sou · GWB354 · 2008-05-16 00:00:00 — Paragrafen ändras på så sätt att det i stället anges att såväl arbetstagare som företagare frivilligt kan ansluta sig till den kompletterande arbetslöshetskassan. Paragrafen innehåller bestämmelser om avgift av dem som får ersättning enligt grundförsäkringen som inte längre behövs med en obligatorisk arbetslöshetsförsäkring med inkomstrelaterad ersätt- ning vid arbetslöshet, eftersom grundförsäkringen avskaffas (se avsnitt 7X .4X och 8X .3)X . I stället införs det i paragrafen bestämmelser om det avdrag som Alfa-kassan ska göra när uppbördsmyndigheten beslutat om det enligt 8 § andra stycket lagen om arbetslöshetsför- säkringsavgift när den betalar ut arbetslöshetsersättning till personer som inte är anslutna till kassan (eller medlem i någon annan kassa). Enligt första stycket ska avdraget göras så snart det kan ske, dvs. så snart Alfa-kassan får kännedom om uppbördsmyndighetens beslut och ska betala ut arbetslöshetsersättning. Hur mycket som sammanlagt ska dras av, om det kan ske, framgår av uppbördsmyn- dighetens beslut. Avdragets maximala storlek per ersättningsdag är kopplat till den dagpenning som gäller för den sökande enligt lagen (1997:238) om arbetslöshetsförsäkring (). När det i lagtexten talas om dagpenningen som den sökande annars skulle haft rätt till enligt avses den gällande dagpenningen minskad med eventuella avdrag och nedsättningar som ska göras enligt . Avdraget per ersättningsdag får högst motsvara halva dagpenning- en. Av föreskriften om att avdraget ska göras så snart det kan ske följer att avdrag alltid ska ske med det maximala beloppet ända till det sammanlagda beloppet enligt uppbördsmyndighetens beslut har dragits av. Är det inte möjligt att dra av hela beloppet enligt uppbörds- myndighetens beslut, t.ex. därför att arbetslösheten upphör, får uppbördsmyndigheten ompröva och ändra sitt beslut om avdrag samt själv kräva det som saknas av den betalningsskyldige. Och skulle det avdragna beloppet i något undantagsfall vara större än vad som ska betalas för kalendermånaden, får uppbördsmyndighe- ten också ompröva och ändra sitt beslut om avdrag samt betala tillbaka det överskjutande beloppet enligt reglerna härom i lagen om arbetslöshetsförsäkringsavgift. Avdrag för betalning av preliminär skatt ska enligt andra stycket göras innan avdrag enligt första stycket görs. Avdraget enligt första stycket ska alltså göras från nettobeloppet, men per ersättningsdag högst motsvara halva den gällande dagpenningen före avdrag för preliminär skatt. Om det finns ett beslut om utmätning av lön enligt 7 kap. utsökningsbalken, får avdrag enligt första stycket inte göras gällande mot ett sådant beslut. Efter skatteavdraget ska alltså eventuellt utmätningsbelopp dras av. Först om det därefter, med hänsyn taget till förbehållsbeloppet, finns någon ersättning kvar att göra avdrag enligt första stycket från, ska sådant avdrag göras. Avdraget enligt paragrafen får anses göras av Alfa-kassan i sådan verksamhet med prövning av ärenden om arbetslöshetsersättning som avses i bilagan till sekretesslagen (1980:100), se avsnitt 12X .6.1.X Paragrafen innehåller bestämmelser om avgift av dem som får ersättning enligt grundförsäkringen som inte längre behövs med en obligatorisk arbetslöshetsförsäkring med inkomstrelaterad ersättning vid arbetslöshet, eftersom grundförsäkringen avskaffas (se avsnitt 7X .4X och 8X .3)X . I stället införs det i paragrafen en bestäm- melse om den bedömning av vem som är arbetslös som Alfa-kassan ska göra i fråga om personer som inte är anslutna till Alfa-kassan (eller medlem i någon annan arbetslöshetskassa). Enligt 29 § första stycket lagen om arbetslöshetsförsäkringsav- gift ska uppbördsmyndigheten lämna uppgift om vilka personer som skulle kunna ha rätt till avdrag enligt 3 § andra stycket 2 den lagen, dvs. uppgift om de personer som kan antas uppfylla kriteri- erna för avgiftsskyldighet och som inte är medlem i någon arbets- löshetskassa. Uppgifterna får enligt 8 § förordningen