sou · GVB354 · 2008-01-01 00:00:00 — I en annan dom ansåg tingsrätten att det inte kunde råda någon tvekan om att de skildrade barnen, som i det aktuella fallet hade identifierats och be- traktats som målsägande i den del som gällde barnpornografibrott, till följd av den tilltalades handlande (bestående i skildring av barn i pornografiska bilder samt överlåtelse och spridning av dessa bilder via Internet) utsatts för en så allvarlig integritetskränkning att de på grund av barnpornografibrottet var berättigade till skadestånd. Gemensamt för dessa fall är att det var den person som spridit bild- erna som också hade framställt dem. Med hänsyn till att underlaget är så litet går det inte att dra några särskilda slutsatser av under- sökningsresultatet. Utredningen anser att det medför en betydande kränkning av det avbildade barnets integritet att den som framställer porno- grafiska bilder av barnet möjliggör för andra att ta del av bilderna, vilka i sin tur kan föra dem vidare. På så sätt kan bilderna förbli i cirkulation för . Att ständigt leva med vetskapen om att finnas filmad i en förnedrande situation som sprids nationellt och internationellt kan utgöra ett livslångt trauma (och , Varför berättar de inte? Om att utnyttjas i barnpornografi, 2003, s. 69 f.). I nu nämnda fall torde det vara ganska klart att det av- bildade barnet genom gärningsmannens brottsliga handling kan ha orsakats ett sådant lidande som avses i 2 kap. 3 § skadeståndslagen. Denna effekt får normalt anses vara förutsebar och en förväntad effekt av handlandet. Det avbildade barnet skulle kunna orsakas ett sådant lidande även när det inte är den ursprunglige framställaren som gör de barnpornografiska bilderna tillgängliga för andra. Exempelvis torde det normalt innebära en allvarlig kränkning av det avbildade barnets integritet att göra de pornografiska bilderna tillgängliga på ett sådant sätt att barnet skulle kunna identifieras; finns det över huvud taget en risk för att andra kan känna igen barnet – exempel- vis på grund av att bilderna sprids inom en krets som känner till barnet – torde barnet regelmässigt ha rätt till skadestånd enligt gällande bestämmelser. I andra fall kan det vara mer tveksamt om gärningen innebär en så allvarlig kränkning att barnet kan anses berättigat till ersättning för kränkning. I det avseendet torde det inte heller ha någon betydelse att det avbildade barnet underrättas om den brottsliga handlingen av t.ex. polis. Sammanfattningsvis anser utredningen att det avbildade barnet under vissa förutsättningar kan vara berättigat till ersättning för kränkning om de pornografiska bilderna av barnet har gjorts till- gängliga för andra. Det avbildade barnet skulle i en sådan situation också kunna ha rätt till ersättning för sveda och värk. 14.5.4Att förvärva eller bjuda ut barnpornografiska bilder Att förvärva eller bjuda ut en barnpornografisk bild kan enligt för- arbetena sägas utgöra ett led i t.ex. spridning eller överlåtelse, men eftersom sådana handlingar kan begås av olika mellanhänder har de straffbelagts särskilt. I vissa fall kan det vara så att den gärningsman, mellanhanden, som exempelvis bjuder ut barnpornografiska bilder i samband med denna brottsliga handling inte tar någon befattning med bilderna. I ett sådant fall finns naturligtvis inte någon målsägande. Även om gärningsmannen i samband med den brottsliga handlingen tar be- fattning med barnpornografiska bilder torde dock utrymmet för ersättning enligt 2 kap. 3 § skadeståndslagen på grund av att gärningsmannen förvärvat eller bjudit ut bilderna vara mycket be- gränsat. torde en sådan befattning i stället innebära att gärningsmannen gör bilderna tillgängliga för andra och skall därför dömas för denna handling (se avsnittet ovan). Enligt utredningens uppfattning torde barnpornografibrott av nu diskuterat slag mycket sällan kunna sägas ha framkallat ett sådant lidande som avses i 2 kap. 3 § skadeståndslagen hos det av- bildade barnet. I det avseendet torde det inte heller ha någon be- tydelse att det avbildade barnet underrättas om den brottsliga handlingen av t.ex. polis. Det kan anmärkas att utredningen vid genomgången av domar inte funnit någon dom där frågan om skadestånd vid gärningsformerna förvärv och utbjudande av barn- pornografiska bilder har varit uppe till bedömning. Dessa gärnings- former har inte heller i något fall förekommit självständigt, utan gärningsmannen har i de få fall han eller hon har dömts för sådan handling även gjort sig skyldig till t.ex. spridning och/eller innehav av barnpornografiska bilder. 