sou · GWB333 · 2008-04-02 00:00:00 — Några tillkommande kostnader till följd av ut- redningens förslag kommer därmed inte att uppstå för Socialstyrel- sen. Åtal till följd av den föreslagna straffbestämmelsen, överklagan- den av beslut eller utdömande av vite bedöms förekomma i så liten utsträckning att några ytterligare resurser inte behöver tillföras domstolarna. Förslaget innebär att kommunerna kommer att få nya arbetsupp- gifter. Kontrollen över handeln med receptfria läkemedel på annan plats än apotek är tillkommande uppgifter och kommer att medföra ökade kostnader för kommunerna. För kommunerna innebär det i viss utsträckning behov av kompetensutveckling. Kommunerna föreslås få ta ut avgifter för att täcka tillkomman- de kostnader. Enligt uppgifter från kommuner och landsting varierar kommunernas kontrollfrekvens inom t.ex. tobaksområdet och kan som mest uppgå till 1–2 kontrolltillfällen . Ett kon- trolltillfälle konsumerar i allmänhet , men planering och förberedelser kan ibland slås ut på flera kontrollobjekt. Årskostnaden per kontrollobjekt torde variera mellan 500–beroende på antal objekt och samordningsmöjligheter i kommunerna. Försäljningen av receptfria läkemedel för egenvård utanför förmåner- na uppgick till . Det utgör av totala försäljning av humanläkemedel. kan prissätta dessa produkter fritt och har en större marginal i detta segment än för receptförskrivna läkemedel. Den receptfria egenvårdsförsäljningen har därför en stor betydelse för bolagets eko- nomiska resultat. Enligt egen bedömning medverkar därutöver den receptfria försäljningen till ökad efterfrågan på de handelsvaror som tillhandahålls i de vanliga öppenvårdsapoteken. Följande översikt beskriver vilka parametrar som vid en försäljning av receptfria läkemedel på annan plats än apotek påverkar ekonomiska resultat: SOU 2008:33 Konsekvenser av förslagen Urval av läkemedel som får säljas på Den volym som konkurrensutsätts annan plats på apotek och deras benägenhet att besöka apotek för Konsumentens benägenhet att besöka Apotekens försäljning av handelsvaror Spridningen av receptfritt i handeln Graden av prispress på Spridning av receptfritt i handeln En högre tillgänglighet kan leda till en omsättningsökning av berörda läkemedel, vilket motverkas av att normalt kommer endast mindre förpackningsstorlekar i Apotekens möjlighet att förhandla om inköpspriser Kostnaderna för marknadsföring påverkas liksom apotekens möjligheter att hävda sin roll som fackhandel Apoteken kan erhålla rabatter och större bruttomarginal och därutöver tillhandahålla egna varumärken bedömningar är att en receptfri försäljning på annan plats än apotek leder till en total omsättningsminskning om ca 50 pro- cent för apoteksbranschen för den del som konkurrensutsätts. Övriga för apoteken negativa effekter är en minskning av försäljningen av handelsvaror och en generell prissänkning i konsumentledet. Dessa effekter motverkas av en möjlig omsättningsökning samt lägre in- köpspriser. Vid ett scenario med fortsatt monopol för kan det innebära en bruttovinstförsämring av resultatet med 250–350 miljo- ner kronor, bland annat beroende på hur omfattande listan blir. Ett sådant bortfall måste pareras från sida för att anpassa verksamheten till den nya omsättningen. I ett scenario där fler fristående apotek och apotekskedjor tillåts etablera sig i landet enligt huvudbetänkandets förslag bedömer ut- redningen att denna resultatminskning för apotekssektorn grovt sett kommer att fördelas proportionerligt mellan apoteken på markna- den. Apotekens affärsskicklighet gentemot kund och leverantörer kommer att påverka vilken lönsamhet apoteken uppnår inom detta försäljningssegment. Utredningens förslag: Lagen (xxxx:xx) om handel med läkeme- del m.m. ska träda i kraft så som den föreslogs i huvudbetänkandet, Omreglering av apoteksmarknaden, SOU 2008:4. ska lagen (1996:1152) om handel med läkemedel m.m. upphöra att gälla. Här föreslagna ändringar i lagen (xxxx:xx) om handel med läkemedel m.m. ska träda