sou · GVB3106 · 2008-01-01 00:00:00 — Varje part skulle enligt överenskommelsen bidra med olika åtgärder för att öka effektiviteten och sänka kostnaderna för Vänersjöfarten och därmed främja näringslivets utveckling och öka tillväxten i regionen. I överenskommelsens 9 § anges att Utifrån en oförändrad säker- hetsbedömning skall en provverksamhet med vidgat lotsdispensför- farande tillämpas för sjötrafiken på , Trollhättekanal och från . Provverksamheten skall utvärderas . Någon sådan provverksamhet har dock inte kommit igång. är tredje största insjö med över 8 000 öar, och skär och ett medeldjup . Sjöfarten i är beroende av att vattenståndet inte blir för lågt. Sjunker vatten- ståndet för mycket kan de större fartyg som trafikerar inte lastas lika mycket som normalt. Mätningar av vattenståndet görs kontinuerligt. Lotsplikt gäller på hela . utgör en dricksvattentäkt och är därför extra sårbar för kollisioner eller grundstötningar som leder till miljöskadliga utsläpp. Handelsfartygen går främst till hamnarna i och . Lotsningarna i är långa. En lotsning mellan hamn och sluss tar . För fartygets fortsatta färd i tar en ny lotsled vid från till Landsort. Denna sträcka tar . En lotsdispens får endast användas till skillnad från en lots som får arbeta i sträck. Det krävs därför mer än en dispens- innehavare för t.ex. sträckan från Landsort till hamn. var antalet lotsningar på nästan 2 200 stycken. var det sammanlagt 31 lotsar som ansvarade för lotsning till Mälarhamnarna. Någon båtmannaorganisation finns inte i . Svårigheterna på innebär att det för en ny lots tar cirka att få första styrsedel för lotsning, vilket är några månader längre än vad det tar i flertalet andra far- leder. Farledernas längd och komplexitet i torde kräva ett antal resor med lots för att kunna uppfylla kunskapskraven för att beviljas en lotsdispens i dessa leder. Tiden för att få en lotsdispens i kan därför bli längre jämfört med den tid som krävs för att få en lotsdispens i en kortare och mindre komplicerad farled. 4.3Gällande regelverk för lotsning 4.3.1Översikt över reglering av betydelse för lotsning Fartygssäkerhetslagen (2003:364) gäller alla fartyg som används till sjöfart inom Sveriges sjöterritorium samt svenska fartyg som används till sjöfart utanför sjöterritoriet. Lagen gäller även svenska rederier samt sådana utländska rederier som bedriver sjöfart med svenskt fartyg eller använder annat fartyg till sjöfart inom Sveriges sjöterritorium, om inte annat anges. Fartygssäkerhetslagen innehåller bl.a. bestämmelser om krav på fartyg och deras bemanning samt på rederiverksamhet, arbetsmiljö, tillsyn och ansvarsbestämmelser. Vidare finns i lagen bl.a. ett be- myndigande som innebär att regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om lotsavgifter och skyldighet att anlita lots. Lagen innehåller också bestämmelser om ansvar för den som underlåter att anlita lots när skyldighet till det föreligger. Regeringen har utfärdat en fartygssäkerhetsförordning (2003:43). I sjölagen (1994:1009) finns bl.a. bestämmelser som syftar till att reglera och tydliggöra civilrättsliga förhållanden till sjöss. Bland annat anges att befälhavaren ansvarar för att fartyget framförs och handhas på ett sätt som är förenligt med gott sjömanskap. Vidare finns i sjölagen straffbestämmelser för befälhavare som brister i gott sjömanskap. I skadeståndslagen (1972:207) finns bestämmelser om skadestånd som ska tillämpas, om ej annat är särskilt föreskrivet eller föran- ledes av avtal eller i övrigt följer av regler om skadestånd i avtals- förhållanden. I 3 kap. 9 § skadeståndslagen finns bl.a. en regel som innebär att skadeståndsansvar enligt skadeståndslagen inte åvilar stat eller kommun för fel eller försummelse vid lotsning. Bestämmelser om mönstring finns i mönstringslagen (1983:929) och i förordningen (1984:831) om mönstring av sjömän. I lagen anges bl.a. att ska mönstra när han eller hon tillträder eller frånträder en befattning ombord på ett svenskt handelsfartyg och