sou · GVB338 · 2008-01-01 00:00:00 — KASAM anser därför att det finns mycket goda skäl för SKB att tydligt redovisa och moti- vera sina ställningstaganden vad gäller konceptet djupa borrhål dels i Fud-program 2007, dels i den aviserade an- sökan om slutförvarsanläggningen. KASAM avser också att följa utvecklingen inom området, framför allt vad avser teknik för sådana borrningar och mätningar som syftar till att undersöka om berggrunden har de egenskaper som krävs för att metoden ska resultera i en säker slutförvaring. I ett beslut uttalade regeringen att SKB bör använda KBS-3-metoden som planeringsförutsättning för de kommande platsundersökningarna (Regeringsbeslut ). Visserligen underströks i samma beslut att ett slutligt godkännande av viss metod för slutförvaring inte kan göras förrän i samband med ett framtida ställningstagande till ansökningar om tillstånd enligt och kärntekniklagen att uppföra ett slutförvar för använt kärnbränsle. Men KBS-3-metoden har bl.a. genom rege- ringsuttalandet fått en särställning inför det s.k. metod- valet. Också SKI har vid olika tillfällen gjort en positiv värdering av SKB:s systemval och säger i sitt yttrande till regeringen över SKB:s Fud-program 2004 att slutförvaring enligt KBS-3-metoden fort- farande framstår som det mest ändamålsenliga sättet för att slutligt omhänderta det använda kärnbränslet . lämnade SKB in en ansökan om tillstånd enligt kärntekniklagen för att uppföra en inkapslingsanläggning vid Clab. I denna ansökan anger SKB syftet med denna anläggning och det med denna anläggning sammankopplade slutförvaret. SKB har som syfte att ett slutförvar för kärnbränsle från de svenska kärnreaktorerna ska skapas inom gränser och med frivillig medverkan av berörda kommuner. Slutförvaret ska byggas, drivas och förslutas med säkerhet, strålskydd och miljöhänsyn i fokus. Det ska vara utformat så att olovlig befattning med kärnbränsle förhindras både före och efter förslutning. Den långsiktiga säkerheten ska baseras på ett system av passiva barriärer. Slutförvaret skall etableras av de generatio- ner som dragit nytta av de svenska kärnreaktorerna och utformas så att det förblir säkert även utan framtida underhåll eller övervakning. (SKB:s ansökan om inkapslingsanläggning, bilaga A, 3.1 Syfte och ändamål, s. 7). För att uppfylla detta syfte krävs enligt SKB en inkapslings- anläggning och ett slutförvar. Ansökan om slutförvar kommer att lämnas in 2009, men i och med ansökan 2006 står det klart att SKB planerar att utforma slutförvaret enligt den s.k. KBS-3 metoden. I SKB:s Fud-program 2004 s. 27 presenteras denna metod med hjälp av nedanstående bild (figur 5.1). I urberget, under markytan, ska allt använt kärnbränsle slutförvaras. Bränslet är inneslutet i kopparkapslar som är omgivna av bentonit lera. Metoden bygger på att avfallet ska kunna förvaras utan övervakning och kontroll av kommande generationer. Källa: s. 27. KBS-3-metoden är alltså vägledande för SKB:s arbete med ett slut- förvar för det svenska kärnavfallet. Den närmare utformningen kommer att framgå av SKB:s ansökan 2009, men huvudkomponen- terna i systemet har successivt utformats . KASAM har följt och analyserat denna utveckling , t.ex. i kunskapslägesrapporter och yttranden över SKB:s Fud-pro- gram. Frågan om slutförvaring av det använda kärnbränslet från de svenska kärnkraftverken väckte ringa uppmärksamhet i samband med att kärnkraften introducerades i . Men politiserades frågan och bidrog till regeringsskiftet , då en borgerlig regering under ledning av den dåvarande cen- terpartiledaren tillträdde (förhistorien till detta skildras av i 2004, s. 33-56). Kärnavfallsfrågan stod i den politiska debattens centrum och enligt den s.k. villkorslagen 1977 kunde en kärnreaktor endast tillföras kärnbränsle och sättas i drift under endera av två förutsättningar. Den ena var att reaktorinnehavaren hade ett avtal om upparbetning av det använda kärnbränslet och kunde visa hur en helt säker slutlig förvaring av det upparbetade