sou · GVB350 · 2008-01-01 00:00:00 — Jag känner att jag inte har haft samma villkor som de som är födda här. Jag visste inte vad var till exempel, även om jag kommer från ett kulturellt hem. Behrang Behdjou hade redan lite känningar i teaterbranschen och fick höra talas om projektet genom sin vän , regissör till bland annat Utvandrarna för . hade han skrivit ett pjäsutkast till ett projekt på . – När jag hörde talas om projektet förstod jag att det riktade sig till folk med annan etnisk bakgrund och egentligen tycker jag inte om den typen av satsningar, när de är riktade till mig. Jag önskar väl att de inte behövdes, det är ett underbetyg till ett samhälle att de gör det. Den 14–rivstartade projektet för författarnas del med att de deltog i ett skrivarläger. Dagarna fylldes med tid för eget skri- vande, föreläsningar av dramatiker och regissörer, samt möten med mentorerna: de tre dramaturgerna , och . hade de sex författarna betalt. Detta var en mycket viktig princip för de ansvariga för projektet. Man ville signalera att de utvaldas kompetens togs på allvar, att resultatet skulle bli pro- fessionellt skrivna pjäser, att det inte handlade om att utnyttja okända talanger för teatrarnas räkning. För var betalningen till de medver- kande en stor anledning till att hon tyckte att det var intressant att engagera sig i projektet. – Det är spännande att man i urvalet har letat efter bra historier i första hand, inte dramatikerbegåvningar. Man har haft en tilltro till förfat- tarna, att de ska klara detta, trots att de är väldigt oerfarna. Här kom- mer pengarna in, som möjliggörare. Helt avgörande för mig var också att teatrarna som medverkar gjort utrymme för att sätta upp pjäser helt osedda, och så lockades jag av hela det unika samarbetet mellan teat- rarna. Allt detta har gett projektet ett driv och en säkerhet. Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser tycker att det allra bästa med projektet har varit just detta – att hon lärt sig så mycket om själva hantverket av erfarna teatermänniskor. Hon tycker också att hon fått värdefulla tips om hur hon skulle kunna gå vidare inom teatervärlden efter det här projektet. Dörrar har öppnats genom att deltagarna träffat repre- sentanter för olika teatrar till exempel, och hon är nu helt inställt på att försöka fortsätta skriva för teater. var det dags för ytterligare en sållning, efter att de sex författarna levererat var sitt grovmanus. valdes fyra av de sex ut: Behrang Behdjou, , och . Fram till den slutliga deadlinen för pjäserna, sista , då ett slutmanus för en helaftonspjäs skulle leve- reras fick de möjlighet att fortsätta jobba med sina manus, med lön och med handledning. träffade närmare en gång . Till varje träff levererade han en ny version av sitt manus, som kommenterade. spikades också uppsättningsdatum för två av pjä- serna. Behrang Behdjouss pjäs får premiär på och går sedan vidare till ungscen/öst. pjäs får premiär på i . regisserar och pjäsen går sedan ut på turné. och pjäser är under utveckling, och syftet är att sätta upp dem också . – Vi är väldigt nöjda med utfallet av projektet. Vi hoppas kunna genomföra en andra våg av projektet, och då ge några av författarna till de manus som vi inte kunde använda nu en chans till skrivarvecka och stöd fram till leverans av grovmanus. Sedan skulle vi kunna hjälpa dem att marknadsföra sina grovmanus gentemot andra teatrar. Vi har också tankar på att göra något liknande på barn- och ungdomsteatersidan, och har börjat knyta kontakter med folk som drivit liknande projekt i andra länder. hoppas också att idén bakom Nya pjä- ser – nya världar ska plockas upp av andra. – Jag hoppas på att det ska kunna finnas ett ställe som job- bar med pjäsutveckling på det här sättet, på heltid, alltid. Ska man demokratisera institutioner så måste man locka med pjäser som skild- rar den nya publikens erfarenheter. Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser Den tydligaste måttstocken på om visningarna har lyckats är ju om de framöver påverkar hela vårt arbetssätt. (, konst- pedagog på ) Redan innan Mångkulturåret drog igång hade identifierat tre betydelsefulla strategier för arbetet med ökad kultu- rell mångfald: utvidgade nätverk, uppsökande arbete och transpa- rens. När man så funderade igenom vad man vill göra för att upp- märksamma Mångkulturåret, kom idén med portfoliovisningar upp. En av projektledarna hade tidigare varit på en sådan på Cent- rum för fotografi och bestämde sig för att göra en egen variant, som särskilt skulle fokusera på konstnärer med annat etniskt ursprung. Portfoliovisningarna förenar också alla de tre strategierna. Tanken med visningarna, som genomfördes i och också kommer att äga rum i , och , är att nå konstnärer utanför de vanliga nät- verken. Denna idé kräver ett aktivt och uppsökande förhållnings- sätt och mycket tankekraft har lagts ner på formuleringar, avgräns- ningar och kriterier: viktigt både för att resultatet av visningarna ska bli det önskade, att fler konstnärer med annan etnisk bakgrund än svensk ska få uppdrag av , men också för att arbetet ska bli så transparent och tillgängligt som avsett. Till Norr- landsvisningarna har man enats om formuleringen konstnärer med erfarenhet i andra kulturer och konstnärer som arbetar med konst som få har haft möjlighet att ta del av som beskrivning av vilka personer det är man söker. I löd definitionen utbildade konstnärer med erfarenheter av andra kulturer som är bosatta i . Den första visningen ägde rum i . Den lokala projektledaren, Arjumand Carlstein, anställdes på drygt visningen skulle äga rum, och ägnade sin mesta tid åt att nätverka och sprida information om projektet. Via e-post, telefonsamtal och möten nåddes bland annat gallerier, konstnärsföreningar, kulturinstitutioner, kulturföreningar för till exempel arabisk och rysk kultur, arbetsmarknadsprojekt och kul- turskolor. Dessutom annonserade och affischerade hon, delade ut vykort med information, skickade ut pressmeddelanden och tog personlig kontakt med människor i sitt eget nätverk. Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser Genomslaget blev stort. 259 konstnärer skickade in material. 84 fick chansen att visa upp sin portfolio för en projektledare från vid ett personligt möte . Under mötet strävade man i första hand efter att föra ett samtal kring konsten, och inte att sätta några betyg. samlades projektledarna och tittade ige- nom alla bilderna. Det bestämdes att alla konstnärer som medver- kat i skulle hamna i Statens konstråds arkiv, för att på så sätt ha möjlighet att komma ifråga för uppdrag. Att hamna i arkivet är något som alla konstnärer alltid har möjlighet att göra, bara genom att skicka in sin portfolio till . Visningarna har antagligen också haft den effekten att kännedomen om denna möjlighet ökat. efter visningen menar att den viktigaste erfarenheten från satsningen är att har börjat genomgå en förändring i rutiner och synsätt, vad gäller myndighetens alla projekt. Förändringen är ett direkt resultat av diskussionerna som fördes under arbetet med portfoliovisningen, menar hon. Framöver ska fler konstnärer erbjudas skissuppdrag och ersättningen för skissuppdraget ska betalas ut i början av arbetsprocessen, och inte i slutfasen. Vid varje möte som projekt- ledarna har på myndigheten ska tid avsättas för gemensam genom- gång av nyinkomna konstnärers inskickade material. Dessutom är tre av de konstnärer som kom till portfoliovisningen i på gång att få skissuppdrag. Projektet har alltså redan gett effekt, men det finns förstås också svårigheter. En sådan är att en så här stor satsning riskerar att väcka orealistiska förhoppningar om möjligheten att få uppdrag hos hos konstnärerna. En annan är att myndig- hetens egen etniska och kulturella mångfald är bristfällig. En lång- siktig förändring, som myndigheten strävar efter att uppnå med erfarenheterna från portfoliovisningarna som bas, är att kvalitets- begreppet ska börja diskuteras mer aktivt internt. Man hoppas också på ännu mer vidgade nätverk och konstaterar att en annan positiv effekt av projektet skulle kunna vara att andra aktörer inom kultursektorn skulle kunna inspireras och göra något liknande inom sin verksamhet. Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser Vi har all världens människor på scen, men mer sällan all världens människor i publiken. Det vill vi ändra på och därför gör vi det här projektet. (, teaterchef dansteatern) Under Mångkulturåret har i bedrivit projektet record. Idén föddes under Dans- och teaterbiennalen , där man arbetade med så kallade mångkulturella vittnen. Några olika personer hade till uppgift att besöka biennalens föreställningar och andra evenemang och sedan vittna om vad man sett, ur ett mångkulturellt perspek- tiv. , projektledare på , var ett av vittnena. Hon och började prata om hur satsningen hade fungerat och hur skulle kunna göra något liknande. – Vi var tilltalade av idén med vittnena. Om man vet att man blir stu- derad, så skärper man sig. Hela Mångkulturåret bygger ju också lite på den tanken. Det handlar om att få ögonen på sig så att man anstränger sig lite mer. Från tillfälliga stöd under Mångkulturåret fick teatern för satsningen och de pengarna var helt avgörande för att genomförandet skulle vara möjligt, menar . Rekryteringen av personerna som skulle vara Moderna Dans- teaterns vittnen tog lite än vad man räknat med. Det var svårt att hitta lämpliga personer. – Vi tyckte också att det var väldigt viktigt att vi som drev projektet inte visste vilka personerna som kom och tittade var. bad därför en utomstående person om hjälp med att anlita dem. Det blev fem personer, som studerade oss / . De fem personerna hade till uppgift att själva söka efter informa- tion om , boka biljetter och komma på före- ställningar. Sedan gick de hem och skrev ner sina upplevelser. – Vi ville veta hur vi uppfattas. Stämde deras upplevelser med hur vi beskriver oss själva, vad vi kommunicerar ut? Känner man sig väl- kommen, är vi på rätt plats och berättar att vi finns, beskriver vi oss på rätt sätt, stämmer våra beskrivningar med vad man sedan får? Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser En stor del av Moderna Dansteaterns publik är återkommande, berättar . –Det gör kanske att man blir lite blind i sitt eget hus, man kommu- nicerar med dem som man brukar kommunicera med. Därför ville vi ha någon utifrån som granskade oss. –Vi har inte haft någon avslutning av satsningen ännu, men det vi hört är att personerna som varit med tidigare aldrig tänkt tanken att gå på dans, men att de blivit positivt överraskade och känt sig väl- komna. De har också tyckt att publiken uppvisat lite mer bredd än vad de trodde. Vi har inte hört några negativa saker ännu – de väntar väl med dem! Det har självklart varit kul att höra att de känt sig välkomna och så. Min skräck är att vi i samtidsdansen isolerar oss. Det är ingen självklarhet att publiken ska komma till oss, det måste vi komma ihåg. Förutom vittnenas arbete genomförde under Mångkulturåret tre samtalsseminarier på temat Hur ser vi på publiken, hur ser publiken på oss och man anlitade också socio- logen från och för att han skulle göra förtydligande djupintervjuer med vittnena. kommer de fem vittnena att presentera resultatet av sitt arbete publikt och sedan planerar Moderna Dans- teatern att fortsätta med satsningen. Lokalen på där teatern håller till ska renoveras och man tänker utnyttja tillfället på samma sätt som gjorde under sin renovering. Under de cirka två åren som renoveringen beräknas ta kommer att finnas c/o i olika lokaler i bland annat , , och på . Under hela ska satsningen fortsätta. – Det blir en bra kombination. Vi får möjlighet att komma ut och träffa en ny publik som tidigare kanske inte hittat till oss, och så får vi veta vad denna publik tycker om oss. Det känns också helt nödvändigt att en sådan här satsning fortsätter ett tag för att den ska få effekt. Låna en fördom i Fördomsbiblioteket Hört vid