sou · GWB330 · 2008-03-20 00:00:00 — Inriktningen mot särskilda aktörsgrupper förväntades kom- plettera stödet via kompetensområdena, för att öka rörligheten men också för att medge särskild resurskoncentration till miljöer och grupper med avgörande betydelse för vissa funktioner inom innovationssystemet. Utredningen finner inga belägg för att en sådan samplanering verkligen ägt rum. De enskilda aktiviteterna är oklanderliga, de stöder forskningsmiljöer, så kallade nyckelaktörer, 8TP PT , , Nuur , Regional växtkraft i en global ekonomi: det svenska VINNVAXT-programmet, Santérus 2007. regional mobilisering och kommersialisering, men stöden utformas i relativ isolering från kompetensområdenas insatsområden. Dess- utom är stödet till aktörsgrupper inte sinsemellan koordinerat. Miljöer som fått stöd inom ett initiativ får inte kompletterande stöd för andra funktioner från ett annat initiativ. Snarare tycks avsikten vara att varje initiativ och utlysning ska ha sin egen identitet och sin egen målgrupp. Ett exempel är Forska & Väx, där utväxlingen sannolikt hade blivit större om satsningen på små- företagsforskning tydligare kopplats till exempelvis kompetens- områden eller VinnEx centra. Själva poängen med att ha olika stödstrukturer inom en och samma organisation går därigenom delvis förlorad. Sammantaget ger instrumentering på ytan ett rationellt och välplanerat intryck, med tydliga kopplingar mellan ett övergripande mål som bryts ned i ett antal kunskapsplattformar och insatsområden, med en modell för genomförande, samt utvecklingen av en analytisk ram för uppföljning av insatser och effekter. Dess genomskinlighet och rationalitet är dock inte genomgående eftersom planeringen av insatser förefaller vara mer slumpmässig. som myndighet är starkt präglad av olika områdesinitiativ, som verksamheten i mångt och mycket formas av kontinuitet. De synliga initiativen är lovvärda och iögonfallande, men är också resurskrävande och återfinns inte sällan inom områden där det redan finns många ambitiösa aktörer. bildades alltså utifrån tre myndigheter med tre myndig- hetstraditioner, och tre sektorer med olika traditioner: teknisk forskning och utveckling, arbetsliv och transport. En viktig uppgift redan från start blev att skapa enhetlighet och integration mellan skilda traditioner och områden. För detta syfte inrättades ett så kallat utvecklingsråd inom myndigheten. Detta är värdefullt efter- som myndigheter med sammansatta uppdrag bör ha stabila former för internt samråd kring uppdragsutformning och samordning mellan uppgifter. Behovet av sammansmältning syns inte minst när det gäller uppgift. Innovationssystem som begrepp hade etablerats redan under . Inom transport- och arbetslivsområdena dominerade andra begrepp och förståelseramar. Mycket internt arbete förefaller ha gått åt till att tydliggöra vari innovations- systemet består och hur det förhåller sig till etablerade arbets- former, roller och identiteter. synes dess genomslag vara begränsat inom transport- och arbetslivsområdena. En stor kommunikationsavdelning inrättades, i syftet att för- stärka spridningen av Vinnova-stödd verksamhet, men också för att göra existens känd. etablerades ett stipen- dieprogram för att innovationsjournalistik, där aktiva journalister erbjuds vistelse i . En viktig uppgift inledningsvis handlade också om att öka kännedomen om innovationssystem i allmänhet och i synnerhet. ledning skapade snabbt synlig- het utåt och agerandet därefter har ytterligare befäst roll som ett idéburet, relationsorienterat och förhållandevis resursstarkt centrum för svensk innovationspolitik. åtnjuter stor legitimitet, vilket får betraktas som anmärkningsvärt med tanke på det svåra utgångsläget var när myndigheten bildades med be- gränsade resurser och ett sammansatt mandat. Priset har alltså varit en viss brist på konsistens, mellan verksamheter och mellan avdelningar. har också, genom sin expansiva stil, hamnat i vissa gränsstrider med andra myndigheter. Utredningens