sou · GWB3111 · 2008-12-10 00:00:00 — Presumtionsregeln gäller även om barnet ännu inte fyllt med hänsyn till att det här är fråga om mycket allvarliga brott. När det är fråga om barn i denna ålderskategori bör dock individuella skäl liksom tidsaspekten kunna beaktas i större utsträckning än annars. Med hänsyn till barnets ålder och utveckling bör det finnas ett tämligen stort utrymme för att anse att särskilda skäl talar emot att en utredning genomförs. Enligt bestämmelsen i andra stycket föreskrivs att en utredning får inledas på begäran av om utredningen kan antas ha betydelse för att avgöra behovet av insatser med avseende på den unge. Huvudregeln är alltså att det är social- tjänsten som ska ta initiativet till om en utredning ska inledas på denna grund. Detta innebär i praktiken att , efter att man fått del av polisens underrättelse om att ett barn misstänks för brott, måste kontakta polisen och begära en utredning om social- tjänsten anser att det behövs. Även om huvudregeln är att en utred- ning ska inledas först efter en begäran av framgår av 34 § andra stycket LUL att polisen får vidta brådskande åtgärder innan begärt en utredning. Om i dessa fall förklarar att man inte anser sig behöva någon utredning ska utredningen avbrytas. Vilka brott som innebär att den unge äventyrar sin hälsa eller utveckling behandlas närmare i avsnitt 9.2.3. Narkotikabrottslighet och brott som har samband med sådan brottslighet tillhör självklart mycket ofta denna kategori av brott. I avsnitt 9.2.3 behandlas också regleringen som föreskriver att ett brott som kan antas utgöra ett led i en upprepad brottslighet särskilt bör beaktas vid bedömningen av om en utredning kan antas ha betydelse för att avgöra behovet av insatser. Denna bestämmelse är främst avsedd att tillämpas på mycket brotts- aktiva barn som befinner sig nära straffmyndighetsåldern. Innebörden av bestämmelserna behandlas närmare i avsnitt 9.2.4, och 9.2.5. Utredning för att efterforska gods får enligt andra punkten inledas såväl för gods som åtkommits genom brottet som för gods som kan bli föremål för förverkande, t.ex. vapen och andra föremål som använts som verktyg vid brottets utförande. Enligt tredje punkten får en utredning inledas om det annars är av särskild betydelse med hänsyn till ett väsentligt allmänt eller enskilt intresse. Som exempel på sådana situationer kan anges brott med en lägre straffskala än vad som förutsätts enligt presumtions- regeln i första stycket men där det finns ett mycket starkt allmänt eller enskilt intresse av att omständigheterna kring brottet blir klar- lagda. Bestämmelsen bör främst användas då fråga är om för- hållandevis allvarliga brott eller osjälvständiga brottsformer (såsom förberedelse, försök, stämpling eller medverkan) till de brott som omfattas av presumtionsregeln i första stycket. I den delen innebär regleringen ingen skillnad i förhållande till gällande rätt. En utred- ning med stöd av denna punkt kan emellertid också behövas i polis- ens brottspreventiva verksamhet för att klarlägga lokala grup- peringar och brottsmönster och liknande. När det gäller utredning av brott på den grunden att det är av särskild betydelse med hänsyn till ett väsentligt enskilt intresse är det är främst brott som inneburit en allvarlig kränkning av mål- sägandens integritet eller orsakat målsäganden så allvarliga skador att det är motiverat att klarlägga målsägandens möjligheter till skade- stånd eller brottsskadeersättning som bör komma i fråga. Men inte bara fysiska skador utan också betydande materiella skador bör i vissa fall kunna utgöra självständiga grunder till att brottet utreds. Vid en del brott som inneburit en grov kränkning kan det ligga i måls- ägandens intresse att omständigheterna kring brottet blir klarlagda. Som exempel kan nämnas sexualbrott och allvarliga våldsbrott och andra brott som i det enskilda fallet har inneburit ett allvarligt inte- gritetsintrång. Av bestämmelsen framgår att presumtionsregeln i första stycket