sou · GVB346 · 2008-01-01 00:00:00 — Vissa störningar torde enligt propositionen till miljöskadelagen sällan eller aldrig kunna betraktas som orts- eller allmänvanliga, t.ex. störningar i form av sprängning samt förorening av mark eller grundvatten. Mindre störningar eller skador till följd av luft- och vattenförorening liksom buller torde enligt samma förarbeten i viss utsträckning få tålas utan ersättning. Rättsläget kan enligt propositionen förändras om de tekniska möjligheterna att förebygga störningar ökar, liksom om toleransnivån påverkas av ändrade värderingar i samhället. Att det sistnämnda inträffat skulle enligt propositionen kunna framgå av normer som myndigheter ställer. Enligt skulle införandet av målsättnings- och hänsynsregler kunna påverka den skälighets- bedömning som skall göras vid bedömningen av om en störning är orts- eller allmänvanlig.36 Det bör understrykas att det förhållandet att en störning inte skäligen bör tålas med hänvisning till allmän- eller ortsvanligheten endast innebär att skadevållaren inte bär ett strikt ansvar för skadan. Har skadan orsakats genom vållande kan ersättning i stället utgå på denna grund. En viktig fråga i detta sammanhang är om ansvaret påverkas av om skadevållaren eller den skadelidande var först på platsen, s.k. prioritet. Undantagsvis kan enligt förarbetena till miljöskyddslagen regeln om jämkning vid medvållande bidra till lösningen av prioritetsfrågor, förutsatt att ett speciellt risktagande förekommit.37 Enligt samma förarbeten är lösningen av prioritetsproblemen i allmänhet främst att söka i orts- och allmänvanlighetsrekvisiten. Den som inrättat sitt företag så att störningarna därifrån inte överstigit vad som är vanligt i orten eller allmänt förekommer under jämförliga förhållanden behöver sedan i regel inte riskera att bli ålagd ersättningsskyldighet, om grannfastigheternas använd- ningssätt ändras genom ny bebyggelse och olägenheter vid det nya användningssättet. Anledningen till detta är inte att skadevållaren var först på platsen, utan att olägenheterna redan är orts- eller allmänvanliga, s.k. kollektiv prioritetsrätt. 36Bertil , återverkningar, 2001, s. 146 f. 1969:28 s. 243 f, se även m.fl., – en kommentar, del II, 32:28. Varken miljöskadelagen eller lär ha inneburit någon ändrad inställning i detta avseende.38 synes i åtminstone ett rättsfall ha tillmätt prioriteten en viss betydelse. I NJA 1975 s. 155, som handlade om skadestånd för sättningsskador på villor med anledning av biltrafik, anförde att de drabbade villaägarna inte hade haft att räkna med en trafikökning som ens tillnärmelsevis motsvarade den som i verkligheten inträdde. 5.2.3Störningar som kan medföra rätt till skadestånd Bestämmelsen i 32 kap. 3 § första stycket Skadestånd enligt kapitlet betalas för skador som orsakas av sådana störningar som anges i 32 kap. 3 § första stycket. Åtta typer av störningar räknas upp i stycket. Dessa är förorening av vatten- områden, förorening av grundvatten, ändring av grundvattennivån, luftförorening, markförorening, buller, skakning, och annan liknande störning. Med luftförorening enligt 32 kap. 3 § första stycket 4 menas enligt propositionen till miljöskadelagen i princip varje olämplig förändring av luftens innehåll.39 Inblandningen i luften kan avse partiklar och gaser. Som luftförorening räknas enligt samma proposition också sådana besvärande men ofarliga störningar som dålig lukt från svinstall eller reningsverk. Som exempel på markförorening enligt 32 kap. 3 § första stycket 5 nämns i propositionen till miljöskadelagen läckage av olja eller gift som skadar intilliggande åkermark.40 Med förorening avses enligt motiven till 10 kap. 1 § bl.a. föroreningar av tungmetaller och andra metaller, lösnings- medel, olja, bensin och förorenade fibersediment.41 Mer allmänt kan ett område anses vara påverkat av föroreningar så snart ett främmande icke naturligt ämne tillförts området.42 38Bertil m.fl., a.a., 32:27. 1985/86:83 s. 44. s. 44, jfr även SOU 1983:7 s. 249. 