sou · GWB35 · 2008-02-28 00:00:00 — När det gäller yttranden i näringsverksamhet är utrymmet för begräns- ningar mer omfattande. Av bestämmelsen framgår att friheten att yttra sig i näringsverksamhet får begränsas. Med uttrycket yttranden i näringsverksamhet avses enligt förarbetena till regle- ringen inte uttalanden av opinionsbildande karaktär utan endast den kommersiella reklamen (SOU 1975:75 s. 204 och prop. 1975/76:209 s. 109). Friheten att yttra sig i näringsverksamhet har därmed en svagare ställning än yttrandefriheten i allmänhet. Regeringsformen ger inte något påtagligt materiellt skydd för den kommersiella reklamen och tillåter lagstiftning som begränsar möjligheterna att göra kommersiell reklam. Att uppmärksamma är dock att regeringsformens bestämmelser om de begränsningar som får göras i yttrandefriheten i tryckt skrift regleras närmare i tryckfrihetsförordningen. Friheten att yttra sig i ljudradio, television och vissa liknande överföringar, filmer, video- gram och andra upptagningar av rörliga bilder samt ljudupp- tagningar regleras i yttrandefrihetsgrundlagen (2 kap. 1 § andra stycket regeringsformen). Tryckfriheten i tryckfrihetsförordningen utgör en del av den yttrandefrihet som slås fast i 2 kap. 1 § p. Med tryckfrihet förstås enligt 1 kap. 1 § tryckfrihetsförordningen varje medborgares rätt att ge ut skrifter utan några av myndigheter eller andra allmänna organ i förväg lagda hinder, rätten att inte kunna åtalas på grund av skriftens innehåll annat än inför en laglig domstol och rätten att inte kunna straffas för innehållet i annat fall än då det strider mot tydlig lag. I överensstämmelse med dessa grunder för en allmän tryckfrihet och för att säkerställa ett fritt meningsutbyte och en allsidig upplysning står det enligt samma paragraf varje medborgare fritt att – med iakttagande av bestäm- melserna i tryckfrihetsförordningen – i tryckt skrift yttra sina tankar och åsikter, offentliggöra allmänna handlingar och meddela uppgifter och underrättelser i vilket ämne som helst. Som redogjorts för i avsnitt 4.6 skyddar tryckfriheten yttrande- friheten i tryckta skrifter och syftar främst till att värna en fri spridning av åsikter och fritt meningsutbyte i samhällsfrågor samt att säkra en allsidig information och nyhetsförmedling. Tryckfrihetsrättens principiella innerbörd har behandlats vid ett flertal tillfällen. tryckfrihetssakkunniga gjorde i förslaget till tryckfrihetsförordning bl.a. uttalanden där de angav att tid- ningar, tidskrifter och andra tryckta skrifter fått en avsevärd större betydelse än tidigare för spridande av nyhetsmaterial och för den politiska debatten. Denna publicitet måste i ett demokratiskt samhälle vara grundad på yttrandefrihet eftersom de allmänna organen grundar sin ställning på folkligt förtroende. Den enskildes politiska medverkan i samhället kräver att han fritt kan taga känne- dom om händelser och förhållanden av politisk betydelse och därigenom sättes i stånd att bilda sig ett omdöme, liksom de all- männa organens verksamhet fordrar en kännedom om de enskildas förhållanden och reaktioner, som endast den fria publiciteten kan förmedla. En fri press tjänstgör både som en opinionsskapande faktor och som ett uttryck för en förhärskande eller framväxande opinion. Det demokratiska samhället kan i en mening sägas fungera genom det fria ordet. Tryckfriheten blir härigenom kännemärket på ett fritt samhällsskick (SOU 1947:60 s. 45). Som framgår ovan var och är syftet med en allmän tryckfrihet att säkerställa ett fritt meningsutbyte och en allsidig upplysning. Utanför tryckfrihetens syfte faller däremot att skydda närings- idkares ekonomiska intressen. Att denna uppfattning råder fram- kommer bl.a. i och regeringens ut- talanden i samband med lagstiftningsarbete avseende tryck- och yttrandefriheten. Här anges även att med den utgångspunkten anses stadgandet i 1 kap. 3 § tryckfrihetsförordningen om den straff- och processrättsliga exklusiviteten inte hindra att reklam i viss