sou · GWB319 · 2008-03-04 00:00:00 — Tömningen av det slamliknande avfallet i be- döms vara det minst okomplicerade att tömma. öppna bassänger vid det nordöstra eller östra hörnet av Rönnskärs- verkens industriområde. Det finns i en relativt stor mängd och bedöms bli ett av de avfall som transporteras först till djupdeponin. Åtminstone de övre delarna av detta avfall har en hög vattenhalt och allt avfallet bedöms kräva en avvattning innan det transporte- ras. Denna avvattning avses ske genom att avfallet grävs upp med grävmaskin och läggs i lagom stora portioner på en betong- eller asfaltplatta med kontrollerad avvattning mot en uppsamlingsanord- ning som leder lakvattnet till som ligger intill dessa dammar. När avfallsportionen genom självdränering och upptorkning fått den vattenkvot som passar för inpackning, transporteras den till slutdeponin. Ett antal kvalificerade avfall (As- och Hg-haltigt), som gene- rerats i relativt små volymer, har deponerats i betongsilos inom det som kallas Magasin 11. Magasinet är försett med tak och all hantering har skett i torrhet. Eftersom en del av avfallen är kalk- haltiga och ursprungligen innehåller lite vatten förekommer att de har härdat i silosen. Detta kan kräva att man öppnar flera och relativt stora hål i sådana silos för att kunna hacka ut avfallet. I övriga fall bedöms att mindre hål i botten av silon är tillräckliga för att få ut avfallen. Eftersom dessa avfall i de vissa fall är dammande krävs dammbekämpning i samband med öppning och tömning av silosarna. En säckning av avfallen för att minska den damning som kan uppkomma vid transporten kommer att övervägas för vissa delar av dessa avfall. Efter tömning krävs sannolikt att innerväggar- na rengörs. Behovet av sådan rengöring liksom vilken metod som bör användas kan inte klarläggas förrän de aktuella silosarna är ren- gjorda. Vissa, metallhaltiga avfall som producerats i större mängd har deponerats i lagerplats 21 26 (s.k. SAKAB-limpor) inom det utfyllda område som kallas Källargrundet. Dessa deponier ligger på en tät botten med uppsamling av lakvattnet och med en särskild tättäckning i form av plast- eller gummidukar. Dessa bör öppnas på sidan och tömmas i kampanjer. Under tömningen med gräv- maskiner bör öppningen vara täckt med förslagsvis ett tält så att avfallet inte kommer i kontakt med vatten. Varje öppning måste täckas ordentligt mellan tömningskampanjerna. Eftersom dessa kampanjer endast bedöms vara möjlig och avfallsmängden är stor beräknas tömningen ta i anspråk. Slutligen finns även farligt avfall lagrat i slamlaguner i det sydöstra hörnet av halvön, lagerplatserna 5A och 5B. Detta avfall bedöms kunna hanteras på ett sätt liknande det för . 4.5.3Transport av avfallet till deponin Varje kilogram av de kraftigt lakbara avfallen som spills eller dammar bort kan utgöra en belastning på den omgivande miljön vilken sker . Därför är det nödvändigt att eliminera både damning och spill. Detta sker i första hand genom en noggrann planering som leder till tydliga anvis- ningar om utförandet av avfallstransporten till djupdeponin och en effektiv kontroll av detta utförande. Principen för lastning, transport och lossning skall vara att nedsmutsning av markytor, fordon (utanför lastflaken) och andra enheter med avfallet endast är tillåtet inom särskilda, inhägnade och begränsade områden. Inom dessa områden får lastning, respektive lossning ske med hjälp av särskilt avdelade maskiner och personal och transportfordonen skall erhålla lasten inom särskilda delutrym- men med minimal kontakt med övriga redskap. All passage av fordon mellan rena ytor och smutsiga ytor (inklusive lastutrym- met) skall ske via en fordonstvätt som avlägsnar alla föroreningar som kan spridas under transporten. Även personal som passerar mellan smustig och ren yta skall passera en särskild tvätt av stövlar och handskar etc. In- och utträde för personal till den smutsiga ytan skall ske via en personalbyggnad där ombyte sker till de särskilda skyddskläder och