sou · GWB3109 · 2008-12-03 00:00:00 — Frågan om utbildning av fritidspedagoger för fritidshemmen togs upp av 1975.TPF68FPT Ett resultat av detta blev att utbildningen kom att räknas till undervisningsyrkena i samband med universitets- och högskolereformen 1977. Från början var det en tvåårig utbildning för dem som hade praktik i fritidshem och utan praktik . Det fanns också en kortare utbildning om 50 poäng för dem som hade långvarig praktik och speciella förkunska- per. Utbildningen förlängdes 1993 till i samband med till- komsten av det barn- och ungdomspedagogiska programmet med två inriktningar, en för förskollärare och en för fritidspedagoger. På förslag av SIA-utredningenTPF69FPT fattade beslut om en mera flexibel användning av resurserna för skolans arbete, vilket innebar att eleverna skulle få en samlad skoldag med fasta tider för skoldagens början och slut, inom vilka både läroplansbundna och 67TP PT , (1999). Yrkeskulturer i möte. 68TP PT SOU 1975:67. Utbildning i samspel. 69TP PT Prop. 1975/76:39. Skolans inre arbete m.m. Kompetensbehov för blivande lärare s.k. fria aktiviteter skulle rymmas. De fria aktiviteterna skulle utformas i samarbete med fritidshem, fritidsgårdar och förenings- livet i kommunen. I regeringsförklaringen slogs fast att förskolan, skolan och skolbarnomsorgen skulle integreras för att förbättra första viktiga år. Ett första steg i detta integrationsarbete var att ta fram ett samlat måldokument för den del av förskolan som rörde sexåringarna, den obligatoriska skolan och skolbarnomsorgen.TPF70FPT I direktiven till kommittén diskuteras barns tidiga lärande som en del av det livslånga lärandet. Här uttrycks att både förskola, skola och fritidshem har viktiga upp- gifter när det gäller att skapa likvärdiga livsvillkor. Vidare måste de olika delarna i barns lärande harmoniera med varandra. Förskola, skola och skolbarnomsorg förutsätts därmed verka i ett samman- hang. I måldokumentet för förskolan, skolan och fritidshemmen (senare Lpo 94) kommer helhetsperspektivet på barns utveckling och lärande i den pedagogiska verksamheten till tydligt uttryck. I skolans uppdrag ska ingå att inte bara utveckla elevernas intellektu- ella anlag utan också deras fysiska, praktiska och konstnärliga möj- ligheter, och därmed ge utrymme för skapande, lek och fantasi. En följd av att fritidshemmen knöts närmare skolan blev att det ansvar för fritidshemmen som tidigare hade, övertogs av 1998 och bestämmelserna överfördes till skollagen. är tillsynsmyndighet och utfärdar kontinuerligt allmänna råd om hur kvaliteten i fritids- hemmen bör främjas.TPF71FPT Fritidshemmen styrs av Lpo 94 som omarbetades 1998 för att gälla också för fritidshemmen och den skolfria tiden. Den fortsatta utvecklingen fram till har inne- burit att allt fler fritidshem har integrerats i skolans lokaler och att fritidspedagogerna numera ingår i skolans arbetslag och deltar i undervisningen på olika sätt. Fritidshemmens uppgift är att genom pedagogisk verksamhet komplettera skolan, erbjuda barn en meningsfull fritid och stöd i elevernas utveckling och lärande. Fritidshemmet ska också ge barn den omsorg som krävs för att föräldrarna ska kunna förena föräld- 70TP PT SOU 1997:21. Växa i lärande – förslag till läroplan för barn och unga 6–. 71TP PT (2007). Kvalitet i fritidshem. Allmänna råd och kommentarer. Kompetensbehov för blivande lärare raskap med förvärvsarbete och studier. Syftet med den ökande integrationen mellan förskola, fritidshem och skola är att all peda- gogisk verksamhet för barn och unga ska ses som en helhet och som en del i ett livslångt lärande. förknippades fritids- pedagoger framför allt med omsorg och aktiviteter som hade med barns och ungdomars fritid att göra. Verkligheten för fritidspedagoger numera är att de ofta får en skolkulturellt förankrad lärarfunktion såväl på lektioner som i andra undervisningssammanhang. Fritidspedagogernas arbete har i ökande grad allt mer förlagts till den obligatoriska skoldagen