sou · GVB324 · 2008-01-01 00:00:00 — Effekterna av en privatisering av DVO på priser och kvanti- teter beror således i allt väsentligt på konkurrensförhållandena på marknaden för fältveterinärtjänster och hur de kan förväntas på- verkas av privatiseringen. För att undersöka detta analyseras därför hur priskänslig efterfrågan respektive utbudet av fältveterinär- tjänster är samt om efterfrågans-, respektive utbudets, priskänslig- het varierar i olika delar av landet och för olika djurslag. Ett gene- rellt resultat från ekonomisk teori är att ju mindre priskänslig efter- frågan på en viss vara är och ju färre producenter det finns på mark- naden, desto större är möjligheterna för producenterna att påverka priset. Vidare gäller att ju mindre känsligt producenternas utbud är för förändringar i varans pris, desto större prisökningar kan för- väntas vid en förändring som ökar producenternas marknadsmakt. Mot bakgrund av detta är föreliggande studie organiserad på följ- ande sätt. Kapitel 2 ger en översiktlig bild av den svenska mark- naden 2005. I kapitel 3 presenteras teo- retiska överväganden för valet av ekonometrisk metod samt data- materialet. I kapitel 4 presenteras och diskuteras skattnings- resultaten. I kapitel 5, slutligen, redovisas studiens slutsatser med avseende på frågor. 2TP PT Notera att teknologiska framsteg inom djurmedicinen kommer att ändra produktionsfunk- tionen. 2 Marknaden för fältveterinärtjänster I tillhandahålls fältveterinärtjänster, d.v.s. hälso- och sjuk- vård för animalieproduktionens djur samt hästar,TPF3FPT både av offentligt anställda distriktsveterinärer och av privatpraktiserande veterinärer. Syftet med distriktsveterinärorganisationen (DVO), som sorterar under , är att:TPF4FPT tillhandahålla en kostnadseffektiv rikstäckande akut djursjuk- vård och förebyggande djurhälsovård leva upp till skyldigheten att oavsett tidpunkt utöva djursjukvård för alla djur om det finns djurskyddsskäl eller där annan veterinärvård inte kan anvisas som främsta prioritet när det gäller djurhälsovård ansvara för lantbrukets djur och hästar inom jord- och skogsbruket utföra s.k. officiella uppdrag inom ramen för EU-med- lemskap samt handel med tredje land säkerställa att den förebyggande djurhälsovården och epizooti- beredskapen är god samt att deltagande i kontroll- och be- kämpningsprogram i samarbete med näringen sker effektivt fanns det 91 distriktsveterinärstationer (inkl. filialer) med totalt ca 300 veterinärer anställda.TPF5FPT Distriktsveterinärerna är avlönade, dels med en fast grundlön och dels med en prestationsbaserad ersättning – tantiem – som uppgår till av veterinärernas bruttoarvoden.TPF6FPT Inom området djursjukvård utfördes nästan 331 000 förrättningar. Cirka 94 000 av dem gällde animalieproduktionens djur, ca 61 500 avsåg hästar och ca 175 200 () avsåg sällskapsdjur.TPF7FPT Inom området förebyggande djurhälsovård utfördes nästan 153 000 förrättningar. Av dessa gällde drygt 27 000 animalieproduktionens djur, drygt 3TP PT Med animalieproduktionens djur avses nötkreatur, svin, får och getter samt fågel (se t.ex. 2005) 4TP PT Se regleringsbrev för . 5TP PT Källa: Uppgifter framtagna av för . 6TP PT revisorer 2002. 7TP PT Källa: Uppgifter framtagna av för . En förrättning (d.v.s. när veterinären besöker djurägaren, eller omvänt) kan innehålla flera behandlingar. Så- ledes utförde DVO nästan 470 000 behandlingar , varav ca 166 500 avsåg ani- malieproduktionens djur, ca 92 500 avsåg hästar och ca 204 600 () avsåg sällskaps- djur, se årsredovisning för . 