i kraft . ska lagen (2007:1455) om detaljhandel med nikotinläkemedel upphöra att gälla. Anmäl- ningar som gjorts enligt 3 § lagen om detaljhandel med nikotin- läkemedel ska anses ha gjorts enligt motsvarande bestämmelse i lagen (xxxx:xx) om handel med läkemedel m.m. om inte regering- en, eller den myndighet som regeringen bestämmer, föreskriver annat. Med hänsyn till den tid som kan beräknas gå åt för remissförfaran- de, beredningen inom samt riksdagsbehandlingen, bör de här föreslagna ändringarna i lagen (xxxx:xx) om handel med läkemedel m.m. kunna träda i kraft . ska lagen (2007:1455) om detaljhandel med nikotinläke- medel upphöra att gälla. Det sagda innebär att utredningen föreslår att lagen om handel med läkemedel m.m. träder i kraft i enlighet med förslagen i huvudbetänkandet1 och att här läm- nade förslag till ändringar i lagen träder i kraft . I detta betänkande föreslås att lagen om detaljhandel med nikotin- läkemedel tas in i den föreslagna lagen om handel med läkemedel m.m., som kapitel 4. Enligt den förstnämnda lagen ska anmälningar om detaljhandel med nikotinläkemedel som regel göras till den kom- mun där handeln ska bedrivas. Utredningen föreslår att anmälningar 1 Omreglering av Apoteksmarknaden, SOU 2008:4. som gjorts enligt lagen om detaljhandel med nikotinläkemedel ska anses ha gjorts enligt motsvarande bestämmelse i lagen om handel med läkemedel m.m. om inte regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, föreskriver annat. Utredningen har i huvudbetänkandet föreslagit att apoteksmark- naden ska omregleras så att även andra än ska få bedriva detaljhandel med läkemedel. Som en följd härav föreslås i detta betänkande att lagen om detalj- handel med nikotinläkemedel från den nämnda tidpunkten anpassas till en omreglerad marknad och att lagen upphör att gälla då den inordnas som kapitel 4 i den föreslagna lagen om han- del med läkemedel m.m. Följdändringar föreslås i läkemedelslagen (1992:859) och lagen (1998:531) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område. 1 Förslaget till lag om handel med läkemedel m.m. Utredningen har i sitt huvudbetänkande1 föreslagit att det ska in- föras en ny lag om handel med läkemedel m.m. som träder i kraft . I detta betänkande föreslår utredningen att lagen kompletteras med bestämmelser om detaljhandel med vissa receptfria läkemedel på andra platser än apo- tek, 3 kap., samt att lagen (2007:1455) om detaljhandel med nikotin- läkemedel från och med samma datum inordnas i lagen om handel med läkemedel m.m., 4 kap. För tydlighetens skull redovisas hela den föreslagna lagen om handel med läkemedel m.m. i avsnittet med för- fattningsförslag. De bestämmelser som föreslås i detta betänkande och ska träda i kraft markeras med ett kantstreck. Det är dessa bestämmelser som kommenteras här. I övrigt hänvisas till författningskommentaren i huvudbetänkandet. Inledande bestämmelser och definitioner. I bestämmelsen finns en uppräkning av lagens olika kapitel. Upp- räkningen kompletteras med de nya kapitlen 3 och 4, som föreslås behandla detaljhandel till konsument med vissa receptfria läkemedel på andra platser än apotek respektive detaljhandel till konsument med nikotinläkemedel. Som en följd av att de nya kapitlen införs får de följande kapitlen nya nummer. 1 Omreglering av apoteksmarknaden, SOU 2008:4. I paragrafen definieras vissa begrepp som används i lagen. Beträf- fande detaljhandel har det gjorts ett tillägg som innebär att det i kapitel 4 finns en särskild definition av begreppet. I enlighet med lagen (2007:1455) om detaljhandel med nikotinläkemedel definieras detaljhandel med sådana läkemedel som försäljning och annat ut- lämnande i näringsverksamhet till den som är konsument. Defini- tionen avser endast det kapitlet. Det sagda innebär bl.a. att det anses vara detaljhandel att i näringsverksamhet skänka bort nikotinläke- medel till konsument men att motsvarande förfarande beträffande andra läkemedel inte bedöms på samma sätt. Att skänka bort en tablett