sou · GVB389 · 2008-01-01 00:00:00 — En studie visar att dödar en lodjurshona med ungar ungefär sex renar (m.fl. 1999). Viltskador på tamdjur, bidrags- och ersättningssystemet Järvens utbredningsområde sammanfaller med renskötseln. Jär- ven är en opportunistisk jägare och asätare som utnyttjar kadaver som andra rovdjur lämnar efter sig. Järven är envis och uthållig men normalt inte en effektiv renjägare. Under fördelaktiga snöförhål- landen, när skaren inte bär upp renen men järven, kan den dock vara en mycket effektiv jägare och orsaka massdöd bland renarna. Björnen ligger i ide men då vajorna kalvar kan björnen vara en effektiv jägare, speciellt under kalvarnas första veckor. Vargen anses av många renägare vara den värsta skadegöraren eftersom den ibland dödar många renar på en gång och ofta sking- rar renhjorden över stora områden. förekommer endast enstaka vargar inom renskötselområdet. Kungsörnar dödar renkalvar under vår och försommar, men kan även döda vuxna renar. Kungsörn dödar vanligen renar i öppen terräng. Kungsörnen är kapabel att döda vuxna renar upp till åtmin- stone 60–(Nybakk m.fl. 1999), även om det sker sällan. Fram reglerades rätten till ersättning för skada av annat vilt än rovdjur i förordningen (1980:400) om ersättning vid vissa viltskador m.m. godkände (prop. 1991/92:9, bet. 1991/92:JoU5) att möjligheten att få bidrag till förebyggande åtgärder mot skada av jaktbart vilt eller ersättning för skada av sådant vilt i princip skulle upphöra . ställde sig bakom regeringens uppfattning att var och en var skyldig att tåla ett visst mått av intrång och olägenhet till följd av förekomsten av vilt. Respekten för naturen och dess givna regler skulle prägla synen på konflikter mellan olika mänskliga aktiviteter och viltet. Detta innebar att viltskador inte helt kunde undvikas även om en allt för hög grad av tålighet enligt regeringen inte kunde krävas av dem som drabbades av skador. Principen var att viltskador i första hand skulle förebyggas. En tillräckligt stor avskjutning av de jaktbara stammarna under den normala jakttiden var det viktigaste medlet för att förebygga viltskador. Möjligheten att få ersättning för skada av vilt borde, när det gällde andra skador än de rovdjur orsakar på Viltskador på tamdjur, bidrags- och ersättningssystemet tamdjur, endast finnas kvar när det gällde arter som på grund av beståndens ringa storlek inte kunde jagas. ersattes förordningen (1980:400) om ersätt- ning vid vissa viltskador m.m. av en reglering i 29 a § jaktförord- ningen. Enligt den lydelse bestämmelsen fick kunde i mån av medel lämna bidrag för att förebygga skador av vilt och lämna ersättning för skador om det rörde sig om vilt som inte fick jagas och det var uppenbart oskäligt att den skade- lidande själv skulle svara för kostnaderna. Frågor om ersättning för tamdjur som skadats eller dödats av björn, varg, järv, lo eller örn reglerades fram i förord- ningen (1976:430) om ersättning vid vissa skador av rovdjur. Enligt förordning kunde lämna ersättning av stats- medel för tamdjur som skadats eller dödats av rovdjur eller bidrag för att förebygga sådana skador. Ersättning lämnades endast om djuret återfunnits. Beträffande ren utgick ersättning med ett belopp dels till ägaren, dels med ett belopp till samebyn som ersättning för olägenheten för renskötseln. bestämde ersättningsbeloppens storlek med hänsyn till prisutvecklingen i sänder. Olika belopp gällde för olika djur. Till renägaren utgick det högsta beloppet för hon- renar och det lägsta beloppet för kalvar. Ersättningen till samebyn motsvarade ett beräknat värde för en genomsnittlig ren. Länsstyrel- sens beslut om ersättning fick inte överklagas. I samband med att ett nytt ersättningssystem för rennäringen infördes upphävdes förordningen (1976:430) om ersättning vid vissa skador av rovdjur. Rovdjursskador utanför ren- skötselområdet skulle i fortsättningen täckas av regleringen i jakt- förordningen. Bestämmelsen kompletterades med en reglering om att bestämmelsen