på utländskt handelsfartyg som i huvudsak obemannat förhyrs av svensk redare. Mönstringsplikten omfattar alla som anses vara sjömän enligt definitionen i sjömanslagen (1973:282). Enligt sjö- manslagen är en en arbetstagare som är anställd för fartygs- arbete och som han tjänstgör ombord har befattning på fartyget. Grunderna för lotsplikten finns i förordningen (1982:569) om lotsning m.m. I 7 § förordningen anges att lotsen ansvarar för lots- ningen. Han ska ange och övervaka de åtgärder för navigering och manövrering som fordras för fartygets säkra framförande. Lotsning ska ske så att fartyget förs med hänsyn tagen till sjösäkerheten och risken för skador på miljön. Av 7 § framgår också att denna be- stämmelse inte inskränker befälhavarens ansvar för fartyget och dess framförande. Grunderna för fastställande och uttag av lotsavgifter anges i förord- ningen (1999:215) om lotsavgifter. Internationellt arbete beträffande lotsning Sjöfarten är och har alltid varit en internationell näring som i många avseenden verkar under globala regler. Det internationella regelverket tas fram av . Till de dominerande konventionerna antagna av IMO hör sjösäkerhets- konventionen SOLAS och miljöskyddskonventionen MARPOL. Inom IMO finns också ett antal beslutade resolutioner som direkt berör lotsfrågor. Resolution A.159(ES.IV) Recommendation on pilotage Resolution A.480(XII) Recommendation on the use of ade- quately qualified deep-sea pilots in the Baltic Resolution A.486(XII) Recommendation on the use of ade- quately qualified deep-sea pilots in the North Sea, English Channel and Resolution A.668(16) Use of pilotage services in the Euro- Channel and IJ-Channel Resolution A.710(17) Use of pilotage services in the Torres Strait and the Great North East Channel Resolution MSC.138(76) Recommendation on navigation through the entrances to the Baltic Sea Resolution A.960(23) Recommendation on training and certi- fication and on operational procedures for pilots other than deep-sea pilots. Även inom EU pågår ett arbete med sjöfartsfrågor med fokus på sjösäkerhet och miljöskydd. Bland annat har direktiv om hamn- statskontroller, klassificeringssällskap och utfasning av enkel- skrovsfartyg antagits. Inom sjösäkerhetsområdet finns också direk- tiv om sjötrafikövervakning med bl.a. krav på införandet av auto- matiska identifieringssystem (). När det gäller lotsning finns det för medlemsstaterna inom EU inte något gemensamt regelverk. EU har dock utfärdat ett direktiv /115/EEG av om användande av långlotsar vid lotsning av fartyg i och Engelska kanalen, vilken i stort motsvarar IMO Resolution A.486(XII). Commission (BPAC) bildades och är en organisation som består av ett antal kuststater runt . Organisationen arbetar främst med att få till stånd gemensamma riktlinjer för öppensjölotsning inom . finns en gällande överenskommelse om öppensjölotsning i Öster- sjön. 4.3.2Skyldighet att anlita lots Lotsplikt är en föreskriven skyldighet att anlita lots. Under denna definition faller inte befälhavarens allmänna skyldighet att anlita lots när en sådan, utan att formell lotsplikt föreligger, fordras för fartygets säkra framförande. Lotsplikten är inte uttryckt i lagform. Författningsregleringen har i stället tagit form av kungliga brev och kungörelser och sedermera fått förordningsform beslutad av regeringenTPF2FPT. För den detaljerade utformningen har genom ett bemyn- digande kunnat utfärda föreskrifter. Regeringens nu gällande be- myndigande att utfärda föreskrifter om lotsavgifter och skyldighet att anlita lots, finns i fartygssäkerhetslagen (SFS 2003:364) 7 kap. 6 § p. 2TP PT I allmänna stadslag fanns dock en särskild skepps- balk där lotsningen är omnämnd. sjölag fanns också föreskrifter om lotsning. Den principiella utformningen av det nu gällande s.k. behovs- anpassade lotstvånget beslutades av (prop. 1980/81:119, bet. 1980/81:31 TU). Den behovsanpassade lotsplikt som började gälla innebär ett principiellt lotstvång med möjlighet att medge undantag från