sou · GWB389 · 2008-10-13 00:00:00 — Av 37 § framgår att när underlag bestäms för beräkningen av dagsförtjänsten för företagare ska detta bygga på den genom- snittliga inkomsten före avvecklingsåret. Om företagaren har lagt ned sin verksamhet från det att företagaren startade verksamheten kan arbetslöshets- ersättningen baseras på företagarens tidigare anställning, nedan benämnts som efterskyddstid. Osäkerhet råder om dagsförtjänsten bara ska räknas på inkomst för tid då den sökande varit medlem i a-kassa oavbrutet eller om alla inkomster alla månader som den sökande varit medlem i a-kassa ska inräknas. Osäkerhet råder även hur dagsför- tjänsten ska beräknas för en person som har medlemskap . Synpunkter från organisationer och myndigheter För självständiga uppdragstagare är det svårt att veta vilken inkomst dagsförtjänsten ska beräknas på. Enligt praxis beräknas denna på bruttolönen. Det är önskvärt att beräkningssättet anges i lagtext eller i föreskrift. Ramtiden är i stället , när man ska fastställa normalarbetstiden. Tid då man varit t.ex. deltidssjukskriven är inte överhoppningsbar, vilket gör att en person som varit deltidssjukskriven och blir arbetslös får låg dag- penning, eftersom den arbetade tiden slås ut . Denna tid bör vara överhoppningsbar, men i första hand bör hjälp- regeln återinföras, och den bör gälla såväl företagare som anställda. Enligt gällande regler får en person som varit heltidssjukskriven bättre dagpenning än den som varit deltidssjukskriven. Detta motverkar arbetslinjen. fanns en hjälpregel för anställda, utfärdad av IAF, som vid beräkning av normalarbetstid för arbets- tagare möjliggjorde medräkning även av tid då den sökande varit frånvarande från arbetet p.g.a. sjukdom eller vård av sjukt barn.3 Hjälpregeln togs dock bort . Återinförandet måste ske genom lagändring. Reglerna om beräkning av normalarbetstid gäller såväl anställda som företagare. Det har därför ifrågasatts om denna fråga ligger inom ramen för utredningens uppdrag. beräknades dagpenningen på det bästa av . beräknas dagpenningen i stället på ett genom- snitt av inkomsterna från verksamheten , exklusive avvecklingsåret. Reglerna bör ändras så att beräkning återigen kan göras på det bästa av . Risken för spekulation bedöms som liten och genom ändrad beräkning fångar man upp dem som försökt att driva sin verksamhet vidare trots sjunkande lönsamhet och låga resultat/löneuttag. En annan fördel är att en lösning som innebär bäst av är enkelt att administrera. Ett alternativ som framförts är att företagaren får välja det bästa av som grund för dagpenningberäkningen. Detta förslag har bemötts med tveksamhet. Det har även framförts förslag om att avvecklingsåret ska medräknas om det är till den sökandes fördel, även om det årets resultat kan vara högre än normalt till följd av försäljning av verksamhetens inventarier o.dyl. Åtminstone måste det vara möj- ligt att räkna med periodiserings- och expansionsfonder som åter- 3 4 kap 3 § IAFFS 2006:3. Synpunkter från organisationer och myndigheter förs avvecklingsåret, eftersom dessa är en del av resultaten . Fonderna ska i så fall hänföras till respektive år. Vid en sådan lösning är frågan hur a-kassorna ska få uppgifter om detta. 7.5.5.1Kombination anställning och företag Lagstiftningen verkar inte vara konstruerad för situationer där den sökande arbetat i såväl anställning som företag . Situationen kommer troligen att bli allt vanligare då kraven för att få det ena arbetet godkänt som bisyssla har ökat. Hur dagsför- tjänsten ska beräknas för dem som kombinerat en anställning med ett företag bör klargöras. Anhöriga till en företagare (enskild näringsidkare, handelsbolags- delägare) som arbetar i företaget betraktas som anställda men deklarerar inkomst av näringsverksamhet. Det är rimligt att de betraktas som företagare och att deras inkomst fastställs på samma sätt. Vidare kan det hända att dessa personers arbete inte anses kvalificerande för ett arbetsvillkor om företaget gått med