1997/98:45, del II, s. 118. 42Bertil m.fl., – en kommentar, del I, 10:6. Uppräkningen av störningskällor som enligt 32 kap. 3 § första stycket kan ge upphov till ersättningsgill skada avslutas i åttonde punkten med annan liknande störning. I förarbetena till motsvarande bestämmelse i miljöskadelagen uttalas bl.a. följande.43 Det allmänna uttrycket annan liknande störning enligt åttonde punkten omfattar en rad olika störningsorsaker. Exempel på störning som kan hänföras till denna kategori är spridning av bakterier, virus samt olika smittämnen som kan ge ekologiska återverkningar. Även obehag av insekter, fåglar och djur kan räknas hit. En sådan störning kan vara att grannen till en biodlare får uppleva att ett par miljoner bin använder den öppna verandan som inflygningsområde till bikuporna. Andra störningar kan vara gnistor, hetta, köld, starkt ljussken och liknande. Hit räknas också estetiska störningar såsom förfulning av landskapsbilden. Även s.k. psykiska immissioner, t.ex. sådan oro som grannar som bor intill en sprängämnesfabrik kan känna, räknas hit. En förutsättning är dock att denna oro lett till ekonomisk skada, t.ex. sänkta fastighetspriser. Till kategorin annan liknande störning hänförs också sådana utsläpp av avloppsvatten, fast ämne eller gas i vattendrag, sjö eller annat vattenområde, som inte innebär förorening av vattenområdet. Det kan t.ex. gälla översvämningsskador vid stora utsläpp av avloppsvatten i ett vattendrag. I litteraturen har uttalats att till annan liknande störning sannolikt även får räknas radiostörningar, elektromagnetiska störningar och liknande elektroniska störningar som inte kommer från någon elektrisk anläggning.44 Ansvar med anledning av sådana störningar torde dock inte sällan vara uteslutet på grund av orts- eller allmänvanlighet. Av 32 kap. 2 § framgår att kapitlet inte är tillämpligt på skador som har orsakats av joniserande strålning eller inverkan av elektrisk ström från elektrisk anläggning i fall då särskilda bestämmelser gäller. har när det gäller frågan om strikt ansvar kan föreligga vid s.k. rättsenligt handlande anfört att det finns möjlighet att åberopa regeln om strikt ansvar vid annan liknande störning vid alla upptänkliga störningar där den kan anses rimlig.45 1985/86:83, s. 45. 44Bertil m.fl., – en kommentar, del II, 32:40. 45Festskrift till , 1887–1987, s. 86 f. En förutsättning är dock enligt att störningen typiskt sett, om också inte i det enskilda fallet, framstår som en varaktig störning i omgivningen. Det kan härvid noteras att anförde att skada genom brand som sprider sig från en fastighet till en annan inte torde utgöra en annan liknande störning, frånsett om branden uppkommit genom mera varaktig gnistbildning exempelvis från en industri.46 Av rättsfallet NJA 1996 s. 634 framgår att avspärrningar i samband med gatuarbeten kan utgöra annan liknande störning enligt 3 § miljöskadelagen.47 I rättsfallet uttalas, med hänvisning till miljöskadelagens förarbeten, att det allmänna uttrycket annan liknande störning rymmer ett brett spektrum av störningar, och att den uppräkning av sådana störningar som görs i propositionen endast är en exemplifiering och inte en fullständig redovisning av vad som kan utgöra en liknande störning. Vidare uttalas att ett syfte med miljöskadelagen var att förbättra de skadelidandes möjlighet att få ersättning. har alltså valt att tolka uttrycket annan liknande störning extensivt. Enligt synes genom avgörandet ha utvidgat området för tillämpning av punkt 8 på ett sätt som det inte finns några tecken på att lagstiftaren kan ha haft i åtanke.48 Enligt gör avgörandet att det är ganska svårt att se var gränsen för en tillämpning av punkt 8 går, och det kan ifrågasättas om inte en brand som sprider sig numera också bör falla in under annan liknande störning. Förslag att införa biotekniska produkter som en särskild störningskälla enligt 32 kap. 3 § Enligt Miljöskyddskommitténs förslag till miljöbalk skulle biotekniska produkter anges särskilt som en ersättningsgill skadeorsak enligt balken.49 anförde att de biotekniska produkterna tills vidare omfattar en förhållandevis snäv grupp och är förknippade med sådana risker att hanteringen bör vara förenad med ett strikt ansvar för de skador de kan orsaka.50 46Ersättning för miljöskador, SOU 1983:7, s. 250 f. 47Jfr rättsfallet även NJA 1940 s. 508. 