bedöm- ning är att den expansiva organisatoriska stilen skapat många fördelar, men också förhindrat ett mer övertänkt och välplanerat agerande, så att behov, åtgärder och uppföljning följt varandra i en mer samordnad process. Triple Helix och motfinansiering: för- och nackdelar Triple Helix som verktyg utvecklades för att skapa legitimitet och trovärdighet i planeringen, urvalet och genomförandet av aktivi- teter men också för att öka utväxlingen på insatta resurser. Triple Helix fick också representera en modell för beslutsfattande inom , där programråden kunde sättas samman med tredelad representation (politik, företag, universitet eller institut). introducerade medfinansiering i nästan alla sina program. Medfinansieringskravet har ökat utväxlingen på insatta medel från . Medfinansieringen kan också belysa legitimiteten ur olika perspektiv (vetenskapliga, industriella och samhälleliga) och förankring hos berörda grupper i samhället, i första hand inom näringslivet. Om en trippelspiral åstadkommits i den egentliga meningen – en samverkansyta där akademi, näringsliv och politik utvecklar samfällda intressen och målsättningar – kan möjligen diskuteras. Någon samlad uppföljning av erfarenheterna av arbetet inom programråden har inte heller genomförts, vilket hade varit värde- fullt. Inte heller har medfinansieringskraven utsatts för en ordentlig analys. Modellen infördes av KFB och , men gällde då enbart större program och centra (till exem- pel kompetenscentra). Där förefaller effekterna vara gynnsamma, och en rimlig balans mellan olika intressen i programutformning och genomförande verkar ha uppnåttsTPF9FPT. Att ställa kravet på mot- finansiering för all finansierad verksamhet ger dock inte nöd- vändigtvis goda resultat, eftersom många mindre projekt kan ha svårt att finna lämplig motfinansiering. Rimligen skulle en mer finkalibrerad finansieringsmodell ha kunnat utvecklas, där mindre projekt helfinansieras av medan större program och centra delfinansieras av externa intressenter. ska medfinansiering diskuteras i projekt redan inför ansökan. Det innebär även en alltför stor möjlighet för medfinansiären att påverka frågeställ- ningen. Motfinansiering som form i små projekt har också kritise- rats från företagshåll eftersom företagen sällan har den organisation som behövs för att koppla upp sig mot potentiella samarbeten. Det finns också en risk att det blir kortsiktiga och produktions- relaterade problem som bildar utgångspunkten för projekten. Analys och slutsatser: har lyckats? fick en oklar start. En stor del av myndighetens resurser var uppbundna i pågående projekt. Förväntningarna var att skulle smälta samman områdena teknisk forskning, arbetsliv och transport till en ny mix av innovationsstöd, med sikte på tekniken, människan och samhället. Denna mix visade sig vara svår att åstadkomma, och kraften har lagts på annat håll, främst att finna nya medel och nya instrument för att understödja inno- vationskraften i svensk ekonomi. var därför i stor utsträckning ett organisatoriskt experiment och är än i denna dag en flytande organisation. har lagt mycket möda på att finna sin organisatoriska identitet. 9TP PT Utvärdering av Kompetenscentra, VI 2004:08. ligger i flexibilitet, kreativ resursanvändning, stark synlighet och gradvis vidgning av mandatet. syns därför genom sina aktiviteter och sina allianser. Myndigheten har spelat en viktig roll för att popularisera och sprida föreställningar om innovations- system och deras koppling till tillväxt och sysselsättning i . utmärks av betydande tröghet vilket kanske kan förefalla som motsägelsefulla ytterligheter. Vissa insatsområden är starkt traditionsbundna och präglade av stor historisk kontinuitet. Andra delar av verksamheten är experimentella och präglade av innovationssystembyggandets entusiasm men också dess osäkerhet om mål och medel. Deras tillkomsthistoria är heller inte alltid enkel att rekonstruera och förefaller mer handla om personliga kontakter och snabba initiativ än