under- skott. Regeringsrätten har godkänt a-kassa baserad på ideellt arbete upp . Om arbetet ska kunna användas för att uppfylla ett arbetsvillkor eller inte bör regleras. I så fall bör även regleras hur länge en medhjälpande make ska kunna arbeta i sin makes företag utan att själv deklarera någon inkomst av arbetet och ändå få räkna med arbetet i arbetsvillkoret, samt vad som gäller efter en skilsmässa om endast den maken som äger företaget har deklarerat överskott av näringsverksamhet. Båda makarna torde vara angelägna att få tillgodoräkna sig inkomsterna från företaget som underlag för dagsförtjänsten vid en eventuell arbetslöshet. Synpunkter från organisationer och myndigheter Avdrag för pensionskostnader i näringsverksamhet sänker resul- tatet och påverkar dagersättningen. Motsvarande sker inte för den som kan göra pensionssparavdrag som allmänt avdrag. Ett ställ- ningstagande från lagstiftaren i vad mån privata pensioner för vilka avdrag görs i näringsverksamheten ska medföra reducering av dag- penningen efterlyses. Om en företagare bedrivit verksamhet än och varaktigt haft anställning som arbetstagare, kan dagpenningen enligt 37 § , om det är till den sökandes förmån, beräknas utifrån inkomsten som anställd. Denna efterskyddstid bör förlängas eftersom få företag hinner etableras inom så som . Det är inte ovanligt att företag läggs ner innan företaget bedri- vits . För att undvika detta bör efterskyddstiden vara . Många skulle känna sig tryggare om de visste att de hade på sig att pröva sin affärsidé, utan att riskera att stå utan dag- penning eller få låg dagpenning för det fall företaget inte går bra och måste läggas ner. Det finns även förslag på att efterskyddstiden bör vara från och upp till . För att efterskyddet ska vara så effektivt som möjligt finns behov av att i den tidigare anställningen få räkna in även tid då den sökande varit frånvarande från arbetet p.g.a. sjukdom eller tillfällig vård av barn. fanns en hjälpregel för anställda, utfärdad av IAF, som vid beräkning av normalarbetstid för arbetstagare möjliggjorde medräkning även av tid då den sökande varit frånvarande från arbetet p.g.a. sjukdom eller vård av sjukt barn.4 Hjälpregeln togs dock bort . Följden av det är att efterskyddet nu är tillämpbart i färre fall än tidigare, dvs. att dagpenningen ändå måste beräknas på ersättningen för arbete från det nystartade företaget. Hjälpregeln bör därför återinföras och gälla både an- ställda och företagare. Återinförandet måste ske genom lagändring. 4 4 kap 3 § IAFFS 2006:3. Synpunkter från organisationer och myndigheter 7.5.6Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen (IAF) och arbetslöshetskassorna En arbetslöshetskassa som felaktigt betalat ut arbetslöshetsersätt- ning kan bli återbetalningsskyldig till IAF. Detta kan av arbets- löshetskassor med ansträngd ekonomi upplevas som ett hot. Det kan inte uteslutas att denna ordning påverkar arbetslöshetskassorna att i tveksamma fall avslå en ansökan om arbetslöshetsersättning och således inverka menligt på den enskildes rättssäkerhet. IAF var tidigare mer aktivt i att meddela föreskrifter. Eftersom IAF befanns ha överskridit sina befogenheter, är många av föreskrifterna numera omgjorda till kommentarer. Det är dock svårt att hitta klara och tydliga riktlinjer i dessa kommentarer. Tolkningsutrymmena i både och föreskrifter upp- fattas som stora och detta skapar rättsosäkerhet. behöver många fall avgöras i domstol, vilket är tidskrävande och dessutom ekonomiskt bekymmersamt för den enskilde. Det är önskvärt att IAF får möjlighet att lämna förhandsbesked. Det bör även ske en översyn av vilken föreskriftsrätt IAF ska ha, vilka föreskrifter som inte gäller och vilka som i stället bör regleras i lag. IAF har påpekat att IAF är en tillsynsmyndighet och inte har till uppgift att lämna några förhandsbesked. Alla föreskrifter som gäl- ler företagare och om återfinns i IAFFS 2006:6 tillkom i anslutning till ALF:s ikraftträdande . En föreskrift har för- svunnit . I övrigt har föreskrifterna ändrats språkligt och redaktionellt för att göras mer överskådliga. IAF har endast rätt att föreskriva om verkställighetsföreskrifter vad gäller vem som är företagare och hur dagsförtjänsten ska beräknas. Företagare har oftare längre arbetstid än . För detta finns ingen förståelse utan reglerna är endast anpassade till en arbetstid om . Det innebär att företagare riskerar att inte få ersättning beräknad utifrån sin verkliga arbets- oförmåga vid sjukdom. har framhållit att gäller att vid beräkning av jämförelseinkomsten bör denna anpassas så att den, utan begränsning i arbetstidslagen, motsvarar den för- säkrades faktiska arbetsinsats i den egna verksamheten. Synpunkter från organisationer och myndigheter gälla oavsett om personen arbetar normal heltid, i mindre omfatt- ning eller mer än heltid. Flera processer mellan företagare och beror på att inte anses förstå företagarnas villkor eller hur deras resultat regleras. Företagare uppger sig mötas av misstro från handläggare. Problem att få föräldrapenning för de företagare som arbetar i eller i närheten av hemmet finns då kassans handläggare anser att dessa ändå är hemma. Det har även visat sig svårt för företagare att få tillgång till havandeskapspenning, trots att vill- koren härför borde anses vara uppfyllda. Bristen på förståelse för hur en enskild näringsidkares resultat ska beräknas medför att företagare, som deklarerat låga resultat, upptaxeras av så att de blir återbetalningsskyl- diga för underhållsbidrag, trots att deras verkliga resultat är så lågt att det knappast räcker till för att ge rätt till förmåner från socialförsäkringssystemet i övrigt. Det har föreslagits att utbildar särskilda hand- läggare som förstår företagarnas villkor och kan tyda en inkomst- deklaration på rätt sätt. På så sätt skulle mycket administration för företagare och undvikas och företagarna och staten besparas många, långa och kostsamma processer. Omedelbar tillgång till vård och rehabilitering inom både privat och offentlig sjukvård är oerhört viktigt för företagarnas möjlighet att driva sina företag. Skattetrycket på företagare är för högt och det bär sig helt enkelt inte att vara företagare. Företag slås ut och de som skulle kunna tänka sig att bli företagare avskräcks från att starta företag. Undersökningar har visat att de höga arbetsgivar- och egenavgif- terna är det enskilt största hindret när det gäller att starta, driva och utveckla företag. En generell halvering av avgifterna skulle ge posi- tiva effekter på arbetslösheten och ge egenföretagandet en skjuts. Det borde även övervägas att ha lägre sociala avgifter för små före- tag, eftersom de anställda i genomsnitt brukar ha en lägre sjuk- frånvaro än vad anställda i större företag har. Det måste bli enklare att starta, äga, driva och utveckla företag. 8 Företagare i sjukförsäkringen andelsägare i fåmansföretag likställs med egenföretagare Utredningens förslag: Företagare i fåmansföretag kan välja att likställas med övriga företagare när det gäller egenavgifter och val av karenstid i sjukförsäkringen. I utredningens uppdrag ingår att analysera villkoren för företagare och vid behov lämna förslag till hur reglerna i sjukförsäkringen kan förändras så att de så långt möjligt blir neutrala i förhållande till val av associationsform. Inom sjukförsäkringen anses person som redovisar inkomst av annat förvärvsarbete, dvs. enskild näringsidkare och fysisk handels- bolagsdelägare, som företagare. Den som bedriver näringsverksamhet genom juridisk person i annat fall, t.ex. genom företagsformerna aktiebolag och ekonomisk förening, anses och behandlas inom sjukförsäkringen som anställd. Efter att ha hört ett antal organisationer, myndigheter samt personer som bedriver näringsverksamhet i olika företagsformer drar utredningen slutsatsen att den rådande särbehandlingen av företagare i olika företagsformer är svårbegriplig samt leder till att företagare behandlas olika beroende på val av företagsform. För att