48Anders , Några synpunkter med anknytning till tre begrepp i 32 kap. , Essays on tort, insurance, law and society in honour of , volume 1, s. 388 f. 49Miljöbalk, SOU 1993:27, del 1, s. 146 ff. betänkande, del 1, s. 522 och 700. Vid remissbehandlingen kritiserades kommitténs förslag i denna del av samt och . anförde i sitt yttrande att man inte finner de skäl kommittén anför för att hantering av biotekniska produkter skall vara förenat med strikt skadeståndsansvar tillräckligt övertygande.51 Hantering av kemiska produkter medför i många fall enligt verket mångdubbelt större skaderisker än hantering av biotekniska produkter. Att de biotekniska produkterna utgör en förhållandevis snäv grupp utgör enligt verkets mening inte skäl för införande av strikt skadeståndsansvar. Verket angav vidare att det i vissa fall kan vara svårt att avgöra om en produkt är att anse som genteknisk eller ej. Mot att införa strikt skadeståndsskyldighet talade också enligt verket att det i många fall kommer att krävas särskilt tillstånd till användning av biotekniska produkter och att regeringen kommer att få möjlighet att förbjuda hanteringen av en bioteknisk produkt. anmärkte att ett sätt att ge ett starkt incitament till försiktighet och efterforskning av konsekvenser med genetiskt modifierade organismer (GMO) är att införa strikt skadeståndsansvar för hantering av GMO.52 Förslaget om detta kräver dock enligt en mer ingående analys än den som har gjorts i kommitténs allmänna motivering. nämner särskilt att problem skulle kunna uppkomma om samtliga hanterare av GMO skulle omfattas av det strikta skadeståndsansvaret; möjligen borde man dra en gräns så att endast yrkesmässiga hanterare omfattas. Ännu intressantare vore enligt att kanalisera skadeståndsskyldigheten till den som tillskapar en viss typ av GMO. tar också upp frågan om identiteten hos en GMO samt frågan om preskriptionstid för skador med anledning av GMO som tar att upptäcka och härleda. ifrågasatte lämpligheten i att specialreglera produktansvaret för en specifik produkt, nämligen biotekniska produkter, i ett helt annat sammanhang än produktansvarslagen.53 Det valda tillvägagångssättet kunde enligt förutsägas ge upphov till ett antal gränsdragningsproblem och egenartade effekter. Ansvaret för defekta produkter aktualiserar enligt mening ett flertal svårlösta frågor som bör behandlas enhetligt och i ett sammanhang. 51Jordbruksverket, yttrande, , dnr 20 1348/93, s. 1 och 8. 52Uppsala universitet, yttrande, , dnr 1713/93 och 4981/93, s. 53 f. 53Lunds universitet, yttrande, , dnr I Ä 1 5430/93, s. 6 och 27. proposition till miljöbalk togs biotekniska produkter inte upp bland de störningskällor som skulle kunna föranleda skadestånd enligt balken.54 Några skäl till att kommitténs förslag i denna del inte lades till grund för lagförslaget angavs inte. Proposi- tionen resulterade inte i lagstiftning, utan fick i stället i uppdrag att lägga fram ett nytt förslag till miljöbalk. anförde i sitt huvudbetänkande att miljö- skadelagens bestämmelse om annan liknande störning ibland kan tillämpas för skador som orsakas av biotekniska produkter, samt att skadeståndslagen i vilket fall som helst är tillämplig.55 Detta bör enligt utredningen vara tillräckligt . Frågan berördes inte proposition till miljöbalk.56 I lagtexten ändrades dock uttrycket bioteknisk produkt till bioteknisk organism. Med anledning av en motion i frågan gjorde lagutskottet i sitt yttrande till jordbruksutskottet vissa uttalanden beträffande ut- trycket annan liknande störning i lagförslaget.57 anförde, med hänvisning till vad som uttalats