sou · GWB376 · 2008-07-07 00:00:00 — Någon anmälnings- skyldighet hade således inte ålegat bolaget. 8.3Möjligheten att kunna bortse från en F-skattsedel En utgångspunkt för systemet med F-skatt och F- och A-skatt- sedlar är att en utbetalare ska kunna lita på en F-skattsedel. Efter- som en F-skattsedel har omfattande rättsverkningar har frågor väckts om den medfört ett förändrat rättsläge vad gäller möjlig- heterna att i bolagsförhållanden kunna se igenom civilrättsliga avtal och komma fram till att inbetalningen av skatt och avgifter ska följa en annan ordning. I första hand rör det sig om prövningar angå- ende vilka personer som är de egentliga kontrahenterna i det aktu- ella förfarandet dvs. om den som tagit emot ersättningen för arbe- tet också varit rätt betalningsmottagare. Frågorna har relevans i uppbördsmål eftersom F-skattsedeln där har en direkt rättsverkan vad gäller utpekandet av vem som är skyldig att verkställa preliminärskatteavdragen och betala socialavgifterna. Är bestämmelserna om det solidariska betalningsansvaret i F-skattesystemet taxering har F-skattsedeln ingen självständig betydelse eftersom det är näringsverksamhetskriterierna – varaktighet, självständighet och vinstsyfte – som är av avgörande betydelse. Det har dock varit oklart i vilken utsträckning, vid sidan om det solidariska ansvaret i F-skattesystemet, det har funnits möjlighet att kunna bortse från en F-skattsedel. Det har framförts synpunkter på att följt en ganska aggressiv linje när det gäller tillämpningen av uppenbarhets- rekvisitet och i vissa fall t.o.m. helt bortsett från förekomsten av en F-skattesedel hos det bolag som förmedlat eller tillhandahållit arbetskraft.TPF3FPT En företrädare för har i en artikel ansett som sin uppfattning att det saknar betydelse om det bolag som placerats mellan uppdragsgivaren och den som utför arbetet har F-skattsedel eller ej.TPF4FPT Det förklaras med att i de fall en viss ersättning ska beskattas direkt hos den som utfört arbetet och inte hos hans bolag är det ju den fysiska personen som är rätt betalningsmottagare. Det blir då dennes skattebetalningsform, A- eller F-skatt, som blir avgörande för frågan om uppdrags- givaren/utbetalaren ska betala arbetsgivaravgift och verkställa skatteavdrag eller inte på den utgivna ersättningen. Författaren till artikeln hänvisar till att stöd för detta synsätt också ges i för- arbetena där det anges att eftersom skyldigheten att göra skatte- avdrag inte har knutits an till den som i praktiken tar emot ersätt- ningen kan en arbetsgivare inte undgå avdragsskyldigheten genom att låta någon som har en F-skattsedel ta emot ersättningen.TPF5FPT Detta synsätt delas inte av alla och det har framförts synpunkter på att F-skattesystemet med det solidariska ansvaret inte lämnar utrymme för någon form av genomsynsresonemang.TPF6FPT Det skulle, menar anhängare till detta synsätt, i ett sådant fall förutsättas att det inte bara är uppenbart utan mer än uppenbart att ett anställ- ningsförhållande föreligger och det är inte gångbart med en sådan rättsordning. Någon ytterligare möjlighet enligt denna ståndpunkt att vid sidan om det solidariska betalningsansvaret ålägga den som anlitat ett bolag med F-skattsedel betalningsskyldighet för arbets- givaravgifter finns således inte. Regeringsrätten har genom två avgöranden skingrat en del av den osäkerhet som tidigare funnits angående rättsverk- 3TP PT Baekkevold och , SvSkT nr 5/2004 s. 278. 4TP PT , SvSkT nr 4/97 s. 369. 5TP PT Prop. 1991/92:112 s. 172. 