även är tillämplig på barn . Eftersom det framför allt är vid allvarliga brott som en utredning rörande barn i denna ålders- kategori bör komma i fråga är utrymmet för en utredning i andra fall mycket begränsat. För att en utredning ska få inledas i andra fall mot ett barn som inte har fyllt krävs därför synnerliga skäl. Utredning enligt 31 § LUL rörande barn bör användas mycket restriktivt. Barnet måste självfallet ha uppnått en viss mognad för att en utredning över huvud taget ska framstå som meningsfull. Ju yngre barnet är, desto starkare skäl talar emot att en utredning enligt 31 § LUL inleds. En särskild faktor i detta sammanhang är tidsaspekten. Som fram- gått har detta redan berörts i kommentaren till första stycket. Gen- erellt sett är det så att intresset av att utreda gärningen avtar i takt med att tiden går. Särskilt gäller det när det som i dessa fall inte är fråga om att döma ut någon påföljd utan där fokus i stället ligger på insatser i form av hjälp och stöd. Det är därför givet att tidsas- pekten måste vägas in i bedömningen av om en utredning ska inledas eller inte. Allmänt måste gälla att möjligheterna att under- låta en utredning är större när gärningen ligger längre tillbaka i tiden. Att ställa upp någon tidsgräns är däremot inte möjligt. I stället får tidsfaktorn vägas mot brottets allvar, målsägandens intresse och misstankens styrka. Bestämmelserna om förundersökning i 23 kap. 3 §, 4 §, 6–12 §§, 13 § första stycket och andra stycket andra och tredje meningarna, 14 §, 17 §, 18 § andra stycket, 19 §, 21 § och 24 § ska i tillämpliga delar gälla beträffande sådan utredning som avses i 31 §. En utredning som avses i 31 § ska bedrivas med särskild skynd- samhet och vara avslutad så snart det kan ske och senast efter den tidpunkt då det finns någon som är skäligen misstänkt för brottet. Tidsfristen får överskridas endast om det är nödvändigt med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter. Utredningen ska, om det inte möter hinder, ledas av en åklagare eller polisman som, med avseende på intresse och fallenhet för arbete med unga lagöverträdare, är särskilt lämpad för uppgiften. Har den unge tidigare varit föremål för utredning enligt 31 §, ska om möjligt samma åklagare och polismän anlitas för den nya utredningen. Den sakliga ändring som gjorts i paragrafen behandlas i avsnitt 9.4, och avser bestämmelsens andra stycke. Ändringen innebär att en bestämd tidsfrist införs inom vilken en utredning enligt 31 § LUL senast ska vara avslutad. Som framgår av lagtexten gäller restriktivitet för att göra undantag från fristen . Vid sidan av omständigheter hänförliga till utredningens omfattning avses främst individuella skäl hänförliga till barnet eller andra som ska höras i utredningen. Däremot är inte avsikten att arbetsläget hos polis eller åklagare ska föranleda undantag från huvudregeln. Ändringarna i första, tredje och fjärde styckena är endast redak- . Vid utredning enligt 31 § ska ett juridiskt biträde förordnas för den unge om 1. en utredning har inletts enligt 31 § första stycket och det inte är uppenbart att den unge saknar behov av biträde, eller 2. det finns synnerliga skäl. Ansökan om sådant biträde görs av åklagaren eller den unges vårdnadshavare hos tingsrätten. Bestämmelserna i 21 kap. 5–8 §§, 9 § andra stycket och 10 § ska tillämpas beträf- fande sådant juridiskt biträde. Ändringarna, som behandlas i avsnitt 9.5, innebär att möjligheten att förordna ett juridiskt biträde utvidgas. Juridiskt biträde ska som huvudregel förordnas för den unge om utredning enligt 31 § LUL har inletts enligt presumtionsregeln vid särskilt allvarlig brottslighet. Undantagsvis kan dock omständig- heterna vara sådana att det är uppenbart att den unge saknar behov av biträde. Det kan t.ex. vara så att endast något enstaka förhör behöver vidtas inom utredningens ram som barnets vård- nadshavare inte önskar något biträde. I dessa fall bör således något juridiskt biträde inte förordnas. Skäl för att förordna