givna kriterier. I förordningen (1982:569) om lotsning m.m. finns grunderna för lotsning angivna. Enligt 5 § förordningen är det som meddelar föreskrifter om skyldighet att anlita lots med hänsyn till förhållanden som hänför sig till farvattnens beskaffenhet, fartygs last eller bemanning eller andra omständig- heter av betydelse för sjösäkerheten eller miljön. Detaljerade be- stämmelser om skyldighet att anlita lots redovisas i föreskrifter och allmänna råd om lotsning (SJÖFS 2005:13). Lotsplikten är således en tvingande föreskrift att anlita lots i den omfattning föreskriver. Den gäller oavsett vilka säkerhetsförhållanden som råder. Plikten definieras av naturliga skäl utifrån ett fartyg, men den formella skyldigheten att anlita lots åvilar befälhavaren. Enligt lotsningsförordningen kan Sjöfarts- verket utöver den i 5 § angivna rätten att meddela föreskrifter om skyldighet att anlita lots, även meddela föreskrifter i övrigt som behövs för lotsning av fartyg och annat biträde av lots åt fartyg än lotsning (9 §). Med stöd av dessa bestämmelser har också beslutat om s.k. lotsdispenser. Eftersom lotsdispenser i praktiken innebär rätt för i första hand befälhavaren att utan lots segla ett visst lotspliktigt fartyg i lotsled, skulle dispensen kunna ses som ett alternativt sätt att uppfylla lotsplikten. Med ett sådant synsätt skulle således lotsplikten genom dispensen anses uppfylld, visserligen utan lots, men genom infrian- det av vissa andra specifika förutsättningar. Enligt min mening är sådana lotsdispenser dock snarare att se som ett undantag som ges på vissa villkor från den generella skyldigheten att anlita lots. För ett sådant synsätt talar förordningens bemyndigande till Sjöfarts- verket om föreskrifter om skyldighet att anlita lots i vilket myn- dighetens utrymme att finna alternativa skyldigheter begränsas. Därmed blir det rimligt att anta att dispensen i första hand är att betrakta som ett undantag från skyldigheten, snarare än ett alter- nativt sätt att uppfylla lotsplikten. Enligt 1 kap. 3 § (SJÖFS 2005:13) gäller lotsplikt i det inre vatten som finns utanför kusterna, och , Södertälje-, Falsterbo- och Trollhättekanal samt i och Villkor för skyldighet att anlita lots anges i 2 kap. (SJÖFS 2005:13) och innebär i korthet att: Fartyg i lotspliktskategori 1 ska alltid anlita lots oavsett far- tygets storlek. Fartyg tillhör denna kategori om lasten består av kondenserad gas, radioaktiva ämnen eller skadliga flytande ämnen i bulk. Med skadligt flytande ämne förstås sådana ämnen som återfinns listade i MARPOL 73/78. Fartyg med enkel- botten tillhör även denna kategori om lasten består av petro- leumprodukter och fartygets längd är eller mer. Fartyg i lotspliktkategori 2 ska i lotsled anlita lots om dess dimensioner uppgår till eller överstiger i varje led fastställda längd-, bredd- eller djupgåendemått. Fartyg tillhör kategori 2 om de för last av petroleumprodukter och fartyget har dubbel- botten. Måtten för lotspliktgränsen gällande dessa fartyg är lägre än de mått som gäller för fartyg i lotspliktskategori 3 enligt nedan. Fartyg i lotspliktkategori 3 ska i lotsled anlita lots om dess dimensioner uppgår till eller överstiger i varje led fastställda längd-, bredd- eller djupgåendemått. Fartyg tillhör denna kate- gori om dess last inte ingår i kategori 1 eller 2. Lotsplikts- gränserna i lotslederna ligger på en högre nivå än de som gäller för fartyg i kategori 2. I lotspliktiga farvatten utanför lotsleder gäller en generell lots- pliktsgräns som infaller om något av fartygets mått uppgår till eller överstiger en längd av , en bredd av eller ett djupgående av . Befälhavaren på ett fartyg som i etablerad tidtabellsbunden trafik anlöper samma hamn minst är inte skyldig att anlita lots. Utöver de generella reglerna för lotsplikten kan genom , enligt 13 § (SJÖFS 2005:13) i sär- skilda fall besluta om skyldighet för befälhavaren att anlita lots om det bedöms nödvändigt med hänsyn till sjösäkerheten eller skyddet av miljön. 