sou · GWB326 · 2008-03-20 00:00:00 — En gemensam språkpolitisk linje som kan iakttas i och är senare års fokusering på be- hovet av åtgärder för att bevara språklig mångfald och främja fler- språkighet. Också sambandet mellan språk och mänskliga rättig- heter har kommit alltmer i fokus. I detta sammanhang diskuteras även frågor om nationella minoritetsspråk och teckenspråk. Förutom att markera svenskans ställning som huvudspråk och det kompletta och samhällsbärande språket ger den nationella språk- politikens mål uttryck för vikten av allas tillgång till sitt modersmål, svenska såväl som andra språk, och till möjligheten att lära sig främmande språk. I det skede av mycket snabb utveckling som råder inom språkområdet bör en språklag verksamt kunna bidra till ökad med- vetenhet om vikten av att vi värnar landets huvudspråk. En språklag tjänar också funktionen att lyfta fram och tydliggöra de nationella språkpolitiska målen. Det svenska språkets ställning 1.2Svenskans ställning och dess framtida utveckling Svenskan är ett stabilt språk, som under till stora delar kommer att vara sig likt. Den bedömningen görs av , det språkvårdande organet inom myndigheten och folkminnen (, Fakta om språk: Hur ser framtidens svenska ut?). Utgångspunkterna för bedöm- ningen är att det finns en väl sammanhållen språkgemenskap, hög läs- och skrivkunnighet, en rik litteratur inom många områden, ut- förliga ordböcker och grammatikböcker av hög kvalitet, en lång och väldokumenterad historia och internationellt sett ett stort antal modersmålstalare. Svenskan är kanske det sjuttionde, åttionde största av världens ungefär femtusen språk. Trots svenska språkets stabila ställning pekar på fem allmänna tendenser som man menar kommer att göra sig gällan- de under en stor del av och som kommer att leda till en hel del förändringar av svenskan. 2.ett större utrymme för andraspråkssvenska, Med ökad visualisering avses att skriftspråket blir alltmer ett språk för ögat som inte lämpar sig för högläsning utan helt litar till syn- intrycket. Detta leder till fenomen som flitigt utnyttjande av grafiska verkningsmedel som olika typsnitt och rubriker, text som presenteras i rutor, block och olika grafiska uppställningar, flitigare bruk av tabeller, diagram och symboliska bilder, fler initialord och förkortningar som adhd, cd, vabba (vård av sjukt barn) iofs (i och för sig) och liknande. Med ökad intimisering menas ett alltmer informellt språk, både i tal och skrift, med bl.a. ett ökat bruk av förnamn, ett ökat bruk av du-tilltal också när tilltal inte är nödvän- digt, en ökning av slang, dialektala uttryck, svordomar och sexual- ord i offentlig text, t.ex. i medier. Med växande teknifiering menas att den nya tekniken leder till nya sätt att använda språket, t.ex. i e- brev, sms och på webbplatser. Detta har lett till att texter organi- seras på ett nytt sätt (på webbplatser), till nya skrivkonventioner Det svenska språkets ställning som och sms-förkortningar och till en friare syn på stav- ning, meningsbyggnad och interpunktion. 1.2.1Globaliseringens effekter på språk Av särskilt intresse när det gäller frågor som har att göra med lag- stiftning om svenska språkets ställning är frågan om engelskans in- flytande inom områden som utbildning, forskning, näringsliv och politik. Det är till stor del med hänvisning till den ökande använd- ningen av engelska som många röster höjts för att åtgärder ska vidtas för att säkra svenskans ställning, bl.a. genom krav på lagstiftning om svenska språkets status. I betänk- ande Mål i mun finns en promemoria av , professor vid , om engelskundervisning i . Inledningsvis beskriver professor förhållandet mellan globaliseringsprocessen och engelskans dominerande roll i världen enligt följande. Under det senaste århundradet har engelska språket skapat sig en dominerande ställning i alla delar av världen, något som framträder tydligare än bara för sedan. Successivt har engelskan blivit det självklara instrumentet för