annan skyddsutrustning som skall bäras inom det smutsiga utrymmet. Vid alternativet Åkullagruvan kommer avfallstransporten att ske via de allmänna vägarna Rv 372 och Rv 370. Detta innebär att transporterna delvis sker genom tättbebyggda områden vid Skellefte- hamn, och . Avsikten är att en särskild tran- sportutredning skall genomföras som klarlägger alla riskmoment i en sådan transport, anger vilka skyddsåtgärder som finns att motverka att olyckor sker och reducerar konsekvenserna av dem samt ger rekommendationer till vilka skyddsåtgärder som bör tillämpas och kvalitetssäkras. Vid deponialternativet sker all avfalls- transport inom industriområde. Detta innebär att transportvägarna för avfallet inte är upplåtna för allmänheten, men att den interna trafiken inom kan inter- ferera. En särskild utredning för att klarlägga de interna olycks- riskerna och hur de bör reduceras är påkallad för båda alternativen. 4.5.4Omhändertagande och inpackning av avfallet i deponin Det är viktigt att alla avfallstyper hamnar på rätt plats i djup- deponin. Det säkerställer att några oönskade kemiska reaktioner inte äger rum i deponin, att avfallet blir rätt packat, att lakvatten- omhändertagandet och -reningen blir optimal samt att den all- männa säkerheten blir hög inom deponin. Åtgärderna för att säkra detta består i att det lagrade avfallet tas ut, transporteras och packas in utan mellanlagring och med endast ett avfallsslag i taget och med endast en mottagningsstation. Vidare krävs att det fallande avfallet endast slutdeponeras när det är uppehåll i deponeringen av det lagrade avfallet och att dessa avfallstyper etiketteras och övervakas noga i samband med mellanlagring och slutdeponering. Detta förfarande bör vara styrt av ett särskilt kvalitetssäkringssystem som utarbetas särskilt. Ett för funktionen viktigt förhållande är att avfallen är relativt täta. De flesta avfallstyperna har en genomsläpplighet för vatten som motsvarar den i den täta bergmassan. Detta innebär att det är relativt lätt att prediktera vattenomsättningen genom deponin. För att största möjliga täthet skall uppnås i avfallet, krävs att detta packas in på ett optimalt sätt vilket i sin tur kräver att dess innehåll av vatten är optimal för packning. För att säkerställa detta krävs en särskild utprovning för varje enskilt avfallsslag av hur packningen skall genomföras – skikttjocklek, vattenkvot, packningsredskap, antal överfarter och kontrollmetoder. Ett särskilt problem är hur man ordnar skiljet mellan olika avfallstyper i de fall dessa uppkommer mitt i ett bergrum samt hur man ordnar packningen vid i gränssnittet vid ingången till respek- tive bergrum. Ett annat problem är hur man fyller upp och packar in avfallet i den översta delen av varje bergrum. 4.5.5Minskning/styrning vattenomsättningen i det deponerade avfallet eller anläggning av barriärer Om omsättningen av vatten genom avfallet inte bedöms bli till- räckligt låg, kan särskilda åtgärder sättas in för att minska lak- vattenbildningen. De kan bestå i en kombination av tätningar och dräneringar mellan bergrumsväggen och avfallet. Enskilda sprickor och sprickzoner kan tätas om de är tillräckligt öppna för att injek- teringsmedel skall trängs in i dem. Dräneringsskikt kan ledas genom det deponerade avfallet för att kortsluta sprickor/sprick- zoner så att tryckgradienten genom avfallet minimeras. Om en tillräckligt låg transport av de förorenande ämnena från avfallet inte uppnås genom kemiska stabiliseringsåtgärder för avfallet och tätnings- och dräneringsinsatser i omgivande berg och i avfallet, avses barriärer i form av filtermassor att anläggas mellan berg och avfall i syfte att fastlägga avfallet i tillräcklig omfattning för att föroreningstransporten skall bli acceptabelt låg. Detta behov fastställs efter särskilda lakförsök på de eventuellt stabiliserade avfallen och efter särskilda studier av de berörda recipienternas känslighet. 