sou · GVB360d12 · 2008-01-01 00:00:00 — De viktigaste antagandena och utgångspunkterna för energitillförseln är följande: vattenkraftproduktionen ökar inte det nya kärnkraftverket blir klart elimporten ökar jämfört med naturgasnätets utbredning når Åboregionen vid decennieskiftet konkurrenskraften hos trä förbättras Bilaga B 35 SOU 2007:60 36 samproduktion av el och värme ökar i takt med att industrins värmebehov och fjärrvärmebelastningen ökar, samt när anläggningsbestånden förnyas. vid samproduktion blir gasen ett naturligt bränsle i nya anläggningar inom naturgasens distributionsområde i nya kondenskraftverk, vilka ersätter nuvarande kapacitet, kommer både gas och kol att användas som bränsle i valen av uppvärmning kommer energikällornas andelar att vara kvar på nuvarande nivå bränslenas reella världsmarknadspris stiger i långsam takt, priset på olja och gas stiger mest medan kol priset stiget långsammare Till förändringar med varken direkt positiv eller negativ påverkan räknas att medeltemperaturen ökar och uppvärmningsbehovet minskar. Till olägenheter räknas att vattenproduktionens prognostiserbarhet kommer att försämras i någon mån; torvproduktion blir besvärlig under nederbördsrika somrar och produktionen blir svår att prognostisera; vägnätet skick kan försämras, vilket i sin tur kan störa trä- och åkerbiomassornas energianvändning; förbrukning av energi för kylning och luftkonditionering kommer att öka . Till fördelar räknas att vattenkraftens produktionskapacitet ökar; torvproduktionen kan öka till följd av torrare somrar och längre produktionsperioder; trä- och åkerbiomassa produktionen kan öka; förbrukningen av energi för uppvärmning minskar, säsongsvariationerna på efterfrågesidan kan komma att utjämnas; ett ökat kylbehov kan komma att utnyttjas vid produktion av mottrycksel. Planerade anpassningsåtgärder är att inkludera anpassningen till klimatförändringar i den långsiktiga planeringen och strategierna för energisektorn; utreda mer ingående behovet av konkreta anpassningsåtgärder samt kvaliteten, dimensionerna på dessa samt tidpunkten för verkställandet av åtgärderna; förbereda reparationer av vissa energisektorer. 2.10 Trafiken och telekommunikationen Till förändringar med varken direkt positiv eller negativ påverkan räknas att klimatförändringarna kan förändra attraktiviteten av att använda vissa trafikformer; behovet av vägsaltning kommer både SOU 2007:60 Bilaga B 35 37 öka och minska; isförhållandena och snömängden kan komma att växla betydligt mellan olika år. Till olägenheter räknas att banvallarnas och vägarnas rasrisk ökar; översvämningar och störtregn kan skada väg- och järnvägsnätets konstruktione, underhållsproblem kan förväntas speciellt för grusvägsnätet; brokonstruktioner och vägtrummor är dimensionerade för nuvarande flöden, klarar inte av en kraftigt ökad påfrestning; ökade vägunderlags- och reparationskostnader; ökad blåst och den ökade frekvensen av stormar kan komma att ge skador på luftledningsnätet och kan orsaka avbrott i jordkablar. Till fördelarna räknas att den kortare perioden med istäcke minskar sjöfartens och hamunderhållets kostnader; det tunnare snötäcket och den kortare perioden med snö ger kostnadsbesparingar vad gäller vinterunderhåll av väg- och järnvägsnätet samt flygplatser. Planerade anpassningsåtgärder är på kort sikt att säkerställa att telekommunikationsnäten (trådnäten) fungerar; kartlägga översvämningskänsliga områden; utveckla vädervarningssystem; intensifiera underhållet av väg- och järnvägsnäten. På planerar man att utveckla nya planeringsnormer och anvisningar för väg och järnvägsbygge. 