utsträckning underkastas regler i vanlig lag. Allmän enighet råder om att efterhandsingripande mot kommersiell reklam som är otillbörlig kan göras utanför tryckfrihetsförordningens ram. På den förutsättningen vilar marknadsföringslagen vars skyddssubjekt är bl.a. konsumenter (SOU 1983: 70 s. 215 f., prop. 1986/87:151 s. 47 f. Se även , Yttrandefrihetsrätt, 2004, s. 15). Uppfattningen om att näringsidkares ekonomiska intressen faller utanför yttrandefrihetens syfte framkommer även i Yttrande- frihetsberedningens delbetänkande (SOU 2006:96 s. 230) där det anges att det synsätt som ligger till grund för 2 kap. 13 § regerings- formens bestämmelser om tillåtna inskränkningar i yttrandefri- heten och tillämpning av artikel 10 i Europa- konventionen innebär att yttrandefriheten i kommersiella samman- hang anses ha ett lägre skyddsbehov än den allmänna yttrande- friheten. Vidare anges att ett liknande synsätt härleds ur syftes- bestämmelsen i 1 kap. 1 § andra stycket tryckfrihetsförordningen och motsvarande regel i yttrandefrihetsgrundlagen genom att grundlagarnas exklusivitetsprincip inte anses omfatta rent kom- mersiella förhållanden som inte ses som missbruk av tryck- och yttrandefriheten. Ett visst grundlagsskydd har dock också rent kommersiella yttranden (se t.ex. prop. 1986/87:151 s. 45 ff.). Reklam i tryckt skrift skyddas nämligen mot censur och andra förhandsingripanden. Det har vidare ansetts tvivelaktigt om ett totalförbud mot reklam för viss vara är förenligt med 1 kap. 2 § tryckfrihetsförordningen. Denna fråga diskuterades mycket vid införandet av regleringen i 1 kap. 9 § tryckfrihetsförordningen. I regleringen anges att allmän lag får reglera förbud mot kommersiell annons i den mån annonsen används vid marknadsföring av alkoholhaltiga drycker eller tobaksvaror. Utan ett sådant undantag i tryckfrihetsförordningen ansågs inte ett totalförbud mot alkohol- och tobaksreklam vara möjligt. I propositionen med förslag till ny lag om namn och bild i reklam (prop. 1978/79:2 s. 51) berörde departementschefen för- hållandet mellan reklamen och tryckfrihetsförordningen och an- förde följande. F.n. sägs i TF (1 kap. 9 §) beträffande reklam endast att utan hinder av TF gäller vad i lag är stadgat om förbud mot kommersiell annons i den mån annonsen används vid marknadsföring av alkoholhaltiga drycker eller tobaksvaror. Det kan emellertid sägas ha varit en allmän om än i viss mån debatterad uppfattning att ingripande mot kommersiell reklam i avsevärd omfattning har kunnat ske utan hinder av TF också tidigare, dock inte i form av totalförbud. Vad nu sagts innebär inte att reklamen i övrigt helt saknar tryckfrihetsrättsligt skydd. TF skyddar reklamen i tryckt skrift både mot censur och andra förhandsingripan- den. Reglerna om meddelarskydd och anonymitet är i och för sig också tillämpliga på reklam liksom bestämmelserna om utgivarens rätt att bestämma över en tidnings innehåll. När ingripande mot kommersiell reklam enligt marknadsföringslagen ansetts kunna ske utan stöd i TF har som grund åberopats att det är fråga om åtgärder av utpräglat kommersiell natur, som inte avser nyhetsförmedling eller åsikts- bildning i samhället. I yttrande över förslaget till lag om namn och bild i reklam uttalade lagrådets majoritet sig om rättsläget och anförde att det emellertid är klart att reklam enligt gällande rätt inte åtnjuter fullt tryck- frihetsrättsligt skydd. Ingripande mot reklam i tryckt skrift har ansetts kunna ske enligt lagstiftning vid sidan om tryckfrihets- förordningen, om reklamåtgärderna är av utpräglat kommersiell natur och inte avser nyhetsförmedling eller åsiktsbildning av det slag som det ligger i tryckfrihetsförordningens syfte att värna. Vidare anförde lagrådet att detta innebär att det ska vara fråga om åtgärder som vidtas i kommersiell verksamhet och kommersiellt syfte, och vidare krävs att framställningarna har rent kommersiella förhållanden till föremål (prop. 1978/79:2 s. 72). Yttrandefrihetsgrundlagen antogs