ett juridiskt biträde torde alltjämt komma i fråga främst när misstanken rör mycket allvarlig brottslighet där det är viktigt att de juridiska frågeställningarna blir ordentligt utredda och då man kan förutse att utredningen med stor sanno- likhet kommer att pågå , varvid flera förhör kommer att hållas med den unge eller när man kan räkna med att mera betydande skadeståndsanspråk kommer att riktas mot den unge. ska underrättas om att en utredning som avses i 31 § har inletts. Vid förhör med den unge ska före- trädare för närvara, om det inte av särskilda skäl möter hinder. har yttrat sig om betydelsen av en utred- ning enligt 31 § andra stycket, får utredningen inte omfatta annan åtgärd än förhör med den unge. Om det finns särskilda skäl får dock även andra åtgärder vidtas. Om brottsmisstanken kvarstår efter förhöret med den unge och efter andra vidtagna åtgärder, ska protokoll över förhöret och åtgärderna omgående sändas till social- nämnden. Ändringen i första stycket första meningen är endast redaktionell. Men det bör påpekas att bestämmelsen med hänsyn till den ändrade utformningen av 31 § andra stycket LUL kommer få en något Utredning i dessa fall ska enligt huvudregeln inledas först efter en begäran av . Underrättelseskyldigheten i dessa fall kommer således att avse situationer då polisen med stöd av regeln i 34 § andra stycket LUL inte kunnat avvakta initiativ. Ändringen i första stycket andra meningen behandlas i avsnitt 9.7 och är avsedd att ge ytterligare stöd för att regel- mässigt bör vara med vid förhör med barnet. Av bestämmelsen framgår att ska närvara vid polisförhör med ett barn som är som misstänks för brott. Bestämmelsen är dock försedd med ett undantag, i de fall det av särskilda skäl möter hinder för att närvara vid förhöret. Som exempel på en sådan situation kan t.ex. nämnas att barnet, av utredningstek- niska skäl, måste höras i direkt anslutning till gripandet för brottet då det inte finns någon representant för social- tjänsten som är i tjänst. Ändringen i andra stycket är endast redaktionell. Av andra stycket, andra meningen framgår att polisen i brådskande fall får vidta andra åtgärder än att hålla förhör med barnet innan man kom- mit i kontakt med . Regleringen gör det möjligt att under vissa omständigheter använda tvångsmedel och således även kroppsbesiktning. Detta behandlas närmare i kommentaren till 36 §. Är någon misstänkt för att ha begått ett brott får, om det finns särskilda skäl, 1.beslag, husrannsakan och kroppsvisitation företas mot den unge, samt 2.fotografi och fingeravtryck tas av den unge enligt bestäm- melserna i 27 och 28 kap. . Kan den unge skäligen misstänkas för ett brott för vilket inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse får, utöver vad som anges i första stycket, kroppsbesiktning företas om åtgärden är av syn- nerlig vikt för att klarlägga omständigheterna kring brottet. Kan den unge skäligen misstänkas för att olovligen ha brukat nar- kotika får, inom ramen för en utredning enligt 31 § andra stycket, kroppsbesiktning företas, om åtgärden är av synnerlig vikt för att ska kunna avgöra behovet av insatser med avseende på den unge. Den unge som ska kroppsbesiktigas får hållas kvar för ändamålet eller, om det finns synnerliga skäl, . Kroppsbesiktning av den unge får inte verkställas eller bevittnas av någon annan än en person som är av samma kön som den unge, läkare eller sjuksköterska. Kroppsbesiktning som enbart innebär att blodprov, alkoholutandningsprov eller salivprov för DNA-analys tas får dock verkställas och bevittnas av någon som inte är av samma kön som den unge. Dessutom ska bestämmelserna i 28 kap. 12 § andra stycket, 13 § första och andra stycket och 15 § tillämpas beträf- fande kroppsbesiktning. Vad som i 27 kap. 7 och 8 §§ sägs om åtal och om verkan av att åtal inte väcks ska i stället avse bevistalan och talan om förverkande samt verkan av att sådan talan inte väcks. Endast tvångsmedel som är angivna i denna lag eller i annan för- fattning