avfallet kunde ske. Den andra (alternativa) förutsättningen var att en helt säker slutlig förvaring av använt, ej upparbetat, kärnbränsle kunde ske. Som ett svar på villkorslagen uppdrog de svenska kärnkraftsproducenterna åt deras gemensamt ägda företag (SKBF, , SKB) att ta fram ett principförslag för omhändertagandet av det använda kärn- bränslet från de svenska kärnkraftverken. Förslagen KBS (Kärn- bränslesäkerhet) 1 och KBS 2 byggde på villkorslagens två huvud- alternativ: slutförvar efter upparbetning (KBS 1) och direkt slut- förvaring utan upparbetning (KBS 2). Ur KBS-2-metoden växte det aktuella huvudalternativet, KBS 3-metoden, fram. (För en närmare beskrivning av den politiska och legala utveck- lingen på kärnavfallsområdet, se KASAM:s kunskapslägesrapport (SOU 1995:50, kap. 1) samt fördjupningsrapporten för slutförvaring av kärnavfall – samhälle, teknik och natur (KASAM Rapport 2007:3). och har i olika arbeten närmare utrett den betydelse som KBS 3-metoden haft för utvecklingen av den svenska kärnkraften (2002 och 2006). Av särskild betydelse är den granskning som gjordes i samband med kärnkraftsindustrins ansökningar om tillstånd att ladda kärnkrafts- reaktorerna och 3. KBS-3-metoden utvär- derades av internationella experter och fick klartecken både av dessa och av SKI, som bedömde att KBS 3-metoden kunde uppnå kraven på godtagbar säkerhet. en bl.a. på denna grund laddningstillstånd för och 3. Under den fortsatta utvecklingen har frågan om val av plats för slutförvaret kommit alltmer i förgrunden och delvis t.o.m. undan- skymt metodfrågan. Men kom SKB med en säkerhets- redovisning, SR 97, som blåste nytt liv i diskussionen kring KBS-3- metoden. SR 97 var ett svar på ett regeringsbeslut med anled- ning av en komplettering av SKB:s Fud-program 92. Ett av syftena med SR 97 var att ge underlag för att påvisa möjligheten att finna en plats i svensk berggrund där KBS-3 metoden för djupförvaring av använt kärnbränsle uppfyller de krav på långsiktig säkerhet och strålskydd som anges i SSI:s och SKI:s föreskrifter (SR 97, s. 11). SR 97 handlar om den långsiktiga säkerheten efter förslutning. Kriterierna för ett godtagbart slutförvar är SSI:s och SKI:s före- skrifter, som berörts i tidigare kapitel. I SR 97 preciseras den filosofi som varit vägledande för ana- lysen av KBS-3-metodens säkerhet på följande sätt: Den långsiktiga säkerheten ska inte kräva framtida övervakning och underhåll. Förvaret ska utformas så att det tillåter eventuella framtida åt- gärder för att förändra förvaret eller att återta avfallet. Förvarets långsiktiga säkerhet ska bygga på flera tekniska och naturliga barriärer som genom olika funktioner bidrar till för- varets totala säkerhet. KBS-3-förvaret för använt kärnbränsle är utformat för att i första hand isolera avfallet. I andra hand, om isoleringen av någon anled- ning till någon del skulle gå förlorad, ska förvaret fördröja ut- släppet av radionuklider. Säkerheten åstadkoms med ett system av barriärer som stöder och kompletterar varandra. Säkerheten hos förvaret ska vara tillräcklig även om någon barriär skulle vara defekt eller inte fungera som avsett. Detta är innebörden i flerbarriärs- principen. En annan princip är att göra förvaret naturnära, dvs. att an- vända naturliga material till de tillverkade barriärerna. Genom att välja material från naturen blir det möjligt att bedöma och ut- värdera materialens långsiktiga stabilitet och uppförande i ett djupförvar med hjälp av kunskaper om naturliga förekomster. Av samma skäl strävar man efter att bygga ett förvar som förändrar de naturliga förhållandena i berget så lite som möjligt. försöker man begränsa den kemiska påverkan förvaret ger i berget. (SR 97, s. 17). publicerade SKB ytterligare en säkerhetsanalys av ett KBS-3-förvar (SR-Can). kommer en samlad säker- hetsanalys med hänsyn till platsvalet att offentliggöras (SR Site). Vi återkommer till frågor om säkerhetsanalyser i avsnitt 4.5. KBS-3-metoden sammanfattas på följande sätt av