14.5.5Att inneha barnpornografiska bilder När det gäller innehav av barnpornografiska bilder kan i praktiken endast den vara gärningsman som inte haft någon som helst delaktighet i själva framställandet av bilderna. Exempelvis bör den som har framställt de barnpornografiska bilderna – utöver att dömas för att ha skildrat barnet i pornografisk bild – inte också dömas för innehavet av dessa bilder. Undantagsvis kan det dock bli aktuellt att döma framställaren av bilderna endast för innehavet av dem. Så är fallet om bilderna framställts års reform och det inte kan styrkas att framställandet skedde i syfte att sprida bilderna. Den som innehar en pornografisk bild av ett barn begår visser- ligen en straffvärd handling, men denna brottsliga handling torde inte annat än i mycket speciella situationer kunna anses utgöra ett angrepp på barnet som innefattar en så allvarlig kränkning av det av- bildade barnet som avses i 2 kap. 3 § skadeståndslagen. Att gärnings- mannen innehar pornografiska bilder av ett barn kan således normalt sett inte anses orsaka barnet någon skada och någon skadestånds- skyldighet föreligger således inte. En speciell situation där det av- bildade barnet genom gärningsmannens brottsliga handling kan ha orsakats ett sådant lidande som avses i 2 kap. 3 § skadeståndslagen är när den som har framställt bilderna inte kan dömas för den gärn- ingen, utan endast för innehavet av bilderna. En annan sådan speciell situation skulle kunna vara att den som innehar den barnporno- grafiska bilden är väl bekant med det barn som skildras på bilden. Det skulle kunna hävdas att den som under sådana förhållanden tar befattning med bilden begår ett angrepp mot barnets frid som är så allvarligt att det bör berättiga till skadestånd. Hur en sådan situation kan komma att bedömas av domstolarna får anses vara i hög grad osäkert. När det gäller den i avsnitt 11.4 föreslagna gärningsformen att skaffa sig tillgång till barnpornografisk bild torde inte heller denna handling annat än i mycket speciella situationer kunna anses utgöra ett angrepp på barnet som innefattar en så allvarlig kränkning av det avbildade barnet som avses i 2 kap. 3 § skadeståndslagen. Sammanfattningsvis är utredningen av den uppfattningen att ersättning för kränkning till det avbildade barnet i allmänhet inte kan utgå vid barnpornografibrott som består i innehav av barn- pornografiska bilder av barnet. I det avseendet torde det inte heller ha någon betydelse att det avbildade barnet underrättas om den brottsliga handlingen av t.ex. polis. I vissa undantagsfall torde dock sådan ersättning kunna utgå. Vad som sagts gäller även ersätt- ning för sveda och värk. 14.5.6Några ord om skadeståndets storlek Enligt skadeståndslagen skall skadestånd med anledning av kränk- ning bestämmas efter vad som är skäligt med hänsyn till hand- lingens art och varaktighet. Därvid skall särskilt beaktas om hand- lingen har haft förnedrande eller skändliga inslag, varit ägnad att framkalla allvarlig rädsla för liv eller hälsa, riktat sig mot någon med särskilda svårigheter att värja sin personliga integritet, inneburit missbruk av ett beroende- eller förtroendeförhållande eller varit ägnad att väcka allmän uppmärksamhet (5 kap. 6 § första stycket skadeståndslagen). Brottsskadeersättning med anledning av kränk- ning skall bestämmas på samma sätt (5 § andra stycket brottsskade- lagen). I de