som stöd till skolans undervisning. Fritidspedagogen har därmed blivit ett slags hjälplärare.TPF72FPT Integreringen av skola och fritidshem har medfört att det har blivit svårt att karaktärisera drag i en specifik fritidspedagogisk identitet eller fritidspedagogkultur. En bidragande orsak till det är att forskningen inom detta område är sparsamt förekommande, men också att fritidshemmen i praktiken har hört samman med förskolan i flera decennier.TPF73FPT Fritidspedago- gens yrke beskrivs i många examensarbeten och av verksamma fri- tidspedagoger som luddigt. Vi är en utrotningshotad grupp säger t.ex. en fritidspedagog som arbetat i yrket och som vill värna om omsorgsdelen i yrket. Utvecklingen tycks dela yrkes- kåren i två grupper: de som välkomnar utvecklingen mot en för- tydligad lärarroll och ett vidgat kunskapsuppdrag, och de som vill värna om en mer traditionell omsorgsinriktad fritidspedagogik med inriktning enbart och aktiviteter som drama, rörelse och lek. I det första fallet ses barnen som de största vinnarna, när lärare och fritidspedagoger samverkar utifrån en helhetssyn på barns utveckling och lärande.TPF74FPT I det andra fallet anser man att samverkan visserligen är bra för barnen, men fritidspedagogens verksamhet borde handla enbart om fritiden. Dessutom anses fritidspedago- gerna ha förlorat på samarbetet med skolan genom att de i allt väsentligt har fått underordna sig skolans villkor. I direktiven till denna utredning fanns ett uppdrag att utreda behovet av en särskild fritidspedagogexamen. Det uppdraget har utgått och enligt tilläggsdirektiv ska utredaren istället ge förslag på hur en examensbeskrivning för lärare för förskoleklassen och tidigare årskurser bör utformas för att även täcka 72TP PT , F. (1999). Från fritidens pedagog till hjälplärare: och lärares yrkesrelation i integrerade arbetslag. 73TP PT , M. (1999). 74TP PT Axiö, A. & , I. (1999). Tre kulturers möte i vardagen. Pedagogiska Magasinet, 1. Kompetensbehov för blivande lärare behovet av lärare i fritidshemmen. Regeringens vilja är att ansvaret för den pedagogiska verksamheten på fritidshemmen bör ligga på utbildade lärare. Den pedagogiska verksamheten i fritidshemmen tillskrivs, enligt läroplanen Lpo 98, funktionen att bidra till elevernas lärande både i och utanför skolan samt att ge omsorg och meningsfull fritid. De fritidspedagoger som arbetar både i skolan och i fritidshemmet bör därmed ha en lärarexamen med fritidspedagogisk inriktning som ger behörighet för läraranställning i både fritidshemmet och grund- skola. Med tanke på att skolbarnomsorgen enligt skollagen omfat- tar barn till och med bör en lärarutbildning med fritidspeda- gogisk inriktning omfatta även dessa ålderskategorier och inte begränsas enbart till åldersgruppen 6–. Siffror från visar att utvecklingen går mot att allt fler barn vistas på fritidshem – av alla 6–9-åringar är inskrivna och behoven ökar.TPF75FPT För att upprätthålla och fortsatt utveckla god kvalitet i fritids- hemmen förutsätts dock att det finns tillgång till personal som har god pedagogisk kompetens. Vad kännetecknar då fritidspedagogiken? Mycket av det inne- håll som beskrivs som fritidspedagogikens särdrag finns också som innehåll i moment som handlar om fostran för de yngre ålderskate- gorierna. Fritidspedagogiken lägger ett starkt fokus på -relationer och utveckling av social kompetens hos barn och unga -identitetsutveckling och identitetsskapande aktiviteter -tekniska, estetiska och praktiska verksamheter -lek, rörelse och utomhusverksamhet. Till den fritidspedagogiska kompetensen hör förmåga att skapa och finnas med i sammanhang som främjar utvecklingen av läroplanens allmänna, ej kursplanestyrda, mål – exempelvis att främja jämställd- het och demokratisk fostran samt att hantera konflikter. Fritidspedagogisk kompetens innebär vidare att vara ämnes- kunnig inom de kunskapsområden man arbetar inom. De ämnes- didaktiska kunskaperna måste dock bygga på att lärande omfattar olika