6TP PT Baekkevold och , SvSkT nr 5/ 2004 s. 278 och 286. Är bestämmelserna om det solidariska betalningsansvaret i F-skattesystemet ningarna i uppbördsmål av en F-skattsedel i vissa bolagsförhållan- den. I det ena målet tar Regeringsrätten också ställning till om bolaget hade rätt till avdrag för den ingående mervärdesskatten som var hänförlig till konsultarvodena. I båda fallen har ett avtal mellan uppdragsgivaren och ett bolag med F-skattsedel ingåtts som inne- bär att det uppdragstagande bolaget ställer en anställd i bolaget till uppdragsgivarens förfogande. I det ena målet var det uppdrags- tagande bolaget ett kommanditbolag och i det andra ett aktiebolag. Frågan i målen har varit om det, trots de rättsverkningar som följer av ett innehav av F-skattsedel, finns förutsättningar för att helt eller delvis åsidosätta avtalen mellan det uppdragsgivande bolaget och det anlitade bolaget och i stället anse den som utfört arbetet som den egentlige mottagaren av de utbetalda beloppen. Avgöran- dena kommer att redovisas tämligen ingående för att underlätta förståelsen för de slutsatser utredningen senare drar om utrymmet för att bortse från en F-skattsedel. RÅ 2007 ref. 61 I S. var anställd i (Cejn) som underhållstekniker och reparatör. S. avslutade sin anställning hos Cejn för att dagen efter först via kommandit- bolaget och sedan av kommanditbolaget anlitas av Cejn som konsult för underhåll och reparationer av maskiner. Cejn och ACAB hade ingått ett samarbetsavtal. S. var inte delägare i ACAB men en närstående till honom var det. Avtalet mellan Cejn och ACAB innebar att Å. S. genom ACAB och sitt eget specialistkunnande skulle fungera som oberoende underhållstekniker. Av avtalet framgick härutöver bl.a. att Å. S. förbundit sig att arbeta heltid hos Cejn, att följa Cejn:s rutiner angående tidsredovisning, att Cejn skulle bekosta de resor och den utbildning som behövdes i tjänsten och att tim- kostnaden för arbete utöver normal arbetstid skulle följa verkstads- avtalet samt att inte driva någon med Cejn konkurrerande verk- samhet. Cejn:s senare avtal med Industriservice var så gott som identiskt med avtalet med . Inte heller i det bolaget var Å. S. delägare men hans sambo var det. beslöt att Å. S. skulle betraktas som anställd hos Cejn. Cejn påfördes bl.a. ytterligare arbetsgivaravgifter och skatte- tillägg i de delar som avsåg arbetsgivaravgifter. Är bestämmelserna om det solidariska betalningsansvaret i F-skattesystemet Länsrätten fann vid en sammantagen bedömning av omständig- heterna i målet att det inte kunde anses framgå annat än att Å. S. var att betrakta som fortsatt anställd i Cejn och att detta måste ha framstått som uppenbart för Cejn. Oaktat att Å. S. varit att betrakta som fortsatt anställd hos Cejn har Cejn gjort avdrag för konsultarvoden samt underlåtit att redovisa arbetsgivaravgifter. Härigenom har Cejn lämnat oriktiga uppgifter till ledning för taxe- ringen. Därmed förelåg grund för efterbeskattning samt skattetill- lägg. Kammarrätten instämde i länsrättens bedömning. Den fråga som i första hand aktualiserades i Regeringsrätten var om det, trots de rättsverkningar som följer av ett innehav av en F-skattsedel, fanns förutsättningar för att helt eller delvis åsidosätta avtalen mellan Cejn och kommanditbolagen och i stället anse Å. S. som den egentlige mottagaren av de utbetalda beloppen. Regerings- rätten gjorde följande bedömning: Påförande av skatter och avgifter skall ske på grundval av rättshand- lingars verkliga innebörd oavsett den beteckning de åsatts (jfr t.ex. RÅ 2004 ref. 27 och RÅ 1998 ref. 19). För att ett avtal skall kunna frångås vid beskattningen skall det stå klart att det inte motsvarar vad parterna egentligen har kommit överens om. Skenavtal skall inte läggas till grund för beslut om skatter och avgifter. I samarbetsavtalet mellan Cejn och ACAB beskrivs det tilltänkta upp- draget mellan bolagen endast på så sätt att Å. S. genom ACAB fungerar såsom oberoende underhållstekniker med sitt specialist- kunnande inom området reparation och underhåll av maskiner. Det framgår således inte av avtalet vilka uppgifter som ingår i uppdraget utan det får i stället i praktiken anses tillkomma Cejn att specifikt ange vilka arbetsuppgifter Å. S. skall utföra. Av avtalet framgår vidare att Å. S. har förbundit sig att ej bedriva med Cejn konkurrerande verksam- het, att konstruktionsidéer som framtagits av honom automatiskt tillfaller Cejn, att Å. S. förbinder sig att arbeta hos Cejn heltid , att han därvid