SKB i SR 97 (se Huvudrapport , s. 27): Bränslet placeras i korrosionsbeständiga kopparkapslar. De kapslarna är försedda med en insats av järn som ger mekanisk hållfasthet. Kapslarna omges av ett lager av bentonitlera som skyddar kap- seln mekaniskt vid mindre bergrörelser och hindrar grundvatten och korroderande ämnen att komma in till kapseln. Leran adsor- berar även effektivt många radioaktiva ämnen som kan frigöras om kapslarna skulle skadas. Kapslarna med omgivande bentonitlera placeras på ca 500 meters djup i urberget. Här råder långsiktigt stabila mekaniska och kemiska förhållanden. Om någon kapsel skulle skadas utgör bränslets och de radio- aktiva ämnenas kemiska egenskaper, t.ex. deras svårlöslighet i vatten, kraftiga begränsningar för transport av radioaktiva ämnen från förvaret till markytan. Detta gäller speciellt de lång- siktigt farligaste ämnena som americium och plutonium. Metoden åskådliggörs i figur 4.2 på följande sida. Figur 4.2 Centrala komponenter i KBS-3-metodens flerbarriärsystem Källa: SKB: SR 97, Huvudrapport s. 28 SKB har bedrivit ett ingående forsknings- och utvecklingsarbete om detta systemval alltsedan KBS-3-metoden presenterades 1983. Var tredje år har SKB till rege- ringen inlämnat program för forskning, utveckling och demon- stration av metoder för hantering och slutförvaring av kärnavfall. 4.3KASAM:s bedömning av KBS-3 metoden KBS-3-metoden innehåller följande fyra grundläggande barriärer för att förhindra eller fördröja spridningen av radionuklider från kärnavfallet: KASAM har vid olika tillfällen kommenterat SKB:s förslag be- träffande utformningen av dessa barriärer och det sätt på vilket de kan förhindra eller åtminstone fördröja spridningen av kärnavfallets farliga ämnen. Kapselbarriären är den viktigaste barriären för att isolera det använda kärnbränslet. Tre grundläggande krav ställs på en sådan Den ska (1) vara tät så att inga radioaktiva ämnen kommer ut och inget grundvatten kommer in, (2) ge mekanisk stabilitet, dvs. tåla de mekaniska påkänningar som rimligtvis kan uppträda. Vidare måste behållaren vara (3) korrosionsbeständig. Utgångs- punkten är att kapseln ska motstå korrosionsangrepp under minst 100 (KASAM:s yttrande över SKB:s , SOU 2005:47 s. 41). SKB:s referenskapsel består av en inre behållare av gjutjärn och ett yttre hölje av koppar. Gjutjärnsinsatsen ska ge mekanisk stabili- tet och kopparhöljet skydda mot korrosion. KASAM och andra myndigheter har varit positiva till materialvalet (se t.ex. KASAM:s yttrande över Fud-program 2001, SOU 2002:63 s. 49), men under- strukit att acceptanskriterier måste utvecklas för kapselns alla delar. SKB anser att man i sitt forskningsprogram visat att refe- renskapseln kan uppfylla de krav på mekanisk stabilitet och korro- sionsbeständighet som krävs för att under en serie olika scenarier (dvs. utvecklingsförlopp) kunna innesluta det använda kärnbränslet under minst 100 . Kapseln ska tåla såväl jordskalv och istider som mer normal påverkan nere i slutförvaret. Kopparkapseln ska bl.a. klara skjuvrörelser och förhindra att grundvatten rinner in i spalten mellan kapselhölje och gjutjärnsinsats. Säkerhetsanalyser måste utföras för att förutsäga möjliga förlopp om kapseln inte uppfyller de fastställda kriterierna (SOU 2004:67 s. 301). SKB har i sin ansökan om inkapslingsanläggning 2006 ställt upp vissa acceptanskriterier och utfört sådana konsekvensanalyser. Uppställandet av acceptanskriterier syftar också till att säker- ställa de enskilda kapslarnas kvalitet, dvs. att kopparhölje och gjut- järninsats inte har några fel i form av materialdefekter eller konstruktionsbrister (t.ex. bristfälliga svetsfogar). Tillverknings- processen måste garantera att sådana fel upptäcks och åtgärdas. Av särskild betydelse är tillgång till en effektiv svetsningsteknik för att på ett tillförlitligt sätt försluta kapseln. Ett kopparlock ska svetsas fast efter det att det använda kärnbränslet nedsänkts i gjutjärns- insatsen. SKB har utvecklat olika tekniker