2.11 Områdesanvändning och samhällsplanering Trots att de gångna decenniernas flyttrörelser har medfört en kraftig koncentration av boendet till de större tätorterna är förändringens intensitet på lång sikt ändå osäker. Ytterst få undersökningar har utförts av områdesanvändningen och samhällena för tiden . Den demografiska trenden pekar dock mot att befolkningen kommer att minska stadigt efter ha ökat till 5,35 miljoner människor . Förändringar i befolkningens åldersstruktur, som beror på att antalet unga och människor i arbetsför ålder minskar, påverkar markanvändningen för boende, produktion och tjänster. Samhällenas utformning påverkas generellt av två krafter som pekar åt olika håll: å ena sidan krafter som främjar en minskad koncentration av samhällena och å andra sidan krafter som främjar en koncentration av stadsfunktionerna och en förtätad samhällsstruktur. Till den första kategorin räknas nya telekommunikationssystem; flexibla logistiska lösningar; tjänster som blir förortsorienterade. Till andra kategorin räknas behovet av personliga Bilaga B 35 SOU 2007:60 38 kontakter; växande energikostnader; strängare miljölagstiftning samt förnyelseprojekt och program med syfte att förbättra stadskärnorna. Man anser generellt att framtidens samhällen kommer att vara mindre koncentrerade till formen, strukturellt mer kaotiska och med en brokigare uppkomsthistoria jämfört med dagens samhällen. Man kan förvänta sig att trycket på att ersätta det sektorstänkande som utgår från ekonomisk tillväxt med tänkande som styrs av hållbar utveckling kommer att öka. Till olägenheter räknas att när markens vattenhalt ökar kommer markens hållfasthet att minska och risken för erosion kommer därmed att öka; grundvattennivån kommer att variera, vilket kommer att orsaka problem för vattenförsörjningen i glesbygdsområden och i stadsområden finns risk för att gamla byggnaders trägrunder torkar. Till fördelar räknas att växternas mångfald på grön- och rekreationsområden kommer att öka. Planerade anpassningsåtgärder är att inkludera bedömningar av klimatförändringarnas effekter i långtidsplaneringen av områdes och samhällsstrukturer; inkludera krav på tilläggsutredningar av särskilt känsliga områden i stadsplaneringsprocessen; utreda behovet av ändringar i markanvändnings- och bygglagen samt kommunernas byggordning. 2.12 Byggande och byggnader Byggnadsbeståndet och dess egenskaper förändras genom ny- och utbyggnad, rivning av gamla byggnader och renoveringar av byggnader samt ändringar i byggnaders användningssätt. Dagens nybyggnationer planeras ha en livslängd . Till förändringar med varken direkt positiv eller negativ påverkan räknas att behovet av tjälskydd för konstruktioner minskar, p.g.a. möjlig förekomst av långa perioder med låga temperaturer är dock ett vidmakthållande av nuvarande skydd motiverat; risken för översvämningar ökar i kustområden till följd av en höjning av havsnivån i kombination med ökad blåst, dock kompenserar landhöjningen till en del/helt de förutsagda olägenheterna. Till olägenheter räknas att nederbörden ökar vilket i sin tur höjer grundvattennivån, sänker markens hållfasthet, ökar erosionsrisken och yttre ytors fuktighetsbelastning, leder till översvämning av källarutrymmen; servicebehoven ökar; korrosionen SOU 2007:60 Bilaga B 35 39 ökar; grundvattennivåns höjning kan hindra funktionen hos grundernas torkkonstruktioner och orsaka skador på konstruktionerna; snett inkommande regn orsakar extra belastning på den yttre beklädnaden. Till fördelarna räknas att behovet av energi för uppvärmning av byggnader kan minska; med undantag av de yttre fasaderna och täckningsmaterialen, så kommer konstruktionerna som helhet att bli torrare. Planerade anpassningsåtgärder är att inkludera klimatförändringarna i byggnadssektorns långsiktiga planerings- och forskningsverksamhet; kartlägga översvämningskänsliga områden; säkerställa kapaciteten hos torksystemen så att den svara mot framtida skyfall; utreda behovet av att sanera regnvattenavloppen i bosättningscentrumen; förhindra vattnets kapillära stigning ovanför översvämningsgränsen; sörja för ventilation av bottenbjälklag; beakta ev. svårare vindförhållanden när det gäller det existerande byggnadsbeståndet och nybyggandet; upprätta anvisningar för behandling av dagvatten och dimensionering av torksystem; bedriva mer forskning på detta tämligen outforskade område. 