sou · GVB320 · 2008-01-01 00:00:00 — En yrkesfiskelicens och ett sådant fartygstillstånd som avses i 21 § andra stycket får återkallas , lägst och högst , om innehavaren av licensen eller tillståndet i samband med yrkesmässigt fiske har fällts till ansvar för en allvarlig överträdelse enligt denna lag. I stället för återkallelse får varning beslutas, om det kan anses vara en tillräcklig åtgärd. En yrkesfiskelicens och ett sådant fartygstillstånd som avses i 21 § andra stycket får återkallas tills vidare i avvaktan på ett slutligt avgörande av återkallelsefrågan. Detta får ske om det på sannolika skäl kan antas att licensen eller tillståndet kommer att återkallas slutligt enligt andra stycket. Beslutets giltighetstid skall begränsas på sätt som gäller för återkallelse enligt andra stycket. Ett beslut enligt denna paragraf meddelas av och gäller , om inte annat beslutas. Tiden för återkallelse räknas från den dag som anges i beslutet, dock tidigast från delgivningen av beslutet. I 50 m § finns bestämmelser om återkallelse av yrkesfiskelicens och fartygstillstånd vid överträdelser som kan föranleda sanktionsavgift enligt 50 c §. Paragrafens fjärde stycke är nytt. Bestämmelsen i detta stycke innebär en möjlighet för att interimistiskt, dvs. i avvaktan på ett slutligt avgörande, återkalla en yrkesfiskelicens och ett fartygstillstånd. Återkallelse kan ske om det på sannolika skäl kan antas att licensen eller tillståndet kommer att återkallas slutligt. Begreppet sannolika skäl innebär att de föreliggande omständigheterna är sådana att de vid en objektiv bedömning får misstanken om brott att framstå som berättigad. Ett interimistiskt beslut om återkallelse utgör en mycket ingripande åtgärd och bör därför användas med försiktighet. Exempel på när sådant beslut kan komma i fråga är när den som är misstänkt för ett brott har erkänt gärningen, som är att bedöma som allvarlig, eller det annars framstår som klart att en allvarlig överträdelse har ägt rum. I varje enskilt fall skall proportionalitets- principen beaktas. Det interimistiska beslutets giltighetstid skall begränsas till lägst och högst . De faktorer som har betydelse för bedömningen av hur den slutliga återkallelsen skall gälla, skall även beaktas när det interimistiska beslutets giltighetstid fastställs. Beslutet gäller , om inte beslutar annat. Tiden för återkallelse skall räknas från den dag som anges i beslutet, dock tidigast från delgivningen av detsamma. Det interimistiska beslutet får överklagas till allmän förvaltnings- domstol (51 § fiskelagen). Finns det skäl att avvakta med verkställigheten kan domstolen inhibera det överklagade beslutet (28 § förvaltningsprocesslagen). Bestämmelsen är kommenterad i avsnitt 8.3. 50 c § Regeringen får meddela föreskrifter om att en sanktionsavgift skall betalas av den som bryter mot skyldigheter, villkor eller förbud som finns i denna lag, föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen eller EG:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken. Avgiftens storlek skall framgå av regeringens föreskrifter. Avgiften skall uppgå till och högst . När avgiftens storlek bestäms, skall hänsyn tas till överträdelsens allvar och betydelsen av den bestämmelse som överträdelsen avser. Genom paragrafen införs en ny sanktion på fiskeområdet i form av sanktionsavgift. Sanktionsavgifter finns på andra områden, t.ex. miljöområdet. De nu föreslagna bestämmelserna om sanktions- avgifter har utformats med motsvarande bestämmelser i miljö- balken och förordningen om miljösanktionsavgifter som förebilder. I paragrafens första stycke anges ramen för regeringens bemyndigande. Regeringen får föreskriva att överträdelser av bestämmelser som finns i lagen, föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen eller EG-förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken skall föranleda sanktionsavgift. Vilka överträdelser som kan föranleda sanktionsavgift kommer att framgå av bilaga till förordningen om fisket, vattenbruket och fiskerinäringen. Bemyndigandet ger en