personer som driver näringsverksamhet genom företags- formerna aktiebolag och ekonomisk förening, nedan benämnda AB-företagare, ska kunna jämställas med företagare som bedriver enskild firma och handelsbolag, bör dessa bedömas utifrån samma utgångspunkter. Utredningen anser att grunden för att uppnå detta är att AB-företagares ersättning för arbete betraktas som inkomst av annat förvärvsarbete i AFL, i stället för som inkomst av anställ- ning. I praktiken innebär det att företagarna i AB blir likställda med egenföretagarna genom tillämpning av samma regler i AFL. För att uppnå full jämlikhet mellan företagare i olika företagsformer bör AB-företagarna behandlas som egenföretagare även i avgiftshän- seende, med möjlighet att genom val av karenstid påverka den sjuk- försäkringsavgift som ska betalas. På så sätt skapas en neutral sjuk- försäkring för företagare, jämför begreppet neutral företagsbeskatt- ning. För att uppnå en neutral sjukförsäkring har utredningen övervägt två alternativ. 8.1.1Alternativ 1 AB-företagare erlägger egenavgifter I 2 kap. 8 § socialavgiftslagen (2000:980), , finns regler för att låta anställda i viss situation erlägga egenavgifter och välja karenstid. Utredningen har därför övervägt att låta personer som kan identifieras som s.k. AB-företagare ansluta till dessa regler och själva erlägga egenavgifter (i stället för att deras arbetsgivare erläg- ger arbetsgivaravgifter). En sådan ordning skulle innebära att dessa företagare blir skyldiga att avge preliminärdeklaration och betala in preliminär skatt till skatteverket, s.k. SA-skatt. Som en följd av detta skulle även reglerna i inkomstskattelagen (1999:1229), IL, behöva anpassas i flera avseenden. Även om en sådan reglering görs frivillig skulle ökad administration motverka syftet med förslaget. Utredningen har därför valt att överge denna lösning för att i stället föreslå en lösning där utfallet är snarlikt, men där admi- nistrationen för den enskilde AB-företagaren är av betydligt mindre omfattning. 8.1.2Alternativ 2 – AB företagare erlägger arbetsgivaravgifter i nivå med egenavgifterna Av 9 kap. 1 § skattebetalningslagen (1997:483), SBL, följer att arbetsgivaravgifter ska beräknas för varje redovisningsperiod efter de procentsatser och det underlag som anges i 2 kap. . Arbetsgivaravgifter är differentierade utifrån ålder på de per- soner till vilka ersättning utges. Utredningen föreslår att ytterligare en differentiering införs för vissa s.k. AB-företagare. Dessa ska kunna erlägga arbetsgivaravgifter i nivå med egenavgifterna. Förutom att avgiftsnivåerna likställs mellan de två företagar- grupperna föreslår utredningen att AB-företagarna får möjlighet att välja karens, vilken påverkar sjukförsäkringsavgiftens storlek. har bekräftat till utredningen att förslaget kräver ändring i utformningen av skattedeklarationen, men att det rent tekniskt är möjligt att anpassa systemet till en sådan lösning. En sådan anpassning anges tidigast kunna vara klar till . har pekat på att förslaget kan medföra vissa kon- trollproblem. Utredningen inser att en differentiering av arbets- givaravgifter i sig medför ett avsteg från en tänkt schablon och att detta medför behov av mer omfattande kontrollarbete från Skatte- verkets sida. Ytterligare differentiering i enlighet med utredningens förslag innebär ytterligare en aspekt att beakta för . Differentiering av socialavgifterna är emellertid ett faktum som redan har att förhålla sig till och som , såvitt utredningen kan bedöma, hanterat på ett utmärkt sätt genom att bl.a. anpassa sina blanketter till de differentierade arbets- givaravgifterna. Det är angeläget att fortsätter utforma sina blanketter på sådant sätt att de blir lätta att tyda, tillämpa och därmed kontrollera. Utredningen har övervägt om den föreslagna lösningen ska vara obligatorisk för samtliga personer som kan identifieras som AB- företagare. Av flera skäl anser utredningen att ett obligatorium inte är lämpligt. Därvid utgår utredningen ifrån att AB-företagare även fortsättningsvis kommer att betraktas som anställda i andra regel- verk. Ett påtvingat obligatorium skulle även medföra betydande övergångsproblem för enskilda och myndigheter. Utredningen föreslår därför att person som uppfyller kraven för att vara AB- företagare bereds möjlighet att likställas med egenföretagare i AFL:s mening. För att uppnå den neutralitet mellan företagsformerna som anges i direktivet, krävs att de fåmansföretagare, som begärt undan- tag, inte omfattas av lagen (1991:1947) om sjuklön. 