2.13 Hälsa I tillhandahålls både hälso- och socialtjänster i huvudsak av den offentliga sektorn. De privata tjänsterna ökar dock speciellt inom socialsektorn och äldreomsorgen. Grundenheten för hälsovårdens bastjänster i är hälsocentralen. har 275 hälsocentraler och 444 kommuner, d.v.s. många kommuner förenar krafterna när det gäller tillhandahållandet av hälsotjänster. En eventuell ökning av extremt väder, och särskilt perioder av värme och köld, kan innebära en utmaning för hälsosektorn då den demografiska utvecklingen pekar mot en större andel äldre . Direkta hälsoeffekter: En eventuell ökning av medeltemperaturen orsakar i sig inga direkta hälsorisker, utan medeltemperaturens ökning i länder som kommer sannolikt att sänka dödligheten. Detta beror på att mortaliteten är som lägst i och att övermortaliteten är betydligt högre vid mycket låga temperaturer, vilka förutspås bli mer sällsynta, än under värmeböljor. Förändringar i andra svårprognostiserade exceptionella klimatfenomens (stormar, översvämningar) frekvens kan i princip orsaka direkta hälsoeffekter även i . Bilaga B 35 SOU 2007:60 40 somrarna i början av det nya årtusendet har väckt debatt om värmestressens effekter på folkhälsan i . Speciellt händelserna under de varma perioderna i och har gett hälsomyndigheterna ökade kunskaper om hur värmeböljor påverkar hälsan och hur myndighetsåtgärder bör dimensioneras under sådana förhållanden. Kunskaperna kan utnyttjas även när förhållandena i undersöks men med reservation att de värmeberoende hälsoeffekterna i kan förväntas vid en lägre temperatur än vad som är fallet i . Denna uppfattning stöds speciellt av att den heta perioden gav större effekter på överdödligheten i norra än i södra . Ju högre medeltemperaturen stiger desto större anpassning till klimatet kan antagligen förväntas vilket jämnar ut differenserna i överdödligheten mellan norr och söder. Den prognostiserade ökningen av nederbörden i kan också tänkas orsaka hälsoeffekter inom översvämningskänsliga områden (). Hälsoolägenheter vid översvämningar kan orsakas av att dricksvattnet förorenas av fekalier. gjorda erfarenheter från visar dock att hälsoeffekterna av översvämningar är ganska obetydliga. Endast de personer som kom i direkt kontakt med det översvämmade vattnet drabbades av vattenrelaterade sjukdomar, t.ex. diarréer. Erfarenheter visar att hälsoskyddet samt myndighets åtgärder kombinerade med effektiv informationsspridning effektivt förhindrar skadliga hälsoeffekter orsakade av översvämningar i utvecklade länder. Till klimatförändringarnas indirekta hälsoeffekter räknas att risken för infektionssjukdomar kan öka. Klimatet – särskilt årstidsvariationerna – har en väsentlig betydelse för förekomsten av ett flertal infektionssjukdomar. I nordliga länder innebär dock kallt klimat också ett ökat infektionstryck då kontakten mellan människor är frekventare när människor spenderar mycket tid inomhus. Med dagens teknik och kunskap är möjligheterna stora att förhindra alternativt begränsa utspridningen av eventuella nya infektionssjukdomar. När det gäller vektoröverförda samt zoonotiska sjukdomars förekomst är kausaliteten svårare att kartlägga. har bl.a. tittat på de svenska undersökningar som utförts de vad gäller bl.a. fästingrelaterade sjukdomar. De svenska resultaten, om än något kontroversiella då de understryker att socioekonomiska förändringar inom jord- och skogsbruk kanske har större förklaringsvärde än klimatförändringarna, pekar mot en ökad förekomst av Kumlingesjukan (vilken orsakas av SOU 2007:60 Bilaga B 35 41 TBE-viruset), Lymes sjukdom, fästingencefalit (hjärnfeber) och ehrlichios (tillhör släkten ). Det finns en risk för en ökad spridning av rävens dvärgmask, vilken kan vara allvarlig för människor då blåsor kan utvecklas på lever och centrala nervsystemet. Det är dagsläget inte känt i vilken utsträckning klimatet påverkar rävbeståndet. Exponeringen för cyanobakteriernas (algblomning) lever- och nervgifter kan bli vanligare när