inte gällde i fråga om skador på ren och att bidrag och ersättning när det gällde ren lämnades i annan ordning. inrättades 1993 efter beslut av och verksam- heten regleras i sametingslagen (1992:1433). är både ett folkvalt organ och en central förvaltningsmyndighet under regeringen med uppgift främst att bevaka frågor som rör den samiska kulturen. När det gäller rovdjursförvaltningen administre- Viltskador på tamdjur, bidrags- och ersättningssystemet rar bidrag för förebyggande åtgärder och ersättningar för rovdjursdödade renar. Verksamheten regleras i viltskade- förordningen (2001:724) och föreskrifter. har föreskriftsrätt vad gäller bidrag och ersättningar avseende ren inom renskötselområdet. 17.3.3Ersättning för rovdjursdödade renar Mot bakgrund av undersökningar som visade att endast en mindre del av alla rovdjursdödade renar hittades utarbetade Naturvårds- verket ett förslag till ett nytt ersättningssystem för rov- djursdödade renar där ersättningen baserades på rovdjursförekomst (3899). godkände regeringens förslag om principerna för ett nytt ersättningssystem för rennäringen som skulle börja gälla (prop. 1992/93:32, bet. 1992/93:BoU8). Propositionen innehöll inte något förslag till för- fattningsreglering. Enligt det nya systemet skulle rennäringen årli- gen få disponera ett belopp som motsvarade det skäliga värdet av de renar som rivits av rovdjur. Fördelningen av ersättningen skulle baseras på rovdjursförekomst. skulle svara för administrationen och fördelningen i samverkan med . Det totala ersättningsbeloppet för de renar som rivs av rovdjur skulle inledningsvis baseras på de förlustsiffror som beräknat, dvs. 20 000 renar varav 16 000 kalvar. Därefter skulle den samlade ersättningen till rennäringen justeras efter årliga bedömningar av rovdjursstammarnas storlek. Regeringen gav och Same- tinget i uppdrag att i samråd utarbeta närmare riktlinjer till det nya ersättningssystemet. De båda myndigheternas gemensamma förslag överlämnades till regeringen , (Rapport ). Myndigheternas förslag föranledde dock ingen författningsregle- ring eller annan åtgärd från regeringens sida. Handläggningen avslutades med ett uttalande om att Same- tinget, efter samråd med och berörda myndig- heter, skulle avgöra lämplig metod för insamling, bearbetning och redovisning av rapporterade rovdjursförekomster. Efter förslag i budgetpropositionen för bestämde riks- dagen med ändring av vad den tidigare beslutat att det nya systemet Viltskador på tamdjur, bidrags- och ersättningssystemet för ersättning av rovdjursrivna renar skulle tillämpas från . 17.3.4Sametinget och förslag 1995 till ersättningssystem för rovdjursrivna renar och förslag till utformning av det nya ersättningssystemet för rovdjursrivna renar, Rapport 1995-02- 07 innebar beräkningar att mellan 25 000 och 35 000 renar skulle ersättas . Det totala antalet renar beräknades då till 280 000. Ersättningen skulle täcka verkliga förluster men också merarbete och rovdjursarternas naturvårdsvärde. För järv, lo och varg skulle ersättningen beräknas med utgångspunkt i hur många föryngringar av varje art som man vid en inventering kunde fastställa att det förekom inom en sameby. Hänsyn kunde också tas till om en art förekom regelbundet eller tillfälligt inom en sameby. För björn och kungsörn skulle ersättningen grundas på same- byarnas barmarksareal i avsaknad av dokumenterad kunskap om förlusternas storlek orsakad av dessa arter och att lämpliga inven- teringsmetoder då saknades. Varje föryngring av järv och lo skulle ersättas med värdet av 200 renar och regelbunden förekomst med värdet av 50 renar per art. Skedde en föryngring av både lo och järv i samma sameby reducerades ersättningen till värdet av 150 renar. En vargföryngring ersattes med värdet av 500 renar och regelbun- den förekomst av varg med värdet av 50 renar per individ. Tillfällig förekomst av järv, lo och varg skulle ersättas genom en arealbaserad ersättningsnorm. Även förekomst av björn och kungsörn ersattes enligt