8.1.2.1Vilka AB-företagare ska likställas med egenföretagare? Vilka AB-företagare ska ha möjlighet att likställas med egenföre- tagare i avgiftshänseende? Utredningen anser att innehav av andelar i juridiska personer bör vara den grundläggande förutsättningen vid en sådan bedömning. De AB-företagare som närmast är att likställa med egen- företagare med vilka neutralitet eftersträvas är de som har andelar i s.k. fåmansföretag. avses aktiebolag eller eko- nomisk förening i vilka fyra eller färre delägare äger andelar som motsvarar av rösterna för samtliga andelar i före- taget.1 Genom att anknyta företagarbegreppet till fåmansföretagar- begreppet förhindras att aktieägare i noterade bolag blir företagare i trygghetssystemen. Detta innebär att ägarna till fåmansföretag som börsnoteras från och med börsnoteringen inte kommer att anses som företagare i sjukförsäkringens mening. Utredningen anser att detta är rimligt, eftersom ägarna i ett företag som utvecklats på så sätt att det börsnoteras, är mer att jämställa med anställda än före- tagare i detta avseende. omfattar även ekonomiska föreningar, varför begreppet är lämpligt att använda för att fånga in företagare även i denna företagsform. Eftersom utredningens avsikt inte är att andelsinnehavare, som i egentlig mening inte är att betrakta som företagare, ska kunna lik- ställas med egenföretagare krävs att andelsinnehavaren har infly- tande i den juridiska person i vilken de är andelsinnehavare. Storleken på andelsinnehav i en juridisk person kan av olika orsaker, t.ex. som en åtgärd i en pågående generationsväxling, skilja sig åt mellan andelsinnehavarna utan att andelsinnehavare med mindre innehav för den skull inte är att betrakta som företagare. För att ta hänsyn till detta men ändå få en likformighet med egen- företagares inflytande i den näringsverksamhet dessa bedriver, an- ser utredningen att andelsinnehavet i ett fåmansföretag bör uppgå till av rösterna i fåmansföretaget för att AB- företagare ska kunna likställas med egenföretagare. Om fråga upp- kommer om den försäkrade är andelsinnehavare med rätt röstetal i just fåmansföretag, vilket bör ske i samband med anmälan till , bör andelsinnehavaren kunna styrka detta med intyg från redovisningskonsult, revisor eller på annat vederhäftigt 1 och reglerna kring dessa har redogjorts för i avsnitt 2.2.5. Utredningen ser inte skäl att kräva att intyget ska ha utfärdats av godkänd/auktoriserad redovisningskonsult/revisor, eftersom det torde vara vanligt att revisor i mindre ekonomisk förening inte uppfyller dessa krav. 8.1.2.2Nödvändigheten av ett kvantifierat aktivitetskrav Fördelen med en definition som utgår från andelsinnehavet är att den normalt är lätt att tillämpa och att det därmed blir lätt att avgöra vem som är företagare. Reglerna får emellertid inte utformas på så sätt att personer som endast innehar andelar och som i egentlig mening inte är företagare omfattats av reglerna. Fråga är därför om det finns skäl att komplettera andelskravet med ett aktivitetskrav? I de fall ersättning för arbete betalas ut från ett fåmansföretag ligger denna ersättning till grund för aktiebolagets skyldighet att erlägga arbetsgivaravgifter och fåmansföretagarens rätt till för- måner från socialförsäkringen. Har inget arbete utförts är det rimligt att anta att någon ersättning inte betalas ut. Det kan härvid nämnas att det i 60 kap. IL finns regler som avser att förhindra otillbörlig inkomstfördelning inom en familj