lånedisken: –Hej, jag är lite nyfiken på att låna den skånske bonden. –Ja, honom har du här! –Va, nehej! Jag trodde han skulle se ut som . Då har jag fått min fördom raserad, jag behöver inte låna längre Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser (Citat från en besökare på Fördomsbiblioteket under konstruktion i 2–, hämtat från ) Idén till Fördomsbiblioteket kommer ursprungligen från där den genomfördes av föreningen under 2002. Rent praktiskt fungerar det som ett vanligt bibliotek med stolar, bord och lånedisk bemannad av bibli- otekarier som administrerar lånen. Vilka fördomar som finns till- gängliga för utlån under det aktuella tillfället finns angivet på en skylt vid disken. Låntagaren får, efter att ha valt en fördom, ett lånekort och får sitta ned och tala, ställa frågor eller diskutera tillsammans med den person som man har lånat. Denna person representerar endast sig själv som privatperson och är inte representant för en hel grupp, religion eller etnisk till- hörighet. Utgångspunkten för Fördomsbiblioteket är att alla människor har fördomar och att det är genom ökade kunskaper, till exempel genom personliga möten, som man kan bli av med dem. Vilka för- domar som finns tillgängliga för utlån bestämmer de som hyr bibli- oteket antingen genom att välja ur en lånekatalog eller genom egna val. Det vanliga är att 6–7 fördomar, som samtliga arvoderas för sina arbetsinsatser, finns tillgängliga för utlån . Riksutställningar, som med utgångspunkt från den danska idén har utvecklat konceptet i , har haft som mål att blanda olika fördomar utifrån religion, etnicitet, yrke, sexuell läggning, intres- sen och utseenderelaterade fördomar. Man har däremot valt att inte ha med politiska och ideologiska fördomar eftersom man anser att diskussionen därmed riskerar att hamna på en mer ideologisk nivå snarare än på individnivå. Exempel på fördomar som har funnits i är: , rom, överviktig, fotbollssupporter, general- direktör, sikh, skånsk bonde, , katolik, homosexuell, jude, buddhist, same, förortskid, gambier, brat, dörrvakt, rullstolsburen, amerikan, präst och polis. Man har kommit i kontakt med fördo- marna genom att kontakta nationella, regionala och lokala organi- sationer, yrkeskårer, nätverk och så vidare. Under Almedalsveckan i 3–kunde man från Fördomsbiblioteket även låna politiker från olika politiska partier för samtal . Efter lånetidens slut fick man gissa vilket politiskt parti som politikern representerade. Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser De bibliotekarier som bemannar Fördomsbiblioteket utgör en viktig länk mellan låntagarna och fördomarna. Deras uppgift är att förklara upplägget, administrera lånen och hålla koll på utlånings- tiden. Omlån av en utlåningsperson är tillåtet efter omregistrering i utlåningsdisken. Utlåningspersonerna har alltid rätt att välja att avstå ifrån att svara på frågor. Det är endast tillåtet för en person i taget att låna en fördom. Första gången Riksutställningar genomförde Fördomsbiblioteket var i samband med kulturorganisationen Våryra i i . Andra tillfället ägde rum under konstruktion i den 2–. Därefter har tur- nerat runt till flera olika platser i . Lokala organisatörer som har hyrt Fördomsbiblioteket har även haft möjlighet att anpassa för- domarna utifrån egna önskemål beroende på bland annat tillgång och efterfrågan på olika fördomar på den aktuella orten. Det som, enligt samordnaren, gör Fördomsbiblioteket till ett gott exempel är den metod att bemöta människors fördomar genom personliga möten och samtal som Riksutställningar med sitt projekt har bidragit till att utveckla. Genom att sitta ned och sam- tala med sin fördom ökar möjligheterna till förståelse för var- andras likheter och olikheter, något som enligt samordnaren är en viktig utgångspunkt för en fortsatt dialog. , projekt- ledare på : – Vi tror inte att femton minuters samtal löser alla problem och gör en helt fördomsfri, men det är en bit på vägen. Fördomsbiblioteket är också en satsning som har fått stor geografisk spridning och som inför och under har turne- rat runt till ett flertal bibliotek, konsthallar och andra publika plat- ser runt om i hela . museer har genom i inlett ett samarbete med , en skola med cirka 400 barn och ungdomar i åldern . På får besökarna ta del av den svenska marinens historia, vilken den gamla örlogsstaden är en naturlig plats för. Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser Samarbetet påbörjades i större omfattning –2000. Initiativtagaren och läraren såg stora fördelar med att förlägga delar av undervisningen utanför skolan. Syftet var att bredda undervisningsytorna, ge eleverna förutsättningar till kon- takter med vuxna utanför skolans miljö samt stimulera inlärnings- processen. Den senare kan också stärkas genom att eleverna erbjuds riktiga arbetsuppgifter som ska leda till ett konkret resultat som andra ska ta del av. För kom förfrågan om samarbetet rätt i tiden. Man hade där diskuterat hur man skulle kunna fördjupa det peda- gogiska innehållet och förbättra kontakterna med skolans värld. Pedagogiken är uppbyggd för att passa skolans behov, inte utifrån museets vilja att förmedla kunskap om den egna verksamheten. Skolan är projektägare och museet bidrar med lokaler, fakta och kunskapshantering, personalmässiga resurser och tid för planering, utvärdering och utveckling. Besöken på museet integreras i Sunna- dalskolans undervisning, genom att utgöra en arbetsmetod för ordinarie undervisning. av skolans elever har ett annat modersmål än svenska och både och ser samar- betet som en del av ambitionen att stärka integrationsarbetet. Sun- nadalskolan ligger i ett område som har betraktats som fyllt av sociala problem. Området är , genom olika satsningar, i stark förändring. Skolan har renoverats och byggts till och man har även byggt en idrottshall. I samarbetet med får eleverna praktiskt ta del av sin nya hemstads kulturarv och perspektiv på samhällets utveck- ling. Genom att låta elever med olika kulturell bakgrund förmedla kulturarv ser samarbetsparterna att arbetet stärker samhö- righeten och gemensamma upplevelser. Under det sjätte skolåret har eleverna möjlighet att under 4–gå i skolan på museet, och kan då välja olika teman som exempelvis matematik och problemlösning, med utgångspunkt i navigation; sjömaning, där man gör en knoptavla och lär sig om knopars användning; bild på museet, utifrån museets konstverk. Målsättningen är bland andra att stärka elevernas tro på den egna förmågan att skapa någonting, stärka elever som föredrar en praktisk inlärningsmetod och skapa nya arenor för integrationsprocesser. Genom ett samarbete med museet, Musik i , Kulturför- valtningen i och fria kulturarbetare erbjuder Sunnadals- kolan eleverna en kulturprofil, som omfattar cirka 60 elever per Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser Samarbetet innebär en miniguideutbildning på samt i stad och fördjupningsprojekt och temaarbeten. Miniguideutbildningen genomförs av elever i årskurs sex som under ett första studiebesök på museet guidas av en museilärare som berättar om delar av utställningarna, med målet att eleverna sedan själva ska kunna förmedla kunskaperna. Guidningen video- filmas för att man senare i klassrummet ska kunna gå tillbaka till materialet. Under ytterligare två besök på museet tränar eleverna för att presentera utställningen, både lärare och museipedagoger finns då till hands. Efter en generalrepetition tar eleverna sedan emot sina föräldrar och inbjudna gäster för att guida dem i museets utställningar. Eleven guidar på det språk han eller hon känner sig mest bekväm i, modersmålet eller svenska. Under varje läsår genomför kulturprofilseleverna en teaterpro- duktion, vars olika delar arbetas fram av dem själva. är även engagerat i detta projekt. Eleverna väljer vilken produk- tionsgrupp de vill vara med i. Manusgruppen skriver utifrån ett synopsis som delas ut av handledarna. Synopsis har arbetats fram av en referensgrupp