och bygger på tanken att det skydd som tryckfrihetsförordningen ger det tryckta ordet, så långt möjligt, ska ges även för yttranden i andra medier. Yttrande- frihetsgrundlagen hänvisar därför i många delar till tryckfrihets- förordningens bestämmelser. Yttrandefriheten beskrivs i 1 kap. 1 § yttrandefrihetsgrundlagen som en rätt att i de angivna medierna offentligen uttrycka tankar, åsikter och känslor och i övrigt lämna uppgifter i vilket ämne som helst. Denna frihet överensstämmer i princip med motsvarande bestämmelser i tryckfrihetsförordningen. Yttrandefrihetsgrundlagen skiljer sig dock från tryckfrihetsför- ordningen i fråga om möjligheten att i vanlig lag reglera reklam i television och radio. Tryckfrihetsförordningen hindrar inte att ingripanden mot otillbörlig reklam i tryckt skrift görs med stöd av marknadsföringslagen. Däremot anses ett totalförbud mot alkohol- och tobaksreklam kräva stöd i tryckfrihetsförordningen. Yttrande- frihetsgrundlagen medger begränsningar av reklamsändningar i betydligt större omfattning. Enligt 1 kap. 12 § andra stycket kan i vanlig lag meddelas föreskrifter om förbud mot eller villkor för kommersiell reklam i radioprogram. Vad som gäller radioprogram i yttrandefrihetsgrundlagen gäller förutom program i ljudradio också program i television och innehållet i vissa andra överföringar av ljud, bild eller text som sker med hjälp av elektromagnetiska vågor (1 kap. 1 § tredje stycket yttrandefrihetsgrundlagen). Reklamens förhållande till yttrande- och tryckfriheten har diskute- rats . Särskilt har diskussionen gällt förhållandet till tryckfriheten och därmed till tryckfrihetsförordningen. anförts att reklamens förhållande till tryckfrihetsförordningen är svårbegriplig och svårutredd samt att det finns ett flertal uppenbara brister och oklarheter i lagstiftningen (se bl.a. , Exklusivitetsfrågan: om förhållandet mellan tryckfrihet, yttrandefrihet och annan rätt, 2002, s. 201). Gränsdragningen avseende huruvida ett yttrande omfattas av tryckfrihetsförordningens skydd eller inte görs utifrån en materiell grund, dvs. utifrån en bedömning av huruvida yttrandets innehåll överensstämmer med och omfattas av tryckfrihetens syfte. Reklamen kan sägas befinna sig i en gråzon mellan det som omfattas av tryckfrihetsförordningens materiella tillämpningsområde och det som uttryckligen undantagits från tryckfrihetsförordningens tillämpning. Denna tolkningssituation har medfört ett glapp där lagstiftningen ger utrymme för olika uppfattningar. Vidare har i samband med införandet av regler om reklam, marknadsföringslagen och lagen om namn och bild i reklam det möjliga utrymmet som tryckfrihetsförordningens exklusivitetsregel med en restriktiv tolkning skulle tillåta be- gränsats ytterligare. Förtjänsten med ett sådant betraktelsesätt är att det öppet och klart redovisar att rättspolitiska värderingar ska styra gränsdragningen (Axberger, Tryckfrihetens gränser, 1984, s. 69). Som anförts i inledningen har lagstiftaren tidigare tagit ställning för att det krävs grundlagsändring för att lagstiftning mot könsdiskriminerande reklam ska kunna genomföras. förslag om lagstiftning mot könsdiskriminerande reklam hävdas däremot uppfattningen att det inte krävs grundlagsändring för lagstiftning mot könsdiskriminerande reklam, i vart fall inte för den reklam som kan anses kränkande (Ds 1994:64 s. 90 f.). Det sägs vidare att den allmänt omfattade ståndpunkten är att ingripande utan hinder av tryckfrihetsförordningen kan ske beträffande reklam i tryckt skrift om framställningen har ett rent kommersiellt syfte och har rent kommersiella förhållanden till föremål (Ds 1994:64 s. 85). Under utredningens gång har framförts att lag- stiftarens tidigare hållning bör vidhållas, dvs. att grundlagsändring krävs. Utredningen gör emellertid en annan bedömning och ansluter sig till den i Ds 1994:64 nämnda uppfattningen av följande skäl. Utredningen menar att könsdiskriminerande reklam kan omfattas av ett förbud så länge det rör