sou · GVB3112 · 2008-01-01 00:00:00 — Av de svarandes kommentarer framgår att representanter knutna till yrkesnämnderna kan fungera som rådgivare då arbetsförmed- lingar, länsarbetsnämnder, branschråd och utbildningsarrangörer planerar arbetsmarknadsutbildningar. De större yrkesnämnderna inom transport-, byggnads- och elbranschen har egna regionala organisationer som bland annat är engagerade i arbetsmarknads- 4TP PT Se mer om volymer och sammansättning av arbetsmarknadsutbildning i nästa kapitel, kapitel 4. Andra aktörer inom arbetsmarknadspolitiken På andra branschområden kan de centrala yrkes- nämnderna genom sina medlemsföretag eller projektanställda vara stödjande inför en regional eller lokal arbetsmarknadsutbildning. De kan också vara behjälpliga i prognoser av rekryterings- och kompetensbehov inom branschen. Av svaren framgår exempelvis också att yrkesnämnden inom plåt- och ventilationsbranschen driver en egen skola, Plåt och i , där bland annat arbetsmarknads- utbildningar genomförs på uppdrag av länsarbetsnämnder. Däri- genom är branschen således engagerad i planering av innehållet i utbildningen, urvalet av deltagare och själva genomförandet. En av respondenterna i enkäten framhåller att en nära sam- verkan mellan branschen och branschråd /länsarbetsnämnder är en nödvändighet eftersom gymnasieskolan inte kan förse branschen med arbetskraft i önskvärd utsträckning. En av de viktigaste frågorna i diskussionerna ansågs vara balansen mellan skolförlagd och arbetsplatsförlagd utbildning – där mer arbetsplatsförlagd utbildning ger branschen större möjlighet att få färdigutbildad arbetskraft. Denna fråga aktualiserar synen på var utbildningen sker mest effektivt, synen på individens behov av generalist- respektive specialistkompetens och vilka utbildningsanordnare som lämpligast ges i uppdrag att genomföra utbildningen. I svaren på enkätfrågan om branschen skulle kunna vara med och ta ett ekonomiskt ansvar för en arbetsmarknadsutbildning är flertalet negativt inställda, sex av tio svarar nej på den frågan. Av de öppna svaren framgår att många branscher anser att det är till- räckligt bidrag att tillhandahålla praktikplatser, handledarresurser, material och arbetskläder. Det är emellertid nästan en fjärdedel som inte lämnar några synpunkter, vilket kan tyda på att det finns ett behov av att utveckla frågan och tydligare lyfta fram olika förut- sättningar för en samfinansiering av arbetsmarknadsutbildningar. 3.2.2Exempel på utbildningar med ett betydande parts- inflytande Partsorganisationernas omedelbara inflytande på arbetsmarknads- utbildningen kan illustreras via några exempel. Länsarbetsnämn- derna upphandlar t.ex. utbildningar av där arbetslösa Andra aktörer inom arbetsmarknadspolitiken utbildas till VVS-montörer.TPF5FPT Utbildningen motsvarar som mest och ser exakt lika ut i hela landet där den ges. Innehållet är fastslaget av yrkesnämnderna. Utbildningen leder fram till ett systemkunskapsprov. De som godkänns får en lärlingsbok, vilket ger tillträde till den lärlingsutbildning som krävs av alla VVS-montörer för att bli certifierade inom sitt yrke. I praktiken motsvarar innehållet i arbetsmarknadsutbildningen de karaktärs- ämnen som gymnasieskolans energiprogram omfattar. Deltagarna ska ha klarat gymnasieskolans krav för svenska, engelska och mate- matik nivå A. Alternativet är att de får läsa dessa ämnen parallellt på komvux. Även de ungdomar som avslutar energiprogrammet i gymnasieskolan ska efter studietiden inleda den tvååriga lärlings- perioden. Lärlingsutbildningen leder fram till ett yrkesprov som ger formellt tillträde till yrket. Våren beräknas sammantaget cirka 400 personer avsluta grundutbildningen för VVS-montörer i . Av dessa går mer än 100 personer en arbetsmarknads- utbildning. Utbildningen av byggnadsarbetare – allt från snickare, murare, plattsättare, betongarbetare och plåtslagare – är enligt uppgifter från ett annat exempel på en arbetsmarknadsutbildning som styrs av yrkesnämndernas