smärtstillande läkemedel till en kund eller gäst anses alltså inte vara detaljhandel till konsument. Även definitionen av nikotin- läkemedel har lagts till. Med sådana läkemedel avses, i enlighet med lagen om detaljhandel med nikotinläkemedel, godkända receptfria läkemedel som inte har förskrivits och vars enda aktiva substans är nikotin. Beträffande partihandel har det klargjorts att det är yrkes- mässig verksamhet som avses. I bestämmelsen har det gjorts ett tillägg. Vid detaljhandel som be- drivs enligt 3 eller 4 kap. gäller bestämmelserna i 22 § om förordnan- de och utlämnande endast för den som omfattas av bestämmelserna om hälso- och sjukvårdspersonal i 1 kap. 4 § lagen (1998:531) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område. I de fall detalj- handel med nikotinläkemedel sker på apotek är således bestämmel- serna i 22 § tillämpliga. Så är också fallet för hälso- och sjukvårds- personal, t.ex. farmacevter, som arbetar på andra platser än apotek. Däremot gäller inte 22 § läkemedelslagen för annan butikspersonal. 2 kap. Detaljhandel med läkemedel till konsument I paragrafen redogörs för i vilka fall detaljhandel med läkemedel till konsument endast får ske efter det att tillstånd har beviljats av Läke- medelsverket. Det föreslås att ett nytt, fjärde stycke, läggs till. Av fjärde stycket framgår att försäljning av vissa receptfria läkemedel enligt 3 eller 4 kap. inte är tillståndspliktig. Däremot krävs, i motsats till vad som gäller för läkemedel i tredje stycket, att sådan försälj- ning anmäls enligt 3 kap. 2 § respektive 4 kap. 2 §. 3 kap. Detaljhandel till konsument med vissa receptfria läkemedel på andra platser än apotek Paragrafen har behandlats i kapitel 7. I paragrafen anges kapitlets tillämpningsområde. Av första stycket framgår att kapitlet innehåller bestämmelser om detaljhandel till kon- sument på andra platser än apotek med vissa receptfria läkemedel som inte har förskrivits. Det framgår också att bestämmelserna inte gäller för sådana läkemedel som enligt 2 kap. 1 § tredje stycket får säljas på andra platser än apotek, dvs. godkända naturläke- medel, läkemedel som är godkända som vissa utvärtes läkemedel, antroposofiska medel som beviljats särskilt tillstånd, samt registrerade homeopatika och registrerade traditionella växtbaserade läkemedel. Bestämmelserna gäller inte heller för nikotinläkemedel, som reg- leras i 4 kap. Av andra stycket framgår att regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, föreskriver vilka receptfria inte förskrivna läkemedel som får säljas på andra platser än apotek. Bestämmelsen innebär att regeringen kan välja att själv föreskriva vilka läkemedel som ska få säljas enligt bestämmelserna i kapitlet eller att delegera åt lämplig myndighet att meddela sådana föreskrifter. Utredningen anser att regeringen i förordning bör fastställa objektiva kriterier som ska tillämpas, samt bemyndiga att med tillämp- ning av kriterierna meddela närmare föreskrifter om vilka läkemedel som ska få säljas på andra platser än apotek. Utredningen har i kapi- tel 7 redogjort för sin syn på hur kriterierna bör utformas. Före- skrifterna där det framgår vilka läkemedel som får säljas på andra platser än apotek kan utformas på olika sätt. Utredningen har kom- mit fram till att läkemedlen bör avgränsas utifrån aktiv substans, beredningsform och styrka, samt i förekommande fall, förpacknings- storlek. Föreskrifterna innebär i sådant fall att samtliga receptfria inte förskrivna läkemedel som uppfyller kraven beträffande substans, form, styrka och, eventuellt, förpackningsstorlek får säljas på andra platser än apotek. När det gäller förpackningsstorlek får regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, enligt 11 kap. 8 § besluta om ytterligare föreskrifter som behövs för att skydda män- niskors eller djurs hälsa eller miljön. Regeringen bör bemyndiga att besluta om sådana föreskrifter. Med stöd av ett sådant bemyndigande kan i de fall det är be- fogat besluta om begränsningar beträffande