sou · GWB323 · 2008-04-03 00:00:00 — Utrikes- ministeriet har en fond inom ramen för den ordinarie budgeten som bl.a. skall täcka räddningsoperationer. har Finans- ministeriet gått in och kompenserat om de avsatta pengarna i budget varit otillräckliga. Försäkringsbolagen krävs inte på ersättning från staten. Som huvudregel är det resebolagen som organiserar och har hand om evakueringar. I samband med flodvågskatastrofen köpte några flygstolar till sådana som reste på egen hand utan att vara knutna till något resebolag. Om Utrikesdeparte- mentet svarar för en räddningsinsats svarar staten för dessa kost- nader. I den schweiziska avgiftsförordningen anges i vilka fall den enskilde inte behöver betala och här nämns bl.a. stora kriser. Om den evakuerade har reseförsäkring krävs försäkringsbolagen i efter- hand på ersättning för dessa resande. Huvudprincipen för betalningsansvar är att konsulärt bistånd, inklusive insatser i krissituationer, skall återbetalas av resenärerna. Vid omfattande insatser informeras resenärerna om att de bör kon- takta sitt försäkringsbolag eller sin researrangör för att diskutera ersättning. Någon reglering av kostnadsfördelningen genom direkta kontakter mellan staten respektive försäkringsbolag och researrangörer förekommer inte. Från statens perspektiv är det betydelselöst om resenären har en reseförsäkring eller inte. Det individuella återbetalningsansvaret gäller i båda fallen. Det görs dock undantag och vid evakueringen från fattade regeringen beslut om att genomföra insatsen utan krav på återbe- talning. Medborgarna kan frivilligt registrera sig på en dansk ambassad under en kortare eller längre vistelse i utlandet. Registreringen kan göras i ett elektroniskt system på ambassadernas webbplatser. En finländare som reser eller flyttar till utlandet kan göra en fri- villig reseanmälan via t.ex. e-post till eller till representation i det aktuella landet. När en kris brutit ut kan han eller hon anmäla sina kontaktuppgifter till en e-postadress som publiceras på webbplats. På webbplatsen ges också information om krisen och handlingsinstruktioner. Vidare aktiveras en blankett där man kan anmäla personer som inte har kunnat nås efter att krisen brutit ut. Mobiltjänsterna är också tillgängliga men näten kan överbelastas så att kontakten inte fungerar. Vid flodvågskatastrofen var det möjligt att göra reseanmälan som textmeddelande per mobiltelefon men i praktiken hade det ingen betydelse, främst för att förfarandet var praktiskt taget okänt bland resenärerna. Kännedomen av servicen är fortfarande låg trots att har eftersträvat att öka dess kännedom. ärenden har föreslagit en omfattande reform av reseanmälningssystemet som skulle innebära ett webbaserat system och att alla anmälningssätt skulle vara integrerade. Resenären kan göra en frivillig anmälan via FCO:s webbplats och lämna information om resplanerna till ambassaden i landet man avser att besöka. Systemet är oöverskådligt och har inte fungerat väl. Därför infördes ett program kallat Locate. Via FCO:s webbplats kan resenären göra en personlig profil i en databas och ange sina resplaner. Den behålls tills vidare och vårdas av resenären själv. Information vilar i databasen tills en söksituation inträffar. Då samkörs basen mot en annan databas med inkommande förfrågningar om eftersökta personer. Det finns ingen generell möjlighet att registrera sig i förväg men har utvecklat ett datasystem som ska kunna användas när en större kris inträffat. Alla nederländska ambassader kommer att få tillgång till detta system. Det finns en anmälningsplikt om man är borta och den gäller även vid resa till t.ex. . Anmälan görs av den enskilde vid ett besök vid ambassaden eller konsulatet i landet i fråga men det finns också viss möjlighet att göra anmälan via e-post. Vid flodvågskatastrofen hade systemet liten betydelse eftersom många personer var där eller bara på genomresa men vid Libanonkrisen kunde ta kontakt med dem som fanns listade. Formellt finns det inga krav på medborgarna att göra en anmälan men det rekommenderas av . Vid vistelse i eller andra västländer uppmanas resenären att registrera sig om man planerar en vistelse eller mer. I övriga länder bör man registrera sig oavsett längden på vistelsen. har ett relativt väl utvecklat och lättillgängligt system för anmälan. Anmälan kan göras online, via post eller vid besök på utlands- myndighet. Förfarandet innehåller ett obligatoriskt angivande av datum för hemresa, vilket gör att systemet hålls aktuellt. Vilken instans fattar beslut om en räddningsinsats? Beslut om att verkställa evakuering fattas av , eventuellt efter bemyndigande från . Beslut kan fattas på tjänstemannanivå av beredskapscheferna eller kanslicheferna. I sista hand beslutar regeringen med samverkan av tidigare nämnda. Chefen för sulära ärenden kan besluta om att sända ut en konsulär insatsstyrka. Beslut fattas av chefen för . Beslut om att inleda en räddningsaktion fattas av general- sekreteraren vid . Generalsekreteraren är mini- steriets högste tjänsteman och motsvarar ungefär den svenske kabinettssekreteraren även om arbetsuppgifterna i princip enbart är administrativa. Ytterst är det utrikesministern som är ansvarig. notifieras parlamentets andra kammare om ett beslut men det uppfattas som en ren formalitet. Resebolagen fattar beslut om evakuering av sina resenärer. Utrikes- departementets chef beslutar om evakuering av andra än dem som reser med ett resebolag. Beslut om att inleda en räddningsinsats av det slag som aktualiserades vid flodvågskatastrofen och Libanonkrisen kan fattas på statssekreterarnivå så länge det följer gällande regelverk. För beslut som går utöver detta krävs regeringsbeslut och underskrift av generalguvernören.