4.3.3Undantag från skyldighet att anlita lots En central del av lotspliktsföreskrifterna 6 kap. och 7 kap. (SJÖFS 2005:13) berör undantag från skyldigheten att anlita lots. Enligt 6 kap. 1 § kan lotsdispens ges till fartygets befälhavare eller annat mönstrat fartygsbefäl som är behörigt att vara befälhavare på far- tyget i närfart. Om det finns synnerliga skäl kan övrigt mönstrat fartygsbefäl beviljas en dispens. Vidare framgår av de allmänna villkor (bilaga 6, SJÖFS 2005:13) som gäller för att få använda lotsdispensen att ett annat fartygsbefäl än befälhavaren får använda sin lotsdispens endast om befälhavaren också har lotsdispens för fartyget och farleden i fråga. En dispens gäller för ett eller flera angivna fartyg och för en angiven farled. En dispens gäller och kan därefter förnyas i taget. För att en lotsdispens ska förnyas ska den sökande ha tillräcklig erfarenhet av farleden under den senaste tolvmåna- dersperioden. Regler finns också för återkallande av en lotsdispens. En förutsättning för att en ansökan ska behandlas är att den sökande genomfört en s.k. informationsresa i farledens båda rikt- ningar. En informationsresa är en ordinarie lotsning under vilken lotsen ska delge den sökande information om farleden avseende trafikregler, speciella förhållanden och annan information som kan vara av vikt. Lotsen ska även kunna informera om förfarandet vid prov för en lotsdispens. Det finns också en möjlighet att få ett generellt undantag från skyldigheten att anlita lots. Bestämmelserna för en generell lots- dispens finns i 7 kap. (SJÖFS 2005:13). Vidare framgår av 8 kap. 1 § (SJÖFS 2005:13) att genom vid särskilda omständigheter helt eller delvis kan medge undantag från skyldigheten att anlita lots i andra fall än det som rör s.k. lotsdispenser. I samband med införande av allmän lotsplikt gavs möjligheter till en s.k. generell dispens från lotsplikten. Syftet var primärt en form av övergångsregel för att befälhavare med lång erfarenhet av den svenska kusten skulle kunna fortsätta att fram- föra sina fartyg utan lots. Kravet på möjligheten till generell dis- pens kom bl.a. från företrädare för rederinäringen. rella dispenserna hade formen av ett intyg som gavs lokalt av lotsplatscheferna där en befälhavare intygades kunna framföra far- tyget utan lots i ett särskilt område. har de generella dispenserna ändrat karaktär och reglerna har preciserats i Sjöfarts- verkets föreskrifter (SJÖFS 2005:13). Enligt föreskrifterna ska den sökande normalt ha varit befäl- havare på det aktuella fartyget och sammanlagt ha befälstjänstgöring på fartyget eller liknande fartyg i de farvatten som ansökan avser. Dessutom ska fartygets trafikmönster omfatta anlöp till flera oregelbundet återkommande svenska hamnar. beslutar med utgångspunkt från de handlingar som skickas in i samband med ansökan. Något praktiskt eller teoretiskt prov genomförs inte med den sökande. En generell lotsdispens gäller i högst med möjlighet till förnyelse. var antalet giltiga generella lotsdispenser sammanlagt 76 stycken. Innehavare av dessa dispenser är främst befälhavare på mindre fartyg i kusttrafik och en del fartyg i system- trafik till hamnar längs svenska kusten. Även ett antal befälhavare på bogserbåtar som i huvudsak bogserar pråmar är innehavare av generella dispenser. I vissa fall är de generella dispenserna även giltiga i . har förändrat sitt system för hand- läggning av lotsdispenser. Till skillnad från tidigare när cheferna för sjötrafikområdena ansvarade för dispensansökningar är det numera som beslutar i dispensärenden. Kravet på ett visst antal resor innan ansökan om dispens kan göras har tagits bort. Det räcker nu med att den sökande har genomfört en infor- mationsresa i farledens vardera riktning före det teoretiska och praktiska provet. anlitar särskilt förordnade lotsar som ansvarar för kunskapsproven vid en dispensansökan. Den förordnade lotsen lämnar till ett yttrande över den sökandes genomförda teoretiska och praktiska prov. Sjö- fartsinspektionen