där det uttryckligen föreskrivs att åtgärden omfattar den som är får användas. Enligt bestämmelsen får kroppsbesiktning företas mot den unge som skäligen kan misstänkas för ett brott för vilket inte är före- skrivet lindrigare straff än fängelse om åtgärden är av syn- nerlig vikt för att klarlägga omständigheterna kring brottet. Vad som avses är framför allt undersökning av kroppen för att under- söka eventuella skador eller märken av betydelse för utredningen och provtagning, t.ex. DNA-test, för att kunna göra jämförelser med spår från brottsplatsen eller från målsäganden. Kravet på att kroppsbesiktningen ska vara av synnerlig vikt innebär att vad som kan vinnas genom åtgärden i princip inte får vara åtkom- ligt med andra, mindre ingripande metoder. Inom ramen för en utredning enligt 31 § andra stycket LUL får kroppsbesiktning företas mot den unge som skäligen kan miss- tänkas för att olovligen ha brukat narkotika om åtgärden är av syn- nerlig vikt för att ska kunna avgöra behovet av insatser med avseende på den unge. Det förutsätts således att åtgär- den behövs för inom ramen för en utredning enligt 31 § andra stycket. Åtgärden ska alltså i normalfallet vidtas av polisen på begäran av för att en utredning om brottet behövs för bedömningen av behovet av sociala insatser. Genom en sådan begäran initieras således en utredning enligt 31 § andra stycket. En grundförutsättning för att kroppsbesiktning ska kunna komma i fråga är följaktligen att det finns en misstanke om ringa narkotikabrott (eget bruk) vilken ska vara underbyggd av objektiva omständigheter av sådan tyngd att det föreligger skälig misstanke. Kravet på att kroppsbesiktningen ska vara av synnerlig vikt innebär att åtgärden i princip är nödvändig för att klarlägga om den unge olovligen brukat narkotika och att denna omständighet är av avgörande betydelse för bedömning av behovet av insatser. Detta innebär att kroppsbesiktning i praktiken endast ska få företas mot den unge om ett eventuellt positiv analyssvar från ett drogtest behövs för arbete med att motivera den unge till insatser. Ett beslut om kroppsbesiktning vid misstanke om att den unge olovligen brukat narkotika ska som huvudregel endast fattas på begäran av . Detta innebär att polisen ska underrätta om att den unge misstänks för att olov- ligen ha brukat narkotika och ska tillfrågas om den anser att kroppsbesiktning är av synnerlig vikt för att avgöra behovet av insatser med avseende den unge. Om inte anser att åtgärden är av synnerlig vikt får kroppsbesiktning inte företas mot den unge. Det kan i vissa situationer, t.ex. och , vara svårt att få ett yttrande från . I dessa situationer kan polisen om det finns särskilda skäl med stöd av 34 § andra stycket LUL utföra ett drogtest innan yttrat sig om betydel- sen av ett sådant test. Vad som bör vara avgörande för att tillämpa undantagsregeln blir främst bedömningen av barnets och vårdnads- havarens uppgifter samt situationen i övrigt. heter som kan tala för ett drogtest kan vara att det står klart att barnet inte självt är intresserad av någon kontakt med social- tjänsten eller att barnet saknar adekvat stöd av sina vårdnadshavare. Det kan t.ex. vara fråga om en vårdnadshavare som har egna miss- bruksproblem. Enbart den omständigheten att polisen inte kan komma i kontakt med barnets vårdnadshavare utgör däremot inte tillräckliga skäl för ett beslut om kroppsbesiktning med stöd av undantagsregeln vid misstanke om att den unge olovligen brukat narkotika. Bedömningen måste också självfallet göras mot bak- grund av samtliga omständigheter i det enskilda fallet. Om det t.ex. anträffats preparat på barnet som kan misstänkas vara narkotika torde det vara tillräckligt att företa en analys av pre- paratet. Huvudregeln är att den unge som ska kroppsbesiktigas inte får hållas kvar längre än . Om det föreligger synnerliga skäl får emellertid tidsfristen utökas med . Med synnerliga skäl avses t.ex. att en läkare eller sjuksköterska som ska hjälpa till vid kroppsbesiktningen inte kan genomföra åtgärden inom en tretimmars frist. Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 9.8.3.3 och är avsedd att så långt det är möjligt begränsa integritetsintrånget. Av hänvisningarna till i bestämmelsen följer att proportionalitetsregeln (28 kap. 3 a § ) är tillämp- lig i fråga om kroppsbesiktning och att en kroppsbesiktning inte får utföras så att den undersökte riskerar framtida ohälsa eller skada. Vidare framgår genom hänvisningarna att i fråga om protokollering och beslutsordning gäller samma regler som för husrannsakan. Beslut om kroppsbesiktning ska således fattas av en polisiär förundersök- ningsledare, åklagaren eller rätten. Av Riksåklagarens och Riks- polisstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om ledning av för- undersökning i brottmål framgår att ringa narkotikabrott anses vara ett brott av enkel beskaffenhet. Av detta följer att ett beslut om kroppsbesiktning för att klarlägga om den unge olovligen brukat nar- kotika kan fattas av en polisiär förundersökningsledare. Motsvar- ande ordning ska som huvudregel gälla även vid utredning enligt 31 § LUL. Ändringen är endast redaktionell och innebär ett förtydligande av att endast straffprocessuella tvångsmedel som angivna i denna lag eller i annan författning där det uttryckligen föreskrivs att åtgärden omfattar den som är får användas. När en utredning som avses i 31 § har avslutats ska protokoll över denna sändas till socialnämnden. Ändringen behandlas i avsnitt 9.9. När en utredning som avses 31 § LUL har avslutats ska protokoll över denna sändas till socialnämnden oberoende av på vilken grund utred- ningen har inletts. 11.2Förslag till förordning om ändring i förundersökningskungörelsen (1947:948) Ska förhör hållas med barn i fall som avses i 15 §, ska social- nämnden, om det inte av särskilda skäl möter hinder, underrättas om tid och plats för förhöret. Detsamma gäller i fråga om förhör i andra fall med barn som inte fyllt , om det finns skäl till antagande att vad som förekommit bör föranleda ingrip- ande från socialnämnden. Ska förhör hållas med den som är intagen i ett sådant hem som anges i 12 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga i anledning av brott eller lagstridig gärning av den intagne, ska även den som förestår hemmet underrättas. Ändringarna behandlas i avsnitt 9.7. Ändringarna i bestämmelsen följer av ändringarna i 34 § LUL. Begreppet särskilda skäl är avsett att ha samma innebörd i de båda bestämmelserna. Översyn av de särskilda bestämmelse som gäller för lagöverträdare under 15 år En särskild utredare ska göra en översyn av de bestämmelser i lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare (LUL) som avser brottsmisstänkta barn som inte fyllt vid tid- punkten för den brottsliga gärningen (brottsmisstänkta barn ). Översynens utgångspunkter ska vara dels att regelverket ska ge uttryck för en allvarlig syn från samhällets sida när det gäller brott som barn misstänks för, dels ett fortsatt fokus på den omsorg som barnet behöver. analysera tillämpningen av de bestämmelser i som avser brottsmisstänkta barn , lämna förslag som innebär att brott där den misstänkte är i högre utsträckning än utreds av polis och åklagare, undersöka om det i den brottsutredande verksamheten finns ett behov av utvidgade möjligheter till användning av straffprocessuella tvångsmedel mot brottsmisstänkta barn , lämna förslag som innebär att de brottsutredande myndigheterna får befogenheter att med tvång drogtesta barn som misstänks vara narkotikapåverkade. I uppdraget ingår att lämna de förslag till fullständiga för- fattningsändringar och andra förändringar som bedöms vara befogade. Uppdraget ska redovisas . Barn som är är inte straffmyndiga. Någon förunder- sökning ska därför inte inledas om den misstänkte inte hade fyllt för den brottsliga gärningen. När det fortsättningsvis talas om misstänkta under åsyftas barn som var vid brottet. Det är främst som har ett ansvar för att sam- hället vidtar