4.5.6Omhändertagande och rening av lakvatten Avfallen bör ha en viss kapacitet att ta emot och behålla kapillärt en del ytterligare vatten efter inpackningen i deponin. Trots detta kan det uppkomma ett överskott av lakvatten, åtminstone för en del av avfallen och när det packade avfallet börjar nå taket på deponin. Detta lakvatten måste nogsamt samlas in, hållas skilt från övrigt, rent dräneringsvatten och pumpas till en särskild reningsanläggning på markytan ovan deponin. Utformningen av detta reningsverk avses anpassas till de lakvatten som kan uppkomma medan kraven på reningen fastställs efter en särskild utredning av vilken belast- ning som de berörda recipienterna tål. 4.5.7Stängning och försegling av deponin Eftersom djupdeponin under en lång och okänd tid framöver kommer att behövas för inlagring av det fallande, farliga avfallet från , kan tidpunkten för stängningen av djup- deponin inte fastställas . Det är mest sannolikt att stängningen inte sker förrän smältverksamheten upphör på . Då upp- kommer behov av att slutligt deponera annat mindre farligt avfall från verksamheten inklusive inert avfall såsom rester av byggnader, fyllnadsmaterial och slagger. Det bedöms vara lämpligt att fylla alla utrymmena i deponin som inte är fyllda med avfall med dessa rester. För att förstärka skyddet kan det också krävas tätande pluggar av exempelvis vattentät betong i transportrampen. 5 Miljö- och säkerhetsaspekter Deponeringen av farliga avfall måste prövas enligt . För en djupdeponi föreskrivs i beslut /33/EG, bilaga A, en särskild säkerhetsbedömning som skall omfatta följande frågor: Bedömning av inverkan på biosfären Bedömning av ytanläggningarnas inverkan på lagringsplatsen 5.2Behandlingen av avfallet innan det deponeras Flera av farliga avfall har en hög grad av lakbar- het. För att spridningen av förorenande ämnen skall bli acceptabla från deponin krävs därför att lakbarheten reduceras genom en för- behandling av dessa avfallstyper. I ett särskilt utvecklingsprogram har särskilda stabiliseringsmetoder utprovats för vart och ett av de lakbara avfallen. Svårast har varit att effektivt stabilisera de arsenik medan exempelvis kvicksilver varit relativt enkelt att stabilisera. 5.3Spridningen av föroreningar från deponin – omfattning och möjliga vägar Omfattningen av det framtida läckaget av föroreningar från djup- deponin bestäms av effektiviteten i den kemiska stabilisering som avfallet skall genomgå innan det deponeras och den vattenomsätt- ning som kommer att uppkomma i deponin när denna stängts och grundvattenströmningen återgått till en mer naturlig strömning. Eftersom stabiliseringen kan förväntas bli mycket effektiv sam- tidigt som det är ett krav på lokaliseringen och utformningen av djupdeponin att vattenomsättningen är mycket liten, kommer läckaget av förorenande ämnen till biosfären att bli mycket låg. En tillkommande faktor är den fastläggningsförmåga som finns i de sediment (sjö- eller havsbottnar) som det kontaminerade grund- vattnet måste passera innan det når biosfären. Transportvägarna för det lakvatten som läcker ut ur slutdeponin bestäms av sprickbildningen i den aktuella berggrunden. Oavsett lokaliseringen kommer den naturliga grundvattenströmning, som betingas av topografiska skillnader i terrängen, att föra detta vatten ut till sprick- och krosszoner som har en större vattenförande för- måga än den bergmassa som djupdeponin lokaliserats till. Därifrån transporteras vattnet upp mot markytan i låglinjer i terrängen. Dessa låglinjer ligger av naturliga skäl ofta i direkt anslutning till sprick- och krosszoners utgående i markytan. I Åkulla förväntas denna utströmning av påverkat grundvatten ske i den närliggande sjön , figur 6, medan den för Rönnskärsalternativet med största sannolikhet sker i . I båda fallen måste det påverkade grundvattnet passera relativt mäktiga sediment innan det når sjöns/vikens vatten. Figur 6 Illustration av grundvattenströmningen kring ett djupförvar som är anlagd vid Åkullagruvan /m2, år 0,1 – /m2, år 5.4Exponering för föroreningar från deponin De möjliga exponeringar