sou · GWB311 · 2008-02-28 00:00:00 — Förutsättningarna att ta hänsyn till alla relevanta omständigheter liksom förutsättningarna för dialog med de berörda är rimligtvis störst i den lokala miljön, varför bedöm- ningen bör anförtros högskolestyrelsen. Om det inom ett och samma verksamhetsområde finns flera sammanslutningar som upp- fyller de stadgemässiga kraven, måste högskolestyrelsen bedöma vilken som är den mest representativa. Denna bedömning bör enligt vår uppfattning grundas på de olika sammanslutningarnas förankring hos studenterna inom respektive verksamhetsområde, inte på någon värdering av sammanslutningarnas verksamhet eller åsikter. Förankringen bör normalt kunna mätas genom att sammanslutningarnas medlemstal jämförs, vilket förutsätter att högskolan får tillgång till deras medlemsregister. Överväganden och förslag SOU 2008:11 emellertid också att högskolan anordnar en omröstning bland berörda studenter. Vi föreslår således enbart att en studentkår ska vara represen- tativ för studenterna inom kårens verksamhetsområde. 3.2.3Hur får en sammanslutning ställning som studentkår? Förslag: Det är en högskolas styrelse som ska besluta om att ge en studentsammanslutning ställning som studentkår. Ett beslut om ställning som studentkår ska normalt gälla . Det ska dock i vissa fall kunna omprövas tidigare. En studentkår ska vara skyldig att till högskolan redovisa sin verksamhet och sitt medlemstal. Ett beslut om ställning som studentkår ska kunna överklagas till . I linje med vad som gäller bör det vara högskolans styrelse som beslutar att ge en sammanslutning ställning som studentkår och därmed rätt att utse representanter för studenterna i berörda högskoleorgan. Styrelsens beslut bör fattas enbart på grundval av en prövning av sammanslutningens representativitet. På samma sätt som i dagens ordning bör vidare prövas om sammanslutningens stadgar uppfyller uppställda krav. Det är viktigt att en sammanslutning som får ställning som studentkår ges förutsättningar för kontinuitet i sitt arbete. Sam- tidigt måste möjligheter till förnyelse av kårstrukturen ges med viss regelbundenhet. Vi föreslår att en högskolestyrelses beslut om ställning som studentkår normalt ska gälla . Kåren ska vara skyldig att till högskolan redovisa sin verksamhet och sitt medlemstal. Beslutet bör kunna omprövas före treårsperiodens utgång bara om en kår underlåter att lämna sådana redovisningar, inte längre uppfyller ett eller flera av de stadge- mässiga kraven eller i fråga om antal medlemmar utvecklas så att kårens representativitet kan ifrågasättas. Självklart bör normalt ett så genomgripande beslut kunna undvikas och i stället rättelse uppnås genom en dialog med respektive kår. En högskolestyrelses beslut om att ge en sammanslutning ställning som studentkår eller om att en studentkår ska upphöra att ha denna ställning ska kunna överklagas till . Studentkårernas ställning som självständiga juridiska personer förstärks när obligatoriet avvecklas. Det skulle strida mot grund- läggande regler om juridiska personers självständighet att tillåta att beslut fattade av en frivillig studentkår överprövas av högskolan. Vi föreslår därför att de nuvarande reglerna om detta tas bort. Detta utesluter givetvis inte att en student eller en grupp studenter, som anser att någon av de angivna grunderna för omprövning av en högskolestyrelses beslut föreligger, kan aktualisera detta hos styrelsen. Vi ser det som naturligt att en högskola uppmuntrar till med- lemskap i studentkår. Högskolan bör informera både antagna och presumtiva studenter om den eller de kårer som finns. Om det är praktiskt möjligt bör också rutiner för ansökan om medlemskap i studentkår kunna kopplas till rutiner för antagning eller registre- ring vid högskolan. Förslag: Studentkårernas verksamhet avseende studentmed- verkan i högskolornas organ ska stödjas med statsbidrag. Ett lägsta bidragsbelopp per helårsstudent ska fastställas på nationell nivå och på den grunden ska medel