ålderskategorier och kan ske i olika miljöer både inom och utanför skolans sammanhang. Fritidspedagogisk kompetens innefattar också kunskap om läroprocesser, individ- och grupprocesser, ledarskap och utomhus- 75TP PT (2007). Bättre koll på läget. lägesbedömning 2007 – kortversion. Kompetensbehov för blivande lärare En grundläggande och väletablerad del av den fritids- pedagogiska kompetensen är individens identitetsutveckling och relationer till andra. Fritidspedagogiken kan spela en viktig roll i konflikthantering och förebyggande av mobbning. Dessutom behövs goda kunskaper i psykologi, socialpsykologi och antropologi för att kunna arbeta med relationer och med utvecklingen av barns och ungas sociala kompetens. Kulturkom- petens behövs för att utveckla pedagogiska verksamheter som är mångkulturellt adekvata. För att bli behörig att verka som lärare i förskole- klassen och årskurs 1–6 behövs också utökade kun- skaper och färdigheter när det gäller ämnesinnehåll och ämnes- didaktik relaterat till det lärande som sker i skolan. DEL II En ny lärarutbildning, förslag och rekommendationer 4 Nya utbildningar och examina 4.1Allmänna överväganden och principskiss två nya yrkesexamina: ersätter den nuvarande lärarexamen. Att utredningen efter moget övervägande kommit fram till att föreslå just två examina har flera orsaker. Som bakgrundsteck- ningen i kapitel 2 visat, har konstruktionen med en lärarexamen visat sig fungera mindre väl. En återgång till många examina (fanns åtta) skulle dock hindra den tydlighet och relativa rörlighet som strukturen nu ger. Kompetensanalysen har visat att även om varje kategori lärare behöver ett specifikt innehåll, finns också mycket som förenar inriktningarna inom varje examen. Internationellt sett är två lärarexamina vanliga, där skiljelinjen mellan de båda lärarkategorierna förenklat sett går mellan barn och ungdom, mellan lärare som undervisar i nästan alla ämnen i en klass och lärare som koncentrerar sig på ett eller ett par ämnen. De båda termerna grund- och ämneslärare kräver också förklar- ingar. Grundlärarna får en bred ämneskompetens för att undervisa barn i förskola, förskoleklass, fritidshem och årskurs 1–6. De lägger därmed den helt nödvändiga grunden, självfallet i de centrala färdigheterna läsning, skrivning och räkning men också i andra ämnen. Ämneslärarna får en smalare ämneskompetens för att fördjupa ämneskunskaperna för ungdomar och vuxenstuderande i årskurs 7–9, gymnasieskolan och vuxenutbildningen. Nya utbildningar och examina Till kategorin ämneslärare förs även lärarna i sådana ämnen som har speciella förutsättningar: yrkesämnen, praktiska och estetiska ämnen. Den längd som föreslås för respektive inriktning bestäms av omfattningen på det innehåll som inriktningen enligt kompetens- analysen bör ha. Vissa utbildningar har därmed blivit längre än , och vissa har blivit kortare. Tack vare att utbildningarna också leder till generella examina finns inga akademiska återvänds- gränder. Från alla inriktningar kan man därmed lätt gå vidare och bredda eller fördjupa sina kunskaper på en högre nivå. utbildningen till grundlärare får fyra inriktningar: -förskoleklass och årskurs 1–3 -årskurs 4–6 För den första inriktningen, på förskolan, föreslås utbildningen omfatta heltidsstudier med möjlighet till påbygg- nadsutbildning för undervisning i förskoleklassen. För de tre övriga inriktningarna omfattar utbildningen heltidsstudier. utbildningen till ämneslärare får fyra inriktningar: -allmänna ämnen, årskurs 7–9 -allmänna ämnen, gymnasieskolan och vuxenutbildningen -yrkesämnen, gymnasieskolan och vuxenutbildningen -praktiska och estetiska ämnen. Utbildningen föreslås omfatta heltidsstudier för lärare i årskurs 7–9, med möjlighet till påbyggnadsutbildning för undervisning i ett tredje ämne. För gymnasielärare i allmänna ämnen omfattar utbildningen heltidsstudier. Nya utbildningar och examina ämnen studerar (vid heltidsstudier) som påbyggnad till relevant och validerad