bedömer provresultaten och lämnade yttranden för att därefter besluta i ärendet. Det teoretiska provet är ett prov där den sökande besvarar frågor om farleden, hamnen, trafikrapportering, väderpåverkan och allmänna villkor för att få använda lotsdispens. Provet kan vara skriftligt och innebär exempelvis att den sökande fyller i ett tomt sjökort, s.k. blindkort, med endast strandlinjerna markerade. Det praktiska provet innebär en examinationsresa i farledens båda riktningar med förordnad lots och en ordinarie lots. Under delar av provet kan den förordnade lotsen kräva att tekniska hjälp- medel som sjökort, radar och elektroniska sjökortssystem ska vara utom synhåll för den sökande. Delar av provet kan också genom- föras med handstyrning. Vid dispensansökan tas en särskild avgift för beslut i ärenden om lotsdispens som är relaterad till farledens längd och fartygets storlek samt om en eller två lotsar erfordras. Avgifterna varierar mellan . Detta inkluderar även teoriprovet. Därutöver tillkommer ordinarie lotsavgift för infor- mations- respektive examinationsresa. Vid omprövning tillkommer avgifter. Lotsningen i är reglerad utifrån särskilda mellanstatliga överenskommelser, ytterst den s.k. Öresundstraktaten av . Genom denna överenskommelse avvecklades den s.k. Sundstullen och tullarna i Stora och Lilla Bält och sjöfartens rätt till oskadlig passage genom och Bältena stadfästes. I Öresundstraktaten förband sig vidare att vaka över lotsväsendet, vilket det i , och Bälterna alltid skulle stå sjöfaranden fritt att anlita eller ej. Traktaten stadgar också att lotsavgifterna skulle vara måttliga, att de skulle vara lika för danska och utländska fartyg och att lotsavgift inte kunde tas ut av andra än dem som själva valt att anlita lots. I en särskild deklaration av överenskom och vissa regler för hur lotsningen skulle orga- niseras och om rättigheterna att lotsa i olika delar av sundet. Dekla- rationen kompletteras 1911 med en närmare beskrivning av den geografiska avgränsningen för respektive stats rätt till lotsning samt former för undersökning av och straff för olovlig lotsning. I 3 § förordningen (1982:569) om lotsning m.m. hänvisas i fråga om lotsning i till deklarationen (1873:46) och tillägget 1911. För att utföra Öresundslotsning krävs styrsedel för farleden men inte för tonnaget. Svenska lotsar utför cirka 350 Öresunds- Den ordinarie lotsavgiften är rabatterad för Öresundslotsningar. IMO har i Resolution MSC.138(76) utfärdat rekommendationer om när lots bör anlitas bl.a. genom . Rekommendationerna gäller i första hand lastade gas- och oljetankfartyg. Öppensjölotsning är i förordningen (1982:569) om lotsning m.m. beskrivet som biträde åt fartyg för färd utanför Sveriges sjö- territorium. Svenska lotsar anlitas för öppensjölotsning i hela dvs. även , och . Det finns ingen skyldighet för fartygen att anlita lots på inter- nationellt vatten inom , men IMO rekommen- derar genom Resolution A.480(12) att befälhavare på fartyg som önskar anlita öppensjölots inom endast anlitar öppensjölots som certifierats av behörig myndighet inom Öster- sjön. Lotsmyndigheterna i länderna kring har inom orga- nisationen Commission (BPAC) enats om gemensamma kvalifikationskrav och regler för licensiering av lots som får behörighet att lotsa på internationellt vatten i Öster- sjön. Behörig lots ska ha ett öppensjöcertifikat med uppgift om aktuellt lotsningsområde. Vidare har lotsmyndigheterna kring kommit överens om att lots i första hand ska tillhanda- hållas av det land fartyget avgår från eller vid färd in i av närmast berört land i Östersjöutloppen. Under vissa förutsätt- ningar får utländska lotsar biträda fartyg på svenskt sjöterritorium. fanns det sammanlagt 39 svenska lotsar med giltiga certifikat för öppensjölotsning. Giltighetstiden för ett certifikat är och kan därefter förnyas. ansvarar för utfärdande av öppensjöcertifikat. För att få ett certi- fikat måste lotsen med godkänt resultat ha genomfört en tre dagars intern utbildning. I princip kan endast lotsar med minst fem års tjänstgöring och full styrsedel söka till utbildningen. genomfördes 59 öppensjölotsningar med svensk lots. Samtliga utfördes i delar av . Avgifterna för öppensjö- lotsning följer det regelverk som finns för övriga lotsningar. För öppensjölotsning utgår en rabatt . där den lotsade tiden är längre än utgår dessutom ytterligare rabatt på lotsavgiften. 