fördelas av högskolorna, på basis av antalet studenter inom respektive studentkårs verksam- hetsområde. De skattelättnader som finns för studentkårer ska behållas. Som framgått i avsnitt 3.1 svarar enligt vår mening studentkårernas verksamhet som bas och stöd för studentrepresentationen i hög- skolornas organ mot ett samhällsintresse, och den bör ses som en integrerad del av högskoleverksamheten. Vid avveckling av obliga- bör därför kårernas verksamhet i denna del stödjas med statsbidrag. För att studentkårernas självständighet ska bevaras bör detta bidrag beräknas på nationell nivå och utan någon värdering av verksamheten. Av praktiska skäl bör det emellertid anvisas inom ramen för högskoleanslagen. För att kårernas ansvar att ta hänsyn till alla berörda studenter och till respektive högskolas samlade verksamhet ska markeras bör bidraget baseras på det totala antalet studenter inom respektive verksamhetsområde och inte på antalet medlemmar. Av svaren på vår enkät framgår att variationerna är stora när det gäller kostnaderna för studentmedverkan inom högskolorna. Detta talar för att differentiera statsbidraget mellan olika kårer. En differentiering som skulle framstå som mera rättvis än en schablon- mässig tilldelning är dock enligt vår bedömning mycket svår att åstadkomma. Vi föreslår därför att regeringen ska fastställa ett lägsta belopp per helårsstudent att utbetalas av högskolorna till studentkårerna på basis av antalet studenter inom respektive kårs verksamhetsområde. Det bör stå en högskola fritt att ge en kår ett högre bidrag; detta återkommer vi till i avsnitt 3.6. Vi förutsätter att de minsta högskolorna ägnar särskild uppmärksamhet åt sina studentkårers behov av stöd. Vissa högskolor betalar arvoden till studentrepresentanter i olika organ utöver de regler som finns i förordningen (1992:1299) om ersättning för uppdrag i statliga styrelser, nämnder och råd m.m. och 1 kap. 7 a § högskoleförordningen. Vi ser det som naturligt att studentrepresentanterna i samtliga organ principiellt likställs med andra ledamöter när det gäller ersättning och förut- sätter att kostnaderna för arvodering av studentrepresentanter inte ska belasta statsbidraget. I statsbidraget ska innefattas finansiering av de samarbets- organisationer på nationell, regional och lokal nivå som student- kårerna bedömer som motiverade för att stödja den statsbidrags- grundande verksamheten. Om berörda kårer är överens om det, bör den del av bidraget som avser sådana gemensamma ändamål kunna betalas ut av en högskola direkt till respektive samarbets- organisation. I det fall studentrepresentanter utses enligt den alternativa ord- ningen bör högskolan få utnyttja delar av statsbidraget för kostnader i samband med anordnandet av val. Bidraget får sedan fördelas mellan berörda listor utifrån antalet mandat i valför- samlingen. I ett system med grundersättningar per helårsstudent och ut- bildningsnivå, som föreslagits i betänkande Resurser för kvalitet (SOU 2007:81), kan statsbidraget innefattas i grundersättningarna. Till belopp och kostnader återkommer vi i avsnitt 5.2. Som villkor för fortsatt statsbidrag till en studentkår bör gälla att bidraget använts för verksamhet som är relaterad till studentmedverkan i högskolans organ. När en kår redovisar sin verksamhet till högskolan, bör därför den verksamhet som be- drivits med hjälp av statsbidraget redovisas särskilt. Föreskrifter om detta bör ges i regleringsbrevet för högskolorna. Eventuella omställningskostnader för en sammanslutning som förlorar sin ställning som studentkår bör kunna täckas inom ramen för bidragsmedlen. Två tidigare statliga högskolor, och , ägs av stiftelser och omfattas därmed inte av regeringens föreskrifter om obligatoriskt medlem- skap i studentkårer. Respektive högskola har dock själv beslutat att dess studenter ska tillhöra en studentkår. Från föreningsfrihets- synpunkt måste ett lokalt beslutat obligatorium ifrågasättas på samma grunder som ett nationellt