möjlighet för regeringen att successivt utöka eller inskränka antalet överträdelser som skall medföra sanktions- avgift samt i övrigt vidta nödvändiga förändringar. Regeringen skall i nämnda förordning fastställa belopp för olika slag av överträdelser, i enlighet med riktlinjerna i andra stycket. Avgiften skall uppgå till . Den lägsta avgiften bör utgå vid flertalet överträdelser, bl.a. vid underlåtenhet att i rätt tid inge fiskeloggboksblad, kustfiske- eller fångstjournal till . För en enskild överträdelse skall avgiften kunna bestämmas till högst . Bland de överträdelser som omfattas av FSU:s förslag bör högst avgift utgå för överträdelser av bestämmelser om förhandsanmälan och särskilda landningshamnar. För dessa överträdelser föreslås avgiften differentieras i förhållande till fiske- fartygets storlek. Sanktionsavgiften bör för överträdelser vid fiske med fartyg bestämmas till . För över- trädelser vid fiske med fartyg med en längd av eller mer men bör avgiften bestämmas till . För överträdelser vid fiske med de största fartygen, med en längd av eller mer, bör avgiften bestämmas till . Det finns en likartad bestämmelse i 30 kap. 1 § . Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 7.2 och 7.3.1. 50 d § En sanktionsavgift skall tas ut även om överträdelsen inte har skett uppsåtligen eller av oaktsamhet. Sanktionsavgiften skall dock inte tas ut, om det finns särskilda skäl mot detta. Sanktionsavgiften skall tillfalla staten. Sanktionsavgift skall påföras oavsett om uppsåt eller oaktsamhet föreligger, dvs. med strikt ansvar. Avgift skall dock kunna underlåtas om det finns särskilda skäl för det. Både objektiva och subjektiva omständigheter skall beaktas vid denna prövning. Personliga förhållanden, t.ex. sjukdom eller något annat liknande förhinder att fullgöra vad som ålegat den som begått överträdelsen, bör i vissa fall kunna utgöra särskilda skäl. Även vissa bagatellartade förseelser bör i någon utsträckning undantas. Om exempelvis ett dokument sänts till fel myndighet, skulle detta kunna utgöra ett särskilt skäl. Bristande betalningsförmåga, okunskap om gällande regler eller dåliga rutiner utgör inte särskilda skäl för avgiftsbefrielse. Någon möjlighet till jämkning av sanktionsavgiften föreligger inte. Det finns en likartad bestämmelse i 30 kap. 2 § . Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 7.5 och 7.13. 50 e § beslutar om sanktionsavgift. Innan beslutar om en avgift, skall den som anspråket riktas mot ges tillfälle att yttra sig. I första stycket anges att skall besluta om sanktions- avgift. Av andra stycket framgår att den som anspråket riktas mot före beslutet skall ges tillfälle att yttra sig över iakttagelser. Om rättelse vidtas i detta skede, innebär inte det att möjligheten att påföra sanktionsavgift bortfaller. Så snart förut- sättningarna har uppkommit kan sanktionsavgift påföras även om omständigheterna ändras innan beslut meddelas. Det är inte fråga om någon skuldbedömning, eftersom ansvaret är strikt. Det finns en likartad bestämmelse i 30 kap. 3 § . Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 7.6 och 7.8. 50 f § Ett beslut om att ta ut en sanktionsavgift skall delges den avgiftsskyldige. Ett beslut om sanktionsavgift skall delges den det avser. Delgivning skall ske enligt bestämmelserna i delgivningslagen (1970:428). Från delgivningstidpunkten löper såväl betalnings- som överklagande- frist. Att delgivning har skett är en förutsättning för verkställighet. Det finns en motsvarande bestämmelse i 30 kap. 4 § . Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 7.9. § En beslutad sanktionsavgift skall betalas efter det att beslutet har delgetts enligt 50 f §. Ett beslut om sanktionsavgift får efter sista betalningsdagen verkställas såsom en dom som har vunnit laga kraft. Av första stycket framgår att sanktionsavgiften skall betalas från det att beslutet delgetts den ålagde. Till skillnad från vad som gäller för miljösanktionsavgifter finns det inte någon möjlighet för kontrollmyndigheterna att i beslutet förlänga denna frist. I andra stycket anges att ett beslut om sanktionsavgift efter betalningsfristens utgång får verkställas såsom en dom som vunnit laga kraft. Det innebär att avgiften kan tas ut, i sista hand med hjälp av kronofogdemyndigheten, även om avgiftsbeslutet har över- klagats. Finns det skäl att avvakta med verkställigheten kan dock domstolen inhibera det överklagade beslutet (28 § förvaltnings- processlagen). Det finns en likartad bestämmelse i 30 kap. 5 § . Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 7.10 och 7.11. 50 h § Om ett vitesföreläggande eller vitesförbud har överträtts, får sanktionsavgift inte beslutas för gärning som omfattas av föreläggandet eller förbudet. I paragrafen anges ett undantag från möjligheten att ålägga sanktionsavgift. Undantaget avser den situationen att överträdelsen omfattas av ett meddelat vitesförbud eller vitesföreläggande. Häri ingår naturligtvis det fallet att fristen för föreläggandet fortfarande löper. Motsvarande undantag görs i lagen beträffande området för det straffrättsliga ansvaret. Bestämmelsen är föranledd av att dubbla sanktioner, vite och sanktionsavgift, inte bör förekomma för samma gärning. Det finns en motsvarande bestämmelse i 4 § förordningen om miljösanktionsavgifter. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 7.12. 50 i § En sanktionsavgift får inte beslutas, om den som anspråket riktas mot inte har getts tillfälle att yttra sig från det att förutsättningarna enligt 50 c § att besluta om avgift har inträffat. Bestämmelsen innebär att möjligheten att påföra avgift försvinner om den som anspråket riktas mot inte har getts tillfälle att yttra sig från det att överträdelsen skedde alternativt upphörde. Det finns en likartad bestämmelse i 30 kap. 6 § . Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 7.14. 50 j § En beslutad sanktionsavgift faller bort, om beslutet om avgiften inte har verkställts från det att beslutet vunnit laga kraft. Bestämmelsen innebär att betalning av beslutad avgift inte kan krävas efter det att gått sedan beslutet vann laga kraft. Detta gäller även när endast en del av avgiften återstår att betala. Det finns en likartad bestämmelse i 30 kap. 8 § . Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 7.14. 50 k § En sanktionsavgift skall återbetalas, om betalningsansvaret har upphävts genom beslut som har vunnit laga kraft. Ränta på sanktionsavgift som återbetalas enligt första stycket lämnas enligt 5 § räntelagen (1975:635) för tiden från den dag avgiften betalades till och med den dag avgiften återbetalas. Beslutet om sanktionsavgift är verkställbart innan det vunnit laga kraft. Av första stycket framgår att om betalningsansvaret upphävs slutligt, dvs. genom ett beslut som vunnit laga kraft, skall erlagd avgift återbetalas. Enligt andra stycket skall ränta lämnas på det belopp som åter- betalas. Räntan beräknas enligt 5 § räntelagen. Det finns en motsvarande bestämmelse i 30 kap. 9 § . Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 7.10. 50 l § Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela närmare föreskrifter om den ordning i vilken sanktions- avgifter skall betalas. Genom paragrafen bemyndigas regeringen att föreskriva om sättet för betalning av sanktionsavgifter. Regeringen får bemyndiga en myndighet att meddela föreskrifter (jfr 6 kap. 2 c § förordningen om fisket, vattenbruket och fiskerinäringen). Det finns en motsvarande bestämmelse i 30 kap. 10 § miljö- balken. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 7.10. 