övervägd planering. har heller inte lyckats med integrering av relaterade stödformer. Det finns få exempel på verksamheter som lyckats kombinera olika delarna av verksamhet. Snarare tycks varje initiativ nå sin specifika målgrupp, vilket ökar spridningen men reducerar träff- säkerheten i övergripande målsättning. Att ha många och svaga band är inte alltid gynnsamt för den som vill understödja innovationsdrivande verksamheter. har ännu inte funnit en konsistent form, med dels snabba initiativ och dels långsiktig sektoriell planering. Dessa bägge ideal är svårförenliga och befinner sig långt ifrån en lösning därpå, annat än undantagsvis. Det gäller också aktörsorien- teringen, man tar många initiativ med inriktning på olika aktörs- grupper men inte samordnat eller konsistent över tiden, utan mer präglat av tillfällig och osystematisk probleminventering. Dess- utom finner utredningen inga belägg för att aktiviteterna kring aktörsgrupper kontinuerligt analyseras och omprövas, även om flera av programmen, som tidigare nämnts, utvärderats. Snarare tycks initiativ läggas på initiativ, utlysning på utlysning, utan att jämföras med eller prövas mot verksamhetsidé och det svenska forsknings- och innovationssystemets varierande behov. Miljöer som fått stöd inom ett initiativ får inte kompletterande stöd för andra funktioner från ett annat initiativ. Snarare tycks avsikten vara att varje initiativ och utlysning ska ha sin egen identitet och sin egen målgrupp. Själva poängen med att ha olika stödformer inom en och samma organisation går därigenom delvis förlorad. egen instrumentering framstår därför inte som fullt ut genomtänkt. Det är oklart hur olika stödformer förhåller sig till Analys- och utvärderingsfunktionen är omfattande men osystematiskt utnyttjad. Resultat ses inte som en resurs för fortsatt stimulans och utveckling i innovationssystemet. Utredningen re- kommenderar en utveckling i riktning mot ett ökande utnyttjande av resultaten från analysverksamheten i utformning av program och verktyg. Det handlar om att öka interaktionen mellan stödet till forskningsmiljöerna och initiativ för innovationsfrämjande sats- ningar. har en stor verktygsarsenal som kan tillämpas på befintliga och nya forskningsmiljöer för att uppnå de resultat som eftersträvas. Utredningen kan konstatera att de tidiga planeringsambi- tionerna efterhand skruvats ned och att verksamhetsutveckling, uppföljning och organisationsutveckling kan ha eftersatts . Utvärderingsinstrumentet används därför inte på ett systematiskt sätt. Inte heller finns några upparbetade modeller för att samla in och analysera lärdomar från genomförda projekt. En myndighet med flexibilitet och gränsöverskridande som mål bör regelbundet analysera sina mål och sin instrumentering, för att undvika att verksamheten rutiniseras eller att den koloniseras av olika intressen. Det bör framhållas att verkar inom ett osäkert fält. Kunskapen om samspelet mellan investeringar i forskning och tillväxt är fortfarande starkt begränsad. Den analytiska grunden för verksamhet, innovationssystem och triple helix, är också fortfarande ganska bräcklig. Här finns fortfarande stora och viktiga analysuppgifter som väntar på att genomföras. Det är dock uppenbart att med sin strategiavdelning besitter en mycket viktig kompetens, inte bara för utan också för forsknings- och innovationssystemet i stort. Den är emellertid fortfarande otillräckligt integrerad i planering, genomförande och uppföljning av aktiviteter, och ännu mer så för aktörer utanför . Det finns också ett behov av en tydligare över- blick över gränsområden och över aktiviteter som andra aktörer finansierar för att myndigheten tillsammans med andra aktörer lättare ska kunna generera effekter och tjänster ut i sam- hället; denna omvärldsanalys är än så länge inte systematiskt upp- byggd inom . Exempelvis finner utredningen att behovet av stöd till kommersialisering avtagit i samband med bildandet av , varför bör kunna ompröva sin roll inom området. Det