reglerat. kan hävdas att en ökad frihet för högskolorna att besluta om organisation och verksamhetsformer bör innefatta frihet att organisera studenterna. Vi återkommer till vissa aspekter på denna fråga i avsnitt 5.5. Om den ordning i fråga om studentmedverkan som vi förordar för de statliga högskolorna införs även vid stiftelsehögskolorna, anser vi det rimligt att statsbidrag utgår till studentkårer vid dessa. När de nuvarande bestämmelserna om skattefrihet för student- kårer och nationer infördes motiverades detta med såväl obliga- som sammanslutningarnas offentligrättsliga karaktär (se avsnitt 2.7). Studentkårerna har därefter anförtrotts en uppgift som innebär myndighetsutövning, och högskolestyrelserna har givits ett visst överinseende över studentkårerna. Vi föreslår ingen för- ändring i dessa avseenden. Detta ger enligt vår mening även de framtida studentkårerna en offentligrättslig ställning som motiverar skattebefrielse. Vi föreslår därför att studentkårer ska vara befriade från skatt på samma sätt som de är . 3.2.5Andra förutsättningar för studentmedverkan I det föregående har vi presenterat juridiska, organisatoriska och ekonomiska förutsättningar för studentmedverkan i en högskola utan kårobligatorium. För att dessa ramar och högskolelagens bestämmelser om studentmedverkan ska fyllas med ett reellt inne- håll krävs insatser också av annat slag. Dessa insatser är väsentliga redan i dagens ordning, men det finns anledning att särskilt upp- märksamma dem när förutsättningarna för studentmedverkan förändras genom avveckling av obligatoriet. Högskolorna har ett ansvar för att studenterna tar aktiv del i arbetet med att utveckla utbildningen, och studentkårerna har – både för att kunna fullgöra sina uppgifter och för att rekrytera medlemmar – intresse av att stimulera studenter att intressera sig för och engagera sig i detta arbete. Det finns all anledning för högskolor och studentkårer att förena krafterna i detta avseende. Vid våra kontakter med studentkårerna har framkommit att samarbetet med högskolorna generellt sett fungerar bra på led- ningsnivå men att studenternas reella möjligheter att vara delaktiga minskar längre ner i organisationen. Också arbetet på fakultets- nämnds- och institutionsnivåerna (motsvarande) måste givetvis utformas så att engagemang och påverkan från studenterna blir naturliga delar av verksamheten. Av grundläggande betydelse är härvid att högskolorna i policydokument lägger fast ambitioner för studentmedverkan och utarbetar en plan för hur dessa ska förverkligas på alla nivåer i organisationen. Av utvärderingar av studentinflytandet (senast mera utförligt i rapporten 2003:31 R) och våra kontakter med studentkårerna framgår bl.a. följande. Ofta involveras inte studenterna i de beredande organen och i samråd inför beslut som ska fattas av prefekter (motsvarande). Det finns också en tendens att kollegiala diskussioner mellan lärare får ersätta diskussioner i organ där studenterna är representerade. Detta får till konsekvens att mötena i dessa organ inte alltid ger studentrepresentanterna tillräckliga möjligheter att säga sin mening och att mötena kan avslutas utan att det står klart vilka beslut som har fattats. Vidare har från studentkårerna nämnts att studenter kan ha svårigheter att komma i kontakt med den kursansvariga läraren för att diskutera frågor som rör en kurs liksom att föreskrivna kursvärderingar inte alltid genomförs och att genomförda kursvärderingar inte alltid följs upp på ett tillfredsställande sätt. Högskoleledningarna har självfallet ett ansvar för att brister av detta slag åtgärdas och för att den positiva syn på studentmedverkan som präglar högskole- lagstiftningen får genomslag hos alla berörda, särskilt naturligtvis hos dekaner, prefekter och andra ledamöter i beslutande och beredande organ. Det är nödvändigt att högskolorna bistår studentkårerna när det gäller att ge de ständigt nya generationerna av studentrepresen- tanter kunskaper om de regler