för spårämnena från deponin som människa och naturmiljö kan utsättas för är praktiskt taget enbart kopplade till vatten. För människan består risken i en direkt exponering via dricksvatten, antingen via ytvatten eller via grund- vatten (brunnar). Indirekta exponeringar via fisk som fångats i de aktuella vattnen och via grönsaker som bevattnats med dessa vatten måste också värderas. För naturmiljön är den akvatiska miljön aktuell att värdera och generellt mer känslig än människan. Exponeringen via dricksvatten kan värderas utifrån gällande dricksvattenkriteria, medan den via grönsaker måste värderas utifrån respektive växters vattenupptag och storleken av de dagliga intagen av dessa växter. För den akvatiska miljön kan generella referens- koncentrationer för sötvatten, respektive bräckt vatten tillämpas. 5.5Risker i samband med transporten av avfallet När avfallet tas ut ur sina lagringsplatser och transporteras till djupdeponin avlägsnas de skydd som finns kring avfallet. För att utsläppen till omgivningen och därmed riskerna för människa och naturmiljö skall förbli acceptabla krävs att avfallet omgående skyddas mot uttorkning, vind, vatten och spill när det tagits ut ur de nuvarande lagringsplatserna. Transporterna till djupdeponin innebär dessutom en exponering för trafikolyckor med risk för snabbare transport av föroreningar än den via vatten och vind vid lastning/lossning. Risken är också att mer känsliga objekt, t.ex. vattentäkter blir utsatta för dessa risker än vad som gäller under lagring/deponering. Risken för föroreningsspridning kommer att minskas dels genom att avfallet kommer att transporteras i speciella containrar samt att avfallets form kommer att minska spridningsrisken. Avfallet som transporteras kommer ej att förekomma i former som lätt sprids i recipienten vid en olycka. Inget torrt/dammande avfall kommer att transporteras, ej heller lättflytande avfall. Detta för att vid en eventuell olycka, då spill kan förekomma, kan spillet enkelt samlas upp och tas omhand. De skyddsåtgärder som är möjliga att tillgripa för att minska riskerna med djupdeponeringen av det farliga avfallet från Rönn- skär har redan behandlats i olika delar av denna redovisning. Sammanfattningsvis består de av: Stabilisering av avfallens lakningsbenägenhet Lämplig lokalisering av djupdeponin Inpackning av avfallet i djupdeponin Förstärkande tät- och dräneringsinsatser i i djupdeponin Anläggning av filterbarriärer i djupdeponin Åtgärder för att minimera utsläppen i samband med uttag, last- ning, transport, lossning och inpackning av avfallen. Till dessa åtgärder kommer övervakning och kontroll, där kon- trollen omfattar såväl utförandet av slutdeponin och transport- arbetet som den slutliga funktionen av anläggningen. 5.7Skillnader mellan gruvalternativet och Rönnskärsalternativet Den stora skillnaden mellan lokaliseringen till Åkullagruvan, respektive den till , är typen av recipient som slutligen belastas av de ämnen som avgår från respektive deponi. Vid Åkulla utgörs den, som tidigare nämnts, av en mindre och näringsfattig sjö, , medan den vid utgörs av . Utspädningen i kommer att bli liten och för en sådan recipient har man i flera utredningar angivit att en acceptabel kvicksilverbelastning uppgår till /år. Detta motsvarar ungefär ett tillskott av Hg-halten i ytvattnet från sjön om drygt 1 ng/l. Om motsvarande halt skulle vara acceptabel i Rönnskärsfjärden, där har sitt utflöde (ca 4,7 miljarder m3P /år)P motsvarar detta ett utsläpp om /år. I båda fallen är tillskottet av samma storleksordning som den naturliga omsättningen av kvick- silver i svenska sjöar och vattendrag (, 1999). Eftersom dessa genomgående redan är belastade med antroprogent kvicksilver med Hg-halter som ligger kring 2 ng/l i norra , innebär den extra belastningen att Hg-halten för ökar med . En så kraftig ökning är inte acceptabel för . En ökning av Hg-halten är mera rimlig vilket motsvarar ett totalt tillskott om /år från en tänkt slutdeponi på , dvs. en faktor 100 