en arealbaserad ersättning. Den uppgick för hela renskötselområdet till värdet av 2 000 renar vardera för björn och kungsörn. En särskild ersättning skulle lämnas vid extrema situationer som massdödande och skingring av renar i vinterhjordar. Rovdjursstammarnas storlek skulle fastställas av läns- styrelserna. De renskötande samernas erfarenheter skulle tas till vara genom att inventeringsverksamheten skulle utföras av inven- teringspatruller, bestående av inventerare från och den aktuella samebyn. Länsstyrelserna och samebyarna förutsattes utse rovdjursansva- riga personer för samarbetet. Samebyarnas medverkan i inven- teringarna beräknades kosta ca . Viltskador på tamdjur, bidrags- och ersättningssystemet skulle fördela det totala ersättningsbeloppet mellan samebyarna utifrån förekomsten av rovdjur inom respektive samebys område och samebyarna själva skulle bestämma hur medlen skulle fördelas inom samebyn. I överenskommelsen fanns även ett förslag hur toleransnivåer skulle kunna användas i rovdjursförvaltningen i renskötselområdet. Enligt förslaget ska inte bara rovdjursstammarnas storlek beaktas utan även de beräknade skadorna i förhållande till samebyarnas ren- antal och slaktuttag. 17.3.5Tiden mellan och förslag till ersättningssystem och förordningsregleringen När det nya ersättningssystemet introducerades saknades en författning som reglerade hur inventeringarna skulle genomföras och hur ersättningen skulle fördelas till samebyarna. I de årliga regleringsbreven till angavs ett fast tak, dvs. hur mycket av anslagsposten som högst fick disponeras för bidrag och ersätt- ningar till samebyarna. Det angavs däremot inte med vilka belopp en järv eller lodjursföryngring skulle ersättas och inte heller med vilka belopp en tillfällig eller fast förekomst skulle ersättas. Det innebar att om antalet rovdjur ökade så minskade ersättningen för varje rovdjur. –2001 utbetalades till samebyarna. , och länsstyrelserna i de fem renskötsellänen tillämpade i inventeringsarbetet Nordkalott- kommitténs miljöråds rekommendationer till inventeringsmetodik och kriterier vid föryngringar. I fältarbetet användes standardiserade blanketter. Årliga stormöten hölls i där såväl invente- ringsmetodik som kriterier diskuterades i detalj. Viltskador på tamdjur, bidrags- och ersättningssystemet 17.4Riksdagens beslut om ett reformerat bidrags och ersättningssystem 2000/01:MjU9, rskr 2000/01:174) godtog i huvud- sak de förslag regeringens lade fram i proposition 2000/01:57 om en sammanhållen rovdjurspolitik när det gällde förändringar av ersättnings- och bidragssystemet. Bidrag för att förebygga skador orsakade av vilt och för att ersätta inträffade skador skulle liksom tidigare under vissa förutsättningar kunna lämnas av statsmedel. Rätten till bidrag och ersättning skulle regleras i en särskild förord- ning som även skulle omfatta de skador som förorsakades ren- näringen av rovdjur. Den nya förordningen skulle ersätta regle- ringen i 29 a § jaktförordningen (1987:905). Ersättningssystemet för rennäringen innebar i huvudsak att samebyarna skulle få en viss, fast ersättning per konstaterad föryngring eller annan förekomst av rovdjur inom respektive bys betesområde. Beloppen skulle fastställas av regeringen. Ersättning skulle lämnas även för rovdjursförekomst i de betes- områden i som disponerades för svensk renskötsel med stöd av konvention mellan och om renbetning. Resurserna för skadeersättning respektive bidragen för förebyg- gande åtgärder skulle öka. Enligt var det av stor betydelse att det även inom rennäringen i görligaste mån bedrevs ett arbete med att förebygga skador. Inventeringen av rovdjuren skulle bli en del av den allmänna miljöövervakningen. ansåg att de ideella organisatio- nerna hade sin givna plats i inventeringsarbetet. Med anledning av motioner (s, m, v, kd, c, mp) beslutade riks- dagen att den i propositionen förordade differentieringen av ersätt- ningen för rovdjursskador i vissa delar av renskötselområdet tills vidare inte