kursplaner, i detta fall av Byggnads- industriernas yrkesnämnd. Utbildningstiden kan variera, men det finns en rikttid för utbildningarna på som mest 38 . Innehållet i utbildningarna motsvarar helt och hållet vad byggnads- arbetare läser på byggprogrammet i gymnasieskolan. Kursdelta- garna förutsätts ha klarat gymnasieskolans krav på svenska, mate- matik och engelska nivå A, men det finns också möjligheter att läsa in dessa ämnen givet att det görs inom en tidsram vid sidan av arbetsmarknadsutbild- ningen. Utbildningen leder liksom byggprogrammet i gymnasie- skolan till att kursdeltagarna får en utbildningsbok och därmed möjligheter att börja den obligatoriska lärlingsperioden. Det var cirka 1500 personer som lämnade en arbetsmarknadsutbildning med inriktning på bygg- och anläggningsyrken . Uppgiften omfattar också elektriker, VVS-montörer, målare etc. På gymnasie- skolan utbildades tre till fyra gånger så många på motsvarande yrkesområden . 5TP PT Se kursbeskrivningar på wwwH .lernia.seH. , , har bidragit med ytterligare information (telefonintervju 2007 10 11). Andra aktörer inom arbetsmarknadspolitiken 3.2.3Avvikelser från utbildningsnormen? Som framgår ovan är vissa arbetsmarknadsutbildningar planerade i samverkan med partsintressen. Det handlar om utbildningar som vätter mot yrkesområden vars kvalifikations- och tillträdeskrav reg- leras via yrkesbevis och certifikat. Arbetsmarknadsutbildningarna ges ett innehåll som i stort motsvarar utbildningarna på gymnasial nivå. Utbildningarna leder fram till ett slags prov som också genomförs i parternas regi. Sådana utbildningar skiljer sig emellertid ganska påtagligt från vad som oftast anses känneteckna arbetsmarknadsutbildning. För det första är utbildningstiderna längre än de som föreskrivs som riktmärke. För det andra kan de knappast beskrivas som kompletterande utbildningar. Det handlar om fullständiga yrkesutbildningar, dvs. ett slags alternativ till de yrkesutbildningar som bedrivs i gymnasieskolans regi. Men det finns exempel på sådana fullständiga yrkesutbildningar inom flera områden där yrkesnämnder saknas. Upphovet kan vara kontakter med arbetsgivare eller kommunintressen. Ett lokalt avgränsat exempel avser utbildningar av undersköterskor. bedrev i Stockolm sex parallella utbildningar inom vård och omsorg som finansierades av länsarbetsnämnden. Utbildningarna uppgick och omfattade samtliga karaktärsämnen inom vård och omsorgsprogrammet. Totalt deltog drygt 100 per- soner i dessa utbildningar. Enda kravet för tillträde förutom arbetslöshet var att man hade fullbordat en grundskoleutbildning. Fördelen med dessa arbetsmarknadsutbildningar, jämfört med andra mindre reglerade varianter, är att de har ett innehåll som håller en erkänt hög kvalitet. De är väl anpassade till intressenternas krav och leder fram till ett utbildningsbevis som äger generell giltighet inom ett yrkesområde. Nackdelen eller kanske faran är att välorganiserade partsintressen kan få ett allt för stort inflytande över såväl länsarbetsnämnder som utbildningsorganisa- törer. Det sistnämnda kan ske just därför att beslut om och organisering av arbetsmarknadsutbildning sker i oreglerade former. Den genomsnittliga tiden i arbetsmarknadsutbildning för samtliga utbildningsdeltagare redovisas i tabell 3.1. Andra aktörer inom arbetsmarknadspolitiken Tabell 3.1 Genomsnittligt antal dagar för alla deltagare i arbetsmarknads- utbildning –2007 P avserP endast . Det verkar finnas ett samband mellan låga volymer och längre utbildningstider. lämnade knappt 16 000 deltagare en arbetsmarknadsutbildning. steg volymerna som genomsnittstiden sjönk. sjönk volymerna igen. En förklaring till de längre genomsnittliga utbildningstiderna kan vara att utbildningsmixen har förändrats, dvs. vi kan ha fått relativt sett fler deltagare i yrkesinriktningar med långa utbild- ningstider. Men den hypotesen håller inte för närmare granskning. har utbildningsmixen varit ganska stabil. Den enda stora förändringen är att antalet