sou · GVB350 · 2008-01-01 00:00:00 — 176TP PT Gerholm 1985 s.35. 177TP PT Jfr Egeland 2003. 178TP PT Gerholm 1985 s.37. 179TP PT Gerholm 1985 s.36. Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser Kanske får man nöja sig med i ett första skede att enbart ha som mål att aktivera människor i grupp kring kulturupplevelser eller studier de själva upplever meningsfulla. I senare skeden kan man utveckla mer systematisk samhällsorientering, sedan deltagarna fått en bas av kun- skaper och självförtroende att stå på. Etnologen skriver i sin avhandling om detta projekt, hur projektledningen föreställde sig hur det mellanmänskliga utbytet inom ramen för hobbyverksamhet, författarverkstäder, målargrupper m.m. skulle förankra deltagarnas självkänsla och för- ankring i området. Men kommunikationen skulle också öka indivi- dernas kunskaper och därmed fungera som instrument för att påverka de egna villkoren. Samverkansspiralen passade det sam- hällsorienterade kulturarbetet som en hand i handsken.TPF180FPT Till projekttanken hör förstås nödvändigheten av att ha en mål- grupp. Och för att kunna stödja eftersatta grupper krävs att dessa kategorier först identifieras och förstås. kunde grupperna vara låginkomsttagare, glesbygdsbor, handikap- pade, invandrare, barn, gamla, ensamma, isolerade familjer och ensamstående mödrar.TPF181FPT Dessa ansågs ha små politiska resurser och begränsade möjligheter att påverka sin egen närmiljö. Genom genreartade beskrivningar av rotlöshet i trista förorter, passivitet, initiativ- och identitetslöshet gjordes målgrupperna och deras för- modade behov begripliga för medelstilldelare. Projekten motive- rades genom ett särskilt språkbruk som betonade en problemfylld verklighet. Inte alltid beskrevs målgruppernas tillkortakommande rakt ut. Beskrivningarna kunde också formuleras indirekt genom att man gick direkt in på behov av stärkt identitet och gemenskap, utan att uttalat specificera bristerna. Det utvecklades en allestädes närvarande svart klangbotten gentemot vilken projekten motive- rades. En sådan svart klangbotten verkar motivera kulturens när- varo i samhällets marginaler än idag.TPF182FPT Modell av och för verkligheten Projektmakares sociocentriska agendor och tolkningar av mål- grupper kan enligt Gerholm systematiseras genom begreppen modell av verkligheten och modell för verkligheten. 180TP PT Gerholm 1985 s.37. 181TP PT Gerholm 1985 s.97. 182TP PT Jfr m.fl. 2002, Pripp 2002, Pripp, Plisch & 2005. Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser verkligheten är bilden av målgruppen och dess behov som varje projekt tecknar och som motiverar dess insatser. Ofta byggs modellen av verkligheten upp genom en ömsesidig process av iakttagelser och bekräftelser. De dominerande bilderna, som cirkulerar mellan massmedier, organisationer, politiker och kultur- administratörer, uppmärksammar ett visst utsnitt av verkligheten, som också bekräftas på olika vis och därför uppfattas som sanna. Det är inom modellen av verkligheten som antaganden om orsaks- sambanden görs, mellan exempelvis å ena sidan bristande själv- förtroende och, å den andra, avsaknad av vissa kontakter, problem på arbetsmarknaden och dåliga skolresultat. Genom sådana tolk- ningsförfaranden skapas efterfrågan på kontaktskapande kultur- arbetare och kreativa och animerade projektledare.TPF183FPT Modellen för verkligheten är lika med de åtgärder som antas avhjälpa problemen som formulerats utifrån modellen av verk- ligheten. Modellen för är med andra ord projektets handlingsplan – i form av en samverkansspiral – som följer ett utvecklingsscenario uppdelat i olika faser efter en tidsaxel. Genom betoningen av ensamhet, isolering, främlingskap, passivitet, missmod röjdes väg för det samhällsorienterade kulturarbetet. Kulturbegreppet laddades med innebörder som gemenskap, aktivitet, kreativitet och fantasi, skriver Gerholm.TPF184FPT Hon kunde konstatera att projektet i boendemiljö till stor del byggde på antaganden