50 m § En yrkesfiskelicens och ett sådant fartygstillstånd som avses i 21 § andra stycket får återkallas , lägst och högst . Detta får ske om innehavaren av licensen eller tillståndet i samband med yrkesmässigt fiske 1.har begått en allvarlig överträdelse som föranleder sanktion- savgift enligt 50 c § eller 2.genom upprepade överträdelser som föranleder sanktionsavgift enligt 50 c § i väsentlig grad har brustit i skyldigheten att rätta sig efter gällande bestämmelser. För beslut enligt denna paragraf gäller 50 a § femte stycket. Bestämmelsen innebär en möjlighet för att under vissa förutsättningar återkalla en yrkesfiskelicens och ett fartygstillstånd . Återkallelse kan ske om innehavaren av licensen eller tillståndet i samband med yrkesmässigt fiske begått en allvarlig överträdelse eller upprepade överträdelser som föranleder sanktionsavgift. De överträdelser som kan föranleda sanktionsavgift bör normalt inte också medföra återkallelse av licens och tillstånd. Det kan dock finnas fall där en återkallelse framstår som befogad. Exempel på allvarliga överträdelser som skulle kunna föranleda återkallelse är lämnande av oriktiga uppgifter om fisket eller vissa fall av utebliven förhandsanmälan. Återkallelse kan enligt bestämmelsen också ske om innehavaren av licensen eller tillståndet begått upprepade överträdelser som föranleder sanktionsavgift. Med begreppet upprepade bör förstås minst tre. Överträdelserna bör ha begåtts inom loppet av . För flertalet upprepade överträdelser torde en ny sanktionsavgift utgöra en tillräcklig sanktion. Endast om yrkesfiskaren genom de upprepade överträdelserna i väsentlig grad har brustit i skyldigheten att rätta sig efter gällande bestämmelser, skall återkallelse ske. Återkallelse är i detta sammanhang att se som en skärpt reaktion för en yrkesfiskare som gång på gång åsidosätter gällande regler. De tidsramar som gäller för övriga återkallelser, dvs. lägst och högst , bör gälla även vid återkallelse i nu berörda fall. Vid beslut om återkallelse vid upprepade överträdelser torde normalt en kort återkallelseperiod komma i fråga. Hänvisningen i andra stycket innebär att beslut om återkallelse meddelas av och gäller , om inte annat beslutas. Tiden för återkallelse räknas från den dag som anges i beslutet, dock tidigast från delgivningen av detsamma. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 8.4. 1.Denna lag träder i kraft . 2.I fråga om överträdelse som skett före ikraftträdandet skall äldre bestämmelser tillämpas. Bestämmelserna har behandlats i avsnitt 10.1 och 10.2. 12.2Förslag till förordning om ändring i förordningen (1994:1716) om fisket, vattenbruket och fiskerinäringen 1 c § och polismyndigheten skall till lämna sådana uppgifter som kan antas behöva vid prövning av ärenden om administrativa sanktioner enligt 50 a och c §§ fiskelagen (1993:787). Bestämmelsen innebär en skyldighet för och polismyndigheten att till lämna uppgifter som verket kan antas behöva vid prövning av dels återkallelse av yrkes- fiskelicens och fartygstillstånd, dels sanktionsavgift. Skyldigheten avser främst dokumentation om de överträdelser respektive polismyndigheten upptäcker och utreder. Uppgifterna bör överlämnas till så snart det är möjligt. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 8.3.2. 1 d § En allmän domstol skall sända en kopia av dom som avser brott enligt fiskelagen (1993:787) till . Har någon åtalats för ett brott enligt fiskelagen och har beslut enligt 50 a § fjärde stycket fiskelagen meddelats skall domstolen, om åtalet läggs ned eller rätten frikänner den tilltalade, underrätta om det. Har det efter ett beslut enligt 50 a § fjärde stycket fiskelagen beslutats att förundersökning skall läggas ned eller att åtal inte skall väckas, skall den som meddelat beslutet underrätta om det. Bestämmelsen innebär en skyldighet för allmän domstol, åklagarmyndighet och polismyndighet att underrätta om domar och beslut som har betydelse för handläggning av ärenden om återkallelse av licens och tillstånd. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 8.3.2. 2 b § Sanktionsavgift enligt 50 c § fiskelagen (1993:787) skall tas ut för överträdelser av de bestämmelser och med de belopp som anges i bilagan till denna förordning. Regeringen anger i bilagan till förordningen vilka överträdelser som skall föranleda sanktionsavgift och avgiftsbeloppet för respektive överträdelse. Bedömningen av om en överträdelse skett får göras genom en tolkning av den eller de utpekade bestämmelserna. Endast en sanktionsavgift skall tas ut för varje förseelse oavsett om den innebär överträdelse av mer än en bestämmelse. Av detta skäl har de bestämmelser som avser samma typ av skyldighet grupperats i strecksatser i bilagan. Det finns en motsvarande bestämmelse i 1 § förordningen om miljösanktionsavgifter. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 7.2.2. 2 c § får meddela närmare föreskrifter om den ordning i vilken sanktionsavgifter skall betalas. I bestämmelsen ges bemyndigande att utfärda närmare föreskrifter om i vilken ordning sanktionsavgifter skall betalas. Föreskrifterna bör bl.a. ange till vilken myndighet betalning skall erläggas. Det finns en motsvarande bestämmelse i 5 § förordningen om miljösanktionsavgifter. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 7.10. 2 d § Om ett beslut om sanktionsavgift efter överklagande upphävs, ändras eller fastställs genom en dom som har vunnit laga kraft, skall domstolen skicka en kopia av domen till Kammarkollegiet och ange vilket datum domen har vunnit laga kraft. Domstolen skall på motsvarande sätt underrätta Kammarkollegiet, om den beslutar att ett överklagat beslut om sanktionsavgift tills vidare inte skall gälla, eller om ett sådant beslut om verkställighetsförbud upphävs. I bestämmelsen regleras i vilka fall en domstol som meddelar dom eller beslut om sanktionsavgifter skall underrätta Kammarkollegiet härom. Utformningen av bestämmelsen förutsätter att i föreskrift anger att betalning skall erläggas till Kammarkollegiet (2 c §). Underrättelsen är en förutsättning för att Kammarkollegiet skall kunna bevaka och driva in sanktions- avgifterna. Bestämmelsen är inte särskilt kommenterad i allmän- motiveringen. Det finns en motsvarande bestämmelse i 6 § förordningen om miljösanktionsavgifter. Denna förordning träder i kraft . Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 10.1. Administrativa sanktioner på fiskets område Dir. 2006:53 Beslut vid regeringssammanträde . En särskild utredare skall överväga om det är möjligt och lämpligt att införa administrativa sanktioner som ger möjlighet att för yrkesmässigt fiske och fiske som bedrivs utan yrkesfiskelicens i syfte att sälja fångsten, som en omedelbar reaktion på en över- trädelse och utan föregående domstolsförfarande, ingripa med tillfälliga återkallelser av t.ex. yrkesfiskelicenser och fartygs- tillstånd. Vidare bör övervägas att införa sanktionsavgifter som ett komplement till eller ersättning för de straffrättsliga sanktioner som kan utdömas på fiskeområdet. Utredaren skall utarbeta full- ständiga förslag till de eventuella författningsändringar som övervägandena föranleder. Den gemensamma fiskeripolitiken, som syftar till ett uthålligt fiske, ställer krav på en effektiv fiskerikontroll. har EU:s kommersiellt nyttjade fiskbestånd minskat som allt effektivare fångstmetoder tillämpas. Inom EU:s fiskeriförvaltning bedrivs ett aktivt arbete med att öka dessa fiskbestånd. Där utgör kontrollen en viktig del. omfattas förvaltningsplaner och återhämtningsplaner för skilda fiskbestånd av ett detaljerat och ofta utökat regelverk för fiskerikontrollen. En av fiskerikontrollens främsta uppgifter är att förhindra illegalt fiske. Regeringen har i skilda sammanhang uppmärksammats på att sanktions- system på fiskets område inte är tillräckligt effektivt för att fungera som det styrmedel det är avsett att vara. Generellt ställs ökade krav på en förbättrad, mer samordnad och effektivare fiskerikontroll. En väl fungerande fiskerikontroll bidrar till ett hållbart fiske men också till att EG:s förvaltningsplaner och återhämtningsplaner kan verka som avsett. Sanktionsbestämmelserna i fiskelagen (1993:787) begränsar i vissa fall möjligheterna att ingripa mot överträdelser inom yrkesfisket i den omfattning som gemenskapsrätten förutsätter. Endast den som med uppsåt eller av grov oaktsamhet bryter mot EU:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken kan dömas till ansvar, trots att ställer mer omfattande krav på effektiva sanktioner. Det är, enligt regeringens mening, nödvändigt att sanktions- systemet inger