av personal från , lärare och kultur- arbetare. Ämnet utgår från världsarvsstaden ur ett historiskt perspektiv. I de olika grupperna, som exempelvis kos- tym, mask och rekvisita, scenografi, bygg och hantverk, arbetar eleverna med utformning och tillverkning. Målen med arbetet är flera, bland andra att skapa nya arenor för integrationsprocesser, att genom mötet med professionella kultur- arbetare öka elevernas kunskap om scenkonst, sprida kulturarvet och stärka elevernas sociala kompetens och självkänsla. För museet innebär samarbetet med kontakter med en ny publik, samt en möjlighet att utveckla nya pedagogiska modeller och skolprogram. Enligt är en stor anledning till framgången att hans anställning till finan- sieras av och till av . Det gör att han är insatt i och kan driva engagemanget inom de båda verksamheterna. ser många fördelar med samar- betet, varav att eleverna har så roligt i undervisningen bara är en. Han ser också ett ökat intresse från studenterna att besöka museer. påpekar att många kulturinstitutioner fortfarande för- medlar sitt budskap från ett ovanifrån-perspektiv som många besökare känner sig förminskade av. Samarbetet har enligt Skogs- berg skapat det mod som kan krävas för att besöka en kulturinsti- tution hos eleverna. Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser På olika håll i landet har idrottsföreningar och kulturinstitutioner börjat inse fördelar med att samarbeta, inte minst för att nå nya målgrupper. I pågår ett samarbete mellan Herrfot- bollsklubb och Länsteatern. KIF HFK planerar en utbyggnad av verksamheten i form av en konstgräsarena med klubblokaler och kansli i västra för föreningens breda ungdomsverksamhet och för seniorfotboll. I samband med KIF HFK:s projektering ini- tierades samarbetet med länets teater. Teatern har deltagit i plane- ring av lokalerna där målsättningen är att bygga en mångfunktionell samlingslokal där idrotts- så väl som kulturevenemang kan äga rum. Både KIF HFK och Länsteatern i ser samarbetet som en möjlighet att nå flera möjliga idrottsutövare och en ny publik. För Länsteatern i , som turnerar både i länet och i sta- den, innebär nybyggnationen att man får tillgång till en ny scen i delar av staden där det inte finns någon arena för teater. På länsteatern har man noterat att den turnerande verksamheten ger teatern en ny publik som inte åker till de fasta scenerna i cen- trala , man har därför anledning att tro att tillgång till en ny scen i stadens västra delar kan ge en ny publik. västra delar präglas liksom föreningen av kulturell mångfald. En multifunktionell arena kan här utgöra en ny mötesplats för publik och utövare med olika kulturell bakgrund och intressen. I ligger ett liknande projekt i startgroparna. Länsteatern, Länsmusiken och Länsdansen har tillsammans lagt fram planer för en ny arena för kultur. har också uttryckt önskemål om en ny idrottshall. För att förbättra förutsättningarna för bägge parter att genomdriva planerna initierade , ordförande i , ett samarbete. Under två möten har man diskuterat projektet. – Kultur och idrott är ju inte de parter som pratar med varandra . Vid första mötet funderade jag på om jag borde hyra in en tolk. Men, det behövdes inte, snart flöt samtalen på riktigt bra och plane- ringen är igång. Harlevi anser att samarbetet kommer underlätta möjligheterna för alla parter att få sponsorer. Det skulle enligt henne vara svårt att få tag på sponsorer för två så stora projekt på ön. Exempel och erfarenheter, analys av året och tidigare insatser man och kommer även att söka sponsorer internationellt. Man strävar även efter att ha internationella evenemang och gäster. Den stora fördelen parterna ser med samarbetet är att enklare nå ut till varandras målgrupper, och få mer och ny publik – och nya utövare. De två projekten är alltså endast i planeringsstadiet, men sam- ordnaren anser att samarbeten mellan idrott och kultur kan vara mycket intressanta, och att dessa två därför förtjänar att nämnas ändå.