om arbetslös- hetsförsäkringsavgift lämnas ut på medium för automatiserad behandling. Enligt paragrafen ska Alfa-kassan bedöma om de personer Alfa- kassan sålunda underrättats om är arbetslösa i den mening som avses i 41 a § lagen (1997:239) om arbetslöshetskassor (LAK). Om någon hos uppbördsmyndigheten begär avdrag från arbetslöshets- försäkringsavgift på grund av arbetslöshet, ska myndigheten enligt 29 § andra stycket lagen om arbetslöshetsförsäkringsavgift genast sända över begäran med tillhörande handlingar till Alfa-kassan för bedömning av om personen är arbetslös i den mening som avses i 41 a § LAK. Alfa-kassan ska göra bedömningen på samma sätt som när Alfa- kassan bedömer om en person är arbetslös i den mening som avses i 41 a § LAK för att avgöra vilken medlemsavgift personen ska betala och hur stor förhöjd finansieringsavgift Alfa-kassan ska betala till staten. Precis som i fråga om den bedömningen är utgångspunkten enligt paragrafen att den som önskar tillgodogöra sig en lägre avgift bör ha en skyldighet att visa att han eller hon uppfyller förutsätt- ningarna för detta (prop. 2006/07:15 s. 42 och 51 samt prop. 2007/08:118 s. 21, 22 och 31). Alfa-kassans bedömning (beslut) enligt paragrafen kan överklagas i samma utsträckning och på samma sätt som Alfa-kassans nämnda bedömning avseende anslutna, se 98 § LAK. Enligt 30 § lagen om arbetslöshetsförsäkringsavgift ska Alfa- kassan till uppbördsmyndigheten lämna uppgifter om vilka personer som skulle kunna ha rätt till avdrag enligt 3 § andra stycket 2 i den lagen och som är arbetslösa i den mening som avses i 41 a § LAK. Uppgifterna ska, i den utsträckning uppbördsmyn- digheten bestämmer det, lämnas ut på medium för automatiserad behandling, 6 § förordningen om arbetslöshetsförsäkringsavgift. 16.3Förslaget till lag om arbetslöshetsförsäkringsavgift I första stycket anges syftet med lagen, nämligen att med den avgift som regleras i lagen, arbetslöshetsförsäkringsavgiften, finansiera delar av statens kostnader med anledning av utbetald arbetslöshets- ersättning. Arbetslöshetsförsäkringsavgiften är en årlig avgift, men debiteras enligt 4 § preliminärt per kalendermånad. Skälen för att utforma arbetslöshetsförsäkringsavgiften som en årlig avgift framgår av avsnitt 9X .3.2X och 10X .1.X Av andra stycket framgår det att arbetslöshetsförsäkringsavgif- ten ska hanteras av en uppbördsmyndighet, Myndigheten för arbetslöshetsförsäkringsavgift. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 11X .3.X Bestämmelsen i tredje stycket motsvarar 1 kap. 4 § socialförsäk- ringslagen (1999:799) och 1 kap. 3 § socialavgiftslagen (2000:980). Bestämmelsen behandlas i avsnitt 13X .2.X Gemenskapsrätten har företräde framför svensk lag och gäller oberoende av om en bestämmelse om detta har införts i intern svensk lag eller inte. Bestämmelsen i tredje stycket är därför främst av informativ karaktär. När det gäller avtal om social trygghet som ingått med andra stater har dessa i vissa fall inkorporerats i svensk rätt genom förordningar som beslutats av regeringen och som inte har företräde framför lag. Enligt förarbetena till socialav- giftslagen (prop. 2000/01:8 s. 92 f. och 178) har det därför i den lagen införts en upplysning om att avtal med andra stater indirekt kan ha en begränsande effekt på skyldigheten att betala socialavgif- ter. Motsvarande upplysning görs här för arbetslöshetsförsäkrings- avgiftens del. Paragrafens första och tredje stycke anger vilka som är skyldiga att betala arbetslöshetsförsäkringsavgift. Av bestämmelserna framgår det att avgiftsskyldighetens inträde är kopplad till det s.k. jobbskat- teavdraget (65 kap. 9 a–9 d §§ inkomstskattelagen (1999:1229)) och till beviljad ersättning enligt lagen (1997:238) om arbetslös- hetsförsäkring. Av bestämmelserna kan motsatsvis utläsas när avgiftsskyldighet inte längre finns för en person. Paragrafen innehåller dessutom i andra stycket ett antal uppräk- nade undantagssituationer. Förutom de två första punkterna, som innebär att