yrkeserfarenhet eller tidigare studier. Lärare i praktiska och estetiska ämnen utbildas för alla års- kurser där respektive ämne förekommer och utbildningen föreslås omfatta . För att höja utbildningarnas attraktionskraft och betona att det är fråga om akademiska yrkesutbildningar kommer dessa program också att leda till generella examina: högskoleexamen, kandidat- examen, magisterexamen eller masterexamen beroende på utbild- ningslängd. Samtliga utbildningar är därigenom anpassade till den så kallade Bolognamodellens struktur med möjligheter att gå vidare på högre nivåer, inte minst till forskarutbildning. Uppläggningen förbättrar möjligheterna att förlägga delar av utbildningen utom- lands, vilket bidrar till ökad internationalisering. Ämneslärarexamen kan också nås efter en tre terminer lång påbyggnadsutbildning efter det att erforderliga poäng i relevanta ämnesområden tagits. Denna grupp får inte någon generell examen. Man kan dock räkna med att många av de sökande till denna påbyggnadsutbildning, vilka har akademiska studier bakom sig, redan kan ha tagit en generell examen, alltifrån kandidat- till doktorsexamen. Nya utbildningar och examina SOU 2008:109 Principskiss, nya examina 7–9 TPF FPT(två Med svart i tabellen ovan avses skolformer/årskurser som respek- tive kategori i första hand har utbildning för. Med grått avses skolformer/årskurser där kompetensen beror på individuella val, eventuella fördjupningar eller tidigare studier. 4.1.1Lärarutbildningen i förhållande till förskolans organisation Lärarsituationen i förskolan kompliceras av det faktum att verk- samheten bedrivs av två grupper, förskollärare och barnskötare, varav endast den ena räknas som lärare och har en högskoleutbild- ning. Barnskötarna har normalt gymnasieutbildning från barn- och fritidsprogrammet eller motsvarande. Med möjlighet till ettårig påbyggnadsutbildning som leder till magisterexamen och kompetens att undervisa även i förskoleklass. Med möjlighet till ettårig påbyggnadsutbildning som leder till masterexamen och ger kompetens i ett tredje undervisningsämne eller djupare kompetens för gymnasieskolan. Dessa lärare utbildas för ett eller två ämnen (se avsnitt 4.5.3). Förkunskapskrav: relevant och validerad yrkeserfarenhet eller relevanta tidigare akademiska 5TP PT Förkunskapskrav: för undervisning i årskurs 7–9 minst 90 hp inom ett huvudområde, för undervisning i gymnasieskolan minst 120 hp inom ett huvudområde. Nya utbildningar och examina dessa grupper varierar mellan kommuner och mellan förskolor. Dessa två grupper utgör av förskolans personal (2007), och bland resterande av personalen finns fritidspeda- goger, fritidsledare, övriga lärare och personer utan relevant utbild- ning. Totalt i landet är av förskolans personal förskol- lärare och har pedagogisk högskoleutbildning, men det finns stora regionala skillnader. Andelen med pedagogisk hög- skoleutbildning varierar mellan länen, från 40 () till (län) och mellan kommunerna, från 29 () och (). 4.1.2Lärarutbildningen i förhållande till organisation En av grundtankarna bakom det uppbrytande av lärarutbildningens kategorier som 97 föreslog var att göra lärarna mer flexibla i förhållande till skolans organisation, som med kommunaliseringen och det ökande antalet friskolor blivit alltmer differentierad. Upp- delningen i olika kategorier skulle därför inte längre vara relevant. Denna utredning föreslår en övergång till två examina och ett antal tydliga inriktningar, vilket kan väcka en del frågor kring kon- sekvenser för skolans organisation. Om är organiserad i stadier, kommer de framtida lärarna att kunna arbeta inom just de årskurser utbildningen förberett dem för? Och riske- rar lärarutbildningen att låsa fast skolorna i en struktur som inte motsvarar organisationen? Tabellen nedan visar hur , såväl i som fristående regi, organiserades i enheter 2007: Antal skolor (i procent) Antal elever (i procent) De två med grått i tabellen markerade organisationsformerna över- ensstämmer