilver inom skogsmark kan därvid uppgå till cirka 5 gånger högre värden, dvs. totalt nära 50 μg/m2/år. De uppmätta värdena för våtdepositionen överens- stämmer väl med publicerade värden för 13 olika mätstationer i nordöstra . De beräknade långsiktiga utsläppen av kvicksilver från ett djup- förvar är av storleksordningen /år. Detta motsvarar den årliga våtdepositionen av kvicksilver från atmosfären över en yta av cirka 100 000 . Detta motsvarar således av den atmosfäriska depositionen som sker på Händelö (5,). Det totala utsläppet från djupdeponin motsvarar endast depositionen över en yta av 20 000 om även den maxi- mala torrdepositionen inkluderas i jämförelsen. Om vi istället betraktar den huvudsakliga recipienten som är den inre delen av som har en vattenvolym av så utgör tillskottet av kvicksilver från ett djup- förvar en helt försumbar halt (<2 pg/l som årligt tillskott om det antas att inget vattenutbyte sker). På samma sätt som ovan mot- svarar det totala utsläppet från djupförvaret den atmosfäriska våt- depositionen över mindre än 0,av inre vattenyta. Figur 10.1 Genomsnittlig årlig våtdeposition av kvicksilver i 2002, modifierad efter m.fl. (2007) Eftersökningar av vattenkemiska data för kvicksilverhalter eller kvicksilvertransport i ström hos vattenvårdsförbundet visar att inga kvicksilveranalyser ingår i övervakningsprogrammet. Där- med kan inga beräkningar av dagens kvicksilverbelastning från ström till göras. Bilaga 4 SOU 2008:19 Olika förvaringskapacitet för djupdeponin har belyst med exempel, motsvarande en totalt deponerad volym av 2 000, 10 000 eller räknat som staplad kollivolym. Som ett belysande exempel har antagits att aska från utnyttjas som buffertmaterial och återfyllnad av förvarsutrymmen mellan avfalls- behållare och bergväggar, liksom för återfyllnad av nerfartsramp i berget. Andra fyllnadsmaterial är dock tänkbara. En grov bedömning av kostnader för anläggningsarbete i berg för en djupdeponi visar att kostnaden för att driva en nerfartsrramp () är betydande, utformningen av deponiutrym- men i berget varierar beroende på djupdeponins kapacitet och utformning: cirka 1,5 3 Mkr för , för och för . Till detta kommer kostnader för övrig utrustning och driftkostnader. Bergmassan på Händelö genomkorsas av större sprickzoner, men en bergplint med relativt tätt berg finns under och strax norr om där det placering av en djupdeponi skulle vara möjligt. Det ska understrykas att det inte finns några undersök- ningar av berget under (befintliga tunnlar m.m.), varför de genomförda undersökningarna baseras på extrapolationer mot större djup i berget som är behäftade med osäkerheter. Djupdeponin kan utformas som horizontella tunnlar, bergrum eller bergsilos. Deponering av avfallet kan ske genom att avfallet omges med olika typer av buffert- och återfyllnadsmaterial. Upp- skattningar av vattengenomströmning djupdeponin har genomförts för olika tänkbara utformningar. Sammantaget visar utredningarna att anläggningen kan utformas så att endast obetydlig grundvatten- genomströmning sker genom djupdeponin. En utgångspunkt för utredningen har varit att endast kvicksilver i en kemiskt och fysikaliskt stabil form ska tas emot för djup- deponering. Kvicksilver i ren form förutsätts härvid stabiliseras som sulfid före djupdeponering. Detta medför en låg löslighet i grundvattenmiljö och möjliggör en god arbetsmiljö under djup- deponins drifttid. utredningar (och , 1997a och 1997b) pekar på att lösligheten av kvicksilver i den miljö som fås i djupförvaret blir mindre än 50 μg/l, och när kvicksilvret stabiliseras som sulfid väsentligt lägre. Om användning av aska som buffert i djupdeponin övervägs bör man utreda utreda de kemiska förhållan- dena i slutförvaret ytterligare. Olika spridningsprocesser för kvicksilver från djupdeponin har undersökts. Resultaten visar att endast mycket små mängder kvick- silver frigörs från en djupdeponi. Olika beräkningsfall visar att kvicksilverutsläppet begränsas till mindre än /år för realistiska förhållanden. Mycket extrema beräkningsantaganden måste göras för att väsentligt öka de beräknade utsläppen. Bedömningar av påverkan på recipient har genomförts, vilket i exemplet utgörs av ström/kanal och inre . Genomförda beräkningar visar en helt försumbar påverkan på reci- pienten. Jämförelser har gjorts med den atmosfäriska depositionen av kvicksilver. Det beräknade utsläppet från en djupdeponi skulle motsvara den atmosfäriska depositionen på av Händelös markyta. På samma sätt motsvarar utsläppet den atmo- sfäriska deposition som sker på av inre yta. Innan en djupdeponi för kvicksilveravfall byggs skall en säker- hetsanalys av den typ som beskrivs i bilaga A i rådets beslut om kriterier och förfaranden för mottagning av avfall vid avfalls- deponier (EU, 2003). I en sådan säkerhetsanalys ingår bl.a. bedöm- ningen av säkerheten mot utsläpp för ett antal scenarier för djup- deponins framtida utveckling, t.ex. inverkan av tektoniska förlopp, klimatpåverkan och mänskligt intrång. Sammantaget visar utredningen att det finns goda tekniska, säkerhets- och miljömässiga möjligheter att utforma och finna en lämplig plats för en nationell djupdeponi i svensk berggrund. Fortsatt arbete får finna en lämplig loka- lisering. Risker för olyckor vid byggnation och drift