respekt för det omfattande regelverk som kringgärdar fisket. I syfte att åstadkomma ett sådant sanktions- system genomfördes vissa ändringar i fiskelagen (prop. 2002/03:41, bet. 2002/03:MJU16, rskr. 2002/03:176). Då fanns redan, utöver traditionella straffbestämmelser, dels en möjlighet för tillsynsmyndigheten att meddela föreläggande som kan förenas med vite, dels en möjlighet att besluta om rättelse på enskilds bekostnad. Genom lagändringar höjdes straffmaximum och möjligheterna att utdöma böter utvidgades. infördes möjligheter att ingripa med administrativa sanktioner i form av indragning av yrkesfiskelicens, tillfälligt återkallande av fartygs- tillstånd samt meddelande av varning. Det infördes även en möjlighet att vid landning av otillåten fångst ålägga skyldighet att betala en särskild avgift. För att de administrativa sanktionerna skall få tillämpas krävs dock en lagakraftvunnen dom. Eftersom processen inom rättsväsendet ofta är utdragen när det gäller brott mot fiskelagen och fiskebrott visat sig hanteras med låg prioritet, innebär det att sanktionssystemet, trots skärpningarna, i vissa fall inte kan anses som tillräckligt effektivt för att fungera väl som det styrmedel det är avsett att vara. Även den generella begränsningen att det inte skall dömas till ansvar i ringa fall ställer till problem framför allt vid tillämpning av EG-rätten. Med stöd av denna bestämmelse avskrivs ett stort antal ärenden redan på förundersökningsstadiet, men det förekommer även att fall som lett till åtal ogillas av domstolarna. Vid överträdelser av fiskebestämmelser utgör ofta inte straff- påföljden i sig den mest kännbara sanktionen utan den särskilda rättsverkan i form av förverkande av redskap och fångster eller dessas värde. Beslut om sådana administrativa sanktioner som infördes fattas av . har meddelat nio yrkesfiskare varning. I ytterligare cirka tio fall har fråga om administrativ sanktion aktualiserats men inte beslutats. Inom ett flertal andra tillsynsområden finns möjligheten att besluta om sanktionsavgifter i olika former. Särskilt intressant i detta sammanhang är sanktionsavgifterna inom miljötillsynen, eftersom många bestämmelser i fiskelagstiftningen har till syfte att skydda fiskbestånden och därmed också ger effekt som skydd för miljön. Miljösanktionsavgift kan åläggas den som vid bedrivandet av näringsverksamhet t.ex. åsidosätter föreskrifter som har meddelats med stöd av eller åsidosätter tillstånd eller villkor som har meddelats med stöd av eller enligt föreskrifter meddelade med stöd av balken. Ansvaret är strikt, dvs. avgiftsskyldigheten uppkommer när en överträdelse objektivt kan konstateras. Avgiften skall dock inte tas ut om det är uppenbart oskäligt. Regeringen meddelar föreskrifter om de överträdelser för vilka miljösanktionsavgift skall betalas och om avgiftens storlek för olika överträdelser. Avgifternas storlek varierar från lägst till högst . De betalade avgifterna tillfaller staten. Regeringen har i propositionen sanktionssystem, m.m. (prop. 2005/06:182) bl.a. föreslagit att miljösanktionsavgift skall kunna åläggas även andra än näringsidkare samt att miljö- sanktionsavgift i fortsättningen skall kunna tas ut även för överträdelser av bestämmelser i och i EG-förordningar inom balkens tillämpningsområde. Regeringen har dock även föreslagit att möjligheten att besluta om befrielse från avgift bör utvidgas. Ett liknande system som finns även när olja släpps ut i vattnet från ett fartyg. kan i sådana fall besluta om en s.k. vattenföroreningsavgift, som kan uppgå till avsevärda belopp. Av betydelse i detta sammanhang är också att i rättsfallet NJA 2005 s. 33 har prövat frågan om så kallade blankettstraffbuds överensstämmelse med regeringsformen (RF) i vissa fall. konstaterar i domen att RF inte tillåter att förvaltningsmyndigheter och kommuner fyller ut blankettstraffstadganden med fängelse i straffskalan på ett sådant sätt att den gärning som härigenom straffbeläggs anges helt eller i det väsentliga i deras föreskrifter. I linje härmed har Högsta