för förslutning av kopparkapseln. Referensmetoden är en svetsmetod som fogar samman material med friktionsvärme utan att materialet smälts. Denna metod har blivit utförligt presenterad och utvärde- rad i SKB:s Fud-program 2004. SKB tillkännagav i ett pressmeddelande att en säker metod för inkapsling av det använda kärnbränslet är klar. Denna teknik för förslutning av kapseln benämns friction stir welding och illustreras i figur 4.3. SKB:s inkapslingsmetod har blivit positivt bedömd bl.a. i KASAM:s Fud-yttrande 2005 (SOU 2005:47 s. 54). Men det återstår för SKB att visa att bl.a. svetsförfarandena rutin- mässigt kan ge resultat som uppfyller uppställda krav (SOU 2005:47, s. 21). Figur 4.3 Principsskiss över friction stir welding Källa: Utveckling av tillverkningsteknik för kopparkapslar med gjutna insatser. Lägesrapport av , SKB rapport . Bufferten ska hålla kapslarna på plats och i händelse av att kapseln börjar läcka fördröja spridningen av det radioaktiva materialet t.ex. via grundvattnet. Huvudfunktionen är att förhindra att strömman- de vatten i berget kommer i kontakt med kapseln med dess kärn- avfall. För att klara uppgiften måste bufferten enligt SKB uppfylla en serie krav (se eller KASAM:s sammanfattning i yttrande SOU 2005:47 s. 77-78), t.ex. att : leda bort restvärme från kärnavfallet, ha en låg vattengenomströmningsförmåga för att fördröja tran- sport av radioaktivt material från en skadad kapsel, ha ett tillräckligt svälltryck för att ge kontakt med det om- givande berget, men inte högre än vad det omgivande berget och kapseln tål, vara självläkande, så att inga bestående sprickor bildas, och i övrigt ha egenskaper måste vara stabila under minst 100 . Dessutom bör bufferten uppfylla ett antal önskemål, som att: förhindra att mikroorganismer kommer i kontakt med kapseln och förorsaka korrosion, kunna ta upp gas från en skadad eller korroderande kapsel utan att buffertegenskaper i övrigt försämras, inte innehålla föroreningar som är skadliga för kopparkapsel eller återfyllningsmaterial, ha förmåga att filtrera bort kolloidala partiklar.TPF1FPT SKB:s referensmaterial för bufferten är bentonitlera (MX-80), som SKB bedömer kan uppfylla ovan nämnda krav och önskemål. Frågan om alternativa buffertmaterial är dock inte slutgiltigt be- svarad och diskuteras bl.a. i KASAM:s yttrande över Fud-program 2004 (SOU 2005:47 s. 79). En annan viktig fråga gäller gas- transport och hur t.ex. vätgas från en skadad kapsel transporteras genom bentonitbufferten. KASAM har ifrågasatt varför inte denna fråga prioriteras i SKB:s forskningsprogram. Återfyllningen i deponeringstunnlarna är - hävdar SKB – inte en barriär i sig själv. Den är snarare en förutsättning för att bufferten och berget ska fungera som effektiva barriärer. Återfyllningens uppgift är med andra ord att stabilisera slutförvaret. Dessutom har SKB uppställt en rad andra krav. Återfyllningen ska (jfr SOU 2005:47 s. 87): ha en styvhet som minimerar bentonitbuffertens expansion uppåt, ha en vattengenomströmning som motsvarar det omgivande bergets, ha ett visst svälltryck mot taket och motverka kanalbildningar för vatten. 1TP PT Kolloider är små partiklar i storleksordningen 1 nm till 1 µm som kan förbli svävande i vatten, och som kan påverka radionuklidtransporten från ett slutförvar med radioaktivt avfall. KASAM har i sitt yttrande över Fud-program 2004 framhållit att frågan om radionuklidtransporter genom återfyllningen och hur den i möjligaste mån kan fördröjas, utgör en viktigare del av krav- specifikationen än vad som framkommer i SKB:s Fud-program. Återfyllningsmaterialets täthet (densitet) kommer förmodigen att vara lägre än buffertens. Radionuklider från en skadad koppar- kapsel kommer att färdas snabbare genom återfyllningen än genom bufferten. Detta har inte i tillräcklig grad uppmärksammats av SKB. Inte heller den ökande mikrobiologiska aktiviteten i återfyllningen som kan bli följden av dess lägre täthet. I motsats till bufferten anges i SKB:s senaste