44 000 hästar och ca 81 000 () sällskapsdjur.TPF FPT Verksamheten finansieras dels via avgifter från djurägarna och dels genom anslag från . Anslaget är avsett att täcka merkostnader som uppstår p.g.a. att DVO skall upprätthålla dygnet-runt-service även i mindre djurtäta områden och beredskap för officiella myndighetsuppgifter inom djur- och smittskyddsområdena.TPF9FPT uppgick DVO:s intäkter från avgifter till ca medan anslagsfinansieringen uppgick till ca (d.v.s. av den totala finansieringen). De totala kostnaderna för DVO uppgick under till ca 413 miljoner SEK.TPF10FPT Som helhet uppvisade således DVO ett underskott på . fanns det också omkring 1 000 privatpraktiserande veterinärer (inkl. veterinärer anställda vid djursjukhus). Dessutom var ca 80 veterinärer anställda inom lantbruksnäringens organisa- tioner (Svensk Mjölk, olika husdjursföreningar och Djurhälsan),TPF11FPT vars huvudsakliga engagemang avser förebyggande djurhälsovård för animalieproduktionens djur. Det är emellertid svårt att få motsvarande uppgifter om antal förrättningar uppdelat på olika djurslag som för distriktsveterinärerna. gjordes en enkätundersökning på uppdrag av Veterinärutredningen.TPF12FPT Under- laget utgjordes av ett slumpmässigt urval av veterinärer verksamma i . Enligt resultaten uppgick antalet förrättningar per privat- praktiserande veterinär till i genomsnitt 12,8 per arbetsdag (av vilka avsåg animalieproduktionens djur, ca 24 pro- cent hästar och sällskapsdjur) och antalet förrätt- ningar per distriktsveterinär till i genomsnitt 9,8 per arbetsdag. Jämfört med uppgifter om det totala antalet för- rättningar utförda av DVO ovan, förefaller enkät- 8TP PT Källa: . 9TP PT Riskdagens revisorer 2002. 10TP PT årsredovisning . 11TP PT Statistisk 2006. Studien gjordes av marknadsundersökningsföretaget (). I urvalet ingick 1496 veterinärer verksamma i . Den slutliga studien baserades på 1112 respondenter. Av dessa var (drygt 340 respondenter) privatpraktiserande veterinärer, (ett 50-tal respondenter) an- ställda vid privata veterinärpraktiker, (ca 270 respondenter) distriktsveterinärer, (200 respondenter) anställda vid djursjukhus, (drygt 40 respondenter) anställda av livsmedelsverket som besiktningsveterinärer, (drygt 40 respondenter) anställda av Svensk Mjölk, Djurhälsovården eller husdjursföreningar, (ett 30-tal re- spondenter) länsveterinärer eller biträdande länsveterinärer, (ca 20 respondenter) anställda vid samt (ca 100 respondenter) veterinärer som angett annan huvudsaklig sysselsättning. uppgifterna således osannolika.TPF13FPT Möjligen kan veterinärerna istället ha uppgivit det genomsnittliga antalet behandlingar per dag.TPF14FPT Även i detta fall förefaller uppgifterna dock osannolika.TPF15FPT Då respond- enterna varit medvetna om att undersökningen utförts på uppdrag av är det troligare att svaren har påverkats av strategiska överväganden. Eftersom dessa rimligen är likartade för distrikts- och privatpraktiserande veterinärer, finns det ingen an- ledning att tro att uppgifterna för de senare skulle vara mer korrekta.TPF16FPT Data från , framtagna speciellt för denna studie, antyder att de privatpraktiserande veterinärernas verksamhet avseende lantbruksdjur är av mer modest omfattning. Enligt dessa uppgifter hade således 544 privatpraktiserande veteri- närer utfört totalt 76 732 förrättningar avseende lantbruksdjur (exkl. häst) under år 2005.TPF17FPT De flesta privata veterinärpraktiker är små och drivs i form av s.k. enskild firma. Den genomsnittliga om- sättningen i enskild näringsverksamhet, område veterinärer, uppgick till ca och det genomsnittliga an- talet sysselsatta per veterinärpraktik (ägare plus anställda) uppgick till 1,2 personer.TPF18FPT Det saknas uppgifter om jourverksamhet för privatpraktiserande veterinärer i offentlig statistik. Tabell 2.1 nedan grundas därför på svaren i ovan nämnda enkätundersökning. Av distriktsveterinärerna uppgav att de hade jour och att de aldrig hade 13TP PT Givet att det finns 300 distriktsveterinärer, att varje distriktsveterinär utför 9,8 förrätt- ningar per arbetsdag och att året innehåller (365 – – 35 sem- esterdagar), skulle det totala årliga antalet förrättningar uppgå till 664 440. anger det totala antalet förrättningar utförda av DVO till 330 998. Skillnaden (334 442 förrättningar) kan bero på frånvaro pga. sjukdom, tjänstledighet, officiell uppdrag, utbildning osv. Detta förutsätter emellertid att varje distriktsveterinär varit frånvarande . 