fall rörande kränkningsersättning vid barnpornografibrott som har prövat (se avsnitt 7.1.3) uttalade myndigheten att den vid fridskränkning av ifrågavarande slag, dvs. publicering av barnpornografiska bilder på Internet, tillämpar ett schablonbelopp om , men att högre belopp kan utgå om det föreligger avsevärt försvårande omständigheter, exempelvis att brottsoffret genom bilderna får sin identitet röjd eller att bilderna innehåller synnerligen kränkande eller sadistiska inslag. Som framgår av redovisningen av domstolsavgöranden (av- snitt 7.1.2) varierar storleken på de skadestånd som domstolarna har dömt ut, vilket inte enbart synes bero på att det varit fråga om olikartade förhållanden i de olika fallen. Med hänsyn till att det inte finns några vägledande rättsfall på området eller några andra rikt- linjer är det emellertid inte särskilt anmärkningsvärt att de utdömda beloppen varierar. Utgångspunkten för bestämmande av kränkningsersättning är en skönsmässig bedömning, baserad på förhärskande etiska och sociala värderingar. I första hand skall således den kränkning som typiskt sett kan anses ha uppkommit genom angreppet vara avgörande för hur hög ersättning som skall utgå. Det finns inte anledning för ut- redningen att göra några närmare uttalanden i frågan om kränknings- ersättningens storlek. Hur höga ersättningsschablonerna bör vara vid varje form av barnpornografibrott bör utvecklas i rättstillämpningen. har inte avgjort något fall där frågan har gällt kränkningsersättning vid barnpornografibrott. Viss ledning kan därför avgöranden ge. Ledning kan också sökas i närliggande skadeståndspraxis, främst avseende utnyttjande av barn för sexuell posering (tidigare sexuellt ofredande). I de domar utredningen har gått igenom där gärningsmannen har dömts för att ha utnyttjat barnet som pornografisk modell (utan andra sexuella inslag) har domstolen i allmänhet bestämt ersätt- ningen för kränkning till ett belopp mellan 5 000–. Bedömning: Barn som är avbildade i barnpornografiskt material kan ha rätt till brottsskadeersättning. Ersättning enligt brottsskadelagen kan inte utgå för kränkning av en persons ära. I förhållande till vad som gäller enligt skadestånds- lagen är detta en inskränkning, eftersom skadestånd i form av kränkningsersättning kan lämnas även i ett sådant fall. prövade fyra ären- den som gällde ersättning för kränkning vid barnpornografibrott (se avsnitt 7.1.3). I samtliga fall var fråga om spridning av barn- pornografiska bilder som gärningsmannen själv hade framställt. Enligt Brottsoffermyndigheten innebär det förfarandet att någon på Internet publicerar och därigenom sprider bilder med porno- grafisk innebörd av ett barn en sådan allvarlig kränkning av barnets personliga frid att ersättning kan lämnas. Det kan således konstateras att brottsskadeersättning har utgått i fyra fall där fråga varit om likartade omständigheter. I vad mån brottsskadeersättning kan utgå i andra fall torde, med hänsyn till att brottsskadeersättning inte kan utgå vid angrepp mot annans ära, i hög grad bli beroende av omständigheterna i det enskilda fallet. Det finns inte anledning för utredningen att närmare gå in på de situationer då brottsskadeersättning kan bli aktuell. 14.7Bör möjligheterna till ersättning utökas? Bedömning: Möjligheterna för det avbildade barnet att få annan ersättning vid barnpornografibrott än skadestånd och brotts- skadeersättning bör inte utökas. I direktiven anges att om utredningen finner att de barn som avbildats i pornografisk bild inte alls eller endast beträffande vissa former av befattning med barnpornografi kan anses som målsägande eller ha rätt till ersättning, står det utredningen fritt att – om det anses befogat – föreslå författningsförändringar för att barnen skall få stärkt stöd i processen och utökade möjligheter till ersättning vid barnpornografibrott. Enligt utredningens bedömning är ett barn som avbildats i barn- pornografisk bild normalt att anse som målsägande vid