temperaturen stiger i och insjövattendragen. Genomförda anpassningsåtgärder är att Social- och hälsovårdsministeriet har gett ut en guide för specialsituationer till stöd för de förberedelser som behöver göras så att kommunerna självständigt ska kunna förbereda sig för exceptionella situationer. Guiden innehåller bl.a. instruktioner för hur man kontrollerar epidemier, som potentiellt ökar under varma perioder och i översvämningssituationer, men ger ingen handledning om direkta värmepåverkningar under värmeböljor. Planerade anpassningsåtgärder är att säkerställa att hälsovårdens kapacitet svarar mot de föränderliga klimatförhållandena; komplettera social och hälsovårdsministeriets guide när det gället värmeböljor; genom energipolitiken säkerställa elförsörjningen; informera allmänheten om potentiella framtida risker; uppmärksamma behovet av reservsystem för eldistribution; säkerställa tillräcklig luftkonditionering och vädring på ålderdomshem och sjukhus, t.ex. genom kvalitetsrekommendationer. 2.14 Turism Turistnäringen i är en arbetskraftsintensiv industri som kännetecknas av hög hemmamarknadsgrad samt liten eller medelstor företagsverksamhet. sysselsatte näringen 114 800 människor, och näringens andel av BNP var (?). besöktes av 4, 6 miljoner utländska turister, av vilka kom från . Turismen i kan delas in och vintersäsongsturism. Osäkerheten i bedömningarna av klimatförändringarnas effekter på turismen och naturen användning för rekreation är stor. Dels är klimatförändringarnas påverkan svår att avgöra och dels är turismen utvecklingstrender svår att förutspå. Faktorer som påverkar är bl.a. klimat och naturförhållanden; vanor och traditioner; mode och Bilaga B 35 SOU 2007:60 42 trender samt globala hot. En högre levnadsstandard med mera fritid kan också påverka mönstret. Till olägenheter räknas en förväntad ökad algblomning till följd av den högre vattentemperaturen; större snöosäkerhet, särskilt i södra till följd av det varmare klimatet. Till fördelarna räknas att sommarturist- och rekreationssäsongen förlängs; vattentemperaturen höjs vilket förlänger badsäsongen; norra skidturism får ett ökat attraktionsvärde till följd av förväntade sämre skidförhållanden; centrala och norra blir populärare turistländer till följd av det förväntade försämrade klimatet kring . Genomförda anpassningsåtgärder är att Centralen för turismfrämjande har sammanställt scenariobeskrivningar fram . Planerade anpassningsåtgärder är att integrera anpassningen till klimatförändringar i turismstrategierna; utveckla alternativa turisttjänster för att därmed minska beroendet av snö ; utveckla metoder för att producera konstsnö. 3 Forskningssatsningar, program och synteser Internationellt sett inleddes forskning om klimatförändringarna och dess effekter tidigt i . Däremot har man forskat förhållandevis lite om anpassning till klimatförändringar. Åren 199095 genomfördes ett finländskt forskningsprogram, SILMU, om förändringarna i atmosfären. Bl.a. utarbetades de första klimatscenarierna för förändringar i klimatet i och man undersökte hur olika sektorer skulle påverkas. Akademins andra program, FIGARE, 19992002 uppdaterade klimatscenarierna och man inkluderade nu även ekonomi och samhällsfrågor i analysen. Teknologiska utvecklingscentralen (TEKES) bedrev 19992002 ett program, Climtech, vilket bl.a. hade som mål att främja teknik som begränsar klimatförändringarna. En fortsättning på detta program, ClimBus, pågår mellan 20042008 med en budget på . Syftet är att belysa affärsmöjligheter förknippade med klimatförändringarna och att främja finländska aktörers möjligheter att dra nytta av de nya marknader som åtgärderna för att begränsa de globala utsläppen skapar. SOU 2007:60 Bilaga B 35 43 miljöcentral gjorde 2003 en förundersökning om anpassningen till klimatförändringarna i . FINADAPT är namnet på ett projekt som löpte 20042005 med uppdraget att utarbeta en bedömning av hur samhället och miljön i kan anpassa sig till effekterna av klimatförändringarna