internationella kontak- ter av alla de slag. Engelskan kan helt enkelt sägas vara en integrerad del av den pågående globaliseringsprocessen. Detta förhållande innebär en ny situation för medborgarna i alla de länder där engelska inte är huvudspråk. Kunskaper i engelska språket har blivit en förutsättning för deltagande i kommunikation inte bara på det internationella planet, utan också i alltfler sammanhang på den nationella scenen, även i icke- engelskspråkiga länder som . (Hyltenstam, bilaga 3 i Mål i mun 1.3Några begrepp som rör språkförhållanden Enligt märks engelskans inflytande på svenska språket genom ett ökat antal engelska lånord, mer kodväxling och en ökad risk för domänförluster. Andelen engelska lånord i en vanlig dagstidning är mellan . Den siffran bedömer kommer att fördubblas eller tredubblas . De flesta lån- orden kommer dock att vara relativt ovanliga s.k. innehållsord, som Det svenska språkets ställning mejla, indie, agenda, break-even, proaktiv, hajpad etc. räknar det däremot inte som sannolikt att engelska lånord ersätter högfrekventa svenska formord som när, men, bara, och, inte, då och därför. Kodväxling innebär förekomsten av hela meningar eller serier av meningar på engelska i svenskt tal eller svensk text. Enligt Språk- rådet är kodväxling vanligast i tal och rör sig ofta om stående fraser som now we are talking och take it or leave it. Vad som framför allt framhållits i den offentliga språkpolitiska debatten är den tilltagande risk för domänförluster som en stadigt ökande användning av engelska innebär. Speciellt märkbar anses utvecklingen ha varit inom den högre utbildningen och forskningen. Begreppet domän lanserades av språksociologen . Domän definieras som en språksituation som kännetecknas av vissa särskiljande egenskaper gällande plats, ämne och deltagare. Exempel på domäner är skolan, familjen och arbets- livet. En domänförlust kan konstateras när ett språk helt ersatt ett annat språk inom ett samhällsområde, en domän. Enligt sker domänförluster i svenskan på grund av användningen av engelska inom teknisk och naturvetenskaplig högre utbildning och forskning. Även delar av arbetslivet, liksom delar av politiken, bedöms av kunna förlora domäner till engelskan. Med diglossi menas att språkanvändare i ett samhälle använder två eller flera språk men i olika situationer eller domäner. Exempel på diglossi är när ett språk används i hemmet (t.ex. arabiska), ett annat i skolundervisningen (svenska) och kanske ett tredje i arbetslivet (engelska). Diglossiförhållanden kännetecknas av att vissa domäner, och följaktligen vissa språk, brukar ha högre prestige än andra. Det svenska språkets ställning Med parallellspråkighet menas, i motsats till diglossi, att två eller flera språk kan användas parallellt inom ett område. I ett samhälle som kännetecknas av parallellspråkighet behärskar språkanvändarna två eller flera språk och dessa språk kan i princip användas i vilket sammanhang som helst, t.ex. i både hemmet, skolundervisningen och arbetslivet. Däremot är inte personer parallellspråkiga, utan två- eller flerspråkiga. Parallellspråkighet innebär inte nödvändigt- vis att språken brukas i samma omfattning, men att information, och därmed relevant terminologi, finns på båda språken. I delbetänkandet från Utredningen om finska och sydsamiska språken, Rätten till mitt språk (SOU 2005:40) redogörs för den s.k. språkbytesprocessen. Det är vanligt att minoriteter överger sitt eget språk och i stället börjar tala majoritetsspråket i samhället. Detta är särskilt vanligt om minoriteterna utsätts för ett starkt assimileringstryck från majoritetens sida. Denna språkbytesprocess kan beskrivas som en process där ett språk stegvis förlorar funk- tioner, talare och uttrycksmedel. En långt gången språkbytes- process kan leda till att ett språk dör. Många mindre språk i världen är hotade. Även om små språk är mer sårbara än stora, så är antalet talare inte en garant för överlevnad. Enligt forskare är det däremot