14TP PT Notera dock att frågan var formulerad på följande sätt: Om Du tänker på de djur Du kommer i kontakt med vid djursjukvård (ej besiktning och förebyggande djurhälsovård) på upp- drag av djurägare. Ungefär hur många förrättningar/fall uppskattar Du att Du hade i genomsnitt per dag , när det gäller följande djurslag? (Vid gruppbehandling, då en och samma åt- gärd utförs på flera djur, t ex vaccination av 40 kor, räknas detta som en förrättning, ett fall). 15TP PT Enligt årsredovisning utförde DVO totalt 469 872 behandlingar . Med samma beräkningar som tidigare skulle skillnaden nu uppgå till 194 528 behand- lingar. Detta skulle kunna förklaras om varje distriktsveterinär varit frånvarande under . 16TP PT Om det finns 1000 privatpraktiserande veterinärer och dessa arbetar lika många dagar som distriktsveterinärerna, skulle de ha utfört x 12,8 x 226 x 0,19 = 549 632 förrätt- ningar avseende lantbruksdjur . 17TP PT Emellertid bygger dessa uppgifter på privatpraktiserande veterinärers inrapportering till databas . Enligt uppgift förekommer det en viss underrappor- tering (muntlig kommunikation med ) från privatpraktikerna vars storlek dock är okänd. uppgifter kan således ses som en undre gräns för antalet förrättningar utförda av privatpraktiker. 18TP PT Källa: . det (svarade att de inte visste) medan av privatpraktikerna uppgav att de hade jour och att de aldrig hade det. uppgav av distriktsveteri- närerna att det fanns någon annan veterinär i distriktet som upp- rätthöll jour, jämfört av privatpraktikerna. Jour- verksamhet kan också ta olika former. Kategorierna i tabellen är inte ömsesidigt uteslutande men det förefaller som om ambu- lerande jourverksamhet, som kanske är den mest relevanta för ani- malieproduktionens djur, är vanligare bland distrikts- än bland privatpraktiserande veterinärer. Tabell 2.1: Jourverksamhet 2005 Har jour (%) Har aldrig jour (%) Annan veterinär i området har jour (%) Om jour – utryckning på jourtid (%) Om jour – jour på mottagning (%) Om jour – telefonjour (%) Vill inte ha jour (%) Har jour för att motverka konkurrens (%) Jour ej lönsamt – bara service till djurägare Antal förrättningar under jourhelg Källa: Enkätundersökning utförd av på uppdrag av Privatpraktikerna tycks vidare vara mer negativt inställda till jour än distriktsveterinärerna och i högre utsträckning anse sig behöva upprätthålla jour av konkurrensskäl. Slutligen uppger sig distrikts- veterinärerna ha ett större antal förrättningar under en genom- snittlig jourhelg än privatpraktikerna (här tycks dock svarens till- förlitlighet ha samma problem som svaren avseende den totala mängden förrättningar).TPF19FPT Av såväl distriktsveterinärernas som pri- 19TP PT Enligt årsredovisning 2006 utfördes totalt 42 000 förrättningar under jourtid . Enligt DVO:s målsättning skall en distriktsveterinär bara ha jour 1 helg och 1 vardagsnatt . Om av 300 distriktsveterinärer arbetar jour och utför 13,4 förrättningar vardera 12 , skulle det bli nästan 46 800 . Till detta kommer jourförrättningar som utförs under vardagsnätter. Möjligen har inte alla jour- havande distriktsveterinärer helgjour och möjligen utförs endast få förrättningar under var- dagsnattsjour. Emellertid förefaller det troligare att enkätsvaren har inflaterats av strategiska överväganden. Incitamenten till sådana är naturligtvis likartade för privatpraktikerna. vatpraktikernas förrättningar avsåg lantbruksdjur, häst och sällskapsdjur. Ovanstående skillnader kan, förutom att ett uttalat syfte med DVO är att bidra till att det finns dygnet-runt-service, bero på att jourverksamhet kan vara sär- skilt betungande för fåmansföretag vilket dels gör den mindre intressant och dels skapar incitament för privatpraktiserande veterinärer att ingå överenskommelser om att dela jourverksam- heten med någon annan. Tabell 2.2: Lantbruksdjur, hästar, hundar (1000-tal) och veterinärer 2005 Nöt inkluderar mjölkkor, kor för uppfödning av kalvar, kvigor, tjurar, stutar