förpackningsstorlek av- seende läkemedel som får säljas på andra platser än apotek. Det kan vara så att en sådan begränsning är påkallad beträffande vissa läke- medel men inte för andra. Med stöd av bemyndigandet skulle Läke- medelsverket även kunna besluta om begränsningar beträffande tillåten försäljningsvolym. För att underlätta för näringsidkarna bör omsätta föreskrifterna till en förteckning där det framgår vilka produkter som uppfyller kraven i föreskrifterna. Den som innehar försäljningsgodkännandet för ett läkemedel som har en aktiv substans som inte omfattas av föreskrifterna bör enligt utredningens uppfattning ha möjlighet att ansöka hos Läkemedels- verket om att substansen tas med i föreskrifterna. Detsamma bör gälla beträffande läkemedel vars styrka, beredningsform och/eller förpackningsstorlek inte omfattas av föreskrifterna. Ansöknings- förfarandet bör regleras i förordning. beslut i frågan är ett beslut i enskilt fall och kan därför enligt 11 kap. 7 § över- klagas hos allmän förvaltningsdomstol. Det skulle kunna inträffa att den som innehar försäljningsgodkännandet för ett läkemedel som omfattas av föreskrifterna ändå väljer att endast sälja läkemedlet till apotek. Ett sådant förfarande får prövas enligt konkurrensbestäm- melserna. Bestämmelsen har behandlats i kapitel 5. Enligt första stycket får en näringsidkare inte bedriva detaljhandel med läkemedel på andra platser än apotek utan att först ha anmält handeln till Läkemedels- verket. Den som bryter mot anmälningsplikten kan enligt 11 kap. 2 § dömas till ansvar. Enligt andra stycket ska näringsidkaren utan dröjsmål anmäla väsentliga förändringar i verksamheten till Läkeme- delsverket. Exempel på väsentliga förändringar är om verksamheten läggs ned eller om avbrott görs i den eller om verksamhetens om- fattning väsentligen ökar eller minskar. I tredje stycket finns ett be- myndigande för regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, att meddela ytterligare föreskrifter om anmälan. Sådana föreskrifter kan till exempel reglera vilka uppgifter en ansökan ska innehålla och när anmälan ska ske. Utredningens överväganden finns i kapitel 5. Enligt bestämmelsen ska underrätta den kommun där handeln ska bedrivas om anmälan enligt 2 § första stycket och den kommun där handeln bedrivs om anmälan enligt 2 § andra stycket. Kommu- nernas kontrollansvar regleras i 9 kap. 3 §. Bestämmelsen har behandlats i kapitel 8. Enligt bestämmelsen får detaljhandel inte ske på serveringsställe där serveringstillstånd gäller enligt 6 kap. 1 § alkohollagen. Förbudet är påkallat av folkhälso- skäl. Enligt alkohollagen ska serveringstillstånd avse viss lokal eller annat avgränsat utrymme. Det är i dessa lokaler eller utrymmen som detaljhandel inte får ske. Detta innebär att detaljhandel får ske t.ex. på hotell med serveringstillstånd så länge handeln inte sker på den eller de platser på hotellet som omfattas av serveringstillståndet (vanligtvis restaurang och drinkbar). Utredningens överväganden finns i kapitel 10. I bestämmelsens första stycke ställs krav på att varje försäljningsställe ska ha en kontakt- person. Kontaktpersonen ska ha det övergripande ansvaret för att verksamheten vid försäljningsstället bedrivs enligt de krav som gäller för försäljning och hantering av läkemedel på andra platser än apotek. I kontaktpersonens uppgifter ingår bl.a. att ansvara för egen- kontroll (se 3 kap. 7 §) och se till att den personal som säljer och hanterar läkemedel har god kännedom om de krav som ställs på för- säljningen och hanteringen samt att dessa krav efterlevs. Kontakt- personen bör också vara verksamhetsinnehavarens kontaktperson gentemot och kommunerna, som utövar tillsyn och kontroll över detaljhandeln. Det finns inte något som hindrar att verksamhetsinnehavaren själv är kontaktperson. Det finns inte något krav på att kontaktpersonen alltid ska vara närvarande på försäljningsstället under öppethållande. För att kontaktpersonen ska kunna sköta sina uppgifter förutsätts emellertid