inget som tyder på att inlemmandet av lånord nödvändigtvis leder till språkdöd. Språkdöd sker i stället främst genom domänförluster. gavs 1997 i uppdrag att utarbeta ett förslag till handlingsprogram för att främja det svenska språket. Bak- grunden var att olika språkvårdande organ hade uttryckt oro för språkets framtid. Regeringen hänvisade också till propositionen Kulturpolitik (prop. 1996/97:3, se avsnitt 2.1.1) där bedömningen gjorts att åtgärder borde vidtas för att stärka svenska språkets ställ- ning. presenterade 1998 sitt förslag till handlings- program. Sedan (bet. 1999/2000:KrU2, rskr. 1999/2000:7) fram- fört till regeringen att den borde tillsätta en parlamentarisk utred- ning om främjande av det svenska språket, med utgångspunkt bl.a. i förslag till handlingsprogram, tillsattes 2000 Kom- mittén för svenska språket (, Ku 2000:03). Kommittén lade fram betänkandet Mål i mun – Förslag till handlingsprogram för svenska språket (SOU 2002:27). I betänkandet presenterades ett förslag till handlingsprogram för svenska språket som omfattade 80 punkter. Betänkandet innehöll även ett förslag till en lag som reglerade svenska språkets ställning som landets huvudspråk. Vid remissbehandlingen av betänkandet pekades det på en del brister i utformningen av den föreslagna lagen, och betänkandet ledde inte till något förslag om en språklag från regeringens sida. Med utgångspunkt i betänkandet utarbetades där- emot propositionen Bästa språket – en samlad svensk språkpolitik 2005/06:2), där regeringen föreslog fyra mål för den samlade svenska språkpolitiken, se avsnitt 2.5. antog förslaget (bet. 2005/06:KrU4, rskr. 2005/06:89). I det följande redovisas i sammandrag de förslag och slutsatser som presenterats i den tidigare processen. utgör en viktig grund till den nuvarande utredningens uppdrag att utarbeta ett förslag till språklag. 2.1.1Målen för en nationell kulturpolitik I propositionen Kulturpolitik (prop. 1996/97:3) lade den dåvarande regeringen fram ett förslag till en fortsatt långsiktig kulturpolitik med bestående fokusering på yttrandefrihet, kulturell jämlikhet och mångfald. I förslaget angavs fem mål för den nationella kulturpoli- tiken. godtog i allt väsentligt de mål regeringen föreslog, men lade till ytterligare två (bet. 1996/97:KrU1, rskr. 1996/97:129). Målen för kulturpolitiken är därför enligt kulturpolitiska beslut följande: att värna yttrandefriheten och skapa reella förutsättningar för alla att använda den, att verka för att alla får möjlighet till delaktighet i kulturlivet och till kulturupplevelser samt till eget skapande, att främja kulturell mångfald, konstnärlig förnyelse och kvalitet och därigenom motverka kommersialismens negativa verkningar, att ge kulturen förutsättningar att vara en dynamisk, utmanande och obunden kraft i samhället, att bevara och bruka kulturarvet, att främja bildningssträvanden och att främja internationellt kulturutbyte och möten mellan olika kulturer inom landet. I propositionen utvecklar regeringen de kulturpolitiska målen i huvudsak enligt följande. Yttrandefrihet är en förutsättning inte bara för en levande demokrati utan också för ett rikt kulturliv. Yttrande- friheten är i grundlagsfäst. Det är en central kulturpolitisk uppgift att värna denna frihet och skapa reella förutsättningar för alla att använda den. Reell yttrandefrihet kräver att alla har tillgång till språk, kunskaper och information, oberoende av social tillhörig- het, kön, yrke, geografisk belägenhet, etniskt ursprung eller funk- tionshinder. (då kulturpolitiska mål senast antogs) har människors faktiska yttrandefrihet ökat genom en höjd utbild- ningsnivå och en snabb utveckling inom massmedieområdet. Sam- tidigt har utvecklingen medfört en risk för att yttrandefriheten hotas genom maktkoncentration och kommersiellt beroende. För att nå jämlikhetsmålet ska kulturpolitiken verka för alla människors möjlighet och lust att vara en del av kulturlivet och främja ett rikt kulturliv i hela landet. I