i propositionen till 3 § 8 miljöskadelagen, att man för egen del inte kunde finna annat än att skador orsakade av biotekniska organismer i betydande ut- sträckning torde komma att täckas av den föreslagna bestämmelsen i 32 kap. 3 § första stycket 8. Utskottet uttalade vidare att såvitt man kan bedöma torde i andra fall skador orsakade av biotekniska organismer kunna hänföras till det allmänna culpaansvaret enligt skadeståndslagen. De stränga krav som ställs på hanteringen av bio- tekniska organismer enligt förslagets 14 kap. innebär enligt lagut- skottet att man när en skada inträffar kan konstatera att det föreligger oaktsamhet. instämde beträffande frågan om ersättning för skador orsakade av biotekniska organismer i vad lagutskottet anfört.58 Det bör anmärkas att GMO kan omfattas av definitionen av bio- tekniska organismer i 14 kap. 3 § men att detta inte nödvändigtvis är fallet.59 En GM-växt är helt klart inte en bio- 54 Se förslaget till 24 kap. , prop. 1994/95:10, s. 56. Jfr även a. prop., s. 257 ff. 55 – en skärpt och samordnad miljölagstiftning för en hållbar utveckling, SOU 1996:103 del 1, s. 629. 1997/98:45. 571997/98:LU2y, redovisas som bilaga 4 till JoU20, s. 355. 581997/98:JoU20, s. 141. 59Med bioteknisk organism avses en sådan produkt som har framställts särskilt i bekämpningssyfte eller något annat tekniskt syfte och som helt eller delvis består av eller innehåller levande mikroorganismer, däribland virus, eller nematoder, insekter eller spindeldjur. teknisk organism enligt nämnda definition. Det får därför i någon mån anses oklart om angivna uttalanden syftade på GMO och då särskilt GM-växter. Såväl som har dock i sina remissvar uttalat sig angående GMO eller GM-produkter i detta sammanhang. Uttalandena gjordes före tillkomsten av definition av biotekniska organismer. har bl.a. mot denna bakgrund gjort bedömningen att uttalande avser GMO.60 5.2.4Beviskrav för orsakssamband mellan störning och skada Bevislättnadsregeln i 32 kap. 3 § tredje stycket Enligt 32 kap. 3 § tredje stycket skall en skada anses ha orsakats genom en störning som avses i 3 § första stycket, om det med hänsyn till störningens och skadeverkningarnas art, andra möjliga skadeorsaker samt omständigheterna i övrigt föreligger över- vägande sannolikhet för ett sådant orsakssamband. I propositionen till miljöskadelagen anförde föredragande departementschefen bl.a. följande.61 Vid komplicerade orsaks- sammanhang har man i praxis slagit av på kravet om full bevisning om sambandet mellan en inträffad skada och en skadegörande handling. I fråga om sådana skador har det visat sig utomordentligt svårt att styrka ett samband mellan en störning och en skada. – Lättnaden i kravet på bevisning gäller orsakssambandet mellan en störande verksamhet och en skada. Bestämmelsen förutsätter att det bevisligen föreligger en skadlig störning. Det åligger alltså en skadelidande att på traditionellt sätt styrka att det har förekommit en störning som svaranden är ansvarig för, t.ex. en luftförorening eller en markförorening. Enligt bestämmelsen krävs det vidare att det bevisligen föreligger en skada. Om detta är tvistigt skall den skadelidande alltså på vanligt sätt visa att han har drabbats av en ersättningsgill skada. Den särskilda bevisregeln blir alltså av betydelse först när den skade- 60GMO-skador i naturen och försäkringar, SOU 2007:21, s. 106 f. och 120. 1985/86:83, s. 29 f. och 45 ff. lidande har visat att det har förekommit en störning som svaranden ansvarar för samt att en skada har inträffat. Regeln får betydelse främst när orsakssambandet är svårt och invecklat. – Den särskilda bevisregeln skulle kunna få betydelse inte minst när en i och för sig skadlig störning ligger långt tillbaka i tiden och den skadelidande då inte haft anledning att säkra bevisning om det inträffade. Å andra sidan krävs ett konkret stöd i utredningen för att skadeorsaken har varit den påstådda. Bestämmelsen innebär att det fordras en sanno- likhetsövervikt för den