högre än från en mot- svarande slutdeponi vid Åkullagruvan. En annan viktig fråga som verkar för är det betydligt mindre transportarbetet och de mindre riskerna med transporter på allmänna vägar och delvis genom tättbebyggda områden om en slutdeponi anläggs på . Följande tidplan är preliminär och till stor del beroende av tids- åtgång för myndighetsbeslut och tidplan för en eventuell malm- brytning av Åkulla Östra. SOU 2008:19 Bilaga 2 Iordningsställande av första delen av Iordningsställande av anläggningar för utlastning Kostnadsbilden kommer sammanfattningsvis att domineras av två huvudkomponenter: Behandling/stabilisering av avfallet Iordningställande av djupt bergförvar En viss osäkerhet i beräkningen är kostnaden för stabilisering av Hg-avfallet; här finns ideér om hur den kan genomföras baserat på laboratorieförsök. Det är viktigt att kraven på under- jordsförvaret rimlighetsbedöms och relateras till platsspecifika bakgrundvärden. Transportkostnaden bedöms bli av underordnad storlek utan att för den skull vara försumbar. Om ett djupförvar byggs i en befintlig gruva kan således kost- nader för en avancerad ytdeponi rå undvikas, men sam- tidigt blir djupförvarets erforderliga deponiutrymmen betydligt större än i ursprungskalkylen. Två alternativ har utretts för djupdeponering: Gruvan 7km utanför huvudalternativ Djupförvar under – 2:a-handsalternativ För huvudalternativet utreds 2 brytningsalternativ: 1.Öppen metod, där brytningsrummen blir , utan igen- sättning 2.Igensättningsbrytning, mycket höga brytningsrum där inga pelare lämnas Ett möjligt brytningsalternativ är en kombination av alternativ 1 och alternativ 2. Som reservalternativ kalkyleras med ett helt nytt förvar under . Detta alternativ kallas här alternativ 3. En djupdeponi helt enligt alternativ 1 skulle innebära att 15 brytningsrum iordningställs så att hela volymen 300 000 m3P P erhålls i brytningsrum. Merkostnaden för att ordna deponerings- utrymme på detta sätt beräknas till . Om alternativ 2 används blir cirka halva deponivolymen inrymd i brytningsrum och halva volymen ordnas nya förvaringsutrym- men. Merkostnaden för att ordna utrymme för deponering på detta sätt beräknas till . Att bygga utrymmen för ett helt nytt djupförvar under Rönn- skärsverken har kostnadsberäknats till exkl. kostnader för kringutrustning (pumpar, ventilation etc). Till ovanstående kostnader tillkommer kostnader för: Transport från lagerplats på till slutdeponin Ordningsställande av deponirum (dräneringar, tätningar etc.) Inpackning av avfall i deponirum Kostnader för vattenrening och fordonstvätt Det bör slutligen påpekas att kostnadsbilden inte är slutligt utredd eftersom vi inte slutgiltigt har bestämt oss för vilka tekniska detaljlösningar som vi kommer att föreslå. Inte heller är det till klarlagt om driften av Åkullagruvan kommer igång. Deponifrågan på har en lång historia som börjar då processavfall började samlas på industriområdet. Reningen av processvatten inleddes genom inrättandet av . koncessionsdom startade omfattande utredningar om avfallens karaktär och möjligheter till upparbet- ning. 1975 byggdes ett kaldoverk för att behandla de processavfall (blyhaltiga gasreningsstoft) som uppstår i processen. Försöken gav ej det utfall man hoppats på, varför dessa avfall lagrats på industriområdet i väntan på en slutlig deponilösning. rapporterade till i denna fråga. 1998 kom en koncessionsdom, där deponifrågorna delegerats till . 2004 genomförde en utred- ning om slutdeponering för farligt avfall. 