inte med den föreslagna organisationen av lärarutbild- ningen. Problemen ser olika ut för de två organisationsformerna. Nya utbildningar och examina skolor med årskurs 1–5 uppstår ett kompetensöverskott, då lärarna för årskurs 4–6 endast kan undervisa i två av sina årskurser. I skolor för årskurs 6–9 riskerar dock en kompetensbrist i årskurs 6 att upp- stå på lång sikt. Denna kan lösas på olika sätt: genom att skolorna organiseras på annat sätt (minskning till 7–9 eller utökning till 4– 9), genom att lärare för årskurs 4–6 anställs för endast årskurs 6 eller att sådan kompetens lånas in för del av tjänstgöringen. Det gäller dock att komma ihåg att detta problem, om dagens organisa- tion bibehålls oförändrad, omfattar av skolorna och av eleverna (eleverna i årskurs 6 i 6–9- skolor). 1–9-skolor kan dock vara uppdelade i 1–5 respektive 6–9 utan att det syns i statistiken. För dessa skulle förändringen bli en intern organisationsfråga. En annan problematik rör lärare från nuvarande och tidigare lärarutbildning med större årskursomfattning än den nu föreslagna. På lång sikt, när allt fler lärare har genomgått den nya utbildningen, blir en konsekvens för lärarna med de två äldre utbildningarna att de inte längre kommer att kunna tjänstgöra inom hela det årskurs- spann de är utbildade för. är dock en betydande del av tidigare- och senarelärarna begränsade till färre årskurser eftersom endast en knapp fjärdedel av skolorna täcker hela deras årskurs- omfång: endast i 1–9- respektive 4–9-skolorna kan dessa lärare verka som avsett. De rent organisatoriska problemen ska dock inte överdrivas. har skolledare i att hantera lärare från (i huvudsak) tre utbildningssystem: stadielärare utbildade – 1988, tidigare- och senarelärare utbildade –2004 samt lärare från den nuvarande sammanhållna utbildningen. Skolledarna kommer att behöva göra fortlöpande kompetensbehovsanalyser, och samråda med lärarna hur arbetet bör organiseras för att lärarna ska kunna undervisa inom de årskurser de har utbildning för. Organisationen av lärarna i arbetslag underlättar dessutom situa- tionen med personal från olika utbildningssystem genom att lärarna kan komplettera varandras kompetenser. Utredningen vill också peka på fortbildning och kompetensutveckling som lösningar på de kompetensluckor som kombinationen av lärare med olika utbild- ning kan orsaka i skolorna. För årskurs 7–9 föreslår alltså utredningen att de lärarstude- rande i normalfallet utbildas för två ämnen, med möjlighet att komplettera med ett tredje ämne. Som framgått av kompetens- analysen i kapitel 3.3.5 menar denna utredning att ämneslärare Nya utbildningar och examina måste ha gedigna kunskaper i sina enskilda undervisningsämnen. Ett undervisningsämne kan alltså inte vara ett blockämne av typen SO eller NO, utan motsvarar enskilda ämnen som historia eller biologi. undervisar många lärare blockvis, och vissa har också fått sin utbildning blockvis. Dessa lärare har i exempelvis Riks- revisionens studie av lärarkompetensenTPF6FPT räknats som behöriga i samtliga ämnen som ingår i blocken. Det är svårt att analysera i detalj hur en övergång till en modell där lärare utexamineras med ett till tre av blockämnena kommer att påverka skolans organisa- tion. Självklart kommer denna övergång att få konsekvenser, när blockutbildade lärare ska ersättas med nyutbildade som inte får behörighet att undervisa i alla ämnena. Utredningen menar dock att den kraftiga kvalitetshöjning av nivån på ämneskunskaperna som förslaget innebär uppväger de praktiska problem som kan uppstå. Utredningen föreslår också att lärare i estetiska ämnen ska kunna utbildas för ett ämne eller ämnesområde. har denna grupp också utbildats för ytterligare ett eller flera ämnen. Enligt (2005) sköttes merparten av undervisningen i de praktiska och estetiska ämnena i årskurs 7–9 av lärare med de sär- skilda examina, vilka således utbildats för ett ämne. Maximalt av lärarna i dessa ämnen hade examen från nyare