samma kan sägas kring regional utveckling. Vinnväxt-programmen, som ursprungligen tänktes vara exklusivt inriktade mot forskningsintensiva tillväxtregioner, har blivit allt fler och allt mindre lika ursprungsidén. Särarten i regionala agerande har därigenom tunnats ut, vilket också lyftes fram i den annars positiva utvärderingen av VinnväxtTPF10FPT. I gengäld finns det aktiviteter som i huvudsak faller utanför nuvarande finansiering, men där behoven av utökat stöd är stort, till exempel kring demonstratorer. satsning på verifiering är i viss utsträckning att beteckna som demonstrator- projekt. För många forskningsmiljöer finns en stor brist på forskningsmedel i den fas då forskningsresultat ska sättas samman med andra system eller ska om forskningen finns inom klinisk forskning provas i laboratorier eller i kliniker på patienter. är det sällan denna typ av försök kan rymmas inom forsknings- projekten. Ett alternativ för forskare har då varit att bilda företag och förflytta sin idé till en inkubator eller liknande. Detta kan vara ett alldeles för tidigt steg att ta och det finns ingen möjlighet att utveckla ett flygfärdigt företag . Demonstratorfinan- siering riktad till starka forskningsmiljöer skulle skapa förutsätt- ningar för starkare initiativ även kring kommersialisering och bör initieras omgående. När det gäller EU/verksamhet kan utredningen konstatera att denna inte förefaller samspela med eller ha integre- rats i övriga verksamhet . De kritiska synpunkter som framförs ska inte uppfattas som att insatser varit oviktiga. De har tvärtom varit betydelsefulla stimuli i ett förhållandevis ostrukturerat nationellt forsknings- och innovationssystem. Uppgiften kunde dock skötts med större kon- , uthållighet och tydlighet. 2.2Några andra viktiga aktörer Rymdstyrelsen är en myndighet under med ansvar för statligt finansierad forskning och utveckling inom svensk rymd- och fjärranalysverksamhet. Myndigheten leds av en styrelse bestående av sju personer utsedda av regeringen. Verk- samheten leds av generaldirektören. För sin verksamhet har rymd- styrelsen anslag från såväl Utbildnings- som 10TP PT Evaluation report by the Team, VR 2007:11, . och verksamheten är inriktad mot både forskningspolitiska och näringspolitiska mål. Rymdstyrelsen ska ta initiativ, och fördela statligt stöd, till rymdforskning, rymdtekniskt utvecklingsarbete och fjärranalysverksamhet. I myndighetens uppgifter ingår vidare att samordna olika intressenters verksamhet inom myndighetens ansvarsområden. Rymdstyrelsen är kontaktorgan för samarbete med motsvarande utländska organ och tecknar överenskommelser med internationella organisationer och bereder ärenden om inter- nationellt samarbete inom sina ansvarsområden. Vidare ska Rymd- styrelsen bereda ärenden om tillstånd till rymdverksamhet och utöva kontroll av sådan verksamhet samt också föra register över rymdföremål i enlighet med förordningen (1982:1096) om rymd- verksamhet. I utredningen uppdrag ingår att beakta verksamheten som finansieras från , dvs. Anslag 26:3 Rymdforskning. Myndigheten hade 19 personer anställda. Det svenska rymdprogrammet genomförs till största delen i inter- nationellt samarbete och i första hand genom det svenska del- tagandet i – . Rymdstyrelsen disponerar för rymdforskning 2008. De övergripande forskningspolitiska målen är styrande för rymdstyrelsens forskningsfinansiering. Den nedbrytning av de forskningspolitiska målen som myndigheten gör överensstämmer väl med motsvarigheterna hos andra forskningsfinansiärer, inte minst (). Det övergripande målet för verk- samheten är stöd till forskning som främjar högsta vetenskapliga kvalitet och förnyelse av svensk rymdforskning. De stödjande målen rör finansiering av unga och nydisputerade forskare och att skapa förutsättningar för att stimulera ett högt svenskt deltagande inom europeiskt och internationellt forskningssamarbete. Mycket av Rymdstyrelsens forskningsfinansiering sker genom deltagande i ESA:s forskningsprogram. Även det nationella