skall följa de rutiner som Cejn tillämpar för tidsredovisning samt att han efter skall begära en utskrift av stämplade timmar som skall bifogas faktura. Det framgår inte av avtalet eller annan utredning i målet om de åtaganden som Å. S. enligt avtalet anges ha gjort gäller gentemot någon annan än Cejn. Vidare gäller enligt avtalet att resor och utbildning som behövs i tjänsten bekostas av Cejn. Samtliga nu nämnda villkor ger enligt Regeringsrättens uppfattning närmast vid handen att Å. S:s ställning gentemot Cejn har karaktär av anställning hos detta bolag. Ersättningen mellan Cejn och ACAB anges i avtalet så att tim- kostnaden uppgår till per arbetad timme medan timkostnaden för arbete utöver normal arbetstid skall följa verkstadsavtalet. Någon ytterligare bestämmelse finns inte i avtalet Är bestämmelserna om det solidariska betalningsansvaret i F-skattesystemet beträffade ersättningen, bortsett från hur betalningen skall ske från Cejn. Vad gäller ersättningen för övertidsarbete är det dock tydligt att denna, eftersom den skall följa verkstadsavtalet, bestämts utan tillägg för arbetsgivaravgifter och andra liknande avgifter av kollektivavtals- karaktär samt att något vinstpåslag inte gjorts. I denna del framstår avtalet mellan bolagen som orealistiskt och utformat med den bakom- liggande tanken att Å.S. egentligen är anställd i Cejn. Vid en samlad bedömning finner Regeringsrätten att avtalet mellan Cejn och ACAB inte kan anses innebära att Å .S:s ställning i för- hållande till Cejn har förändrats på något avgörande sätt jämfört med vad som gällde före . Avtalet kan således inte ges den innebörden att Å. S. därefter skall anses verksam genom ACAB. I stället måste situationen bedömas så att Å .S:s anställning hos Cejn alltjämt bestod med i stort sett endast den förändringen att ersätt- ningen för arbetet fortsättningsvis skulle betalas till ACAB. Någon ändring därvidlag inträdde inte när betalningen från Cejn senare kom att överföras till Industriservice. Vid sådant förhållande saknar de av ACAB och Industriservice företedda F-skattsedlarna betydelse i den mening som avses i 5 kap. 5 § skattebetalningslagen, 2 kap. 5 § social- avgiftslagen och 2 kap. 4 § första stycket 11 lagen om socialavgifter jämförd med 3 kap. 2 a § andra stycket 1 lagen om allmän försäkring. Överklagandet skall därför avslås. Två regeringsråd var skiljaktiga. RÅ 2007 ref. 61 II och (Crebi) ingicks i decem- ber 1993 ett konsultavtal. Av avtalet framgick att Crebi ställde B.C. till förfogande som VD med ansvar enligt aktiebolagslagen i det av nybildade dotterbolaget (), senare namnändrat till . Uppgiften var att organisera det nya bolaget, leda och driva det och medverka vid tillsättandet av ny VD. Crebis konsultarvode, exklusive mervärdesskatt, skulle faktureras i efterskott. Resekostnader samt andra godkända utgifter för uppdraget skulle också faktureras i efterskott. Crebi skulle ansvara för arbetsgivar- avgifter och inbetalning av preliminärskatt. Avtalet gällde i första hand med början och förlängdes åt gången om det inte sades upp, dock längst till utgången av . Crebi, som hade bildats , ägdes av makarna . och B.C och hade F-skattsedel. hade en bakgrund inom BPA, Är bestämmelserna om det solidariska betalningsansvaret i F-skattesystemet senast som regionchef för , Mellersta Regionen och vice VD i . förvärvade delar av . sades upp från med omedelbar verkan. , då han uppnått , uppbar han av BPA utfäst pension. betalade –i enlighet med avtalet konsultarvoden till Crebi och gjorde avdrag för ingående mer- värdesskatt på fakturerade belopp. menade att B.C. personligen skulle anses ha erhållit de ifrågavarande beloppen och påförde därför arbetsgivar- avgifter och avgiftstillägg. motiverade beslutet med att ersättningar som uppbärs av en VD normalt utgör lön som ska beskattas personligen hos VD:n. B.C. hade dessutom haft ledande positioner inom BPA. Det saknade enligt Skatte- verket betydelse att det bolag som placerats mellan uppdrags- givaren och den