deltagare i vårdutbild- ningar har minskat i förhållande till andra inriktningar. Just vård- (och pedagogik) utbildningar är genomgående utbildningar med lång utbildningstid. Förklaringen är således att utbildningstiderna inom respektive yrkesinriktning har blivit längre. Ett annat exempel är de korta transportutbildningarna, där genomsnittstiden har gått (2004-2006) (2007). Tendensen har varit att vård-, pedagogik-, restaurang-, tran- sport-, bygg- och övriga yrkesutbildningar har blivit längre, medan teknik- och kontor/lager-utbildningarna har blivit kortare . Figur 3.1 nedan är rangordnad efter tids- intervall och avser . Ljusare fält avser andelar av deltagare som gått utbildningar kortare än , medan mörkare fält avser . Andra aktörer inom arbetsmarknadspolitiken Figur 3.1 Personer i arbetsmarknadsutbildning fördelat och yrkesinriktning januari–. Ekonomi/samhällsv. Datateknik Teknik/naturvet. Kundservice Kontor/lager Transport Källa: AMS. Det ska noteras att den mörkaste färgen i figur 3.1 således betyder att kursdeltagarna har följt en utbildning som pågått längre än . Det är alltså en inte alldeles oansenlig mängd deltagare i arbets- marknadsutbildning som , , följt utbildningar som överstigit . Sammantaget handlar det om cirka 1 100 individer av totalt cirka 16 000, dvs. Inom vård- och omsorgsutbildningar uppgick antalet till 311 deltagare, inom tillverknings- och hantverksutbildningar till 242 och inom bygg- och anläggningsutbildningar till 121 deltagare. Detta måste rimligen ses som ganska anmärkningsvärt med tanke på att den övre tidsgränsen för all arbetsmarknadsutbildning ska vara cirka . 3.3Regionala kompetensråd och branschråd etablerades regionala kompetensråd i alla län. Råden har till uppgift att analysera arbetsmarknadens behov av kompetens och ge förslag på långsiktiga utbildnings- och kompe- tensinsatser som är anpassade till regionens behov. Tanken var också att de regionala kompetensråden skulle samordna olika instanser på den regionala nivån. Det finns dock inte någon lag, Andra aktörer inom arbetsmarknadspolitiken förordning eller instruktion som säger något om hur råden ska utformas eller hur de ska fungera. Dessutom saknar de formella befogenheter. Vi kan konstatera att de regionala kompetensrådens aktivitet och inriktning varierar mellan regionerna och att deras roll framstår som oklar. Detta bekräftas både av Statskontoret (2003, 2007a) och i (2007). De regionala kompetens- råden verkar inte ha någon större operativ roll i styrningen av arbetsmarknadsutbildningen. I första hand tycks de fungera som arena för gemensamt erfarenhetsutbyte mellan länsarbetsnämnder och företrädare för det offentliga utbildningsväsendet samt före- trädare för regionala organisationer på arbetsmarknaden. Resultat av enkät till regionala kompetensråd I syfte att klarlägga hur aktiva de regionala kompetensråden är sände utredningen ut en enkät till länsarbetsnämndernas kontaktpersoner för de regionala kompetensråden. Enkäten gick ut till 21 kontaktpersoner och besvarades av 16. Totalt finns 19 kompetensråd i landet. 16 av dessa finns alltså representerade bland respondenterna. Tio svarande anger att länsarbetsdirektören är ordförande i kompetensrådet och sex att det är landshövdingen. Drygt hälften av råden uppges ha möten tre , en fjärdedel upp- ger att möten hålls två och knappt en femtedel att man har möten mer är . Tre fjärdedelar anger att utbildningsfrågor har stor betydelse och en fjärdedel att de har mycket stor betydelse. Av de svarandes kommentarer framgår att det framför allt är utbildningsfrågor man diskuterar och att kompetensförsörjning och bristyrkesproblema- tiken är en huvudfråga i rådens diskussioner. Alla svarande anger att man tar upp frågor om högskole-/universitetsutbildning, gym- nasieutbildning och arbetsmarknadsutbildning. Flertalet anger även att kvalificerad yrkesutbildning och vuxenutbildning tas upp. Folkbildning och andra utbildningsformer samt validering av praktisk kompetens