som tillsammans bedriver näringsverksamhet. Effekten av att erlägga arbetsgivar- avgifter i nivå med egenavgifterna och, vid val av karens, lägre sjukförsäkringsavgift, inträder först då ersättning för arbete beta- lats ut. Behov av ett bestämt aktivitetskrav för att fåmansföretagare ska kunna jämställas med egenföretagare i avgiftshänseende finns därför inte. Utredningen föreslår att företagare i vissa fall ska ha rätt till ett s.k. grundskydd vid beräkning av den sjukpenninggrundande inkomsten för att fastställa sjukpenning. I sådant fall bör reglerna för att åtnjuta detta kompletteras med ett formligt krav på arbets- insats, mer om detta under avsnitt 8.3.2.5. För att underlätta administrationen av reglerna föreslår utred- ningen att dessa kan tillämpas först från det månadsskifte som föl- jer närmast efter det att fåmansföretagare anmält till Försäkrings- kassan att denne vill likställas med egenföretagare. Denna tid har av berörda myndigheter (och )ansetts tillräcklig. Efter det att anmälan inkommit till under- rättar som därefter har att beakta att reglerna om egenavgifter ska tillämpas vid erläggande av arbets- givaravgifterna för de fåmansföretagare som gjort anmälan. I sam- band med att fåmansföretagaren gör en anmälan kan även karens väljas. ska i sådant fall anmäla även detta till . För att reglerna ska kunna tillämpas på avsedda personer är det enligt utredningens mening nödvändigt att se till att kravet på innehav av erforderlig röstandel om upprätthålls under hela den tid som reglerna ska tillämpas. De personer som inte uppfyller röstandelskravet bör inte längre vara berättigade att få sin inkomst av anställning betraktad som inkomst av annat förvärvsarbete. För dessa personer måste det skapas sär- skilda regler som underlättar en återgång till den tidigare regle- ringen. Om det inte blir möjligt att frivilligt återgå till att få sin inkomst klassificerad som inkomst av anställning i AFL:s mening, skulle en person som önskade detta bli nödgad att se till att bli diskvalifi- cerad genom att verka för att röstetalet understeg den satta kvalifi- kationsgränsen. En sådan ordning är inte rimlig. Regler för att en företagare frivilligt ska kunna lämna det föreslagna regelsystemet måste därför införas. Den som frivilligt vill återgå till att få sin ersättning för arbete ansedd som inkomst av anställning ska skriftligen anmäla detta till . Detta bör gälla även för den som inte längre uppfyller kraven för att få sin ersättning av arbete ansedd som inkomst av annat förvärvsarbete dvs. i de fall den försäkrade inte längre innehar av rösterna för samtliga andelar i ett fåmansföretag. Om förutsättningarna som förelåg vid anmälan ändras, så att den försäkrade inte längre uppfyller kraven för att få sin ersättning av arbete ansedd som inkomst av annat förvärvs- arbete eller då anmälan om återgång skett, är utgångspunkten att en återgång till att tillämpa reglerna för försäkrade i AFL som har inkomst av anställning och inte valt karenstid ska ske vid näst- kommande månadsskifte. De föreslagna reglerna måste samordnas med de regler som utredningen föreslår vad gäller karens, eftersom det inte bör vara möjligt för den som valt en längre tids karens, och därvid erhållit lägre sjukförsäkringsavgift, att genom utträde från de särskilda reglerna undgå denna karens. Har den försäkrade valt karenstid kan utträde därför ske först när karenstiden löpt ut. En sådan ordning är nödvändig för att skapa ett stabilt system som inte kan missbrukas. Enligt nu gällande regler kan den som har valt karenstid på tre eller byta till försäkring med kortare karenstid eller utan karenstid. Detta är dock bara möjligt så länge han eller hon inte fyllt . Eftersom utredningens förslag omfattar även vissa fåmansföretagare uppkommer fråga om dessa bör ha möjlighet att återgå till att få sin arbetsinkomst ansedd som inkomst av anställning. En sådan lösning medger att dessa personer kan undgå karenstid för att i stället omfattas av sjuklönelagens regler.