Fud-program (2004) inget bestämt referensmaterial för återfyllningen. KASAM har – i sitt yttrande över Fud-program 2001 - framhållit fördelarna med svällande lera som kompakteras på plats i tunneln. Leran åstadkommer en maximal tätning mot väggar och tak. KASAM har dessutom framhållit att olika material kan behövas i olika ut- rymmen. Deponeringstunnlarna kan kräva ett annat material än transporttunnlar eller schakt och ramper till markytan (SOU 2002:63, s. 65). Geosfären är ett naturligt skydd för kapslarna. Ett berg med mekanisk stabilitet, begränsad sprickbildning och rätt kemisk sammansättning kan dessutom på ett avgörande sätt fördröja sprid- ningen av radioaktivt material från skadade och läckande kapslar. Därför är det av avgörande betydelse att både sannolika och mindre sannolika utvecklingsförlopp i och kring slutförvaret kan urskiljas och konsekvenserna under dessa scenarier studeras och utvärderas. Tillförlitliga kunskaper om grundvattentransport längs olika sprickbildningar är av avgörande betydelse. Sådana kunskaper har bl.a. erhållits från Äspölaboratoriet. En central fråga i detta sammanhang är förekomsten av och egenskaperna hos sprickor och sprickbildningar. Denna fråga upp- märksammades ingående i KASAM:s kunskapslägesrapport . Målsättningen var tidigare att placera slutförvaret i en tillräckligt stor volym av sprickfri berggrund. Efterhand modifierades denna målsättning. Ett lagom mycket uppsprucket berg blev idealet. Plintmodellen växte fram, dvs. det gällde att finna en homogen bergplint, skyddad av omgivande svaghetszoner, där eventuella framtida rörelser i samband med jordbävningar och istider kan tas upp (SOU 1998:68 s. 119). SKB skriver i sitt Fud-program 2004 att slutförvaret ska för- läggas i kristallint berg med granitisk sammansättning (s. 243). Denna utgångspunkt har upprepade gånger ifrågasatts av KASAM i yttranden över tidigare Fud-program. Utgångspunkten bör i stället vara en jämförelse mellan olika bergarter och på vilket sätt de kan möta de krav som bergbarriären ska uppfylla (Fud-K-yttrande 2001, s. 2, SOU 2002:63 s. 70 och SOU 2005:47 s. 94). Ytterligare överväganden om bergbarriären görs i kapitel 7 om platsvalspro- cessen. Biosfären definieras som alla levande organismer i miljön, inklu- sive människan, samt den del av miljön med vilken människan och de andra organismerna växelverkar (SOU 2005:47 s. 109). Om radioaktiva ämnen från skadade kapslar når biosfären, kan det få mer eller mindre skadliga effekter på människan och andra levande organismer. Dessa skador har närmare beskrivits i kapitel 1 och den etiska utmaningen för slutförvarsprojektet är att förutse och redu- cera sannolikheten av att sådana skador uppstår så mycket som rimligtvis är möjligt. Skadliga radioaktiva ämnen från läckande kapslar kan nå bios- fären på väsentligen tre olika sätt (undantaget ett avsiktligt eller oavsiktligt mänskligt intrång i slutförvaret). För det första kan så- dana ämnen nå upp till markytan genom grundvattenflöden som passerar ett slutförvar med sönderbrutna och/eller korroderande kapslar. Utflödet för det förorenade grundvattnet kan vara brunnar, källor, myr- och våtmarker, insjöar, vattendrag samt kust- och havsvatten. Dessutom kan ett sådant grundvatten sprida skad- liga radioaktiva ämnen i åkerjorden och tas upp av olika sädesslag, som djur och människor använder som föda. För det andra kan skadliga radioaktiva ämnen nå människor och djur via sedimente- ring på havs- och sjöbottnar. Om de efter en framtida landhöjning torrläggs, kan de komma att uppodlas för produktion av livsmedel, som är förorenade. Och för det tredje skulle läckande kapslar kunna friläggas genom erosion, dvs. att berget slits ner till slutför- varets nivå, eller genom kraftiga förkastningar som för upp kapslar- na till marknivån. Sådana förlopp är visserligen mindre sannolika, men kan inte helt uteslutas. Det är utspädningsvolymen som avgör vilka konsekvenser ett ut- släpp av radioaktiva ämnen från slutförvaret