avgiftsskyldigheten upphör från och med det år en person fyller eller avlider, avser undantagen situationer då arbetslöshetsförsäkringsavgift inte ska betalas för ett enskilt avgiftsår, trots att avgiftsskyldigheten formellt sett inte upphört. Genom att bestämmelsen i första stycket utgår från förhållan- dena under de fem närmast föregående åren framgår det att någon arbetslöshetsförsäkringsavgift inte ska betalas för då en person når upp till den nivå på arbetsinkomster som gör att avgiftsskyldighet inträder (2,7 prisbasbelopp). För den som fått arbetslöshetsersättning inträder däremot, enligt tredje stycket, avgiftsskyldigheten genast (bortsett från det fallet att personen avlider under ). Enligt 3 § första stycket är avgiften i sådana fall å andra sidan begränsad till hälften av den ordinarie arbetslöshetsförsäkringsavgiften. betalas därefter full arbetslöshetsförsäkringsavgift, förutsatt att inte något av de i andra stycket nämnda undantagen eller någon av situationerna då enligt 3 § avdrag på avgiften ska ske är uppfyll- da. Undantagen i andra stycket gäller inte i de fall då avgift ska betalas på grund av beviljad arbetslöshetsersättning . Paragrafens fjärde stycke utgör en slags säkerhetsventil som är avsedd att förhindra att inkomster som inte kan grunda rätt till förmåner enligt arbetslöshetsförsäkringen leder till att avgiftsskyl- dighet inträder eller kvarstår. Bestämmelsen ger också uppbörds- myndigheten möjlighet att, om det finns synnerliga skäl, besluta att en person, som är avgiftsskyldig enligt första stycket och inte uppfyller något av undantagen i andra stycket, ändå inte är skyldig att betala arbetslöshetsförsäkringsavgift för ett visst avgiftsår. Tillämpningen av bestämmelserna i fjärde stycket förutsätter att den betalningsskyldige ansöker om detta. Ansökan ska enligt 34 § beslut enligt andra stycket kan överklagas enligt 22 §. Tillämpningen av 2 § förutsätter att uppbördsmyndigheten får tillgång till en stor mängd uppgifter från , Försäk- ringskassan och arbetslöshetskassorna. Bestämmelser om utläm- nande av sådana uppgifter till uppbördsmyndigheten finns i 26– 28 §§ och i 3–5 §§ förordningen om arbetslöshetsförsäkringsavgift. Bestämmelserna i paragrafen behandlas i avsnitt 9X .X Av första stycket framgår hur stor arbetslöshetsförsäkringsavgiften är. Själva beloppet slås inte fast i lagen, utan meningen är att Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen ska enligt 1 § förord- ningen om arbetslöshetsförsäkringsavgift, såsom en verkställig- hetsåtgärd, fastställa beloppet inför varje avgiftsår. Paragrafen anger också i andra och tredje styckena i vilka fall avdrag ska göras på avgiften för en enskild avgiftsskyldig. Avdraget görs i praktiken för kalendermånad. Av andra stycket 1 och 3 följer att avdrag från arbetslöshetsför- säkringsavgiften ska göras för en månad då en person varit medlem i en arbetslöshetskassa eller fyllt . För tillämpningen av andra stycket 2, som anger att avdrag ska göras på avgiften för den som är arbetslös, krävs det att uppbördsmyndigheten vet vilka personer som kan bedömas uppfylla förutsättningarna för att vara arbetslösa enligt definitionen i 41 a § lagen (1997:239) om arbetslöshetskassor (LAK). Av fjärde stycket och av 87 b § LAK framgår det att den bedömningen ska göras av den kompletterande arbetslöshetskassan (Alfa-kassan). För att kunna göra denna bedömning behöver Alfa- kassan uppgifter från uppbördsmyndigheten om vilka personer som kan antas uppfylla kriterierna för avgiftsskyldighet och som inte är medlemmar i någon arbetslöshetskassa. En skyldighet för uppbördsmyndigheten att lämna sådan information framgår av 29 § och av 8 § förordningen om arbetslöshetsförsäkringsavgift. Bestämmelser om utlämnande av de uppgifter till uppbördsmyn- digheten, som behövs för tillämpningen av paragrafen, finns i 28 och 30 §§ samt i 5 och 6 §§ förordningen om arbetslöshetsförsäk- ringsavgift. Bestämmelsen i tredje stycket andra meningen har till syfte att någorlunda utjämna de ekonomiska