sig om kommersiell reklam. Lagstiftningen och rättspraxis ger utrymme för olika tolkningar, men oenigheten verkar handla om huruvida den köns- diskriminerande reklamen enbart har kommersiellt syfte och rent kommersiella förhållanden till föremål och inte om rent kom- mersiell reklam omfattas av tryckfrihetsförordningen eller inte. Det är i den mån reklamen kan anses innehålla skyddsvärda yttranden som tveksamheten inträder. Som framgår av utredningens lag- förslag är definitionen av könsdiskriminerande reklam att den har ett kommersiellt syfte och rent kommersiella förhållanden till föremål. Även om utformningen kan sägas baseras på och vidare appellera till värderingar är det fråga om en bieffekt och inte det huvudsakliga syftet med reklamen. Syftet med denna reklam är kommersiellt och därmed undantaget från grundlagsskyddet i enlighet med gängse uppfattning om kommersiell reklam. Bara den omständigheten att reklam har ett könsdiskriminerande inslag kan enligt utredningens mening inte leda till att den omdefinieras till en åsikt eller värdering och därmed få grundlagsskydd. Ett sådant synsätt blir absurt. Det skulle innebära att som kom- mersiell reklam i allmänhet ligger utanför det grundlagsskyddade området, skulle reklam, om den innehåller könsdiskriminerande kränkningar, föras in under det grundlagsskyddade området. Detta resonemang är ologiskt, särskilt med tanke på att den så definierade grundlagsskyddade värderingen innebär en kränkning och en diskriminering som i andra sammanhang ses som icke önskvärd. Denna diskriminering anses motverka samhällets jämställdhets- strävanden. Jämställdhet anses vara en central del i demokratin och därmed en godtagbar grund för inskränkning av yttrandefriheten enligt grundlagen (se nedan). Den gängse hållningen i frågan är därmed, enligt utredningen, dubbelt ologisk. Hur förhåller sig en lagstiftning mot könsdiskriminerande reklam till artikel 10 i om mänskliga rättigheter? I avsnitt 4.6.1 redovisade utredningen innehållet i artikel 10 och de principer som generellt tillämpar vid inskränk- ningar av en rättighet. Någon praxis avseende tillämpningen av artikel 10 som uttryckligen rör könsdiskriminerande reklam finns inte redovisad. Medan yttrandefriheten i samhällsfrågor och andra frågor av allmänt intresse är av största betydelse för att det demokratiska systemet ska fungera tillfredsställande gäller, enligt , inte detsamma om yttrandefriheten i kommersiella sammanhang. om reklam och uttalanden som ingår i marknadsföring kan man tillåta mera långtgående inskränkningar i syfte att skydda konsu- menter och konkurrenter mot falska eller vilseledande påståenden och mot etiskt tvivelaktiga marknadsföringsmetoder (, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis – en kommentar till europa- konventionen om de mänskliga rättigheterna, 2007, s. 402 och 407). En lagstiftning mot könsdiskriminerande reklam avser inte att inskränka rättigheten för den enskilde att framföra åsikter i en fråga av allmänt intresse. Utredningen anser därför att artikel 10 i och praxis i detta hän- seende inte utgör ett hinder mot sådan lagstiftning. Hur förhåller sig en lagstiftning mot könsdiskriminerande reklam till regeringsformen? I första kapitlet regeringsformen slås statsskickets grunder fast och i andra kapitlet anges de grundläggande fri- och rättigheter som varje medborgare är tillförsäkrad gentemot det allmänna. I de fall det anses nödvändigt att begränsa yttrandefriheten, är frågan om en sådan begränsning kan berättigas. Utredningen anser att så är fallet. Flera av dessa grundläggande fri- och rättigheter, bland andra yttrandefriheten (i vilken tryckfriheten ingår) får begränsas för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle, enligt 2 kap. 12 och 13 §§ regeringsformen. Jämställdhet måste enligt utredningen anses vara ett sådant ändamål. När det, som i denna utredning, handlar om meddelande som är ägnat att främja ett kommersiellt syfte i näringsverksamhet, vilket uttryckligen