propositionen sägs bl.a. att det är en själv- klar kulturpolitisk uppgift att bidra till att människor med olika etnisk och kulturell bakgrund kan mötas och ge impulser till var- andra. Integration ska stimuleras och främlingsfientlighet och rasism ska bekämpas. behöver ett intensivare kulturutbyte då det vidgar möjligheterna till kulturell förnyelse. Det nordiska kultur- samarbetet har en fortsatt hög prioritet. Den kulturpolitiska upp- giften i EU är, enligt vad som sägs i propositionen, att arbeta för det gemensamma men också det genuint svenska, som språket och offentlighetsfrågorna. Unionsfördragets stadgande att kulturdimen- sionen ska beaktas inom unionens alla verksamhetsområden är en kulturpolitisk uppgift att förverkliga både i och inom EU. På global nivå är den kulturpolitiska uppgiften bl.a. att hävda kul- turens betydelse för människors välstånd och frihet och underlätta kulturkontakter över alla gränser. Den nuvarande regeringen tillsatte 2007 en kommitté, Kultur- utredningen (Ku 2007:06), som ska se över kulturpolitiken, dess inriktning och arbetsformer och lämna förslag om de förändringar som följer av kommitténs överväganden. Kommittén ska bl.a. över- väga behovet av förändringar i de nationella målen för kultur- politiken (dir. 2007:99). Uppdraget ska redovisas . gavs i uppdrag att utarbeta för- slag till handlingsprogram för att främja svenska språket. Som bak- grund till beslutet angavs att bl.a. och hade uttryckt oro för vad som kan hända med språket . Det gällde framför allt hur medie- och it-sam- hället kan komma att förändra villkoren för det skrivna ordet och för språkbruket samt vad en ökad europeisk och global integrering innebär för svenska språket. Regeringen hänvisade bl.a. till den bedömning som gjorts i den kulturpolitiska propositionen (prop. 1996/97:3) om att åtgärder borde vidtas för att stärka svenska språkets ställning. Regeringen angav även att vid behand- lingen av propositionen om kulturpolitiken framhållit att det talade och skrivna språket är den främsta kulturbäraren och utgör en av de viktigaste förutsättningarna för människans kulturella identitet. Enligt regeringen hade välkomnat förslaget att ge ett uppdrag att utarbeta ett förslag till handlings- program. I uppdrag ingick att redovisa omfattningen av språkvården, i vilka former den bedrivs och hur de olika språk- vårdsorganen samarbetar. Vidare skulle nämnden identifiera och analysera de faktorer som har betydelse för svenska språkets be- stånd och utveckling. Förslaget till handlingsprogram skulle inne- hålla mål för svensk språkvård samt förslag till framtida strategier och konkreta åtgärder för att främja svenska språket. Uppdraget skulle utföras i nära samarbete med universitet och högskolor samt andra språkvårdande organ. 2.2.1Svenska språknämndens förslag till handlingsprogram presenterade 1998 sitt handlingsprogram Förslag till handlingsprogram för att främja det svenska språket. ansåg att det svenska språkets ställning i borde lagfästas. Som det övergripande målet angav nämnden att svenskan ska bevaras som ett samhällsbärande och komplett språk. Handlingsprogrammet innehöll också förslag om enskilda åtgär- der inom ett antal olika områden. Förslagen berörde bland annat följande frågor. Det angelägna i att bevara svenskans ställning som officiellt språk i EU framhölls och nämnden pekade på behovet av nya regler och riktlinjer för EU:s översättarverksamhet. I fråga om arbetarskydds- och konsumentlagstiftningen ansågs att krav borde kunna ställas på att skyddsföreskrifter, patent- beskrivningar, bruksanvisningar, varudeklarationer och standarder skulle finnas på svenska. För utbildningsområdet innehöll förslaget krav på att språket i högskoleutbildningens undervisning, examina och tentamina nor- malt skulle vara svenska, tillsammans med krav på att lärarna skulle behärska svenska så att kraven kunde uppfyllas. Förslaget innehöll också krav på att doktorsavhandlingar på främmande språk skulle ha