arbetspresterande innehade F-skattsedel. I de fall en viss ersättning ska beskattas direkt hos den som utfört arbetet och inte hans bolag är det den fysiska personen som är rätt betal- ningsmottagare. Länsrätten fann att uppdraget som VD i inte kunde betraktas som ett särskilt avgränsat konsultuppdrag för Crebi utan i stället fick ses som ett uppdrag av personlig art för B.C. Eftersom det rörde sig om ett anställningsförhållande påfördes bolaget arbetsgivaravgifter på konsultarvodena och medgavs inte avdrag för ingående mervärdesskatt. Vidare så instämde länsrätten i skatte- myndighetens bedömning att det saknade betydelse att Crebi hade F-skattsedel. Kammarrätten ändrade inte länsrättens dom och Regeringsrätten gjorde följande bedömning. Systemet med F-skatt infördes för att komma till rätta med svårigheten för företag och enskilda som anlitade någon för att utföra arbete att avgöra om det förelåg skyldighet att verkställa skatte- avdrag och betala arbetsgivaravgifter på den utbetalda ersättningen. Någon skyldighet att göra skatteavdrag och betala arbetsgivaravgifter finns inte om den som tar emot ersättningen har en F-skattesedel antingen när ersättningen för arbetet bestäms eller när den betalas ut (39 § 1 mom. tredje stycket uppbördslagen [1953:272] och 2 kap. 4 § första stycket 11 lagen [1981:691] om socialavgifter). Av förarbetena till F-skattesedelsreformen framgår att en uppdrags- givare skall kunna förlita sig på den tilldelade skattsedeln. Undantag bör kunna göras endast när det är uppenbart att ett arbetsgivar-/ arbetstagarförhållande föreligger enligt både skatterättslig och social- försäkringsrättslig praxis. För att kunna stävja missbruk av F-skatte- Är bestämmelserna om det solidariska betalningsansvaret i F-skattesystemet sedeln i anställningsförhållanden, t.ex. på så sätt att en F-skatte- sedelsinnehavare uppträder som mellanman, infördes därför särskilda bestämmelser om anmälningsskyldighet och solidariskt ansvar i 40 a § uppbördslagen och 16 § lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare (prop. 1991/92:112 s. 107 ff.). Enligt 40 a § uppbördslagen skall den som betalar ut ersättning för arbete – om det är uppenbart att arbetet har utförts under sådana för- hållanden att den som utfört arbetet är att anse som anställd – skrift- ligen anmäla förhållandet till skattemyndigheten, om den som tar emot ersättningen åberopar en F-skattesedel. Av 16 § lagen om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare framgår att den som försummat sin anmälningsskyldighet får – om arbetet har utförts av en annan person än F-skattesedelsinnehavaren – åläggas betalningsskyldighet för de arbetsgivaravgifter och den dröjsmålsavgift som F-skattesedelsinne- havaren skall betala på ersättningen till den som har utfört arbetet. Bestämmelser med i princip motsvarande innehåll finns nu i 5 kap. 7 § samt 12 kap. 3 och 4 §§ skattebetalningslagen (1997:483). Av punkt 5 a övergångsbestämmelserna till denna lag följer att äldre bestämmel- ser skall tillämpas i detta mål. har i enlighet med det konsultavtal som ingicks mellan och Crebi till Crebi betalat ersättning för det arbete som B.C. utfört som VD i . Underinstanserna har funnit att uppdraget som VD är av sådan personlig art att fråga är om ett anställningsförhållande och att ersättningen skall beskattas som inkomst av tjänst hos B.C. (jfr RÅ 1993 ref. 104 och RÅ 1993 ref. 55). har därför påförts arbetsgivaravgifter på konsultarvodena och vägrats avdrag för ingående mervärdesskatt. Det förhållandet att Crebi innehaft F-skattesedel har ansetts sakna betydelse. Frågan i målen är om det, med åsidosättande – helt eller delvis – av konsultavtalet och det förhållandet att Crebi haft F-skattesedel, finns förutsättningar att anse att B.C. är rätt mottagare av de belopp utbetalat till Crebi. Beskattning skall ske på grundval av rättshandlingars verkliga innebörd oavsett den beteckning de åsatts (se t.ex. RÅ 2004 ref. 27 och RÅ 1998 ref. 19). Även om frågan i praxis oftast gäller om ett