skulle genomföras och att den tidigare möjligheten till ersättning för skador på människa orsakade av björn skulle återinföras. Viltskadeförordningen (2001:724) trädde i kraft . Staten lämnar i mån av pengar bidrag för att förebygga skador av vilt och som ersättning för skador av vilt bl.a. av varg, björn, järv, lo eller kungsörn. Bestämmelserna gäller såväl skador på ren som Viltskador på tamdjur, bidrags- och ersättningssystemet andra tamdjur än ren. I renskötselområdet tillämpas bestämmel- serna beträffande ren av . Beträffande andra tamdjur än ren i renskötselområdet och i områden utanför renskötselområdet tillämpas bestämmelserna av . Viltskadeförordningen kompletteras av före- skrifter och allmänna råd (NFS 2002:13, NFS 2004:17 och NFS 2004:18). Nya föreskrifter kommer att införas . lämnar efter ansökan bidrag till förebyggande åtgärder och ersättning för skador av vilt på annat än ren samt vid personskador eller dödsfall orsakade av björn. Ersättning får lämnas om det är uppenbart oskäligt att den skadelidande själv ska svara för kostnaderna. ska särskilt beakta om viltet får jagas, skadans omfattning samt möjligheterna att genomföra en effektiv skydds- jakt eller andra skadeförebyggande åtgärder. Viltskador ska som regel alltid besiktigas av en av utsedd besiktningsman. beslut om ersättning får inte överklagas utom när det gäller beslut som rör ersättning när en person dödats eller ska- dats av björn. beslutar om ersättning till berörd sameby för skador på ren inom samebyns betesområde i och inom de områden i som disponeras med stöd av renbeteskonvention. Ersättningen ska kompensera samebyarna för de skador som rov- djuren antas åsamka renarna. Ersättning lämnas utan ansökan. För skador av varg, järv och lo på ren grundar sig ersättningen på antalet föryngringar eller regelbunden eller tillfällig förekomst av respektive art inom samebyns betesområde. Ersättning för skador som orsakas av björn och kungsörn lämnas om arterna förekommer inom området. beslut enligt förordningen får överkla- gas enligt bestämmelser i förvaltningslagen. ska efter samråd med berörd sameby undersöka dvs. inventera antalet föryngringar respektive förekomst av varg, järv och lo samt om det förekommer björn eller kungsörn inom samebyn. beslut om ersättning ska grunda sig på denna undersökning. får meddela närmare föreskrifter om inven- teringen. Om föreskrifterna rör rennäringen ska verket samråda med . har föreskriftsrätt vad gäller bidrag och ersättningar inom renskötselområdet. Om ett eller flera rovdjur av samma art och inom begränsat område dödar eller skadar ett stort antal renar SOU 2007:89 Viltskador på tamdjur, bidrags- och ersättningssystemet s.k. massdödande, betalar ersättning efter ansökan under vissa förutsättningar. 17.5.1Ersättningsbeloppen vid olika typer av rovdjursförekomst i renskötselområdet Regeringen beslutar på förslag av i regleringsbrev med vilket belopp ersättningen ska lämnas för varje föryngring eller regelbunden respektive tillfällig förekomst av varg, järv och lo samt med vilket totalt belopp ersättning ska lämnas för skador av björn och kungsörn på ren. Ersättningen för förekomst av björn och kungsörn fördelas mellan ersättningsberättigade samebyar i förhål- lande till betesområdenas areal. Den ersättningsgrundande arealen för förekomst av björn och kungsörn är inte reglerad i Viltskadeförordningen eller i föreskrif- ter. som är ansvarig myndighet fördelar ersättnings- medlen utifrån olika kriterier för fjäll- och skogssamebyar respek- tive koncessionssamebyar. Den ersättningsgrundande arealen för fjäll- och skogssamebyar beräknas utifrån samebyns åretruntmarker reducerad med eventuella fjällimpediment, dvs. de mest alpina hög- fjällsområdena. Arealen för koncessionssamebyar beräknades tidigare utifrån samebyns halva betesareal. beräknas area- len utifrån hela betesarealen. Ersättningsbeloppen för skador orsakade av varg, järv och lo samt det totala ersättningsbeloppet för skador orsakade av björn och kungsörn