orsak som den skadelidande gör gällande. Departementschefen uttalade vidare att en lagfäst regel om bevislättnad inte behöver lägga hinder i vägen för en utveckling mot en sådan bevislindring även utanför miljöskadeområdet.62 I propositionen till miljöskadelagen diskuteras vidare den i praktiken inte ovanliga situationen att flera olika skadliga faktorer medverkat till skadan, men det är oklart i vilken utsträckning detta har skett.63 I detta sammanhang uttalas bl.a. följande. Att flera skadeorsaker har medverkat får normalt anses innebära att svaranden har bevisbördan för att den störning som han ansvarar för har orsakat endast en del av skadan. Om en skada inte kan delas upp men två eller flera verksamheter har medverkat till skadan, blir dessa verksamheter solidariskt ansvariga för skadan i dess helhet. För ett orsakssamband mellan en viss svarandes verksamhet och den inträffade skadan behövs inte heller i detta läge mer än en över- vägande sannolikhet enligt vad som sagts. Man ställer alltså frågan om den skadelidandes påstående att svarandens störning i varje fall tillsammans med någon annan störning har orsakat skadan är troligare än de andra förklaringar till skadeförloppet som har framförts av svaranden, exempelvis att den andra störningen ensam har åstadkommit skadan. Som utgångspunkt gäller även principen om solidariskt skade- ståndsansvar när skadeorsakerna är konkurrerande, dvs. att var och en av skadeorsakerna varit en tillräcklig betingelse för skadan.64 Skadeståndsansvar utesluts således inte av att en annan skadeorsak 1985/86:83 s. 30. 64Jan och , Skadeståndsrätt, 7 uppl., s. 213. ändå hade gett upphov till skadan, förutsatt att fråga är om samma skada och denna inte kan delas upp. Bevislättnadsregeln i 32 kap. 3 § tredje stycket bygger i huvudsak på de tankegångar som varit avgörande för utgången i några rättsfall om ersättning för miljö- och läkemedelsskador, bl.a. NJA 1981 s. 622 och NJA 1982 s. 421. I dessa rättsfall konstaterade att det för att den skadelidandes påstående om orsakssambandet skall läggas till grund för avgörandet bör vara tillräckligt att dels den skadelidandes påstående är i sig sannolikt med hänsyn till omständigheterna i målet, dels det framstår som klart mera sannolikt att orsaksför- loppet har varit det som den skadelidande påstår än att något av de sakförhållanden som svaranden har åberopat utgjort skadeorsaken. Enligt skulle denna typ av bevislindring vara särskilt motiverad vid svåröverskådliga och komplicerade händelse- förlopp såsom vid föroreningar genom miljögifter och liknande. Att ett orsakssamband mellan en störning och en skada har fastställts enligt bevislättnadsregeln innebär inte mer än att detta samband skall läggas till grund för prövningen av skade- ståndskravet. Rätten till skadestånd kan vara utesluten på annan grund. Rätten till skadestånd kan således vara utesluten därför att skadan är av sådan oförutsebar, icke-typisk eller avlägsen art att den enligt grundsatserna om adekvat kausalitet inte bör ersättas. Vem kan bli skadeståndsskyldig? Skyldig att betala skadestånd är enligt 32 kap. 6 § första stycket den som bedriver eller låter bedriva den skadegörande verksamheten i egenskap av fastighetsägare eller tomträttshavare. Samma skadeståndsskyldighet har andra som bedriver eller låter bedriva den skadegörande verksamheten och som brukar fastig- heten i sin näringsverksamhet eller i offentlig verksamhet. Här avses främst arrendatorer eller hyresgäster. Orsakar en nyttjanderättshavare skador är enligt förarbetena till miljöskadelagen en rimlig tolkning att fastighetsägaren blir ansvarig endast om han är direkt ekonomiskt engagerad i en verksamhet som nyttjanderättshavaren bedriver på fastigheten.65 Skyldig att betala skadestånd är enligt 32 kap. 7 § också den som utan att vara fastighetsägare, tomträttsinnehavare eller annan brukare av fastigheten, i egen näringsverksamhet utför eller låter utföra arbete på fastigheten. Här avses entreprenörer och