tillvägagångssätt speglar en transaktions verkliga innebörd gäller denna princip också i t.ex. frågor som rör vilka personer som är kontrahenter i ett visst för- farande. Skenavtal skall inte läggas till grund för beskattningen. Enligt mening har F-skattesystemet inte inneburit någon förändring i tidigare praxis att en VD, inte hans bolag, skall beskattas för sin VD-lön som inkomst av tjänst och att utbetalaren skall erlägga arbetsgivaravgifter på beloppet. skall därför enligt verket anses vara rätt mottagare av ersättningen och till följd därav skyldig att erlägga arbetsgivaravgifter. Är bestämmelserna om det solidariska betalningsansvaret i F-skattesystemet Vid tillkomsten av F-skattereglerna var lagstiftaren medveten om att reglerna kunde komma att missbrukas, t.ex. genom att en F-skatte- sedelsinnehavare sköts in som mellanman mellan utbetalaren och betalningsmottagaren. De särskilda reglerna om anmälningsskyldighet i 40 a § uppbördslagen och om solidariskt ansvar för socialavgifterna i 16 § lagen om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare vid under- låten anmälan infördes just för att komma till rätta med möjligheterna till missbruk genom ett mellanliggande bolag. Dessa regler inskränker enligt Regeringsrättens mening i väsentlig mån utrymmet för att med åsidosättande av föreliggande avtal och skattsedelsinnehav påföra upp- dragsgivaren arbetsgivaravgifter på utbetalade belopp. Omständigheterna i målen är enligt Regeringsrättens mening inte sådana att förutsättningar finns att påföra arbetsgivaravgifter på konsultarvodena och att vägra avdrag för ingående mervärdesskatt på beloppen. Den korrektion som lagstiftningen erbjuder i situationer av förevarande slag är i stället det solidariska ansvar för arbetsgivar- avgifter som kan uppkomma enligt reglerna i 16 § lagen om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare. Det förhållandet att B.C. av Crebi endast har erhållit bilförmån på vilken Crebi har betalat arbetsgivar- avgifter och att någon ersättning för vilken skulle kunna bli solidariskt ansvarig därför inte finns föranleder inte annan bedömning. Vid denna utgång kan det i målen inte heller anses ha framkommit till- räckliga skäl för att vägra avdrag för ingående mervärdesskatt. Överklagandet skall således bifallas. Från domen var ett regeringsråd skiljaktig. 8.4Slutsatser av dessa domar I Städboysdomen kom Regeringsrätten fram till att det inte varit uppenbart att de aktuella arbetena hade utförts åt Städboys under sådana omständigheter att de som utförde arbetena varit att anse som anställda hos bolaget. Någon anmälningsskyldighet hade således inte uppkommit för bolaget. , länsrätten och kammarrätten hade kommit fram till det motsatta. Det hade enligt Regeringsrätten i förhållande till anmälningsskyldigheten ingen betydelse att det anlitade bolaget hade misskött sina skatte- och avgiftsbetalningar eller hade varit verksamt i en bransch där det kan finnas särskilda problem i fråga om bristande betalning av skatter och avgifter. Domstolen konstaterade att om ersättningen betalas per arbetad timme eller utförs till fast pris saknar betydelse efter- som båda betalningsformerna förekommer i såväl anställnings- som uppdragsförhållanden. Vidare utgjorde den omständigheten att Är bestämmelserna om det solidariska betalningsansvaret i F-skattesystemet ersättningarna avsåg samma slag av arbete som ingick i Städboys normala verksamhet inte tillräckligt stöd för att anse att den perso- nal som utfört arbetet varit att anse som anställd hos Städboys. Däremot var det av stor betydelse att de omständigheter som läggs till grund för bedömningen är fullt ut klarlagda och särskilt viktigt i den delen är att utbetalaren kände till dessa. Regeringsrätten hän- visade också till att utredningen inte gav tillräckligt stöd för slut- satsen att Städboys tillhandahållit arbetsledning och städmaterial eftersom det var fullt tänkbart att de personer som Demure hade anlitat hade stått för detta. I Städboysmålet kom länsrätten