och även identifiera kunskapsbristerna och behoven av fortsatt forskning. , , Finska ITcentret för vetenskap samt och har i internationellt samarbete tagit fram en modell, , som beskriver klimatutvecklingen. deltar även i den mellanstatliga klimatpanelen IPCC samt deltar i det Nordiska samarbetet NORDADAPT. Identifierade framtida forskningsbehov är bl.a. följande: Tvärsektoriell forskning Jämförbarhet (standardisering) mellan forskningsresultat från olika sektorer Internationellt samarbete Bedömningar av ekonomiska konsekvenser planerar man att genomföra ett femårigt forskningsprogram om anpassning, med syftet att öka olika sektorers samarbete om forskning. Tanken är att genomföra programmet i två etapper. Åren 20062008 skall forskningsprogrammet fokusera förutom på forskning om anpassning även på vidareutveckling av det kunskapsstoff som finns om klimatförändringarna och att bättra på olika sektorers kunskaper om effekterna av klimatförändringen. Den andra etappen, 20092010, ska fokusera på att öka olika branschers beredskap för anpassning. Resultaten är det tänkt ska kunna användas till bland annat att uppdatera anpassningsstrategin och för att informera om anpassningen till klimatförändringarna. 4 Ansvarsfördelning och organisation vid extrema väderhändelser Ministerierna i är stora och uppbyggda enligt principen om direkt ministeransvar. Presidenten, som har en relativt stark ställning inom utrikes- och försvarspolitik, är landets över Bilaga B 35 SOU 2007:60 44 befälhavare och utser chefstjänstemän inom statsförvaltningen. Ministrarna ansvarar var och en för sitt sakområde och kan ställas till svars inför parlamentet (Eduskunta). De geografiska ansvarsområdena finns på tre nivåer: ett premiärministerkansli och tolv ministerier på central nivå, sex provinser på regional nivå och ca 450 kommuner på lokal nivå. På lokal nivå finns även närmare 100 distriktskontor som lyder under provinsadministrationen. En autonom region är ögruppen som styrs av ett råd utsett i demokratiska val av invånare. Provinsen leds av en guvernör och lyder under inrikesministeriet. Provinsen är en regional myndighet där sju ministerier samarbetar. De utövar tillsyn och stöd till kommunerna, samt styr de lokala distriktskontoren. Kommuner är autonoma och leds av en folkvald fullmäktige. polisväsende är indelat efter de sex provinserna. har ansvaret på nationell nivå medan på regional nivå är provinsen högsta polismyndighet. Lokalt är polis och allmän åklagare kopplade till distriktskontoret. organiseras av provinserna och leds av ett brandbefäl. Ansvarsprinciper I är huvudprincipen att varje myndighet ansvarar för sina sakområden inte bara i fredstid utan även vid krig, katastrofer och krissituationer. Detta innebär att regeringen har huvudansvaret för krisberedskap. Ansvaret för hanteringen av kriser och katastrofer vilar på inrikesministeriets ansvar, som kommuner/regioner själva skall kunna hantera samtliga olyckor under alla tänkbara förhållanden. tycks därmed följa ansvarsprincipen, likhetsprincipen och närhetsprincipen mer konsekvent än vi gör i . Myndigheter på alla nivåer är dock skyldiga att ha beredskapsplaner och att kunna utöva sina funktioner även i en krissituation. På central nivå leder och samordnar varje ministerium krisberedskapsfrågor inom sitt respektive sakområde. På regional nivå spelar provinsadministrationen en huvudroll i att samordna de olika regionala myndigheterna. På lokal nivå är kommunerna ansvariga för krisberedskapen. Borgmästaren har ett övergripande ansvar, medan den praktiska planeringen och krishanteringen sköts av kommunala räddningstjänstemän (rescue officers). SOU 2007:60 Bilaga B 35 45 under utveckling I fick för en säkerhets- och försvarskommitté uppdraget att arbeta fram en strategi för krisberedskap, mot bakgrund av behovet av att säkra samhällets funktioner och höja informationssäkerheten och stärka skyddet av kritisk infrastruktur. antog strategin för att stärka samhällets förmåga att motstå hot och