diskuteras i mindre utsträckning. För en liten region påpekas att det är viktigt att man planerar för att förhindra dubbelutbildningar, dvs. att det inte blir samma utbildning inom komvux som i en arbetsmarknadsutbildning. Andra aktörer inom arbetsmarknadspolitiken Hälften av de svarande anser att kompetensråden har en stor strategisk roll när det gäller arbetet med arbetsmarknadsutbild- ningar medan andra hälften tillmäter kompetensråden begränsad betydelse. Drygt hälften, , anger att kompetensråden deltar i planering av arbetsmarknadsutbildning, medan resterande svarar nej på frågan. Det finns en variation i svaren från de aktiva om vad man samverkar kring. För det mesta handlar det om att råden lämnar synpunkter och önskemål på inriktning, omfattning och lokalisering av arbetsmarknadsutbildning. Kritik som förs fram är bland annat att representanterna i rådet ibland sitter långt från arbetsmarknaden och inte är så insatta i frågeställningarna när det gäller arbetsmarknadsutbildning. Hälften anser att det finns skäl att förändra kompetensrådens arbete när det gäller arbetsmarknadsutbildning. Förslag som förs fram är att det bör finnas en närmare koppling till branschråd, att kompetensråden skulle ha en aktivare roll i planeringsarbetet, att representanter för arbetslivet skulle delta mer aktivt i råden och att AMS skulle utforma direktiv om vilka uppgifter kompetensråden ska ha. Branschråd, regional nivå Intressanta exempel på samverkan mellan länsarbetsnämnden och parterna på arbetsmarknaden är de så kallade branschråd som har bildats inom ett antal olika yrkesområden runt om i landet, med länsarbetsnämnden i som initiativtagare. I finns åtta branschråd inom följande områden: IT och kommunikation. Handel, försäljning, ekonomi och administration. Transport, reparation och underhåll. Bygg och anläggning. Livsmedelsproduktion, jordbruk och trädgård. Verkstad/tillverkning, teknik. Vård, skola och omsorg. Servicesektorn, t.ex. hotell och restaurang. Branschråden syftar till att kvalitetssäkra arbetsmarknadsutbild- ningar i länet genom att utveckla kontakter med arbetsgivare, arbetsgivarorganisationer och fackliga organisationer. De är viktiga forum för att kontinuerligt diskutera behov, innehåll och upplägg- ning av arbetsmarknadsutbildning, främst inom områden med Andra aktörer inom arbetsmarknadspolitiken konstaterad eller förväntad brist på personal. Information från länets branschråd överförs även till regionala kompetensrådet för bedömning av övergripande kompetensbehov. I branschråden medverkar arbetsgivare, branschföreträdare, företagare fackliga representanter, arbetsförmedlare, upphandlare och utredare. Branschrådens verksamhet omfattar yrkesträffar där arbetssökande, arbetsgivare och fackliga organisationer tillsammans med arbetsförmedlingen träffas för informationsutbyte och intervjuer. Branschdagar och öppet hus anordnas då arbetsförmed- lare inbjuds till studiebesök hos arbetsgivare som informerar om olika kompetenskrav och branschens framtidsutsikter. I samband med rekryteringsforum får arbetsgivare träffa arbetssökande och har då möjlighet att intervjua intresserade. Enligt uppgifter har branschråden i vitaliserat det regio- nala kompetensrådet på ett avgörande sätt, t.ex. när det gäller infly- tande över yrkesutbildningar inom det offentliga utbildnings- väsendet. Man kan också se positiva effekter av de temamöten som det regionala kompetensrådet i numera anordnar. Statskontoret (2007a) tar i sin rapport också upp den pågående etableringen av branschråd och lyfter bland annat fram att före- trädare för såväl arbetstagare som arbetsgivare är positiva till att det bildas sådana råd. Enligt Statskontoret är det lättare att skapa branschråd för vissa delar av arbetsmarknaden än andra. Dels beror det på hur väl branschföreträdare är organiserade, dels på skillnader i förhållanden i olika delar av landet. Ett underlagsmaterial från länsarbetsnämnden i visar att någon form av branschråd finns i de flesta