att beröra frågan om förmed- ling av arbetskraft hade skett med stöd av lagen om privat arbets- förmedling och uthyrning av arbetskraft. Länsrätten ansåg att så inte var fallet eftersom ersättningen till Demure inte utgått för att ställa arbetstagare till Städboys förfogande och att Städboys inte på något annat sätt hade visat att lagen skulle vara tillämplig. Om det hade varit fråga om uthyrning av arbetskraft enligt den nämnda lagen så följer av förarbetsuttalanden att det solidariska betalnings- ansvaret inte hade kunnat göras gällande (se avsnitt 3.2.4). Karaktä- ristiskt för inhyrd personal är att den arbetar på samma sätt som den egna personalen och under inhyrarens arbetsledning. Vad gäller arbetsredskap och material hör det nog också till det normala att det är inhyraren som håller med det och att ersättning utges per arbetad timme. Gränsdragningen mellan den egna personalen och de inhyrda har för en beställare av arbetskraft blivit allt svårare att dra dvs. om man är uppdragsgivare eller arbetsgivare.TPF7FPT I de andra två avgörandena är den centrala frågeställningen om det, trots de rättsverkningar som följer av ett innehav av en F-skattsedel, finns förutsättningar för att helt eller delvis åsidosätta avtalet mellan ett uppdragsgivande bolag och ett uppdragstagande bolag och i stället anse den fysiske personen som utfört uppdraget som rätt mottagare av de utbetalda beloppen. Regeringsrätten slår i det ena fallet fast att utrymmet för att bortse från F-skattsedeln är i väsentlig mån inskränkt eftersom det i F-skattesystemet finns sär- skilda bestämmelser som är avsedda att träffa missbrukssituationer. Det som tydliggörs i Regeringsrättens avgöranden är att ett civil- rättsligt ingånget avtal avseende ett uppdragsförhållande mellan två bolag endast kan frångås om det står klart att det inte motsvarar vad parterna egentligen har kommit överens om. 7TP PT Baekkevold och , SvSkT nr 5/2004 s. 282. Är bestämmelserna om det solidariska betalningsansvaret i F-skattesystemet således inte läggas till grund för beskattningen. Om kan visa att fråga är om ett skenavtal ska avtalens verkliga innebörd läggas till grund för uppbörden av skatt och avgifter. ställs inför en svår uppgift eftersom både uppdrags- givaren och uppdragstagaren kan ha ett gemensamt intresse av att beskattningen följer avtalet. Om ett anställningsförhållande skrivs om med den i stort sett enda skillnaden att ett bolag med F-skatt- sedel skjuts in som uppdragstagare/avtalspart så kan Regerings- rättens avgörande tolkas så att det finns förutsättningar för att bortse från det civilrättsliga avtalsförhållandet. Jämte möjligheten att bortse från en F-skattsedel skulle också bestämmelserna om det solidariska betalningsansvaret kunna bli aktuella. I nu nämnda avgöranden var detta dock en fråga som aldrig blev föremål för Regeringsrättens prövning. Om domstolen anser att avtalet parterna emellan är att bedöma som ett skenavtal så ska beskattningen ske utifrån de verkliga för- hållandena dvs. att det uppbördsrättsligt föreligger ett arbetsgivar- och arbetstagarförhållande. Vid sådant förhållande kan grund för att påföra arbetsgivaravgifter och skattetillägg föreligga. Om upp- dragsgivaren i stället påförs ett med uppdragstagaren solidariskt betalningsansvar för icke inbetalade skatter och avgifter så är det inte detsamma som att såsom arbetsgivare för den anställde påföras arbetsgivaravgifter. Det solidariska betalningsansvaret är försett med särskilda bestämmelser om anmälningsskyldighet, tidsfrister m.m. Anmälningsskyldigheten innebär inte att uppdragsgivaren i sin skattedeklaration ska lämna uppgift om utbetalningar som är gjorda till en uppdragstagare som har F-skatt. En försummad anmälningsplikt borde därför inte kunna utgöra grund för påförande av arbetsgivaravgifter och inte heller innebära att en oriktig uppgift kan anses lämnad varför även grund för att påföra ett skattetillägg saknas.TPF8FPT 8.5Är bestämmelserna om solidariskt betalningsansvar ändamålsenliga?