som styr verksamheten och om hur högskolans organisation fungerar. Av stor betydelse i detta sammanhang är att dessa regler – både nationellt och lokalt beslutade – ställs samman och presenteras på ett för student- representanterna lättillgängligt sätt. Också information till enskilda studenter är en viktig bas för studentmedverkan. En skrift eller folder om studenters rättigheter som sprids till studenterna bör vara ett inslag i varje högskolas informationsverksamhet. På en punkt som gäller information till studenterna bör konse- kvenserna av en avveckling av obligatoriet särskilt uppmärksammas. når alla studenter och spelar en väsentlig roll både som informationskälla och som debattforum i frågor som rör utbildningen och studiesituationen. Förutsätt- ningarna för detta ändras givetvis i samband med reformen, som det rimligen är väsentligt för högskolorna att ha en kanal till alla studenter. Vi förutsätter att diskussioner tas upp mellan respektive högskola och kår om samarbete kring vägar för att – med bevarad självständighet för kåren – nå alla studenter med tryckt material. Förslag: Med nation avses en sådan nation vid eller som studenter var skyldiga att tillhöra enligt de föreskrifter som gällde innan obligatoriet avskaffades och som dels då bedrev studiesocial verksamhet, dels har som huvudsakligt syfte att genom sådan verksamhet stödja de studenter som tillhör nationen och främja deras studier. En nation ska för respektive universitet utföra permanenta eller återkommande uppgifter av studiesocial karaktär. En nation som uppfyller dessa krav får behålla nuvarande skattelättnader. Vid både och ser man i praktiken nationerna som delar av respektive universitet. Nationshusen liksom den nationsägda AF-Borgen i har stor betydelse som andra hem och mötesplats för studenter från olika fakulteter och utbildningsområden och ger nationerna respektive AF förutsätt- ningar att fullgöra studiesociala uppgifter som direkt avlastar universiteten. Nationernas sociala verksamhet innebär även en avlastning för värdkommunerna när det gäller att ta hand om det relativt stora tillskott till den fasta befolkningen som studenterna utgör. De senaste årtiondenas diskussion om det obligatoriska med- lemskapet har i mycket ringa grad rört nationerna. I har en stor majoritet av studenterna, trots att det länge funnits möjlighet att ansluta sig till en enbart fiktiv nation, valt att tillhöra någon av de aktiva nationerna, och i har en sådan möjlighet att befrias från nationsavgift inte ens aktualiserats. Vi tolkar detta så att de som väljer eller som studieort i de flesta fall är beredda att betala för det särskilda värde som nationernas verksam- het tillför studiemiljön på dessa orter. Mot denna bakgrund ser vi inte minskade intäkter i form av medlemsavgifter som ett huvud- problem i samband med avveckling av nationsobligatoriet. Här kommer i stället skattefrågan i fokus. Nationernas verksamhet är helt baserad på de fastigheter som nationerna direkt eller indirekt äger. Befrielsen från fastighetskatt på dessa fastigheter och från inkomstskatt på intäkter från den verksamhet som bedrivs i dem (se avsnitt 2.7) är av grundläggande betydelse för nationerna. Intäkterna från restaurang- och pubverk- samhet är en mycket väsentlig finansieringskälla, för många nationer den viktigaste. Kännetecknande för denna verksamhet är att den helt bedrivs inte bara för studenter utan också av studenter, dvs. utan anställd personal. Detta gör det möjligt att hålla priserna nere så att verksamheten blir attraktiv jämfört med den kom- mersiella restaurangverksamheten. Det bortfall av kundunderlag för restaurangnäringen som detta innebär har vållat viss irritation, men vi har vid kontakter med näringens företrädare erfarit att dagens situation accepteras så länge nationerna hanterar utskänkningen av alkoholhaltiga drycker ansvarsfullt. Våra kontak- ter med nationerna har visat att man i både och är väl medveten om detta. Om förutsättningarna för