barnporno- grafibrott, oavsett vilken gärningsform det rör sig om. Eftersom fängelse ingår i straffskalan beträffande samtliga grader av barn- pornografibrott är det enligt gällande rätt möjligt att förordna målsägandebiträde för det avbildade barnet, om barnet har behov av sådant biträde. Om förutsättningarna för det är uppfyllda finns också en möjlighet att förordna en särskild företrädare för det avbildade barnet. Genomförs förslaget från Utredningen om målsägandebiträde angående målsägandebiträde för barn som utsatts för brott, förstärks stödet till brottsutsatta barn ytterligare. Det finns därför inte anledning att, såvitt nu är aktuellt, överväga frågan om barnet skall få stärkt stöd i processen. När det gäller frågan om ersättning har utredningen kommit till den slutsatsen att det avbildade barnet i vissa fall inte har rätt till skadestånd. Utredningen har inte funnit anledning att närmare gå in på de situationer då brottsskadeersättning kan bli aktuell. Med hänsyn till slutsatserna i frågan om skadestånd skulle således den frågan kunna ställas om det finns anledning att på något sätt utöka möjligheterna för det avbildade barnet att få ersättning vid barn- pornografibrott. Av betydelse för denna bedömning är att det barn som avbildats i pornografisk bild inte står helt utan möjlighet att tillerkännas ersättning. De begränsningar som utredningen pekar på följer av att det enligt allmänna principer krävs s.k. adekvat kausalitet mellan det skadegörande beteendet och skadan för att skadeståndsskyldighet för gärningsmannen skall föreligga. Rent generellt sett kan sägas att sådan kausalitet som huvudregel föreligger vid gärningsformen skildring, men endast undantagsvis vid gärningsformen innehav. Skadeståndsskyldighet är således i och för sig inte uteslutet vid någon gärningsform; frågan får i sista hand avgöras i varje enskilt fall i enlighet med de principer som i allmänhet gäller för skade- stånd till brottsoffer. Mot denna bakgrund kan det ifrågasättas om det är befogat att utöka möjligheterna till ersättning för just barn som utsatts för barnpornografibrott. Att exempelvis införa en särskild form av ersättning liknande den som införts i brottsskadelagen för barn som bevittnat brott mot en närstående person framstår inte som lämpligt; situationerna är inte jämförbara. Ett barn som bevittnar våld mot närstående är inte direkt utsatt för ett brott. I dessa situationer stod barnet tidigare helt utan möjlighet att få ekonomisk kompen- sation för den psykiska påverkan det inneburit att bevittna våldet. Barns behov av ekonomisk kompensation i den här typen av mål får anses tillgodosedda med gällande lagstiftning. 14.8Något om underrättelse till målsägande Bedömning: Det finns inte skäl att utvidga den informations- skyldighet som följer av förundersökningskungörelsen eller att införa fler eller andra undantag från denna skyldighet än de som redan finns. I avsnitt 14.1 har utredningen kommit till den slutsatsen att ett barn som avbildats i barnpornografisk bild normalt är att betrakta som målsägande vid barnpornografibrott oavsett vilken gärnings- form brottet rör sig om. Detta innebär att samtliga för målsägande gällande bestämmelser blir tillämpliga när det gäller det barn som avbildats. Exempelvis är en målsägande i vissa fall berättigad till målsägandebiträde och kan i anslutning till åtalet framställa yrkan- den om enskilt anspråk i anledning av brottet och få skadestånds- frågan handlagd i brottmålet (se vidare avsnitt 14.2 och 14.5). Av bestämmelser i förundersökningskungörelsen (FUK) följer att målsäganden skall underrättas om bl.a. att åklagaren under vissa förutsättningar kan föra talan om enskilt anspråk i anledning av brott och om möjligheterna att få ersättning enligt brottsskade- lagen. Målsäganden skall också informeras om reglerna om stöd- person i 20 kap. 15 § och 23 kap. 10 § RB samt om vilka myndig- heter, organisationer och andra som kan lämna stöd och hjälp. Sådan information som