lämpliga åtgärder i ett sådant fall. Regler om att polis och åklagare i vissa fall ändå får utreda brott när den misstänkte var när brottet begicks och de speciella regler som gäller vid en sådan utredning finns i 31-38 §§ LUL. Enligt 31 § LUL får en utredning om brottet inledas om 1.en utredning kan antas ha betydelse för att avgöra behovet av insatser med avseende på den unge, 2.det behövs för att klarlägga om någon som har fyllt 3.har tagit del i brottet, 4.det behövs för att efterforska gods som har åtkommits genom brottet, eller 5.det annars är av särskild vikt att en utredning äger rum. Om barnet inte har fyllt , krävs det synnerliga skäl för att inleda en utredning. Majoriteten av de utredningar som genomförs inleds i syfte att kartlägga behovet av insatser från . En utredning med detta syfte får enligt förarbetena till bestämmelsen aldrig genom- föras mot önskan (prop. 1983/84:187 s. 18 och 32 f.). En utredning enligt LUL skiljer sig från en brottsutredning som rör en straffmyndig person (förundersökning) såväl till sitt syfte som till sitt innehåll. En förundersökning ska, utöver att utröna om brott har begåtts och vem som i så fall skäligen kan misstänkas för brottet, också ge underlag för bedömningen om det finns tillräck- liga skäl för åtal. En förundersökning syftar också till att bereda målet för en kommande huvudförhandling. En utredning mot ett brottsmisstänkt barn syftar däremot framför allt till att klarlägga om brott har begåtts och vem som har utfört den brotts- liga gärningen. Utredningen omfattar inte frågan om hur gärningen ska rubriceras eller frågan om vilket uppsåt som kan läggas den unge till last. Det finns begränsningar i möjligheterna att använda straffpro- cessuella tvångsmedel mot misstänkta som inte fyllt vid Vid utredning av brott, som den som inte fyllt är misstänkt för, får bara de tvångsmedel användas som är särskilt angivna, t.ex. beslag, husrannsakan och kroppsvisitation enligt bestämmelserna i 27 och 28 kap. . Det ska finnas särskilda skäl för att nämnda tvångsmedel alls ska få användas mot barn . Barn kan också hämtas till förhör och kvarhållas efter förhör men de kan inte anhållas eller häktas. Över- vakning, reseförbud, anmälningsskyldighet, förvarstagande av egen- dom och kvarstad kan inte heller användas. Det är vidare inte möjligt att använda hemlig teleavlyssning, hemlig teleövervakning, hemlig kameraövervakning och kroppsbesiktning mot barn (vid brott mot lagen [2000:1225] om straff för smuggling kan dock ytlig kroppsbesiktning företas även mot barn ). I 2 kap. regeringsformen finns grundläggande regler för när den enskilde medborgarens rättigheter får inskränkas, t.ex. genom bestäm- melser om straffprocessuella tvångsmedel. Skyddet för den enskildes fri- och rättigheter i regeringsformen är förstärkt genom de inter- nationella instrument på området som tillträtt. I detta sam- manhang kan nämnas Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna jämte tilläggsprotokoll () som bl.a. inne- håller bestämmelser om skydd för den kroppsliga integriteten. Även i FN:s konvention om barnets rättigheter (barnkon- ventionen) finns bestämmelser om rättssäkerhetsgarantier för barn vid brottsutredningar. De straffprocessuella regler som rör brottsmisstänkta ungdomar som är eller äldre har varit föremål för reformer under såväl som . De bestämmelser i som rör barn har dock inte varit föremål för någon samlad översyn . Att det finns behov av en sådan översyn har påtalats av såväl ungdomsbrottsutredning (SOU 2004:122) som utredning om handläggning av ungdomsmål (SOU 1999:108). Det har bl.a. ansetts att lagstiftningen inte är tillräckligt tydlig och att tillämp- ningen av bestämmelserna skiljer sig mellan olika polismyndigheter. Det har också framförts att det behövs tydligare regler för utred- ningens bedrivande när den misstänkte är (s.k. LUL- utredning), bl.a. i fråga om vilken myndighet som ska avgöra om det finns behov av en utredning och när en sådan ska anses vara inledd.