2005 kom förändringen i deponiförordningen vilket innebar att en betydande del av Rönn- skärverkens processavfall måste slutdeponeras i djupt bergförvar. kan därmed konstatera att en djupdeponi för kvicksilver- haltigt processavfall måste byggas. En ny deponeringsstrategi för de processavfall som klassas som farliga (deponiklass 1) antogs av ledning 2005 och inne- bär att alla klass1-avfall ska slutdeponeras under jord. har 2006 startat en undersökning om en lämplig loka- lisering och utformning av en slutdeponi under jord. I första hand har en gruva i bedömts kunna utgöra förstahands- alternativet. Ett huvudalternativ har framtagits, efter genomgång av ett 15-tal gruvor i området – en icke idriftagen gruva kallad Åkulla Östra – som bedömer kommer att uppfylla de uppställda krite- rierna på djupdeponin. Avfallskaraktärisering och stabilisering pågår i syfte att ta fram optimala behandlingslösningar för vart och ett av de aktuella avfallen. är arbetet i full gång för att ta fram underlag till en ansökan till miljödomstol. Ansökan omfattar även tillstånd för fortsatt och utökad drift vid . Ansökan bedöms kunna inlämnas . Driften av djupdeponin är beroende av den eventuella exploate- ringen av Åkulla-fyndigheten. Om den kommer till stånd bedömer att deponeringen under jord tidigast kan påbörjas . Olika slutförvaringsstrategier för kvicksilveravfall Sammanställning och utvärdering av frågeställningar: Saltförvar i TysklandLangøya i tyska bergsaltets ursprung och olika typer av för farligt avfall i salt i på förvaring av flytande kvicksilver i Arbetsmiljö/inre miljöUT med annat avfallUT .................... av radioaktivt avfall i bergsaltUT................... vid slutförvaring av radio- aktivt avfall i saltUT .............................................. av olika bergarter för deponering av radioaktivt avfallUT ...................... kvicksilveravfall på LangøyaUT ........ för deponering på LangøyaUT .............................. kommentarer och diskussionUT ........... 1 Inledning och bakgrund har av regeringens utredare fått i uppdrag att sammanställa och värdera befintligt underlag beträffande slutför- av kvicksilveravfall i underjordiska förvarsanläggningar för kemiskt toxiskt avfall i respektive i det nedlagda kalk- brottet på Langøya i . I samband med slutförvaring under jorden i har även möjligheterna att slutförvara metalliskt kvicksilver, dvs. kvicksilver i flytande form, i sådana anläggningar utretts. Denna rapport syftar till att översiktligt beskriva de säkerhets- påverkande frågeställningar som diskuteras i samband med slutför- av avfall i bergsalt, att diskutera specifika aspekter rörande slutförvaring av kvicksilveravfall i bergsalt samt belysa de långsik- tiga säkerhetsaspekterna vid slutförvaring på Langøya. Redo- visningen bygger på Kemaktas erfarenheter från tidigare uppdrag åt BfSTPF1FPT avseende slutförvaring av högaktivt radioaktivt avfall i saltfor- mationer kompletterade med information om pågående slutför- av icke radioaktivt avfall som hämtats ur befintligt tryckt material och som erhållits via intervjuer med insatta personer. I finns tre underjordsanläggningar i drift för slutför- av farligt avfall, bl.a. kvicksilverhaltigt avfall. Samtliga dessa anläggningar är förlagda i bergsaltformationer. I har dess- utom salt utgjort ett förstahandsalternativ för slutförvaring av högaktivt radioaktivt avfall. På Langøya i bedrivs deponering av vissa typer av avfall i ett nedlagt kalkbrott. Vid anläggningen tas kvicksilverhaltigt avfall emot för behandling (stabilisering) och deponering. I kapitel 2 i detta PM behandlas slutförvaring i bergsalt i . Denna beskrivning börjar i avsnitt 2.1 med en beskriv- ning av det tyska bergsaltets geologiska ursprung. I avsnitt 2.2 beskrivs den pågående verksamheten med slutförvaring av kemiskt toxiskt avfall i underjordsanläggningar i . I avsnitt 2.3 skisseras några väsentliga frågeställningar och scenarier som bör behandlas i en säkerhetsanalys av slutförvaring av metalliskt flytande kvicksilver i bergsalt. I avsnitt 2.4 diskuteras helt kort ett par andra potentiella användningsområden som kan skapa intresse- konflikter omkring de aktuella geologiska formationerna. I av- snitt 2.5 behandlas de för slutförvaring av radio- 1TP PT BfS Bundesamt für Strahlenschutz. aktivt avfall i bergsalt. I avsnitt 2.6 presenteras slutligen en sam- manfattande diskussion om slutförvaring av kvicksilveravfall i bergsalt. Kapitel 3 beskriver verksamheten vid deponin på Langøya.