att denne har hög närvaro på försäljningsstället. Kontaktpersonen får därför endast ha ansvar för ett försäljningsställe. Det finns i lagförslaget inte några sanktioner mot en kontaktper- son som missköter sitt uppdrag. Misskötsamhet kan i stället beivras genom att meddelar förelägganden och förbud mot den som bedriver verksamheten. Bestämmelsen har behandlats i kapitel 8. I första stycket anges att lokaler där handel bedrivs ska uppfylla samma krav som gäller för apotekslokaler enligt 2 kap. 6 § 1. Detta innebär att lokalerna ska vara utformade, inredda och utrustade så att de är lämpliga för sitt ändamål och på sådant sätt att hög säkerhet och god kvalitet upp- nås i verksamheten. I andra stycket finns vissa särskilda regler som tar sikte på förvaring och exponering i försäljningslokalen. Läkemedel ska förvaras åtskilt från andra produkter. Detta innebär att läke- medel ska förvaras i särskilt ställ, på en särskild hylla eller liknande. Det ska också genom exempelvis skyltning eller annan markering tydligt framgå att produkten är ett läkemedel. Läkemedel ska vidare förvaras antingen utom räckhåll för allmänheten eller på plats som står under uppsikt av personal. Förvaring utom räckhåll för allmän- heten innebär att läkemedel inte får förvaras så att det är gripbart för allmänheten. Detta kan uppnås exempelvis genom att läkemedlet placeras bakom en bemannad disk eller i ett låst skåp. Med plats som står under uppsikt av personal avses plats där personal stadigvarande uppehåller sig och där personal har möjlighet att hålla uppsikt över läkemedlen, t.ex. i närheten av en kassa eller en bemannad disk. Regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, kan med stöd av bemyndigandet i 12 kap. 2 § meddela ytterligare före- skrifter om krav på lokaler, utrustning, hantering, och förvaring. Enligt första strecksatsen ska bestämmelserna om försäljningsstati- stik som gäller för apotek enligt 2 kap. 6 § 4 även gälla vid detalj- handel med läkemedel enligt detta kapitel. Utredningens övervä- ganden finns i kapitel 13. Ytterligare föreskrifter om rapportering av försäljningsstatistik behövs, t.ex. beträffande hur ofta rapportering ska ske. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer kan med stöd av 8 kap. 13 § regeringsformen meddela sådana verk- ställighetsföreskrifter. Enligt andra strecksatsen ska bestämmelserna om egenkontroll som gäller för apotek enligt 2 kap. 6 § 8 även gälla vid detaljhandel med läkemedel enligt detta kapitel. Utredningens överväganden finns i avsnitt 11.3. Med stöd av bemyndigandet i andra stycket kan rege- ringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, meddela ytterligare föreskrifter om egenkontroll. Sådana ytterligare före- skrifter kan exempelvis reglera innehållet i egenkontrollprogrammen och hur rapportering av egenkontrollen ska ske. Enligt tredje strecksatsen ska bestämmelserna om reklamationer som gäller för apotek enligt 2 kap. 6 § 10 även gälla vid detaljhandel med läkemedel enligt detta kapitel. Utredningens överväganden finns i kapitel 14. Med stöd av bemyndigandet i andra stycket kan rege- ringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, meddela ytterligare föreskrifter om reklamationer av läkemedel. Enligt fjärde strecksatsen ska bestämmelserna om indragningar av läkemedel som gäller för apotek enligt 2 kap. 6 § 11 även gälla vid detaljhandel med läkemedel enligt detta kapitel. Utredningens överväganden finns i kapitel 14. Med stöd av bemyndigandet i andra stycket kan regeringen, eller den myndighet som regeringen bestäm- mer, meddela ytterligare föreskrifter om indragningar. Bestämmelsen behandlas i kapitel 12. Bestämmelsen i första stycket innebär att den som säljer sådana läkemedel som omfattas av bestämmelserna i kapitlet och inte till- hör legitimerad hälso- och sjukvårdspersonal enligt 1 kap. 4 § lagen (1998:531) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område (LYHS) ska begränsa sin rådgivning till den information som fram- går av