talas om behöver emellertid inte lämnas om det är uppenbart att det inte behövs eller om det är förenat med betydande svårigheter att vidta sådana åtgärder. Är brottet sådant att det kan komma i fråga att förordna målsägandebiträde enligt lagen om målsägandebiträde, skall målsäganden underrättas om de regler som gäller för förordnande om målsägande- biträde (13 a § FUK). En målsägande skall, så snart åtal har beslutats, underrättas om beslutet (13 d § FUK). gör den bedömningen att det i så gott som varje ärende om barnpornografibrott finns barnpornografiska bilder där i vart fall några av de barn som av- bildats i det pornografiska materialet är identifierade. Framförallt handlar det om utländska barn, men det kan förekomma bilder där det avbildade barnet har sitt hemvist i . I dessa fall är således de nämnda bestämmelserna i förundersökningskungörelsen om information till målsäganden tillämpliga. Från åklagarnas skyldighet att underrätta målsäganden om att åtal har beslutats finns inga undantag. Inte heller har gjorts undan- tag från skyldigheten att underrätta målsäganden om reglerna i lagen om målsägandebiträde om brottet är sådant att det kan komma ifråga att förordna ett målsägandebiträde. Även om det inte finns några föreskrifter om undantag, kan målsäganden givetvis inte under- rättas om målsägandens identitet är okänd och målsäganden inte heller kan identifieras. Motsvarande gäller för de fall målsäganden visserligen är identifierad, men där det är omöjligt för svenskt rätts- väsende att lokalisera målsäganden. Utredningen tänker här närmast på de fall där det avbildade barnet är bosatt utomlands. Enligt finns i sådana fall endast uppgifter om det avbildade barnets namn, ålder vid skildringstillfället och det land i vilket bilden framställdes. I vissa av dessa fall torde det vara omöjligt för polis och åklagare att få fram sådana aktuella uppgifter om barnet som medför att barnet kan lokaliseras och därmed underrättas. Vilken utredning som krävs för att konstatera att målsäganden inte kan lokaliseras får bedömas efter omständigheterna i varje särskilt fall. Skyldigheten att informera målsäganden om bl.a. möjligheterna att få brottsskadeersättning och reglerna om stödperson är inte absolut. Det finns tillfällen där den aktuella informationen är onödig för brottsoffret och det finns också tillfällen där det kan vara praktiskt taget omöjligt att komma i kontakt med den som utsatts för ett brott (prop. 2000/01:79 s. 27). I sådana fall behöver informations- skyldigheten inte fullgöras. Exempelvis torde det vara onödigt att lämna information i vissa fall då den aktuella brottsligheten består i ett rent innehav av de barnpornografiska bilderna. Sammanfattningsvis kan konstateras att det föreligger en skyldig- het för polis och åklagare att lämna information till det barn som avbildats i det barnpornografiska materialet, eftersom det är att anse som målsägande. Det finns inte skäl att utvidga informations- skyldigheten eller att införa fler eller andra undantag än de som redan finns. Det kan nämnas att Utredningen om målsägande- biträde har föreslagit att 13 a § förundersökningskungörelsen skall förtydligas, men den föreslagna ändringen utgör ingen ändring i sak (se avsnitt 7.6.1). 14.9Andra åtgärder för att stärka barnets ställning i rättsprocessen Bedömning: Med hänsyn till pågående försöksverksamhet med Barnahus och arbetet med professionella aktörers kompetens- utveckling lämnas inga förslag i den delen. Som framgår av avsnitt 7.5 gav regeringen Åklagar- myndigheten, , och Rättsmedicinal- verket (nedan Samverkansgruppen) i uppdrag att medverka till ytter- ligare etablering av flera försöksverksamheter – s.k. Barnahus – med samverkan under gemensamt tak vid utredningar kring barn som misstänks vara utsatta för allvarliga brott, t.ex. sexuella över- grepp och misshandel. De organisationer och myndigheter utred- ningen har varit i kontakt med (se avsnitt 1.2) är i huvudsak nöjda med den försöksverksamhet