forsk- ningsprogrammet utformas i samspel med i första hand ESA:s och forskningsprogram. Huvuddelen av rymdforskningen är grundvetenskaplig till sin natur och berör områden som astronomi, rymdfysik och atmo- sfärsforskning. Områden för tillämpad forskning är jordobser- vation och forskning under tyngdlöshet. Några områden har en starkt tvärvetenskaplig prägel såsom astrobiologi och fjärranalys. Det nationella rymdforskningsprogrammet byggs upp årsvis och bottom up genom att inkomna projektförslag granskas av oberoende sakkunniga utifrån vetenskaplig kvalitet och hur projekten bidrar till att utveckla svensk rymdforskning. Forskarna finns på såväl de tekniska högskolorna som vid universiteten. Internationella utvärderingar av programmen genomförs, ofta i samarbete med . Exempel på sådana utvärderingar är en utvärdering av astronomi och astrofysik samt 2004 av atmosfärsforskning. Rymdstyrelsen och för infrastrukturer (KFI) samarbetar inom områden som astronomi, atmosfärforskning och utnyttjande av satellitdata. Rymdstyrelsen samverkar med andra forskningsfinansiärer i program och utlysningar. Ett exempel på det är en utlysning inom klimatområdet som har gjorts gemensamt av VR, Formas och . Deltagande i innebär deltagande i dels obligatoriska pro- gram och dels i ett antal frivilliga, mer industriellt riktade program. Till de obligatoriska programmen hör det forskningsprogram som finansieras genom anslaget 26:3 från . Inom samma anslag finansieras också och drift av satelliten . I EU:s sjunde ramprogram utgör rymd ett eget tematiskt område med en budget på under sjuårs- perioden. Rymdområdet inom ramprogrammet är inriktat huvud- sakligen åt fjärranalystillämpningar och genomförande av GMES – Global Monitoring for Environment and Security. Rymdstyrelsen medverkar i programkommittén och är tillsammans med utsedd till nationell kontaktpunkt (NCP) för rymdområdet inom EU:s 7:e ramprogram. Det ligger utanför utredningens direktiv att analysera den del av Rymdstyrelsens verksamhet som är inriktad mot de närings- politiska målen. Det fick dock skäl att kommentera denna del eftersom de forskningspolitiskt och näringspolitiskt inriktade delarna av svensk rymdverksamhet hålls samman i en myndig- Myndigheten disponerar för rymd- verksamhet 2008. Det övergripande målet för den näringslivsinriktade verk- samheten vid Rymdstyrelsen är innovation och förnyelse. Ned- brutna mål handlar om ökad användning av rymdtekniska tillämp- ningar inom bl.a. transport, miljö och kommunikation, samt stärkt konkurrenskraft hos svenska företag. Exploatering av de fördelar som innebär för svensk rymdverksamhet återfinns också bland verksamhetens mål liksom ett europeiskt oberoende tillträde till rymden. Rymdstyrelsens näringslivsinriktade verksamhet baserar sig huvudsakligen på det svenska deltagandet i . Utveckling av produkter och tjänster med anknytning till rymden finansieras genom medel som erhålls via kontrakt med Rymdstyrelsen och av medel som fås genom kontrakt direkt med . Rymdstyrelsen kartlägger svensk rymdindustri och följer företagens utveckling. För att stärka svenska företags möjligheter att få internationella kontrakt har Rymdstyrelsen bl.a. initierat ett pro- gram för rymdtekniska tillämpningar. Tillsammans med gör man satsningar inom området mikromekaniska system. Inom satsar genom Rymdstyrelsen på deltagande inom ett antal frivilliga industriellt inriktade program. Deltagande i dessa utgår från varje lands intressen. Satsningarna återgår till stor del till medlemsländerna i form av utvecklingsbidrag till industrin. Det svenska deltagandet bestäms därför av intresset från svensk industri. Exempel på sådant deltagande är program för jordobser- vation, telekommunikation, navigering, mikrogravitation, rymd- stationen ISS, och bärraketer. Den största delen av Rymdstyrelsens anslag från (38:13) går till de frivilliga, industriellt orienterade programmen. kan ses som en infrastruktur för rymdverksamhet. Rymdstyrelsen verkar på olika sätt för