samt kalvar. Får inkludera tackor, baggar och lamm. Svin inkluderar galtar, suggor, slaktsvin och smågrisar. Fågel inkluderar höns, kycklingar för såväl äggproduktion som slakt samt kalkoner. Hundar avser antalet nyregistrerade hundar i respektive län. Källor: Jordbruksstatistisk 2006 (lantbruksdjur och hästar), (veterinärer), (hundar). Tabell 2.2 visar antalet djur samt antalet distrikts- (DV) och privat- praktiserande veterinärer () per län. Det kan konstateras att såväl distrikts- som de privatpraktiserande veterinärerna var kon- centrerade till där också majoriteten av djuren fanns. Detta överensstämmer med hypotesen att utbudet av veterinär- tjänster beror på antalet djur på den lokala marknaden. Det fanns emellertid fler distriktsveterinärer i än i och fler distriktsveterinärer än privatpraktiserande veterinärer i de två nord- ligaste länen. Det första förhållandet kan bero på att avstånden är längre i än i , vilket innebär behov av ett större antal distriktsveterinärer för att minska den genomsnittliga tran- sporttiden per veterinär för att utnyttja resurserna effektivt. Det andra förhållandet kan förklaras av DVO:s målsättning att till- handahålla en rikstäckande akut djursjukvård och förebyggande djurhälsovård i kombination med att det begränsade djurantalet i de två nordligaste länen har gjort dem mindre attraktiva för privata entreprenörer att etablera sig i. Sammanfattningsvis ges således en bild av en marknad där statligt anställda distriktsveterinärer och privatpraktiserande veteri- närer förekommer sida vid sida över hela landet. Det finns således inget egentligt monopol i något av länen och det är osannolikt att en privatisering av DVO skulle leda till att ett sådant uppstår. Lok- aliseringen av såväl distrikts- som privatpraktiserande veterinärer sammanfaller med djurens lokalisering. Såväl distriktsveterinärer som privatpraktiker riktar huvuddelen av sin verksamhet till säll- skapsdjur. Distriktsveterinärer tycks dock i något högre utsträck- ning än privatpraktikerna rikta sig till animalieproduktionens djur när det gäller djursjukvård (28, jämfört , av för- rättningarna). Distriktsveterinärerna tycks också upprätthålla jour- verksamhet i högre utsträckning än privatpraktikerna (97 jämfört av respektive kategori säger sig ha jour) samt vara mer positivt inställda till jourverksamhet (av distrikts- veterinärerna, jämfört av de privatpraktiserande skulle helst vilja slippa jour). Detta säger dock inte särskilt mycket om hur konkurrens- situationen ser ut. I en tidigare enkätstudie av Veterinär- utredningen,TPF20FPT intervjuades privatpraktiserande 20TP PT , internrapport 2006:01. veterinärer i Kalmar-, Västra Götalands- och samt distriktsveterinärer i Västra Götalands- och om hur de uppfattade den. Båda kategorierna var eniga om att det inte före- kom någon egentlig konkurrens om animalieproduktionens djur medan det motsatta var fallet beträffande sällskapdjur och i någon mån hästar. För animalieproduktionens djur uppgavs varje veteri- när(station) ha en lista på egna kunder. Nästan alla privatprakti- kerna var tidigare distriktsveterinärer som lämnat DVO p.g.a. org- anisationsförändringarna . I sam- band med detta tog de med sig de djurägare som de tidigare brukat besöka som distriktsveterinärer. För dessa försökte man upprätt- hålla en heltäckande service – inklusive jourverksamhet. Däremot var man inte intresserad av att utöka antalet listade lantbruks- djurskunder. En orsak uppgavs vara att jourverksamheten då skulle bli för betungande, en annan att man ville begränsa transport- avstånden i den dagliga fältveterinärverksamheten, en tredje att kunderna föredrog att ha kontinuerlig kontakt med en bestämd veterinär (värvningskampanjer skulle därför vara ineffektiva) och en fjärde att man ville undvika konflikter med kollegor. De inter- vjuade distriktsveterinärerna upplevde inte att privatpraktikerna konkurrerade med dem om animalieproduktionens djur. Snarare sågs privatpraktikerna