störningar – Strategi för att trygga samhällets livsviktiga funktioner. I strategin identifieras sju brett definierade så kallade livsviktiga funktioner, till exempel ledande av staten, intern säkerhet och ekonomins och samhällets funktionsförmåga. För varje funktions förmåga beskrivs hur ett så kallat måltillstånd ska kunna upprätthållas i alla situationer. Utifrån måltillståndet organiserar de ansvariga ministerierna den prestationsförmåga som krävs för att upprätthålla de livsviktiga funktionerna. Här betonas informationssäkerhet och behovet av skydd av kritisk infrastruktur. leder statens arbete inom dessa områden. Varje ministerium är dock ansvarigt för sina respektive områden vid en krishantering, men utifrån en gemensam modell och samordnat med varandra. Dokumentet är dock inte bindande och det finns inga sanktioner i händelse av att delar av förvaltningen inte skulle följa strategin. Detta upplevs dock inte som ett problem. Inom den finska förvaltningen anses det alltså räcka med peer pressure samt möjligheten för att utsättas för kritik från premiärministern. planeras en stor övning för statsråd och ministerier. Vid en kris har regeringen till sin hjälp ett säkerhets- och utrikespolitiskt utskott. Utskottet fungerar som ett rådgivande organ nära den politiska ledningen och har ett brett arbetsområde. Under denna nivå finns säkerhets- och försvarskommittén bestående av höga tjänstemän och statssekreterare. Beredskapschefer För att säkerställa samordning mellan de relativt självständiga ministerierna har varje ministerium även en beredskapschef (of Readiness). Dessa befäl möts regelbundet under ledning av försvarsministern och organiserar samarbetet på ministernivå ifall av kris eller krig. Bilaga B 35 SOU 2007:60 46 I har ett sekretariat inrättats och givits en koordinerande roll på nationell nivå. Sekretariatet ska betjäna hela . Den finska försvarsmaktens roll definieras som att först och främst skydda mot krig, vilket resulterar i att försvarsmakten ännu betonar civilt försvar inom sitt arbete. Men även om den militära sektorn växer insikten måste arbeta brett med krisberedskap. ansvarar för den allmänna ordningen och säkerheten. Detta omfattar styrningen av räddningstjänsten och befolkningsskyddet. Ministeriet ansvarar även för gränsövervakning, gränskontroll och frågor som gäller finskt medborgarskap, invandring och asyl. Dessa frågor handläggs av ministeriets polisavdelning, räddningsavdelning, utlänningsavdelning och gränsbevakningsavdelning. Inom ministeriet har man även inrättat en ledningsgrupp för interna säkerhetsfrågor. Här diskuteras samverkansfrågor mellan polis, räddningstjänst, gränsbevakning samt internationell civil krishantering. Transport- och kommunikationsministeriet Ministeriet har arbetat med informationssäkerhetsfrågor . På grundval av det arbetet har de övriga ministerierna, och särskilt , lanserat handlingsplaner för att stärka informationssäkerheten. koncentrerar transport- och kommunikationsministeriet mycket av sin verksamhet inom krishanteringsområdet på skydd av kritisk infrastruktur, d.v.s. skyddet av nätverk och andra tekniska förutsättningar för det moderna informationssamhället. Tillsammans med försörjningsberedskapscentralen har man tagit fram ett backup-system för telefonnätet, och detta system utvecklas . SOU 2007:60 Bilaga B 35 47 Försörjningsberedskapscentralen En annan viktig aktör är Försörjningsberedskapscentralen, en myndighet under Handels- och industriministeriet. Myndigheten är ett operativt, tväradministativt organ som i samverkan med näringslivet arbetar med varuförsörjningsfrågor. Det är framför allt via Försörjningsberedskapscentralen som den offentliga sektorns aktörer inom krisberedskapsfrågor har kontakter med näringslivet. Fokus ligger mycket på kritisk infrastruktur, där informationssäkerhet och skydd av olika IT system prioriteras. Skyddspolisen När det gäller bekämpning av terrorism leder Skyddspolisen i en arbetsgrupp där ett flertal myndigheter ingår.