beskattning förändras, finns en risk att den fruktbara symbios mellan hus och verksamhet som utgör nationernas särmärke inte kommer att kunna bestå och att nationernas karaktär därmed går förlorad. Som vi diskuterat i avsnitt 2.7 är det inte säkert att ett bort- tagande av den skattebefrielse som nationerna åtnjuter får mera betydande konsekvenser. Ett visst merarbete i form av redovisning av uppgifter till blir en oundviklig följd av att nationerna får ställning som kvalificerade ideella föreningar. skattemässiga konsekvenserna blir emellertid beroende av hur kopplingen mellan pub- och restaurangverksamheten och nationer- nas verksamhet i övrigt bedöms av de rättsliga instanserna. Om pub- och restaurangverksamheten ses som en del i uppfyllandet av nationernas studiesociala ändamål, kommer nationerna att få skatteförmåner likartade de nuvarande även om reglerna för ideella föreningar tillämpas. Detta alternativ är emellertid förenat med en betydande osäkerhet för nationerna, varför en skattebefrielse enligt nuvarande principer är att föredra. Som framgår i avsnitt 2.7 är den nuvarande skattebefrielsen – förutom på obligatoriet – baserad på studentsammanslutningarnas offentligrättsliga karaktär. För nationerna finns inte som för studentkårerna några centralt reglerade uppgifter som ger en offentligrättslig ställning. I stället måste den roll nationerna spelar vid och för respektive universitet vara avgörande i detta avseende. Den studiesociala verksamhet som nationerna bedriver betraktas i både och som en stor tillgång när det gäller att inlemma studenterna i den akademiska gemenskapen. Företrädare för de båda universiteten anser att nationerna i realiteten, om än inte formellt, gör betydande insatser för respektive universitet. De uppgifter man i första hand har pekat på avser introduktion av nya studenter, mottagning och omhändertagande av utländska studenter, kurativt och annat studiesocialt stöd till enskilda studenter samt arbetslivskontakter. Vi menar att denna nationernas roll måste synliggöras och formaliseras. Det bör således i för- fattning slås fast att nationerna utför studiesociala uppgifter för respektive universitet. Nationerna får då en offentligrättslig ställ- ning som motiverar att de nuvarande föreskrifterna om skattefrihet består. Vi vill understryka att detta bara ska gälla för de nationer som finns under förutsättning dels att de har som huvud- sakligt syfte att genom studiesocial verksamhet stödja de studenter som tillhör respektive nation och främja deras studier, dels att de i denna verksamhet utför permanenta eller regelbundet åter- kommande uppgifter av studiesocial karaktär för respektive universitet. Härvid bör insatser som utförs för kunna riktas också till andra studenter än dem som tillhör nationen. Vi vill i sammanhanget fästa uppmärksamheten på en roll utanför det studiesociala området som nationerna i fyller. Med en överenskommen fördelning av ämnesområden sinsemellan har nationerna här byggt upp kurslitteraturbibliotek för utlåning. bör enligt vår mening kunna se detta som en del av den samlade biblioteksservicen och därmed bidra till finansieringen. Förslag: Nuvarande skattelättnader för fakultetsföreningarna upphör att gälla. Fakultetsföreningarna vid har inga egna fastigheter och spelar inte samma centrala roll vid och för universi- tetet som nationerna i och . (SOU 2006:36, s. 82) gjorde reflexionen att fakultetsföreningarna i avsaknad av starka stadgemässiga bindningar till kunde bli frivilliga. I den nya situationen måste fakultets- föreningarna anpassa sig till en tillvaro som frivilliga ideella föreningar, med de möjligheter till stöd för studiesocial verksamhet som vi behandlar i avsnitten 3.5.2 och 3.5.3. Vi vill också under- stryka vikten av att berörd studentkår stödjer och drar nytta av de nätverk för utbildningsfrågor på institutions- och ämnesnivåerna som utvecklats med stöd av fakultetsföreningarna. För att en sammanslutning ska få ställning som studentkår ska, enligt våra förslag i avsnitt 3.2, krävas att dess huvudsakliga syfte avser studentmedverkan i högskolornas arbete. Vi har förordat att befintliga studentkårer efter erforderlig anpassning av sina stadgar ska kunna gå in i den nya ordningen. Vi ser det mot denna bakgrund som naturligt att även de framtida studentkårerna genom studiesocial verksamhet och på annat sätt ska kunna främja sina medlemmars studier, men vi ser inget behov av att reglera detta, eftersom det kommer att vara fråga om frivilliga åtaganden. 