som en extra resurs för distriktsveterinär- stationen. Däremot var man kritisk till att vissa privatpraktiker inte upprätthöll egen jourverksamhet utan hänvisade till distrikts- veterinärstationen. Konkurrensen ansågs vara större om sällskaps- djuren. Här var privatpraktikerna kritiska till DVO:s engagemang eftersom man ansåg att det statliga anslaget gjorde det möjligt för distriktsveterinärstationerna att investera i ny kapitaltrustning och därmed skaffa sig konkurrensfördelar. Liknande synpunkter fram- kom också i den enkätundersökning som gjordes . I samband med sin granskning av veterinärväsendet 2002, inter- vjuade revisorer ett slumpmässigt urval bestående av 120 lantbrukare om deras syn på möjligheterna att byta veterinär.TPF21FPT Av svaren framgick att av lantbrukarna hade anlitat samma veterinär . Av dem som hade bytt veterinär, uppgav nästan samtliga att det berott på att deras ordi- narie veterinär inte varit anträffbar p.g.a. ledighet. Dessutom upp- gav sig ha möjlighet att byta veterinär, att de 21TP PT revisorer, 2002. inte hade det och visste inte om möjligheten fanns eller ej. Dessa resultat tyder således på att konkurrensen på marknaden för fältveterinärtjänster är begränsad, åtminstone vad gäller tjänster för animalieproduktionens djur. Det behöver inte betyda att en privatisering av DVO skulle påverka priser och kvantiteter. Ett standardresultat inom ekonomisk teori är att det är konkurrens- förhållandena och målet med verksamheten, inte ägandeformen, som är av betydelse.TPF22FPT Om alla producenter åtnjuter ett visst mått av konkurrensskydd och om alla producenter beter sig på samma sätt, skulle en förändring av ägandeformen för vissa av producent- erna således inte i sig självt få några effekter på priser och kvanti- teter. För att så skall bli fallet krävs att DVO inte uppför sig som de privata producenterna av veterinärtjänster och att DVO är pris- ledande. Alternativt, att en privatisering av DVO skulle leda till att antalet praktiserande veterinärer minskar. Något som talar för att DVO inte är vinstmaximerande är det angivna syftet med organisationen (att leva upp till skyldigheten att oavsett tidpunkt utöva sjukvård för alla djur om det finns djurskyddsskäl eller där annan veterinärvård inte kan anvisas). Något som talar för att DVO är prisledande är att det är det över- lägset största företaget – i vissa fall det enda som erbjuder jourverk- samhet – och p.g.a. anslagsfinansieringen inte behöver täcka kost- naderna fullt ut med avgiftsintäkter. Det finns också uppgifter i enkätundersökningar som stödjer hypo- tesen att DVO är prisledande. Således bedömde såväl de privat- praktiker som de distriktsveterinärer som intervjuades under hös- ten 2005 att privatpraktikernas priser inte översteg DVO:s utan snarare var lägre.TPF23FPT I det följande antas därför att DVO inte är vinstmaximerande men prisledande såväl på marknaden för animalieproduktionens djur som på marknaden för häst och sällskapsdjur. En privatisering av DVO skulle därmed kunna påverka priser och kvantiteter på marknaden för fältveterinärtjänster. Hur stora effekterna i så fall blir, beror på efterfrågans, respektive utbudets priselasticitet. 22TP PT Se t.ex. Stiglitz 2000. 23TP PT , internrapport 2006:01. 3 Metod och data 3.1Modell för efterfrågan på veterinärtjänster Vår utgångspunkt är att veterinärtjänster, i analogi med läkarbesök inom humanmedicinen, kan betraktas som en investering i hälsa (d.v.s. vi antar att djurets hälsa kan förbättras med hjälp av veterinärtjänster).TPF24FPT Efterfrågan på veterinärtjänster beror därmed på djurägarens efterfrågan på djurhälsa. Det antas att djurägaren kan vara intresserad av djurets hälsa av två orsaker: 1)Ökad djurhälsa leder till att djuret blir mer produktivt (mjölkar bättre, växer snabbare, orkar mera). Detta ökar i sin tur ägarens intäkter och därmed ägarens välfärd. 