sammanfattningar på svenska. Inom grundskola och gymnasium innebar förslaget att språket normalt skulle vara svenska, att krav på fullgod behärskning av svenska skulle finnas för behörighet för fast anställning som lärare och att nödvändiga resurser skulle ges undervisningen i svenska som andraspråk samt att det skulle garanteras att sådan undervisning bedrevs av lärare med full kom- petens inom ämnet. I fråga om utbudet i tv- och radiokanaler innebar förslaget att dessa vid koncessionsgivning skulle vara skyldiga att se till att i sina programutbud ha en tillräcklig andel svenskspråkiga program, lik- som att översättningstexter var av godtagbar kvalitet. Vidare skulle journalistutbildningen i svenska stärkas. Språkvården skulle ges öka- de möjligheter att snabbt nå ut till de inflytelserika språkanvändarna. I förslaget framhölls även det angelägna i att samarbetsgrupper bild- ades i syfte att ge impulser till förbättrad språkvård i enskilda före- tag eller i grupper av företag. I handlingsprogrammet föreslogs även kontinuerlig språkvårds- granskning av datorprogram som ger språkstöd. Enligt förslaget borde språkvården medverka när sådana program tas fram, liksom i internationell standardisering i fråga om teckenuppsättning och alfabetisering. Multimedieprogram för skolbruk skulle normalt vara översatta till svenska. Enligt handlingsprogrammet borde de språkvårdsorgan som redan finns utnyttjas för de föreslagna åtgärderna. För att genom- föra förslagen behövdes dock på vissa områden ökade resurser medan det på andra områden behövdes mer tillämpad forskning och utredning för att ta ställning till nödvändiga åtgärder. Som angelägna områden för tillämpad språkforskning angavs översätt- ning och informationsteknik som språkstöd, översättningsstöd och standardisering samt konkurrens och samspel mellan engelska och svenska inom utbildning, forskning och kunskapsintensiva delar av arbetslivet. med dessa riktade insatser ansåg Språknämn- den att den språkvård som vänder sig till allmänheten måste för- stärkas för att stimulera svenskarnas känsla och intresse för det egna språket. 2.3Riksdagens förslag om en parlamentarisk utredning Utifrån både ett kulturarvsperspektiv och ett demokratiperspektiv konstaterade kulturutskottet i ett betänkande (bet. 1999/2000:KrU2) att en parlamentarisk språkpolitisk utredning om främjandet av det svenska språket borde tillsättas av regeringen. Utredningen skulle, med utgångspunkt bl.a. i för- slag, föreslå ett handlingsprogram som syftade dels till att främja svenska språkets ställning, dels till att alla i – oavsett språk- lig och social bakgrund – utifrån sina förutsättningar skulle ges likvärdiga möjligheter att tillägna sig svenska språket. Utskottet ansåg att de nationella kulturpolitiska målen borde utgöra en ut- gångspunkt för kommitténs arbete. Handlingsprogrammet borde enligt utskottet vända sig till både myndigheter och andra aktörer i samhället och till olika medborgargrupper. I kulturutskottets betänkande framhölls att utskottet vid olika tillfällen behandlat frågor om främjande av svenska språket. Utskottet hänvisade till att det bl.a. hade påpekat att det talade och skrivna språket är den främsta kulturbäraren och utgör en av de viktigaste förutsättningarna för människans kulturella identitet, liksom att det understrukit betydelsen av att svenska språket vårdas och att dess ställning stärks. I betänkandet redo- gjordes det för Svenska språknämndens ståndpunkt att svenska språkets ställning som huvudspråk i bör fastställas i lag och vilka åtgärder i övrigt som förslagit. Även frågan om svenska språkets ställning i EU togs upp i betänkandet. Enligt utskottet fanns det, trots de ansträngningar som gjorts inom olika samhällssektorer, fog för att ytterligare betona de demokratiska aspekterna när det gäller individernas tillgång till svenska språket och möjligheterna att tillägna sig svenska. Utskottet hänvisade till risken för språkutarmning hos delar av befolkningen. Utskottet