får begränsas enligt 2 kap. 13 § regeringsformen, anser utredningen att det talar än mer för att jämställdhetsmålet ska väga tyngst. En begränsning får enligt regeringsformen aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett den och ej heller sträcka sig så långt att den utgör ett hot mot den fria åsiktsbildningen såsom en av folkstyrelsens grundvalar (2 kap. 12 § regeringsformen). Eftersom könsdiskriminerande reklam anses hindra samhällets jämställdhetssträvanden (jfr skr. 2002/03:140) och man inte har kommit till rätta med problemen måste en lagreglering mot sådan reklam anses som nödvändig. En lagstiftning mot könsdiskriminerande reklam utgör enligt utredningen inte ett hot mot den fria åsiktsbildningen. Den reklam som här avses, nämligen könsdiskriminerande, har inte till avsikt att bilda opinion utan att främja ett kommersiellt syfte i näringsverksamhet (se nedan angående s.k. blandade meddelan- den). Utredningen menar att det är en viktig skillnad mellan att propagera för en åsikt eller värdering och att använda en befintlig åsikt eller värdering vid utformningen av reklam för att främja ett kommersiellt syfte i näringsverksamhet. Syftet med det först- nämnda skyddas av yttrandefriheten. Syftet med det sistnämnda, att förmå reklammottagare till ett kommersiellt handlande, skyddas inte av grundlagarna, vare sig av regeringsformen, tryckfrihetsför- ordningen eller yttrandefrihetsgrundlagen (se ovan 9.8.1). Hur förhåller sig en lagstiftning mot könsdiskriminerande reklam till tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen? All tryckt skrift omfattas inte av tryckfrihetsförordningen och alla yttranden som görs i de medier som anges i yttrandefrihetsgrund- lagen omfattas inte av den grundlagen. För att tryckt skrift och yttranden ska omfattas av tryckfrihetsförordningen och yttrande- frihetsgrundlagen krävs ytterligare ett kriterium, nämligen att det ska omfattas av tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihets- grundlagens syfte. Som redovisas ovan är tryckfrihetsförord- ningens och yttrandefrihetsgrundlagens syfte att säkerställa ett fritt meningsutbyte och en allsidig upplysning. Det som skyddas är därmed främst yttranden som syftar till fri politisk debatt, fri nyhetsförmedling och kulturella yttranden som ett komplement till detta. Enligt redogörelsen i avsnitt 9.8.1 är det en allmän uppfattning att det ligger utanför tryck- och yttrandefrihetens syfte att skydda näringsidkarens ekonomiska intressen. Det torde även råda allmän enighet om att efterhandsingripande mot kommersiell reklam som är otillbörlig mot konsumenter eller näringsidkare kan göras utanför tryckfrihetsförordningens ram. På den förutsättningen vilar marknadsföringslagen. Att det ligger utanför tryck- och yttrandefrihetens syfte att skydda näringsidkarens ekonomiska intressen återspeglas även i den dom som meddelade 1976 (MD 1976:8). Där uttalade domstolen avseende förhållandet mellan könsdiskriminerande reklam och tryckfrihets- förordningen följande. Som framgått har i ärendet gjorts gällande att det inslag i den påtalade annonsen vilket möjligen skulle vara att bedöma som köns- diskriminerande faller under tryckfrihetsförordningen och således är undantaget en prövning enligt marknadsföringslagen. Denna invänd- ning skulle kunna ha fog för sig endast om annonsen bedöms innehålla ett blandat meddelande, d v s ett budskap som har både ett opinions- bildande och ett kommersiellt syfte. Under sådana förhållanden skall det opinionsbildande inslaget bedömas enligt tryckfrihetsförordningen medan återstoden, liksom rent kommersiella framställningar, faller utanför det rättsområdet. Vad angår den nu aktuella annonsen är det emellertid inte möjligt att konstatera förekomsten av dels ett budskap med syfte att förmedla en viss kvinnosyn till läsarna dels ett meddelande med syfte att främja avsättningen av produkten 5.56. Här är således inte fråga om ett blandat meddelande; tvärtom är det uppenbart att annonsen