på ren ska beräknas med ledning av medelslaktvärdet på en ren med tillägg för honrenarnas produktionsvärde, uppskatt- ningar av hur många renar som dödas av respektive art, uppskatt- ningar av fördelningen mellan dödade kalvar respektive vuxna djur för respektive art samt merarbetet som angrepp av respektive art orsakar. Regeringen har i regleringsbrev för beslutat om följande ersättningsbelopp: Viltskador på tamdjur, bidrags- och ersättningssystemet Tabell 7.3 Ersättningsbelopp 2007 för föryngring, regelbunden respektive tillfällig förekomst av järv, lo och varg (kr) Ersättningsbeloppen för regelbunden eller tillfällig förekomst avser när det gäller varg varje individ och i övriga fall förekomst inom samebyn. Ersättningsbeloppen för föryngring avser varje föryng- ring. Ersättningsbeloppen har i huvudsak varit desamma . Ersättningen höjdes för tillfällig förekomst av varg från till . Ersättningen för regelbunden förekomst av varg höjdes från till . Ersättningen för förekomst av björn och kungsörn var 1,5 mil- joner kronor respektive –2005. Ersättningen höjdes med respektive för att kompensera samebyarna efter en dom i Kammarrätten fördelat ersättningen på en större areal . Förekomst av björn ersätts således med och förekomst av örn med . anvisar medel för att förebygga skada av vilt och ersätt- ning för sådan skada under utgiftsområde 23 Jord- och skogsbruk, fiske med anslutande näringar, anslag 42:5 Ersättning för viltskador m.m. Anslagets beteckning har varierat något . Rätten till ersättning regleras i viltskadeförordningen (2001:724). Viltskadeanslaget uppgår för till (prop. 2006/07:1, uo 23, bet. 2006/07:MjU2). beräknas anslaget till oförändrat belopp. fördelar den del av anslaget, knappt 38 miljo- ner kr, som disponeras av verket och som ska användas för viltska- dor, som bidrag till länsstyrelserna. Fördelningen grundar sig på skadekostnaderna i respektive län det föregående året. Viltskador på tamdjur, bidrags- och ersättningssystemet serna får endast använda medlen inom länet för bidrag till den som utför skadeförebyggande åtgärder eller ersättning till den som drabbats av skada av vilt på annat än ren eller som ersättning när någon skadats eller dödats av björn. ska använda de delar av anslaget som man dispone- rar, drygt 49 miljoner, för bidrag för att förebygga att björn, järv, lo, varg eller örn orsakar skador på renar och för att lämna ersätt- ning för skador på renar som orsakas av dessa rovdjur och i sam- band med massdödande av renar. ska vidare använda anslaget för kostnader för samebyarnas inventeringar. anvisade under anslaget för viltskador sammanlagt (Prop. 2005/06:1, uo23, bet. 2005/06:MjU2). Anslaget minskade med drygt en halv miljon kro- nor till följd av en generell reduktion av företrädesvis anslag avsedda för förvaltnings- eller investeringsändamål. Enligt propositionen hade inventeringarna av järv, lo och varg visat att antalet ökat och utvecklingen för åtminstone vargstammen förväntades fortsätta kommande år. Även fortsättningsvis var det viktigt med en metodisk satsning för att introducera rovdjursstäng- sel i rovdjurens naturliga utbredningsområde. Insatser skulle göras för att så långt som möjligt undvika den konflikt som annars kunde uppstå mellan rovdjursetablering och betesdrift. En fortsatt omfördelning skulle ske inom ramen för anslaget för att stärka insatserna utanför renbetesområdet för att förebygga skador på tamdjur. I samband med ekonomiska vårproposition (prop. 2005/06:100, bet. 2005/06:FiU21) anvisade på tilläggs- budget ytterligare under anslaget för viltskador. Rovdjursstammarna i och hade ökat, i enlighet med beslut om den sammanhållna rov- djurspolitiken, vilket enligt propositionen hade skapat en viss oro bland tamdjursägare. Regeringen avsåg att fr.o.m. påbörja en försöksverksamhet i dessa län med rovdjursakutgrupper knutna till med syfte att förbättra formerna för sam- verkan och därigenom öka det lokala och regionala inflytandet. Viltskador på tamdjur, bidrags- och