skillnaderna mellan en person som blir arbetslös i slutet av det år han eller hon etablerat sig på arbetsmarknaden och en person som blir arbetslös därefter. Bestämmelserna i paragrafen behandlas i avsnitt 10X .X I paragrafen finns det bestämmelser om uttag per kalendermånad av preliminär arbetslöshetsförsäkringsavgift. Att uppbördsmyndig- heten, för att kunna bedöma om en person kan antas vara avgifts- skyldig, är beroende av en stor mängd uppgifter från andra myndigheter och arbetslöshetskassor framgår av kommentaren till 2 §. Utgångspunkten vid bestämmandet av preliminär arbetslöshets- försäkringsavgift är enligt andra stycket att den så nära som möjligt ska motsvara den slutliga arbetslöshetsförsäkringsavgiften för avgiftsåret. I denna del motsvarar bestämmelsen vad som enligt 4 kap. 1 § skattebetalningslagen (1997:483) gäller vid betalning av preliminär skatt. Beslut om preliminär arbetslöshetsförsäkringsavgift fattas som huvudregel inför varje avgiftsår. Sådant beslut kan också fattas när som helst under avgiftsåret, när uppbördsmyndigheten konstaterar att avgiftsskyldighet kan antas föreligga. Beslut om preliminär arbetslöshetsförsäkringsavgift kan omprö- vas på uppbördsmyndighetens eget initiativ eller på ansökan av den betalningsskyldige ända till dess att slutlig arbetslöshetsförsäk- ringsavgift fastställts, se 14 och 15 §§. Besluten kan även överklagas enligt 22 §. Besluten gäller dock , se 32 §. Bestämmelserna i paragrafen har behandlats i avsnitt 11X .4.2X och 11X .4.3.X Av första stycket framgår det att det är uppbördsmyndigheten som beslutar vem som ska betala preliminär arbetslöshetsförsäkringsav- gift och hur stor avgiften ska vara. Med storleken av avgiften menas i detta sammanhang inte krontalsbeloppet av en (hel) arbetslös- hetsförsäkringsavgift, som ju fastställs av Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen utifrån de förutsättningar som anges i 3 §, utan om hur stor den preliminära avgiften ska vara för en kalendermånad med beaktande av bl.a. om hel eller halv avgift ska betalas och om avdrag enligt 3 § andra stycket ska göras eller inte. Bestämmelserna om påminnelseavgift och tilläggsavgift i andra och tredje styckena motsvarar 12 och 13 §§ lagen (1989:41) om finansiering av radio och TV i allmänhetens tjänst. I förarbetena till denna lag (prop. 1988/89:18 s. 60 f.) påpekas att varje betalnings- försummelse leder till i vart fall ett temporärt intäktsbortfall och att de administrativa åtgärderna för att sända ut en påminnelse dessutom medför direkta kostnader för betalningsmottagaren. Påminnelseavgiften och tilläggsavgiften ska alltså av dessa skäl skapa tydliga incitament för den avgiftsskyldige att betala sin preliminära avgift . En reglering som liknar bestämmelserna om påminnelseavgift och tilläggsavgift finns även i lagen (2004:629) om trängselskatt. Enligt 13 § i nämnda lag ska den skattskyldige påföras en expedi- tionsavgift med belopp som regeringen föreskriver, om skatten inte har betalats i rätt tid. Den skattskyldige ska uppmanas att betala beloppen inom den i lagen angivna tiden. Om trängselskatt eller expeditionsavgift inte betalats inom den tid som angetts i betalningsuppmaningen ska enligt 14 § samma lag en tilläggsavgift påföras den skattskyldige. Regeringen har i förarbetena till lagen om trängselskatt (prop. 2003/04:145 s. 57) gjort bedömningen att tilläggsavgiften inte är att anse som en anklagelse om brott och att artikel 6 i därför inte är tillämplig i det avseendet samt att det även saknas skäl att tro att tilläggsavgiften av någon annan anledning skulle omfattas av artikel 6. Påminnelseavgiftens storlek anges i 2 § förordningen om arbets- löshetsförsäkringsavgift som ett krontalsbelopp, medan tilläggsav- giften enligt paragrafen uppgår till av avgiftsposten för perioden. Bestämmelserna i paragrafen behandlas i avsnitt 11X .4.3.X Om preliminär arbetslöshetsförsäkringsavgift för ett avgiftsår är obetald när den slutliga avgiften har fastställts för avgiftsåret, faller skyldigheten