läkemedlets bipacksedel. Detta innebär bl.a. att svar på frågor ska begränsas till information som finns i bipacksedeln. Om kunden ställer frågor om behandlingsalternativ får försäljningspersonalen alltså inte svara. För att kunna redogöra för innehållet i bipacksedeln utan att öppna läkemedelsförpackningarna bör försäljningspersonalen ha uppdaterade bipacksedlar tillgängliga. Sådana bör också vara tillgäng- liga för kunderna i någon form. Inskränkningen i möjligheten att informera gäller inte för den hälso- och sjukvårdspersonal som skulle kunna finnas på försäljningsställena. Sådan personal ska i stället iaktta aktuella bestämmelser i och läkemedelslagen (1992:859). Enligt andra stycket ska den som säljer läkemedel enligt bestäm- melserna i kapitlet kunna upplysa konsumenten om var han eller hon kan få ytterligare information om läkemedlet. En sådan upplysning kan utformas på olika sätt. Det skulle t.ex. kunna finnas ett anslag i anslutning till läkemedlen eller vid kassan. Däremot bör hänvisning- en utformas på sådant sätt att den ger kunden olika alternativ att informera sig på. Exempel på sådana är i bokform eller via Internet samt närmaste vårdcentral eller apotek. Information om hur läkemedel ska användas är till skydd för människors hälsa. Enligt 12 kap. 2 § kan regeringen, eller den myn- dighet som regeringen bestämmer, meddela föreskrifter härom. Detta innebär att regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, kan utfärda föreskrifter om hur en hänvisning bör utformas. Paragrafen har behandlas i kapitel 9. Av första stycket framgår att vid sådan detaljhandel som avses i kapitlet får läkemedel endast säljas till den som fyllt . Till skill- nad från vad som är fallet beträffande motsvarande bestämmelse be- träffande om nikotinläkemedel, som finns i 4 kap. 3 §, träffas inte annat utlämnande än försäljning av förbudet. Detta är en konsekvens av att endast försäljning utgör detaljhandel enligt 3 kap. I andra stycket anges att det ska finnas en tydlig och klart synbar skylt med information om förbudet i första stycket, dvs. förbudet att sälja läkemedel till personer . I samma stycke anges även att den som säljer läkemedel ska förvissa sig om att mottagaren har upp- nått nämnda ålder. Om det inte står klart att en kund har uppnått åldersgränsen, måste kundens ålder kontrolleras t.ex. genom att han eller hon uppvisar giltig legitimation. Vid distanshandel kan det krä- vas att kunden har e-legitimation eller intygar att han eller hon fyllt Den som bryter mot bestämmelsen i första stycket kan straffas enligt 11 kap. 2 §. Beträffande nikotinläkemedel finns det i 4 kap. 3 § andra stycket en langningsbestämmelse. Det har inte ansetts motiverat att införa motsvarande bestämmelse beträffande här aktuella läkemedel. 4 kap. Detaljhandel till konsument med nikotinläkemedel Lagen (2007:1455) om detaljhandel med nikotinläkemedel har in- arbetats i förslaget till lag om handel med läkemedel m.m. Bestäm- melserna korresponderar till stora delar med bestämmelserna i 3 kap. Det har därför övervägts att lägga samman alla bestämmelser i ett Eftersom bestämmelserna om nikotinläkemedel gäller även på apotek och detaljhandel med sådana läkemedel definieras på ett särskilt sätt, har det ansetts som nödvändigt att ta in de materiella bestämmelserna om detaljhandel med nikotinläkemedel i ett särskilt kapitel i lagen om handel med läkemedel m.m. I kapitel 4 återfinns 1–7 §§ lagen om detaljhandel med nikotinläkemedel. Övriga bestäm- melser i den lagen, t.ex. om tillsyn och kontroll samt ansvar, återfinns i respektive kapitel i lagen om handel med läkemedel m.m. Bestäm- melserna kommenteras som regel inte närmare utan det hänvisas till motsvarande bestämmelse i lagen om detaljhandel med nikotinläke- medel samt propositionen 2007/08:17, Nikotinläkemedel i handeln. Paragrafen motsvarar 1 § lagen (2007:1455) om detaljhandel med nikotinläkemedel. Första och andra stycket har sin motsvarighet i 3 § lagen om detalj- handel med nikotinläkemedel.