ökad användning av . Utöver finns också ESA-anläggningen i där det, liksom vid , finns verksamhet för styrning av och datamottagning från satelliter. Ett europeiskt oberoende tillträde till rymden är utgångs- punkten för det europeiska rymdsamarbetet. Tillträde till rymden omfattar tre olika teknikområden; satelliter, bärraketer samt teknik för bemannad rymdfart. deltar inom satellit och bärraketsprogrammen. Inom satellitområdet deltar i projekt som förväntas ge ett eget, civilt navigerings- och positioneringssystem. Rymdstyrelsens ansvar för fjärranalys är inriktat mot rymd- baserad fjärranalys. Rymdstyrelsen driver ett nationellt fjärranalys- program med syfte att utveckla och stödja forskning, näringsliv och inte minst användning av fjärrdata. Användare av sådana data är i stor utsträckning andra myndigheter såsom , , , , länsstyrelser och . Till intressenterna från den privata sektorn hör främst skogsbolagen. Infrastruktur för polarforskning – inrättades som en myndighet under 1984. Sekretariatet föregicks av en polarforskningskommitté vid Kungl. , in- rättad 1981, i spåren av den framgångsrika Ymer-expeditionen 1980. Då lades även grunden för framgångsrika tradition med polarexpeditioner med isbrytande fartyg. Myndighetens huvudsakliga uppgift enligt instruktionen (2007:1072) är att främja och samordna svensk polarforskning och utveckling. Sekretariatet ska göra detta genom att planera polar- forskning och -utveckling samt genom att organisera och genom- föra forskningsexpeditioner till polarområdena. I uppdraget ingår internationella kontakter, miljöskydd och informationsverksamhet. Det huvudsakliga målet för sekretariatets verksamhet enligt regleringsbrevet är att tillhandahålla logistik och utrust- ning för planering och genomförande av polarforskningsexpedi- tioner av hög internationell klass. planerar och genomför expeditioner till såväl som . Verksamheten bygger huvudsakligen på expeditioner med isbryta- ren , men sekretariatet driver även två mindre forsknings- stationer på och genomför /08 en bandvagnstravers på . Forskning på polarområdena är av stor betydelse bl.a. för att studera klimatförändringar. Expeditionerna är utan undantag inter- nationella och har, bl.a. genom forskningsfartyget , byggt upp en god internationell position. Verksamheten är teknik- drivande och att fortsätta den utvecklingen är en viktig framtids- fråga för sekretariatet enligt dess forsknings- och kunskapsstrategi 2007. ser sin uppgift förskjutas från resebyrå för forskare till en teknisk stödorganisation som för- valtar och tillhandahåller avancerad infrastruktur bl.a. i form av forskningsstationer och forskningsfartyget . har cirka femton anställda och ett anslag på . har anslaget förstärkts med i samband med det inter- nationella polaråret (IPY) som pågår 2007–2009. ansvarar för den vetenskapliga planeringen av svensk polarforskning. sköttes denna uppgift av , som också har haft upp- draget att dra upp riktlinjerna för en svensk strategi för polar- forskning samt vara rådgivande organ till och beträffande forskning i polarområden. Samordningen av expeditionsplanering och forskningsprojekt har varit en grannlaga uppgift, som förefaller ha skötts i form av informella kontakter mellan forskare och handläggare vid , och Formas. inledde en översyn av stödet till polarforskningen. Organisatoriskt hör polarforskningsfrågorna till infrastrukturer (KFI) vid Veten- skapsrådet och i den guide till infrastrukturen som presenterades 2006 framhölls att en förbättrad samordning av polarforskningen hade förutsättningar att ytterligare stärka positionen för svensk polarforskning. initierade flera utredningar av polarforskningens organisation. Utredningar om polarforskningens organisation gav för forskningens infrastrukturer föreståndare i uppdrag att föreslå en framtida organisation för svensk polarforskning. förslag tar sin utgångspunkt i den dyrbara och tek- niskt avancerade infrastruktur som behövs för att genomföra expeditioner till polarområdena.