andra som utför eller låter utföra arbeten på fastigheten, t.ex. byggnadsarbeten. Skall två eller flera ersätta samma skada, svarar de enligt 32 kap. 8 § första stycket solidariskt för skadeståndet i den mån inte annat följer av att begränsning gäller i den skadeståndsskyldighet som åligger någon av dem. Vad de solidariskt ansvariga har betalat i skadestånd skall i den mån annat inte har avtalats fördelas mellan dem efter vad som är skäligt med hänsyn till grunden för skadeståndsansvaret, möjligheterna att förebygga skadan och omständigheterna i övrigt. Detta följer av 32 kap. 8 § andra stycket. Av 6 kap. 1 § skadeståndslagen följer att ett skadestånd kan jämkas, om den skadelidande medverkat till skadan genom eget vållande. Den som riskerar att drabbas av en olägenhet har således att ta skälig hänsyn till risken och inrätta sig så att olägenheten inte blir onödigt stor. Den som försummar detta riskerar att få sin ersättning jämkad. Av stor praktisk betydelse är enligt förarbetena till miljöskydds- lagen att medvållandet kan bestå i passivitet.66 Underlåtenhet att 1969:28 s. 243. fästa skadevållarens uppmärksamhet på skador och skaderisker bör således kunna tillmätas betydelse vid bedömningen av ersättnings- skyldigheten. Från jämkningsfallen enligt 6 kap. 1 § skadeståndslagen brukar skiljas en skadelidandes skyldighet enligt allmänna rättsgrundsatser att begränsa sin skada.67 Gränsdragningen mellan dessa två principer är inte helt tydlig. Enligt bör 6 kap. 1 § skadeståndslagen ges företräde när underlåtenheten att begränsa skadan i första hand avsett en fysisk skada, medan principen om skadebegränsningsplikt bör tillämpas beträffande följdskada av allmän förmögenhetsnatur till en sakskada eller ren förmögen- hetsskada.68 anser att 6 kap. 1 § skadeståndslagen bör tillämpas på initialskadan, medan följdskador av såväl fysisk som ekonomisk natur bör omfattas av grundsatsen om skade- begränsningsplikt.69 Författarna synes således vara överens om att följdskador av ekonomisk natur skall lösas med tillämpning av principen om skadebegränsningsskyldighet. 5.2.6Ersättning för framtida skador Kan i fråga om skador som avser egendom ersättningens belopp lämpligen uppskattas på förhand, skall enligt 32 kap. 9 § första stycket ersättning bestämmas för framtida skador, om en part begär det. Ersättning för framtida skador kan bestämmas som ett engångsbelopp eller bestämmas att utgå med ett årligt belopp. Engångsersättning bör vara den normala formen.70 Bestämmelser om inlösen av fastighet finns i 32 kap. 11 §. Medför en verksamhet som avses i kapitlet att den fastighet helt eller delvis blir onyttig för ägaren eller att det uppstår synnerligt men vid användningen, skall fastigheten eller fastighetsdelen på ägarens begäran lösas in av den som bedriver verksamheten. 67Se t.ex. , Skyddsändamål och adekvans, 1993, s. 479, med referenser. 68Bertil , Om jämkning av skadestånd, 1982, s. 181. 69Håkan , a.a., s. 481. 1985/86:83, s. 58. Preskription innebär enligt 8 § första stycket preskriptionslagen (1981:130) att borgenären förlorar rätten att kräva ut sin fordran. För skador utanför kontraktsförhållanden gäller enligt 2 § första stycket samma lag en preskriptionstid . Denna preskriptionstid är i allmänhet tillämplig beträffande skador enligt 32 kap. . Har skadan orsakats genom brott kan preskriptionstiden enligt 3 § preskriptionslagen vara längre. Tiden räknas från när fordringen tillkom, vilket beträffande utomobligatoriskt skadestånd normalt innebär tidpunkten för den skadegörande handlingen eller händelsen.71 Det gäller även om skadan inträffar eller visar sig först . När det handlande som lett till skada försiggått , räknas preskriptionstiden från den tidpunkt då skadeförebyggande åtgärder senast kunnat företas.72 Vid miljöskador kan det ibland vara svårt att fastställa tidpunkten för den skadegörande handlingen eller händelsen. Miljöstörningar kan ge upphov till personskador eller skador på växtlighet som visar sig först .