län. Vissa län har ett eller ett par branschråd medan andra län har flera. Som exempel kan nämnas att branschråd inom byggbranschen finns i nästan alla län. Initiativet till bildandet av branschråd har kommit underifrån. Hit- tills har det saknats en gemensam struktur för branschråden och en enhetlig syn på branschindelning. Exempelvis används Industri av några län som benämning för Industri, tillverkning, verkstad, medan man i andra län redovisar dessa områden separat. redovisas Handel separat och ibland sammanslagen med Hotell- och Restau- rang. Utvecklingsarbete för att bilda mer enhetliga branschråd pågår runt om i landet. Man har kommit olika långt i olika län och de branschråd som finns kan fungera och vara sammansatta på skilda sätt. Andra aktörer inom arbetsmarknadspolitiken I kapitel 8 återkommer vi till frågan om regionala kompetensråd och branschråd och hur vi ser på deras roll i relation till den nya myndigheten . 3.4Omställningsavtalen och arbetsmarknads- politiken Omställningsavtalen har rönt allt mer positiv uppmärksamhet. De täcker allt större delar av arbetsmarknaden och omfattar allt större ekonomiska resurser. De beskrivs ofta som ett effektivare instrument än den offentliga arbetsförmedlingen när det gäller att slussa dem som riskerar att bli, eller redan har blivit, uppsagda till nya jobb. Bakgrunden till dagens omställningsavtal kan sökas i 1960- och 70-talens tjänstemannarörelser. Historiskt betraktades tjänstemän- nen som företagsledningens förtrogna. De rönte ingen risk att bli arbetslösa, hade full sjuklön vid sjukfrånvaro och förmånliga pensionsförmåner. När arbetslöshetspolitiken växte fram första hälft var det således LO:s medlemsgrupper man förväntade sig att möta bland de arbetssökande och hjälpbehö- vande. I takt med förändringarna i näringslivet och den kraftiga expan- sionen av antalet privat och statligt anställda tjänstemän blev arbetslöshetsriskerna allt mer påtagliga även för dessa grupper. De statliga tjänstemännen förlorade sin tidigare garanterade anställ- ningstrygghet. 3.4.1De första omställningsavtalen för privata och statliga tjänstemän inrättades fonder för avgångsersättningar efter överenskommelser mellan arbetsgivare och privattjänstemännens fackföreningar (SOU 2002:59). slöt Svenska arbetsgivar- föreningen (SAF) ett kollektivavtal med de privata tjänstemanna- organisationerna om ett så kallat trygghetsavtal. Avtalet skulle handhas inom . skulle bistå upp- sagda med avgångsersättning, utforma individuellt anpassade stöd- insatser och också erbjuda kompetensutvecklings- insatser. Verksamheten finansierades genom att de företag som Andra aktörer inom arbetsmarknadspolitiken omfattades av avtalet betalade av de anställdas löne- summor till . omfattar cirka 32 000 företag och 700 000 anställda, främst i privat sektor. Rådet har 220 anställda och finns representerat på 40 olika platser i landet (Arbetsgivar- verket, 2006). Bland de tjänster som erbjuds, vid sidan av sedvanlig handledning och karriärplanering, är ett visst ekonomiskt stöd för kompetensutveckling och företagsetablering oavsett ålder. För de statliga tjänstemännen slöts ett första trygghetsavtal . När avtalet slöts tänkte man sig inte att insatserna skulle riktas till uppsagda. Staten erkände fortfarande ett övergripande ansvar för samtliga sysselsatta i statlig tjänst. Avtalet skulle snarare underlätta omplaceringar av personal i samband med myndighets- ombildningar och rationaliseringar. skedde sedan betydande förändringar i den statliga personalpolitiken, något som hängde samman med en övergång till målstyrning och ett kostnads- ansvar på lokal nivå (Statskontoret, 2002). för de statliga tjänstemännen har utvecklats i flera steg. tillkom som ett slags motsvarighet till för de privata tjänstemännen. Verksamheten finansieras genom avgifter på lönesumman. Avgiften är dock lägre jämfört med avgiften till . omfattar cirka 220 000 anställda. Utbild- ningsinsatser är en ingrediens i verksamheten. Enligt det senaste avtalet från kan utbildning finansieras för såväl de som riskerar att bli arbetslösa som de som redan blivit uppsagda. Arbetsgivare kan också få ekonomiskt stöd för personalutbildning om utbildningen leder till att uppsägningar förebyggs. Redan uppsagda har rätt att få utbildningar finansierade via stiftelsen. Enligt trygghetsavtalet har de också rätt att få tjänstledigt för stu- dier . 