som inte stämde överens med mål- gruppernas egna livsvärldar som byggde på vad man kallar för första rangens konstruktioner. Projektmakarna utgick istället ifrån sina egna ideal och verklighetsuppfattningar, dvs. andra rangens kon- struktioner av målgruppernas verkligheter. Beskrivningarna av mål- grupperna blev därigenom kompatibla med ett kulturpolitiskt språkbruk och önskescenario. Det fanns dock en stor diskrepans mellan det levda livet och projektledningens antaganden om iso- lering, mellan hur aktiviteterna gick till i praktiken och hur de senare beskrevs i rapporteringen. Ordinära händelser omskrevs i ordalag av att det sjöd av aktivitet; traditionella konstärliga former beskrevs som utvecklande och nyskapande. Projektarbetarna fick formligen klämma in projekterfarenheterna i den ideala sam- verkansmodellen. Det vidgade kulturbegreppet skulle medverka till nytt engagemang, den uppritade kartan skulle motsvaras av verk- ligheten. Min tolkning är att kulturen, i alla dess tre innebörder, 183TP PT Gerholm 1985 s.103. 184TP PT Gerholm 1985 s.104. SOU 2007:50 Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser blev till politik i meningen att dess fastslagna innehåll blev utgångspunkt för ett målinriktat handlingsprogram.TPF185FPT Ett mer sentida projektförtätat skede var Storstadssatsningen som initierades av regeringen i slutet av 1990-talet.TPF186FPT Frågan är hur modellen av verkligheten såg ut vid i jämförelse med 1980-talets inledande år. Initiativet berörde sju kommuner i tre storstadsregioner och avsikten var att bryta en negativ trend med etnisk och social segregation. Bostadsområdena som byggdes under miljonprogrammet beskrevs i termer av anonymitet och brist på gemenskap och samhörighet. Segregationens orsaker angavs vara: arbetslöshet, invånarnas bristande kunskaper i det svenska språket och vissa skolämnen, för låg utbildningsnivå, oattraktiva och otrygga bostadsmiljöer, dålig folkhälsa samt invånarnas bristande delaktighet i samhället. De målgrupps- och problembeskrivningar som angavs i direkti- ven för storstadssatsningen var, som synes, snarlika de synsätt som dominerade kring eftersatta grupper . Man skulle kunna säga att de dominerande förståelseformerna var desamma, dock innehållande en del nya betoningar som folkhälsa, språk och genus. Genusperspektivets intåg är tydligt i exempelvis direktivens välkomnande av nya idéer och former kring satsningar på flickor och unga kvinnor. Betoningen av språkets betydelse var en annan trend som alltifrån lågkonjunkturen fått ett ordentligt fäste som förklaringsmodell och orsakssamband bakom arbetslöshet och annan marginalisering.TPF187FPT Om vi går över till modellen för verkligheten fanns det direktiv inom Storstadssatsningen om att kulturen skulle användas som ett (av flera) verktyg i arbetet med att motverka social och etnisk seg- regation. Kulturens närvaro ansågs stödja barns och ungdomars utveckling, höja engagemang och motivation, vara identitets- stärkande och ett sätt att lära sig ta ansvar i demokratiska samman- hang. Kulturen skulle också vara en källa till glädje och välmåga. 185TP PT Med att kulturens tre innebörder gjordes till politik menar jag att man ville: 1) bilda/upplysa/skapa vissa definierade insikter, genom att 2) tillämpa särskilda konstnärliga former som skulle leda till dessa definierade effekter på 3) målgrupper vars förmodade egenskaper, färdigheter och världsbilder, dvs. kultur, både tjänade som utgångspunkt och som förändringsobjekt för verksamheten. 186TP PT Regeringens proposition 1997/98:165, Utveckling och rättvisa – en politik för storstaden. 187TP PT SOU 1996:55, Regeringens proposition 1997/98:165, Hosseini-Kaladjahi 2002b. Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser Kulturarvet nämndes som betydelsefullt i exempelvis områden som byggts inom ramen för miljonprogrammet. Man pekade i direktivet på att dessa hembygder har en sällan uppmärksammad historia som går långt tillbaka i tiden, mot järnåldern. Engagemang i kulturarvet omskrevs som ett viktigt bidrag till gemenskap och ansågs kunna råda bot på den anonymitet och brist på samhörighet som angavs vara mångfaldens baksida. Det mångsidiga kulturlivets närvaro sågs också som bidragande till ett öppet och demokratiskt samhälle. Storstadssatsningen visar att det fanns en samsyn mellan integ- rations- och kulturpolitiken kring lämpliga målgrupper, segrega- tionens orsaker och nödvändiga motåtgärder. Det fanns med andra ord inte bara gemensamma åsikter kring en giltig modell av verk- ligheten, utan också för verkligheten, kring själva samverkans- spiralen; hur det ena skulle komma att leda till det andra, hur stärkt kulturarv skulle hjälpa till att skapa trygghet och självkänsla, hur kulturverksamheter skulle stärka språk, initiativförmåga och demo- kratiskt ansvarstagande. I Storstadssatsningens fall dirigerade de centrala aktörerna följaktligen om lokalt initierade kulturprogram- områden till att istället ingå i demokrati- och delaktighetsprogram eller skolprogram.TPF188FPT Samverkansspiralen – giltig – var fortfarande intakt. Kvar fanns också en allestädes närvarande svart klangbotten, den trovärdiga mörka verklighets- beskrivningen, mot vilken insatserna, framåtandan och frigörelsen formulerades. Inom kulturpolitiken gjorde mångfaldsbegreppet – med anspel- ning på invandrare och olika kulturella uttryck – sitt inträde i samband med utredningen villkor i decenniets begynnelse.TPF189FPT Begreppet eftersatta grupper försvann och redan tidigt gjordes likhetstecken mellan invandrare och mångfald. Inspirationen kom bland annat från kultur- decennium och organets sätt att definiera kulturell mångfald utifrån ett brett liberalt tankegods, det vill säga bestående av olika stilar, erfarenheter, idéer, genrer och traditioner.TPF190FPT , påpekar i , mångkultur (2000) hur kulturell mångfald i skrivningar beskrivs som ett vittomfattande begrepp, men alltför ofta glider över till att bli synonymt med den antropologiska innebörden att beteckna olika 188TP PT Se till exempel i , 2002 s.19. 189TP PT SOU 1990:39 i Egeland s.58. 190TP PT Jfr Egeland 2006 s.59, , 2000, Pripp, Plisch & 2005, SOU 1994:35. Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser etniska gruppers kulturer.TPF191FPT Samma begreppsglidningar finns inom den svenska kulturpolitiken, menar kulturvetaren som följt dess utveckling . Inom kulturpolitiken hamnade mångkultur på den goda sidan – tillsammans med finkultur och folkkultur – som ansågs motverka negativa effekterna av exempelvis kommersiell kultur.TPF192FPT Påpekas bör att inom den goda sidan upprätthölls distinktionen mellan finkultur och mångkultur där den senare förknippades med integration och socialpolitik. Kulturpolitiken som fastslogs 1997 var en modifiering av den nya kulturpolitiken . Man betonade bland annat bevarande och brukande av kulturarv, främjande av internationellt kulturutbyte och möten mellan olika kulturer inom landet, och verkan för att alla får möjlighet till del- aktighet i kulturlivet. Kulturbegreppet vidgades nu till att beteckna den väv som håller ihop samhället.TPF193FPT Mångkulturens spridning till hela landet framfördes som ett demokratiargument. Med utred- ningen Forum för världskultur – en rapport om ett rikare kulturliv 1997 kan man säga att kulturpolitiken uppmanades att ha en mer inkluderande hållning, att inte avgränsa mångkulturen till endast vissa grupper, utan att kulturell mångfald och tväretniska uttryck ska angå alla. Inom Storstadsprojekten hade man ett gott stöd av den officiella kulturpolitiken i synen på mångkultur, finkultur, folk- kultur och kulturarv som goda krafter, vilka ansågs motverka rotlöshet, initiativlöshet och bristande självkänslor. Kulturen kom visserligen att användas inom projekten som ett mål i sig, genom att fler invånare inom bostadsområdena fick tillgång till den. Men i första hand användes kulturen som ett medel i en samverkansspiral för att uppnå andra mål som språkfärdigheter och sysselsättning. Jag skulle vilja påstå att kulturen nu stärkt sin position i jäm- förelse med dess inblandning i sociala projekt . Inom Storstadssatsningen utgjorde kulturen inte något eget målområde. Många kulturaktörer misstänkte att konsten därför försummats vilket föranledde den centrala ledningen att initiera en kartläggning av kulturens inblandning. Studien som genomfördes av Mång- kulturellt centrum visade att kulturen fanns med i en tredjedel av alla integrationssatsningar inom Storstadsarbetet, vilket vida över- 191TP PT , 2000. 