3.5.2Verksamhet med anknytning till studiesituationen Förslag: Högskolorna ska ansvara för studiesociala insatser med anknytning till studiesituationen som stöder studenterna i deras studiesituation. Som framgått i avsnitt 3.1 måste studiesociala insatser som mera direkt anknyter till studiesituationen enligt vår principiella upp- fattning ses som angelägenheter för högskolorna, vilka också redan i många fall finansierar sådan verksamhet som bedrivs av student- sammanslutningar. Vi föreslår att högskolornas ansvar för detta slags studiesociala uppgifter läggs fast och återkommer i avsnitt 5.2 till de ekonomiska aspekterna på detta. Vi avser i detta sammanhang insatser inom följande fyra områden: Insatser för fysisk och psykisk hälsa. Studenthälsovård blev en angelägenhet för högskolorna i samband med att det sär- skilda statsbidraget till studentkårerna för detta ändamål avskaf- fades. Enligt 1 kap. 11 § högskoleförordningen ska högskolorna ansvara för att studenterna har tillgång till hälsovård, särskilt före- byggande hälsovård som har till ändamål att främja studenternas fysiska och psykiska hälsa. Det förekommer emellertid fortfarande att studentsammanslutningar, ibland mot ersättning från respektive högskola, gör insatser inom detta område. Råd och stöd i juridiska och andra frågor inom det sociala området. Studentsammanslutningar gör betydande insatser när det gäller att hjälpa sina medlemmar att finna sig till rätta i systemen för studiestöd, socialförsäkringar och arbetslöshets- understöd m.m. Dessa insatser är viktiga därför att studenter är en kategori som ofta faller mellan stolarna i de generella välfärds- systemen, som högskolorna vanligen inte har kompetens att bistå studenterna i dessa avseenden. Under denna rubrik sammanfattar vi introduktion av nya studenter, förmedling av bostäder till såväl nya som gamla studenter samt omhändertagande av utländska studen- ter. Högskolorna gör här åtskilligt , ofta i samverkan med studentsammanslutningar, men dessa bedriver också egen verksam- het. Liksom högskolorna har studentsamman- slutningarna ökat sina insatser för att genom arbetsmarknadsdagar och andra kontakter med presumtiva arbets- givare underlätta studenternas utträde i arbetslivet. Student- sammanslutningar med anknytning till en viss profession eller en viss sektor av arbetslivet är av naturliga skäl särskilt aktiva härvid- lag. som vi anser att högskolornas ansvar för insatser inom dessa fyra områden måste läggas fast, anser vi det naturligt och angeläget att studentsammanslutningarnas kompetens tas till vara även . Vi har i avsnitt 3.3 föreslagit att nationernas roll när det gäller att utföra studiesociala uppgifter för respektive universitet ska formaliseras. Dessa uppgifter är en mer eller mindre integrerad del av nationernas verksamhet, vilken med de fortsatta skattelättnader vi föreslår bör kunna bedrivas i princip som . Det bör emellertid enligt vår mening vara möjligt för universiteten att bidra till finansieringen. I övrigt ser vi framför oss en ordning där det blir vanligt att en högskola träffar överens- kommelse med en studentkår eller annan studentsammanslutning eller med en samarbetsorganisation för sådana sammanslutningar om att denna ska fullgöra vissa studiesociala uppgifter mot ersätt- ning. Förslag: Högskolorna ska ha ett ansvar för studiemiljön i stort och därmed för de lokalmässiga förutsättningarna för student- kårers m.fl. kontaktskapande verksamhet.