som pågår. De krav som Samverkansgruppen har ställt på försöksverksam- heterna när det gäller vilka målgrupper som skall omfattas av verk- samheterna har lämnats relativt öppna. Det har angetts att verk- samheten bör omfatta fall där personer misstänks ha blivit utsatta för ett allvarligt brott som är riktat mot den unges liv, hälsa, frihet eller frid. Den närmare avgränsningen har lämnats till respektive Barnahus. Det kan konstateras att i en beskrivning av Barnahusens verksamhet anges för ett av de sex Barnahusen (Kriscentrum för barn och ungdomar i ) uttryckligen att offer för barnpornografi utgör en av de målgrupper som omfattas av verksamheten. Verksamheten för samtliga Barnahus omfattar barn som utsatts för sexuella övergrepp. Ett av syftena med inrättandet av Barnahus är att de utredningar som görs i samband med misstankar om att ett barn har utsatts för brott skall vara anpassade till barnen. Barnen skall inte behöva ha kontakter med polis, åklagare, rättsmedicin, socialtjänst och barn- psykiatri på olika platser utan endast behöva komma till ett ställe. Barnen skall inte i onödan behöva utsättas för upprepade förhör och intervjuer av olika personer och för olika syften. Barnet får således genom den samverkan som sker genom Barnahuset skydd och stöd i en barnanpassad miljö. på något sätt vara uteslutet att det barn som avbildats i porno- grafisk bild kan omfattas av den försöksverksamhet med Barnahus som pågår. Att inrätta Barnahus på flera håll i landet och uttryckligen låta barn som avbildats i pornografisk bild omfattas av verksamheten kan vara ett sätt att stärka dessa barns ställning i rättsprocessen. Försöksverksamheten med Barnahus skall pågå till och med . Uppdraget skall slutredovisas . Mot den bakgrunden finns det inte skäl för utredningen att lämna några förslag i denna del. En fråga som flera av de organisationer och myndigheter som utredningen har varit i kontakt med (se avsnitt 1.2) har tagit upp är att det behövs utbildning och kompetensutveckling om sexuella övergrepp mot barn hos de professionella aktörerna, dvs. social- tjänst, polis, åklagare, juridiska biträden och domstolar. Det är naturligtvis viktigt att de professionella aktörer som kommer i kontakt med ärenden som handlar om ett barn utsatts för brott får kontinuerlig utbildning och kompetensutveckling. För de utsatta barnens rättssäkerhet behövs utbildning och kompetens- utveckling i fråga om bl.a. barns rättigheter, barns utveckling och metoder för att samtala med barn. Både Domstolar och arbetar kon- tinuerligt med att utbilda domare resp. åklagare i frågor som rör barn. Domstolar har i reglerings- brevet som återrapporteringskrav att redovisa till regeringen de åtgärder som vidtagits för att dels öka kunskapen om sådan brotts- lighet som avser prostitution, människohandel för sexuella och andra ändamål samt sexuell exploatering av barn, dels tillgodose barns behov i domstolsprocessen utifrån de krav som anges i , varvid utbildningsinsatserna särskilt skall anges. I sammanhanget bör också nämnas det projekt med specialisering av domare i humanjuridik som pågått till . Domare från sex domstolar i har deltagit i projektet jämte domare från Hovrätten för . Den utbildning som genomförts inom projektets ram har rört frågor kring bl.a. sexuella övergrepp och sexuell exploatering, däribland barnpornografi, men också frågor rörande barns utveckling och Målet med projektet har varit bl.a. att det skall finnas en modell för kompetenshöjning av domare och annan personal inom humanjuridik samt att inspirera till andra liknande projekt i övriga delar av landet. För gäller ett lik- nande återrapporteringskrav som det som gäller för Dom- stolar. skall redovisa de insatser som har genomförts när det gäller bekämpning av bl.a. vålds- och sexual- brott mot kvinnor och mot barn. Av denna redovisning skall bl.a. framgå de åtgärder som vidtagits för att integrera ett barnperspek- tiv i brottsutredningar och brottmålsprocesser.