192TP PT Jfr Egeland 2006 s.64. 193TP PT SOU 1985:84 i Egeland s.61. Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser träffade måldokumentens krav.TPF194FPT Kanske visar det hur stor tilliten till kulturens goda verkningar nu kommit att bli bland politiker och kultur- och projektaktörer. I rapporten i Storstad skriver Motsieloa, att kulturens förmodade verkningar var något som man tog för givet.TPF195FPT Kanske visar denna tillit också på en kontinuitet inom de statsbärande skikten, en håll- ning till kulturens verkningar som sträcker sig lång tillbaka, förbi det föregående . En bläddring bland kulturprojekten som sjösattes under Stor- stadsarbetet ger vid handen vissa återkommande teman efter sam- verkansspiralens logik. Kulturen användes framförallt för att stärka barns och ungdomars färdigheter i svenska. Kulturaktiviteterna inom språkområdet spände från författarbesök, bokprat, läsning av skönlitteratur och barnsagor till sång och musik, dockteater, teater- uppsättningar och träning i muntligt berättande. Till målgrupperna barn och invandrarkvinnor riktades kulturinsatser som ansågs stärka självkänslor, initiativförmågor och hos de senare främja deras möjligheter till sysselsättning och hitta rätt i samhällets labyrinter, som det hette inom ett projekt. För gruppen invandrar- kvinnor initierades exempelvis textilhantverk och matlagning som motiverande sysslor för språkutveckling och samhällsträning. Kulturen fanns också med i projekt som verkade för lokal demo- krati och ökad delaktighet. Många initiativ utgick från övertygelsen om att bara invånare kunde mötas under gemensamma aktiviteter, som utövare eller som kulturkonsumenter, skulle de ta ett större samhällsansvar och bli mer demokratiska. De skulle också bryta isolering och stärka sina identiteter och självkänslor. Mitt intryck är att en stor del av de förståelseformer som dominerade hos kulturprojektsprojektörerna – 1990-talen kommit att bestå fram till idag.TPF196FPT Kanske har intresset för kulturen som mål ökat i och med uppmärksamheten på konsten och kulturen som sociala och kulturella blandformer, som kreoliseringar och hybrider. Dock är mitt intryck att kulturen fortfarande har ett starkt fäste som medel i modeller för att stärka identiteter och 194TP PT Motsieloa, 2002. 195TP PT Motsieloa, 2002 s.10. 196TP PT Vid sidan av denna dominans har också förändringar ägt rum och andra diskussioner har kommit in i bilden, mer om detta längre fram. Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser främja språkutveckling, för att skapa delaktighet och gemensamma erfarenheter. Inom undersökningen Tid för mångfald genomfördes en kartläggning av mångfalden inom de statliga kulturinstitutionerna och kulturmyndigheterna.TPF197FPT Vårt forskarteam genomförde enkäter, samtalsintervjuer och gick igenom flera årgångar av de sextiotre institutionernas årsredovisningar. Vid genomläsningen av de årliga redovisningarna fann vi hur vissa skrivningar om etnisk och kulturell mångfald återkom år och kunde vara identiska mellan olika myndigheter och institutioner. Man kan säga att det utvecklats en redovisningsgenre där institutionernas aktiviteter/verkligheter omkodades till andra rangens konstruktioner, till ekon av regleringsbrevens och de kulturpolitiska målens formuleringar framför kritisk självrannsakan, erfarenhetsnära språkbruk samt precisa mått på