4.4Gällande ordning för rekrytering och utbildning av lotsar FN:s internationella sjöfartsorganisation, IMO har antagit resolution A.960 med rekommendationer för utbild- ning och examination av lotsar. Lotsyrket är inte reglerat i svensk författning eller i myndighetsföreskrifter. utgår dock från vid rekrytering och utbildning av lotsar. Lotselever anställs av och utbildas internt med lön . Antagning görs normalt . Praxis vid anställning är att lotseleven har en sjökaptens- examen samt sjötid som motsvarar tiden för att erhålla sjökaptens- brevet. innebär detta minst 36 månaders sjötid efter erhållen styrmansbehörighet. För att bli antagen som lotselev krävs i allmänhet också att lotseleven har aktuell erfarenhet som seniorbefäl på moderna fartyg. ställer också krav på svenskt medborgarskap, ett giltigt General (GOC) – ett operatörscertifikat för maritim mobil trafik i Global Distress and () och ett giltigt läkarintyg för sjöfolk. Förutom de generella kriterierna sker urvalet av lotselever bland annat genom ett arbetspsykologiskt lämplig- hetstest för att kontrollera den sökandes simultankapacitet. Lots- eleven är provanställd och vid godkänt resultat övergår provanställningen till en tillsvidareanställning. var det sammanlagt 219 lotsar anställda vid . Antalet nya lotsaspiranter varierar mellan åren. anställdes 14 nya lotsar. Det kan jämföras med 4 nyanställ- ningar 2005 och 18 nyanställda 2004. Den genomsnittliga åldern vid anställningstillfället är och enligt arbetstidsavtal mellan och är pensionsåldern för Lotsar rekryteras framför allt från anställda inom den svenska handelsflottan. startade en ny svensk lotsutbildning som består av en grundutbildning, lokala utbildningar samt kontinuerlig vidareutbildning. fanns inte någon gemensam grund- utbildning utan lotsen utbildades lokalt inom det sjötrafikområde lotsen anställts. Det innebar bl.a. att de lokala variationerna var större än . Lotsutbildningen, som finns beskriven i Sjöfarts- verkets interna rutinbeskrivning (/1), utgår från de rekommendationer som IMO anger i resolution A.960. Efter en veckas introduktion på stationeringsorten följer alla nyanställda lotsar en grundutbildning . Grundutbild- ningen fokuserar på s.k. men bordningsteknik, överlevnadsträning, bogserbåtspraktik, simulator- träning och tillbudsrapportering m.m. ingår också. Ingen särskild examination genomfördes efter den första grundutbildningen som ägde rum . Efter grundutbildningen påbörjar lotsen en lokal utbildning inom det sjötrafikområde, vid den lotsstation där lotsen statione- rats. Den lokala utbildningsplanen utformas utifrån en centralt övergripande struktur men anpassas till de lokala förutsättningarna. Chefen för sjötrafikområdet utser en handledare till lotseleven som följer lotseleven till dess full styrsedel erhållits. Den lokala utbild- ningen är mer praktiskt inriktad än grundutbildningen. Lotseleven ska bl.a. lära sig farleden, islotsning och bogserbåtshantering. Att målet nåtts kontrolleras genom teoretiskt och praktiskt prov. Godkänt resultat är en förutsättning för utfärdande av lotsexamen som innebär att lotsen får lotsa på egen hand. Chefen för sjötrafik- området bedömer provresultaten och utfärdar vid godkänt resultat ett lotsexamensbevis. Inledningsvis innebär detta en begränsad styrsedel. Begränsningen innebär t.ex. att lotsen får lotsa mindre fartyg under bra väderförhållanden. Den tid det tar att få lots- examen varierar mellan cirka till främst beroende av farledens komplexitet och typ av fartyg som trafikerar farleden. När lotsexamen erhållits vidtar s.k. styrsedelslotsning.