får för växter, djur och människor. Genom platsundersökningarna i närheten av kärnkraft- verken i Forsmark och i har SKB fått kunskap om olika utflödespunkter och kan därigenom också beräkna utspäd- ningsfaktorn. Det s.k. i Forsmark har visat att ut- strömmande vatten ifrån berget i stor utsträckning späds med grundvattnet i avlagringarna ca 100 gånger (SKB:s Fud-program 2004, s. 279). Redovisning av ytterligare forskning på detta område kan förväntas i samband med SKB:s ansökan 2009. I det avslutande kapitlet (6) ska vi återkomma till frågan om det inte finns ytterligare en barriär i form av den sociala besluts- processen. I detta kapitel ska vi uppmärksamma två ytterligare frågor, nämligen återtagbarhet och säkerhetsanalys. Med återtag avses friläggande av en eller flera kapslar med åter- föring och eventuellt återbruk. Frågan har fått en begränsad upp- märksamhet från SKB, bl.a. med motiveringen att det i inte är ett formellt krav att återtag av en deponerad kapsel ska vara möjligt (SKB:s Fud-program 2004, s. 125). KASAM har dock upp- märksammat frågan vid ett flertal olika tillfällen och inte minst i samband med ett internationellt seminarium arrangerat av KASAM i samarbete med 1999. Seminariet har dokumenterats i en utförlig rapport (Retrievability of High Level and Spent Nuclear Fuel, IAEA-TEDOC-1187, 2000). Inledningsvis redovisas tre tänkbara skäl för återtagbarhet (): möjlighet till reparationer/förbättringar innan förvaret för- slutits, det använda kärnbränslet kan om- värderas och bli en viktig resurs, nya tekniker kan utvecklas så att bränslet kan göras mindre farligt eller tom oskadliggöras. Dessa argument för att möjliggöra återtagbarhet måste dock vägas mot nackdelarna. Dit hör bl.a. de ökande kostnaderna för att an- passa ett slutförvar till ett eventuellt framtida återtag liksom natur- ligtvis kostnaderna för själva återtaget. En annan svårighet som uppmärksammades vid seminariet gäller konsekvenserna för den långsiktiga säkerheten. Medför anpassningen av slutförvaret för ett eventuellt återtag att man måste göra vissa eftergifter beträffande den långsiktiga säkerheten? Frågan kan beskrivas som etisk. Vad ska man prioritera? Framtida generationers handlingsfrihet eller deras säkerhet? I KASAM:s senaste kunskapslägesrapport argu- menteras för ståndpunkten att om det finns en konflikt mellan handlingsfrihet och säkerhet, så bör man välja säkerheten (SOU 2004:67 s. 422-423). KASAM påpekade vid granskningen av Fud-program 2004 nöd- vändigheten av att analysera säkerheten vid ett eventuellt åter- tagande av bränslekapslar från slutförvaret. Någon sådan analys har ännu inte redovisats av SKB, men förutskickats som en s.k. system- variant i en kommande systemanalys (Fud-program 2004, s. 370). 4.5Säkerhetsanalysens roll och utveckling Säkerhetsanalysen har huvudrollen i arbetet att demonstrera lång- siktig säkerhet hos ett slutförvar i svensk berggrund för använt kärnbränsle och högaktivt reaktoravfall. Ett metodutvecklings- arbete har pågått både i och internatio- nellt och både inom myndighetsvärlden och industrivärlden. har ständigt legat långt framme och varit ledande i ut- veckling av säkerhetsanalytiska metoder. Säkerhetsanalysen är ett verktyg för att systematiskt analysera alla tänkbara händelseförlopp (s.k. scenarier) som kan påverka ett slutförvar. Man vill få svar på vilka händelseförlopp som är möjliga, vilka konsekvenserna blir och hur stor sannolikheten är för de olika händelseförloppen. Den följande framställningen bygger på fördjupningsrapporten av slutförvaring av kärnavfall – roll, utveckling och utmaning (KASAM Rapport 2007:2). I och med den s.k. villkorslagen fick reaktorägarna ett tydligt ansvar för slutförvaring av kärnavfallet. Myndigheterna SKI och SSI skulle ställa upp krav och pröva ansökningar om tillstånd. Det krav som ställdes i villkorslagen på en helt säker slutför- medförde att säkerhetsanalytiskt arbete kom igång tidigt i med engagemang från både industrin och myndigheterna.