måluppfyllelse. Formuleringar som att väcka debatt, ta till vara kulturarv och mångfald i samband med projekt och andra satsningar kunde ge intrycket av att det sjöd av aktiviteter av, med och för aktörer och brukargrupper representerande en bred mångfald. Retoriken var med andra ord snarlik de officiella bilderna av projektet i boendemiljö. Vi fann också att problembilderna av målgrupperna i stort inne- höll beskrivningar snarlika boendemiljöprojektets. Det var anta- ganden om behov av samhällsinformation, lärande, utveckling, inte heller helt olika kolonialt präglade bilder av människor i tredje världen. Man strävade efter att aktivera, informera, utveckla och lära exempelvis invandrarkvinnor inom sfi (Svenska för invandrare) och skolungdomar i invandrartäta förorter. Den sociocentrism som Gerholm spårade i 1970- och 1980-talens modeller av och för verkligheten hade enligt vår uppfattning blivit ännu mer markant i frågor om immigration och immigranter. Samtida fenomen är förstås alltid svåra att fånga in, även om vi distanserar oss genom att föra in Gerholms dekonstruerande begreppsflora. Ett sätt att få syn på kulturellt samhällsarbete snett från sidan är att lyssna till erfarenheter hos konstnärer som skapat sig en plats i det svenska kulturlivet , som regissören , konstnärlig ledare på dans och teater i . Jag intervjuar honom . Vi har träffats för att prata om hans projekt pjäser – nya världar som 197TP PT Pripp, Plisch & 2005. Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser driver tillsammans med Intercult, , Folk- teatern i , och Dalateatern. Utan att jag ställt några frågor om sociocentrism hos olika aktörer kring verksamheten, kommer Dritëro självmant in på ämnet, då han berättar om hur det är att leda en teater i en etnisk-svenskgles förort. Han förvånas över omgivningens låga förväntningar på den konstnärliga kvaliteten, men höga krav på att uppsättningarna ska handla om integration och en uppsättning specificerade sociala problem. Det konstnärliga syftet som måste finnas i teater är inte intressant för omgivningen. Bra konst växer ju just ur dessa sociala sammanhang. Att sätta integrationsaspekterna först skapar i längden motsatt effekt. Ingen av de unga killar som kommer till oss på teatern vill hamna i ett fack som den där förortskillen, när de ska ta sina första steg som konstnärer. Människor runt omkring säger men, han kommer från , vi ska se till att han ska integreras. Nej, säger jag, se till att han får göra sin konst. Det verkar som om man bara ser hur teater ska vara ett medel att uppnå mål som har ett klart bildnings- och socialt syfte. Men det har ju inget att göra med reflexioner ur en människas liv. Politikerna och tjänstemännen frågar: Vi vill veta vad ni pratar om. Pratar ni om hedersmord? Vi ger extra pengar till det. Det får inte vara för komplext, som om man tänkte stackars invandrarbarn, ska de komma och se den? Det blir bara förvirrande. Det är inte bra om det är för mångbottnat. Dritëro Kasapi riktar här ljuset mot dominerande föreställningar om lämplig kultur för unga förortsbor. För att gå ett steg längre i analysen kan man se dessa tongivande uppfattningar som pussel- bitar i aktörernas egna identitetskonstruktioner, ett centralt tema i avhandling om integrationsbefrämjande textil- projekt. Textilprojekten bildar också ett slags kontinuitet: från den projektförtätade Blomman-satsningen , via dess uppföljare Storstadssatsningen över , och in i vår sam- tid. Enligt fick textilprojekten som startades i förorterna stor uppmärksamhet i pressen. Journalisterna skildrade deltagarna på klassiska koloniala manér där de svenska projektledarna fram- ställdes som eldsjälar, aktiva och drivande individer som upp- täckte och omvände invandrarkvinnorna. Innan upptäckten beskrevs invandrarkvinnan vara utan självförtroende och sakna förmåga att själv kunna ta sig fram i tillvaron. Upptäckaren var den som lotsade dem in i det svenska samhället. Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser dandet trädde individen bakom kategorin invandrarkvinnan fram. Efter omvändelsen skrev hon dikter och tryckte screentryck som om hon aldrig gjort annat.TPF198FPT Den vita kvinnligheten som trädde fram genom dessa kontrasteringar blev också en pusselbit i kon- struktionen av svenskhet. I sina självpresentationer förmedlade projektledarna, samtliga tillhörande majoritetsbefolkningen, vad som karakteriserar dem och därigenom svenskarna i förhållande till invandrarna. Inom projekten och i pressen utpekades också vissa platser som typiskt svenska och andra inte. Förorten, med många olika kategorier av immigranter, utnämndes både av de intervjuade projektledarna och av journalisterna som ett icke- . Det föreställda svenska samhället förmedlades istället genom besök i städernas centrum, där både initiativtagarna och journalisterna bor, studiebesök på , museer, bibliotek, teatrar och hantverksbutiker. resultat pekar på hur de svensketniska ledarna kunde skapa en vit svensk kvinnlighet (som medvetna, jämställda, demokratiska aktiva) genom kontrasterande förståelse av invand- rarkvinnor (som passiva, omedvetna, ojämlika). Hon visar att kulturprojekt som vänder sig till invånare i så kallade miljon- programområden är en del av en särskild historisk kontext. Jag skulle förenklat vilja beskriva detta sammanhang som att miljonprogram tjänat som en kontraste- rande projektionsyta för vad som ska uppfattas som just svenskt.TPF199FPT Områden som , , och har inom medier, politik och i en rad andra offentliga sammanhang beskrivits och behandlats som något annat än . Bilden av det svenska som ett folk med en historia och en kultur, dvs. etnisk nationalism, har mejslats fram delvis med hjälp av bilder av förorts- bornas tillkortakommanden och bristande anpassning. Inte minst har antaganden om invånarnas identitetsproblem och undermåliga kompetenser varit en återkommande tankefigur i skapandet av en normerande svenskhet.TPF200FPT Formuleringar om förortsbornas sär- skilda behov av lokal förankring och stabila identiteter har med andra ord en lång tradition bakom sig. I förhållande till denna historik blir det förstås problematiskt att hävda att en ökad medvetenhet om kulturarv är något som exempelvis gör människor mer demokratiska, toleranta och stärkta i sina lokala identiteter, 198TP PT 2005. 199TP PT Jfr m.fl. 2002, Pripp 2006a, 2006b. 200TP PT Pripp & 2005. Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser vilket är vanliga argument för att bedriva kulturarvsprojekt.TPF201FPT Ur ett postkolonialt perspektiv skulle sådana argument snarare ses som klassiska binära oppositioner, där den andre ses om omedveten, vilsen och passiv gentemot initiativtagarnas medveten- het, trygga förankring i samhället samt aktiva förhållningssätt. Det är i detta ljus som kulturprojektens modeller av och för verkligheten träder fram som delar av ett större nationalistiskt sammanhang. Och dagens kulturbegrepp som lyfter fram mångfald har enligt mitt intryck kommit att fogas in i samma traditionella modeller av och för, genom att mångfalden blivit liktydig med förorter och invandrarkategorin. Men kulturpolitiken och projektvärlden präglas förstås inte bara av oföränderlig kontinuitet, även om det är ämnet för denna fram- ställning. Mångfaldsbegreppet innebär också något mer än förort och invandrare genom att det har potential att utmana domine- rande världsbilder och hegemonier. Dessutom finns det inget som säger att kulturprojekten genomgående åstadkommer dåliga resul- tat, även när de reproducerar givna ordningar och fantasibilder av verkligheten. Min erfarenhet är att många projekt ändå till slut står och faller med projektledarnas förmåga att bryta ner orealistiska visioner och målsättningar till vardagliga meningsfulla verksam- heter, och förväntade effekter som fred på jorden till vad delta- garna själva definierar som givande. Ett annat intryck är att representationsfrågorna fått en större giltighet .