pekade på att det hävdats att en torftighet i språket breder ut sig bland eleverna i skolan på ett sätt som inte står i överensstämmelse med de riktlinjer som angetts i läroplanen, om att varje elev ska utveckla ett rikt och nyanserat språk. En för- svagning av svenska språkets ställning i samhället menade utskottet skulle strida mot de kulturpolitiska mål som antagit och som bl.a. syftar till att värna yttrandefriheten och skapa reella förutsättningar för alla att använda den. En sådan utveckling kunde efter hand leda till ett demokratiskt problem, där vissa individer ställs, eller själva ställer sig, utanför samhället. Utskottet poäng- terade vidare att förmågan att behärska det svenska språket är av central betydelse för alla individer i det svenska samhället och sär- skilt för dem som på grund av sin språkliga eller sociala bakgrund eller på grund av funktionella språkhandikapp (t.ex. dyslexi) inte behärskar det svenska språket tillräckligt väl. Utskottet betonade också att språket är ett hjälpmedel för människor att få inflytande över den egna tillvaron och över samhället i stort som det är en källa till kunskap och glädje. Utskottets förslag godtogs av (bet. 1999/2000:KrU2, rskr. 1999/2000:7). 2.4Kommittén för svenska språket och betänkandet Mål i mun tillsatte den dåvarande regeringen en parlamentarisk kommitté med uppdrag att lägga fram ett förslag till handlings- program för det svenska språket. Handlingsprogrammet skulle syfta dels till att främja det svenska språkets ställning, dels till att alla i – oavsett språklig och social bakgrund – utifrån sina förutsättningar ska ges likvärdiga möjligheter att tillägna sig det svenska språket. Kommittén antog namnet språket () och lade fram sitt betänkande Mål i mun – Förslag till handlingsprogram för svenska språket (SOU 2002:27) . I direktiven till (dir. 2000:66) redogjordes för bakgrunden till uppdraget med hänvisning till bl.a. uppdrag och förslag liksom till att regeringen i budgetproposi- tionen (prop. 1998/99:1, utgiftsområde 17 Kultur, medier, trossamfund och fritid) konstaterat att det fanns anledning att med utgångspunkt från nämndens förslag gå vidare i arbetet med att främja svenska språket och att regeringen som en första åtgärd tillfört språkvården vissa reformmedel . Utgångspunkt- erna för en svensk språkpolitik borde enligt regeringen vara att svenska språket bevaras som ett samhällsbärande och komplett språk i och att det förblir ett officiellt språk i EU. Reger- ingen hänvisade även till att uttalat att en parlamentarisk språkpolitisk utredning borde tillsättas. I direktiven redovisades bl.a. följande ur förslag till handlingsprogram. Språkvården i har alltid gått en mellanväg mellan centraliserad språkstyrning och fullkomligt fri tävlan mellan olika uttryckssätt och språkarter. Detta är en rimlig balansgång i ett litet autonomt land där en demokratisk syn på nationalspråket råder och där svenskans ställning länge varit själv- klar. Svenskans ställning är emellertid inte längre lika självklar och det är därför rimligt att i lag stadfästa svenska som huvudspråk i . Kraven på svenskan som samhällsbärande språk utan in- skränkningar i bör specificeras situation för situation med hänsyn till tal och skrift, i utbildning, i regeringens och arbete, inom myndigheter och mellan myndigheter och medborgare samt i rättsväsendet. En klar språkpolitisk linje i förhållande till Europeiska unionen är viktig. Kravet på svenska som samhällsbär- ande språk måste kombineras med möjligheter att lära sig språket, särskilt för dem som har ett annat modersmål. Generösa utbildnings- möjligheter måste kombineras med tolk- och översättarservice i olika sammanhang. Enligt riktlinjerna för kommittén skulle de nationella kultur- politiska mål som fastställt utgöra en plattform för kom- mitténs arbete. Den skulle utgå från bl.a. det förslag till handlings- program som lämnat, liksom från de undersök- ningar, kartläggningar och liknande som initierades av kommittén.