att betala preliminär avgift bort. Skyldigheten att betala preliminär avgift ersätts då av en skyldighet att betala slutlig avgift. Skyldigheten att betala debiterade påmin- nelseavgifter och tilläggsavgifter faller dock inte bort när slutlig avgift fastställts. Betalningsskyldigheten för sådana avgifter kan falla bort i de fall uppbördsmyndigheten med stöd av 13 § andra stycket beslutar om befrielse från betalningsskyldighet eller enligt 14–21 §§ omprövar sitt beslut eller efter överklagande enligt 22 §. Bestämmelserna i paragrafen behandlas i avsnitt 11X .4.3.X Paragrafen behandlar uppbördsmyndighetens fastställande av slutlig arbetslöshetsförsäkringsavgift. Den slutliga avgiften kan fastställas först sedan taxeringen för avgiftsåret är avslutad och lämnat de granskade uppgifterna vidare till upp- bördsmyndigheten. Eftersom taxeringen inte avslutas beträffande alla skattskyldiga, kan slutlig avgift fastställas antingen successivt av året efter avgiftsåret eller för alla avgiftsskyldiga, efter avgiftsåret. Eftersom det i lagtexten endast anges när slutlig avgift senast ska fastställas, lämnar paragrafen öppet för båda dessa alternativ. Enligt tredje stycket kan slutlig arbetslöshetsförsäkringsavgift även fastställas senare än vad som följer av huvudregeln, om avgiftsskyldigheten uppkommer till följd av ett beslut från Skatte- verket, , arbetslöshetskassa eller allmän förvalt- ningsdomstol. Det handlar i dessa fall om personer som upp- bördsmyndigheten inte bedömt vara skyldiga att betala arbetslös- hetsförsäkringsavgift för ett avgiftsår, men där ett senare fattat beslut av en annan instans gjort att uppbördsmyndigheten kunnat konstatera att avgiftsskyldighet finns. Om ett beslut från Skatte- verket, , arbetslöshetskassa eller allmän förvalt- ningsdomstol är av avgörande betydelse för frågan om slutlig arbetslöshetsförsäkringsavgift och beslutet kan väntas komma att meddelas , kan uppbördsmyndigheten också avvakta med att fastställa den slutliga avgiften till dess den aktuella instansens beslut vunnit laga kraft. Den som debiterats preliminär arbetslöshetsförsäkringsavgift för någon del av avgiftsåret ska alltid få ett beslut om slutlig avgift, även om uppbördsmyndigheten genom omprövning redan konsta- terat att personen inte är betalningsskyldig för preliminär avgift. Ett beslut om slutlig avgift kommer i sådana fall att innebära att avgiften fastställs till noll kronor. Beslut om slutlig arbetslöshetsförsäkringsavgift kan omprövas på uppbördsmyndighetens eget initiativ eller på ansökan av den betalningsskyldige, se 14–21 §§. Besluten kan även överklagas enligt 22 §. Besluten gäller dock , se 32 §. Sedan beslut om slutlig avgift fattats faller skyldigheten att betala preliminär avgift bort, se 6 §. Bestämmelserna i paragrafen behandlas i avsnitt 11X .4.4.X Paragrafen innehåller bestämmelser angående betalning av såväl preliminär som slutlig arbetslöshetsförsäkringsavgift samt påmin- nelseavgift och tilläggsavgift. I tredje stycket finns det en avräk- ningsordning för avräkning av inkomna belopp mot förfallna belopp. I de fall den avgiftsskyldige får arbetslöshetsersättning enligt lagen (1997:238) om arbetslöshetsförsäkring från den komplette- rande arbetslöshetskassan (Alfa-kassan), kan uppbördsmyndighe- ten enligt andra stycket besluta att avgiftsbelopp ska betalas genom att Alfa-kassan gör avdrag från den arbetslöshetsersättning som ska utbetalas. Närmare bestämmelser om sådant avdrag finns i 87 a § lagen (1997:239) om arbetslöshetskassor. Av sistnämnda paragraf framgår det bl.a. att avdraget per ersättningsdag högst får motsvara halva den dagpenning som den ersättningsberättigade annars skulle ha haft rätt till. När uppbördsmyndigheten fattat ett beslut enligt andra stycket ska Alfa-kassan underrättas om beslutet. Beslutet, som avser betalningsskyldigheten för avgift, kan omprövas enligt 14 21 §§ och överklagas enligt 22 §. I paragrafen finns det bestämmelser angående återbetalning för det fall att den betalningsskyldige har