lärar- utbildning. I årskurs 1–6 sköttes en majoritet av undervisningen i praktiska och estetiska ämnen av låg- och mellanstadielärare (som fick utbildning i flera av ämnena) och av lärare med de särskilda examina. Gruppen obehöriga lärare var, i synnerhet på högstadiet, ganska stor, och det kan också noteras att medelåldern var särskilt hög för lärare i slöjd och hem- och konsumentkunskap. Lärare i praktiska ämnen i utbildas enligt utredningens förslag normalt i två ämnen. Det kommer alltså att kunna vara svårt för dessa lärare att få tjänster med undervisning i båda sina ämnen, när ettämneslärarna i praktiska ämnen pensioneras. Dagens situation innebär inte heller att alla lärare har garante- rade heltidstjänster på en och samma skolenhet, och att en över- gång till utredningens föreslagna struktur för utbildningen plötsligt skulle skapa många deltids- och kombinationsanställningar. Många skolor, i synnerhet i glesbygd men även en del fristående skolor, är så små att det knappt går att skapa heltidstjänster ens inom de stora 6TP PT (2005). Rätt utbildning för undervisningen. Nya utbildningar och examina För dessa lärare kan kombinationstjänster med fördel skapas med andra verksamheter, som eller fritidshemmen. Det kan heller inte vara ett självändamål att alla lärare måste garanteras heltidsanställningar på en och samma skola. Däremot är det av största betydelse att elever undervisas av lärare som har djupa kunskaper i sina undervisningsämnen. -skolans organisation uppvisar stora variationer -utredningens förslag till utbildningskategorier endast i liten utsträckning kommer att skapa praktiska problem i skolorna. Den föreslagna strukturen av lärarutbildningen innebär att två nya yrkesexamina ersätter den nuvarande enda lärarexamen. Högskole- verket prövar normalt alla ansökningar om att få utfärda nya yrkes- examina. Utredningen förutsätter därför att lärosätenas nuvarande rätt att utfärda lärarexamen inte automatiskt omvandlas till rätt att utfärda de nya examina, utan att de får ansöka om denna rätt, och att kommer att pröva dessa ansökningar. I ansökningarna ska lärosätena redogöra för vilka inriktningar inom grundlärarutbildningen och vilka ämnen inom ämneslärar- utbildningen man avser erbjuda, och beskriva sina förutsättningar att bedriva dessa. Inför ansökningarna förutsätts därför ett gediget inventerings- och analysarbete, där också möjligheterna till sam- verkan mellan lärosäten bör undersökas. Med de högre krav som utredningen förutsätter ska ställas på lärarkompetens och veten- skaplig miljö, är det osannolikt att lärosätena kommer att ansöka om alla de inriktningar de erbjuder . Vid prövningen av examensrätt för de båda examina torde Hög- skoleverket komma att använda dels en grupp generalister med överblick över hela lärarutbildningen, dels specialister som får granska varje inriktning och ämne. Denna modell användes till exempel vid det omfattande arbetet med att granska högskolornas rätt att utfärda masterexamen . Prövningarna tar ställning till om lärosätena har förutsättningar att uppfylla uttalade kvalitetskrav Nya utbildningar och examina för respektive inriktning och ämne, och bedömarna lämnar en rapport (som publiceras) med resultaten av granskningen. De beslut som universitetskanslern sedan fattar på grundval av bedömarnas rapport bör enligt utredningens mening innebära att lärosätenas ansökningar att få utfärda olika inriktningar av grund- respektive ämneslärarexamen bifalls eller avslås. tolkning av gällande regler innebär emellertid att examensrätt inte begränsas på inriktnings- eller ämnesnivå. Denna utredning menar dock att lärarutbildningen är ett tydligt exempel på att denna möj- lighet måste öppnas. Högskoleförfattningarnas regler om tillstånd att utfärda examina bör därför ändras. För att motivera detta kan följande exempel ges: Högskolan X ansöker om att få bedriva ämneslärarutbildning i kombinationerna svenska och engelska, historia och samhällskun- skap, matematik och fysik.