2)Ökad djurhälsa ökar djurägarens välfärd i sig själv (djurägaren tycker att det är trevligare om djuret är friskt än om det är sjukt). Det antas vidare att ägare till djur som används inom företag med djurbaserad verksamhet (animalieproduktionens djur, företag inom hästnäringen samt företag med djurbaserad verksamhet utanför jordbrukssektorn – uppfödare, turism-, fritids- och tävlingsverk- samhet) har som mål att maximera företagets vinst, medan ägare till sällskapsdjur har som mål att maximera sin egen välfärd. Båda bevekelsegrunderna ovan antas därför vara relevanta för ägare till djur som används inom företag med djurbaserad verksamhet, me- dan endast den andra bevekelsegrunden antas vara det för ägare till sällskapsdjur. Djurens hälsa antas till viss del bero på oförutsedda faktorer (slumpen). Sannolikheten för att ett djur skall bli sjukt beror då delvis på antalet djur som finns i företaget eller inom området. Ökad djurtäthet antas, allt annat lika, öka sannolikheten för smitt- spridning inom eller mellan besättningar, alternativt öka sannolik- heten för att djuret skall råka ut för olyckshändelser p.g.a. um- gänget med övriga djur inom företaget. Företag med fler djur antas därför efterfråga fler veterinärtjänster. Djurets produktivitet definieras som värdet av de varor och tjän- ster som djuret producerar (t.ex. ). Förutom på dess hälsa, beror djurets produktivitet därför också på priserna på de varor och tjänster som framställs (d.v.s. priserna på mjölk, kött, ägg, ridlektioner, turridningar, draghundsturer, hund- 24TP PT Se t.ex. 1972. valpar, o.s.v.). Kostnaderna för produktionen beror på priserna på de insatsvaror som behövs och på mängden insatsvaror (foder, lok- aler, arbetskraft, veterinärtjänster, etc.). För att maximera vinsten kommer företaget därför att efterfråga insatsvaror till den punkt där effekten på produktiviteten av ytterligare en insatsvara är precis lika stor som kostnaden för en ytterligare en insatsvara. Detta inne- bär att högre priser på veterinärtjänster, allt annat lika, ger lägre efterfrågan på veterinärtjänster. Ovanstående innebär också att efterfråga på veterinärtjänster (givet deras pris, deras effekt på djurets hälsa och djurhälsans effekt på hur mycket varor och tjänster djuret kan producera) beror på priserna på de varor och tjänster som djuret producerar och pris- erna på övriga insatsvaror. Högre priser på djurprodukterna ger, allt annat lika, högre djurproduktivitet och därmed ökad efter- frågan på veterinärtjänster. Högre priser på övriga insatsvaror ger, allt annat lika, högre kostnader för att hålla djuret och därmed lägre efterfrågan på veterinär-tjänster (djuret skickas till slakt eller av- livning istället). Det sista resonemanget förutsätter att vi betraktar alla veterinär- tjänster som kurerande. Veterinärer används emellertid även vid avlivning (vi bortser från veterinärtjänster vid slakt då dessa utförs av besiktningsveterinärer, anställda av livsmedelsverket, och har mer att göra med livsmedelssäkerhet än med djurhälsa). Avlivning kan förväntas ske om djurets produktivitet är mindre än kostnad- erna för de insatsvaror som behövs för att hålla det vid liv (huvud- sakligen kostnader för foder och arbetskraft) eller om djurets lid- ande gör att ägaren upplever en välfärdsförlust av att behålla det. Om avlivningar utgör den största delen av veterinärtjänsterna skulle vi istället förvänta oss att högre priser på djurprodukter leder till lägre efterfrågan på veterinärtjänster (färre avlivningar) och att högre priser på övriga insatsvaror leder till högre efterfrågan på veterinärtjänster (fler avlivningar). Vad gäller animalieproduktionens djur utgår också under vissa förutsättningar bidrag i form av s.k. djurbaserade stöd. Detta gäller t.ex. för mjölk-, am- och dikor, handjur (tjurar och stutar), svin, får, getter och höns. I vissa fall är dessa stöd avsedda att komp- ensera för naturbetingade svårigheter (de s.k. kompensations- bidragen och de nationella stöden) och/eller är delvis avsedda att bidra till att hålla landskapet öppet genom betesmarker eller foder- arealer.