3.4.2Ett omställningsavtal för privatanställda arbetare Omställningsavtalsmodellen fick plötsligt en helt annan räckvidd i samband med att LO och slöt ett avtal om omställningsstöd för privatanställda arbetare. Avtalet introdu- cerades och omfattade precis som motsvarande avtal för tjänstemännen två delar. För det första ett avgångsbidrag (AGB) på relativt låg nivå för dem som haft en varaktig syssel- Andra aktörer inom arbetsmarknadspolitiken sättning och uppnått . För det andra skulle individuellt anpassat omställningsstöd utformas, främst i form av coaching, dvs. stöd för arbetssökande och uppsagda. Trygghetsfonden inrät- tades för att sätta avtalets bestämmelser i verket. Finansieringen sker genom att de anslutna företagen avsätter en procentsats av lönesumman till fonden. Avtalet mellan LO och omfattar cirka 900 000 arbetare. Jämfört med omställningsinsatserna för tjänste- männen tycks inte utbildning ha en lika stor betydelse. Det talas en del om stöd till korta kurser, men betoningen ligger på andra insatser som backar upp arbetssökandet. En annan skillnad jämfört med tjänstemännen är att trygghetsfondens verksamhet organiseras enligt marknadsprinciper. Fonden upphandlar tjänster och sluter ramavtal med olika slags leverantörer (, 2005). Trygg- hetsfonden har kontrakterat nio olika företag eller leverantörer av så kallade omställningsprogram, här återfinns bland annat , och samt . De anlitade företagen förbinder sig att initiera individuellt anpassade omställnings- program inom en maximal tidsgräns motsvarande efter att ett varsel har lagts. Avtalet mellan LO och bidrar därmed till en växande marknad för privat organiserade omställningstjänster, både på förmedlings- och kompetensområdet. Det kan noteras att privata arbetsförmedlingsföretag var förbjudna i liksom i flertalet andra Västeuropeiska länder . Något avtal för kommunalt anställda arbetare har ännu inte slutits. Förhandlingar mellan Kommuner och Landsting (SKL) och har pågått i olika omgångar , men har ännu inte uppnått några resultat. Vad betyder då utbredningen av omställningsavtal ur arbetsmark- nadspolitisk synpunkt? Till att börja med innebär det att stora grupper får stöd vid sidan av arbetsförmedlingens insatser. Tjänstemännen motiverade införandet av trygghetsavtal med att villkoren på arbetsmarknaden blev allt mer osäkra. Men tjänste- mannaorganisationerna motiverade också sin strategi med att de offentliga arbetsförmedlingarna var alltför dominerade av arbetare. hade det funnits särskilda tjänstemannaavdelningar på Andra aktörer inom arbetsmarknadspolitiken Men skulle stora tjänstemanna- grupper i praktiken organisera sin egen förmedling. Därmed stärk- tes rimligtvis en tendens för den offentliga förmedlingen att kon- centreras till lågkvalificerad arbetskraft. På samma sätt skulle man kunna tolka det aktuella omställnings- avtalet mellan och LO. Partsorganisationerna och deras medlemmar har sannolikt uppfattat det som att arbets- förmedlingens insatser inte räcker för att täcka både löntagarnas behov av snabba och effektiva insatser vid varsel och uppsägningar och svara mot de allt större insatser som krävs för att leva upp till kraven på att prioritera särskilt utsatta grupper. Denna misstro mot den offentliga arbetsförmedlingens kapacitet ska också förstås i perspektivet av en stark föreställning om att morgon- dagens arbetsmarknad ställer högre omställningskrav. Tittar vi på personer som har sysselsättning och söker ett annat jobb, så kallade ombytessökande, och hur många av dessa som vänder sig till arbetsförmedlingen för stöd, bekräftas bilden.