har ett alltigenom kommersiellt syfte. Tryckfrihetsförordningen hindrar följaktligen inte att annonsen prövas enligt marknadsföringslagen. Även om domstolen menade att tryckfrihetsförordningen inte hindrade en prövning enligt marknadsföringslagen kunde lagen emellertid inte tillämpas på den aktuella annonsen (se avsnitt 6.2.2). Rättsuppfattningen att ingripande med stöd av marknads- föringslagen kan ske mot sådan framställning i tryckt skrift som har lämnats i kommersiellt syfte och har rent kommersiella för- hållanden till föremål återfinns i Högsta domstolens uttalanden i NJA 1977 s. 751. Där anger domstolen följande. Rådande rättsuppfattning får anses vara, att ingripanden med stöd av marknadsföringslagen mot meddelande i tryckt skrift kan ske utan hinder av tryckfrihetsförordningens bestämmelser, när frågan är om meddelande av rent kommersiell natur. Hit hör meddelande i annons, om meddelandet – utan att vara att hänföra till nyhetsförmedlingen eller åsiktsbildningen i samhället – handlar om näringsidkares affärs- verksamhet eller däri tillhandahållna varor och tjänster samt med- delandet tillika ger vid handen att det har ett kommersiellt, vanligen avsättningsfrämjande syfte. Liknande ställningstagande gjorde i bl.a. NJA 1999 s. 749 där domstolen anger följande. Genom tryckfrihetsförordningen skyddas bl.a. rätten att i tryckt skrift yttra tankar och åsikter; till skrift hänförs även bild. Skyddet omfattar också t.ex. material som endast avser att roa läsarna, även när det är av mera primitiv natur. Ingripanden mot innehållet i tryckt skrift skall ske i den ordning som anges i tryckfrihetsförordningen. Reklam i tryckt skrift faller i och för sig under tryckfrihetsför- ordningen. Det torde emellertid råda allmän enighet om att ingripande mot reklamåtgärd kan ske utanför tryckfrihetsförordningens regler i fall då åtgärderna är av utpräglat kommersiell natur, dvs. tagits i kommersiell verksamhet och i kommersiellt syfte samt har rent kommersiella förhållanden till föremål (se t ex NJA 1975 s 589, Lagrådet i prop 1978/79:2 s 72 och LU 1978/79: 6 s 3 f). Det finns även ett senare ställningstagande från där hänvisning sker till ovan nämnda avgöranden och motsvarande uttalanden görs (NJA 2007 s. 142). anförde i sitt betänkande (2003/2004:LU8 s. 52) att tidigare anförande alltjämt ägde giltighet där man uttalat att det var klarlagt att en laglig möjlighet till ingripande mot diskrimi- nerande reklam krävde grundlagsändringar. Utredningen delar inte denna uppfattning utan anser att en lagstiftning mot könsdiskrimi- nerande reklam inte strider mot tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen. De tilltänkta inskränkningarna strider nämligen inte mot de intressen dessa grundlagar avser att tillgodo- se. Det faller utanför tryck- och yttrandefrihetslagstiftningens syfte att skydda näringsidkarens ekonomiska intressen. Det finns därför inga hinder mot att reklam, om meddelandet är av utpräglat kommersiell natur, regleras i allmän lag. Denna ståndpunkt stöds av det ovan redovisade (se NJA 1977 s. 751, NJA 1999 s. 749 och NJA 2007 s. 142). Utredningen menar att det saknas skäl att acceptera en ordning i förhållande till tryck- och yttrandefriheten som ger rätt att i efterhand vidta åtgärder mot reklam med inslag av våld, men inte mot reklam med könsdiskriminerande inslag. I mål MD 1996:7 bedömde en annons med våldsinnehåll. Den aktuella annonsen dominerades av en bild på en svart fritidssko med vilken någon trampar eller stampar på ett manligt ansikte som har ett mycket plågat uttryck. Domstolen anförde att Inter- nationella Handelskammarens grundregler för reklam ska beaktas vid tillämpningen av marknadsföringslagen. I dessa anges bl.a. att reklam inte får innehålla något som kan befaras leda till eller uppmuntra till våldshandlingar samt att reklam till barn inte får framstå som överseende med bruk av våld i sammanhang där detta kan strida mot lag och/eller mot allmänt godtagna normer för socialt uppträdande.