betalat för mycket. Bestämmel- sen om att återbetalning inte ska ske av belopp som understiger samt hänvisningen till lagen (1985:146) om avräkning vid återbetalning av skatter och avgifter har sina motsvarigheter i 18 kap. 7 § skattebetalningslagen. gen innebär att uppbördsmyndigheten, innan återbetalning av för mycket betald avgift sker, ska underrätta . Därigenom bereds möjlighet att ta det överskjutande beloppet i anspråk för betalning av skatt, avgift eller böter som har lämnats för indrivning. Beslut om återbetalning kan inte omprövas eller överklagas. Bestämmelserna behandlas i avsnitt 11X .4.5.X Paragrafen talar om i vilka situationer avstämning ska göras mot redan inbetalda avgifter. Av bestämmelserna följer att den fastställ- da slutliga arbetslöshetsförsäkringsavgiften ska stämmas av mot den preliminära avgift som inkommit för avgiftsåret och att en avstämning mot inkommen preliminär avgift även ska göras i de fall då ett beslut om preliminär avgift ändras innan den slutliga avgiften för avgiftsåret fastställts. När beslut om slutlig arbetslöshetsförsäkringsavgift fattats och sedan ändras ska avstämning ske mot inkommen arbetslöshetsför- säkringsavgift för det aktuella året. Bestämmelserna om avstämning behandlas i avsnitt X11.4.5.X 11 och 12 §§ Bestämmelserna i dessa paragrafer reglerar vad som ska ske när en avstämning visar att den betalningsskyldige betalat för lite respek- tive för mycket. I de fall personen betalat för lite följer det av 11 § att uppbördsmyndigheten ska fatta beslut om betalningsskyldighet för kvarstående belopp. Bestämmelserna om påminnelseavgift och tilläggsavgift motsvarar dem som finns i 5 §. Besluten kan omprö- vas enligt 14–21 §§ och överklagas enligt 22 §. Om den betalningsskyldige i stället har betalat för mycket, ska uppbördsmyndigheten tillämpa avräkningsordningen i 8 § tredje stycket och återbetalningsreglerna i 9 §. Beslut om återbetalning kan inte omprövas eller överklagas. Anståndsbestämmelsen i första stycket omfattar alla typer av avgifter enligt lagen. Som exempel på en situation då särskilda skäl kan tänkas finnas kan nämnas att en person blir arbetslös sent under ett avgiftsår och enligt bestämmelserna i 2 och 3 §§ då blir skyldig att betala halv arbetslöshetsförsäkringsavgift för avgiftsåret. När den betalningsskyldige ska betala en halv årsavgift under bara en eller ett fåtal månader, bör anstånd med betalningen regelmäs- sigt kunna beviljas på sådant sätt att avgiften kan betalas under t.ex. hela . Det kan även finnas andra fall där den avgiftsskyldiges ekonomiska situation är sådan att det finns särskilda skäl för anstånd. Tillämpningen av anståndsbestämmelsen förutsätter att den betalningsskyldige ansöker om detta. Ansökan ska enligt 34 § göras skriftligen. bör lämpligen i sådana situatio- ner som den ovan beskrivna tillsammans med beslutet om betal- ningsskyldighet skicka ut information till den betalningsskyldige om hur man ansöker om anstånd. Anståndstiden är inte reglerad i paragrafen utan får bestämmas av uppbördsmyndigheten i varje enskilt fall. Anståndstiden får dock inte vara längre än vad som kan anses skäligt med hänsyn till omständigheterna. kan besluta att betal- ningen av ett avgiftsbelopp ska delas upp på . Även i andra stycket, som handlar om hel eller delvis befrielse från skyldigheten att betala påminnelseavgift eller tilläggsavgift, anges det att det krävs särskilda skäl. Särskilda skäl kan t.ex. finnas när den betalningsskyldige av något objektivt godtagbart skäl varit förhindrad att betala . Befrielse kan beslutas antingen på uppbördsmyndighetens eget initiativ eller efter ansökan. Ansökan ska enligt 34 § göras skriftligen. Beslut enligt paragrafen kan omprövas enligt 14–21 §§ och överklagas enligt 22 §. Bestämmelserna i denna och följande paragrafer motsvarar i stort sett de bestämmelser om omprövning som fanns i den numera upphävda lagen (2004:1237) om särskild sjukförsäkringsavgift, som i sin tur hade utformats i nära anslutning till motsvarande bestäm-