ersättningssystemet Den del av viltskadeanslaget som disponeras av Naturvårds- verket används främst för att ersätta eller förebygga skador orsa- kade av säl, tranor och gäss men även för rovdjursrelaterade ersätt- ningar. Tabell 7.4 Utvecklingen av anslaget 42:5 (eller äldre beteckningar) Ersättning för viltskador m.m. 2002–2007 (): NV, bidrag för än ren och för har rovdjursakutgrupper bildats på försök i samt . Verksamheten kommer att utvärderas i särskild ordning. Rovdjursakutgrupperna får arbeta även i angränsande län och ska ledas av en rovdjurskunnig tjänsteman på . Upp- giften är att omgående vidta åtgärder för att minimera skadeverk- ningar i samband med förekomsten av stora rovdjur. Grupperna ska vidare upprätta effektiva kontaktvägar till och verkställa beslut om skyddsjakt eller bortdrivande av stora rov- djur. Grupperna ska slutligen tillhandahålla information om ersätt- ningar vid skador orsakade av rovdjuren och informera om länssty- relsernas arbete med frågan på lokal nivå. Viltskador på tamdjur, bidrags- och ersättningssystemet 17.7Bidrag till förebyggande åtgärder och ersättning för rovdjursförekomst i samebyar Viltskadeanslaget uppgår för till närmare 91 miljoner kro- nor. Av dessa pengar disponerar som fördelas till samebyarna för bidrag till åtgärder som förebygger ska- dor på ren, ersättning för uppkomna skador, samt ytterligare för samebyarnas rovdjursinventering. Användningen av viltskadeanslaget i samebyarna regleras i vilt- skadeförordningen (2001:724) och föreskrifter och allmänna råd om inventering samt bidrag och ersättning för rovdjursförekomst i samebyar (NFS 2004:17). övertog före- skriftsrätt vad gäller bidrag och ersättningar avseende ren i rensköt- selområdet. avser att introducera nya föreskrifter om bidrag och ersättning avseende ren. kommer att införa nya generella inventerings- föreskrifter för björn, varg, järv, lodjur och kungsörn som ska gälla i hela landet. Enligt riktlinjer för bidrag till skadeförebyggande åtgärder i samband med rovdjursförekomst inom samebyarna får bidrag för förebyggande åtgärder ges för åtgärder som normalt inte ingår i renskötseln. Det rör sig t.ex. om extrainsatser vid ihop- samling av renar eller flyttning till mindre rovdjursutsatta områden. Bidragen syftar till att förebygga skador inom renskötseln och till att nya metoder prövas och utvecklas vilket på lång sikt kan leda till minskade skador. Projekt och åtgärder som är långsiktiga eller som utvecklar nya metoder ska prioriteras. Effekterna av de åtgärder som finansieras med bidrag skall återrapporteras till . Enligt viltskadeförordningen (2001:724) ska utbetalning av bidrag till förebyggande åtgärder dras av från den totala ersättningen för rovdjursförekomst inom samebyn. I praktiken betalas bidragen ut löpande till de enskilda samebyarna och dras sedan av från hela samebyns gemensamma rovdjursersättning. Det kan teo- retiskt innebära att bidragen till förebyggande åtgärder överstiger ersättningen. lät –2004 ersättningarna vara oberoende av om bidrag för förebyggande åtgärder betalts ut. Rutinerna ändrades efter kritik från . Det har lett till att samebyarna inte längre söker bidrag för förebyg- gande åtgärder. Viltskador på tamdjur, bidrags- och ersättningssystemet En sameby som har behov av att vidta skadeförebyggande åtgär- der som kan vara bidragsberättigade ska kontakta och senast från det att åtgärderna vidtagits inkomma med en skriftlig ansökan. beslutar om bidrag ska lämnas men ska informera som har att yttra sig i varje enskilt fall. har lämnat bidrag till skadeföre- byggande åtgärder med följande belopp: Tabell 7.5 Bidag till förebyggande åtgärder 2002 2006 (kr) fördelar viltskadeersättning till samebyarna baserad på den rovdjursförekomst som inventeringsresultatet utvisar utan ansökningsförfarande. Medlen ska kompensera samebyarna och enskilda renägare för förluster, skador och andra olägenheter som rovdjuren åstadkommer. Medlen till samebyarna fördelas inom byn på det sätt byn bestämmer.