sou · GVB326 · 2008-01-01 00:00:00 — Den föreslagna bestämmelsen i sekretesslagen medför som nämnts ingen tystnadsplikt för parterna. Även när det gäller par- terna kan därför övervägas om det finns ett särskilt behov av att säkerställa att uppgifter inte förs vidare. En lagfäst tystnadsplikt för parter i en domstolsprocess finns emellertid inte i något annat sammanhang. En part som får ta del av sekretessbelagda uppgifter om motparten t.ex. vid en förhandling som hålls inom stängda dör- rar har ingen skyldighet att hålla dessa uppgifter hemliga, såvida inte rätten förordnar om yppandeförbud enligt 5 kap. 4 § rätte- gångsbalken. Inte heller för parter i ett skiljeförfarande gäller någon 26TP PT Se prop. 1979/80:2 Del A s. 399. 27TP PT Ett sådant förslag lämnades redan av rättegångsutredningen i SOU 1982:26 s. 162. För- slaget ledde dock inte till lagstiftning med hänvisning till att det fanns anledning att se över reglerna även utifrån andra aspekter. Överväganden angående en reformering av medlingsinstitutet lagreglerad tystnadsplikt.TPF28FPT Utredningen föreslår mot denna bak- grund inte någon lagfäst tystnadsplikt för parterna i medlingsförfa- randet. I har man infört ett förbud mot att i en senare behand- ling av saken, utan motpartens samtycke, åberopa medgivanden och andra uppgifter som en part lämnat under medlingsförfarandet. Ett sådant åberopandeförbud framstår emellertid som främmande för svensk rätt och den fria bevisprövningens princip. Om sådana upp- gifter förs in i processen av motparten får rätten i stället på sedvan- ligt sätt bedöma relevansen och bevisvärdet av uppgifterna. En uppgift t.ex. om att en part har lämnat ett visst förlikningsbud un- der ett medlingsförfarande har knappast någon betydelse vid en materiell prövning av tvisten. Utredningen ser därför ingen risk för att avsaknaden av ett åberopandeförbud skulle försvaga parternas vilja att engagera sig i medlingen. I de fall där parterna känner ett särskilt behov av att säkerställa att uppgifterna inte förs vidare har de möjlighet att träffa ett avtal om ömsesidig tystnadsplikt. En sådan lösning stämmer väl överens med utgångspunkten att enskilda parter i förhållande till varandra själva bör få disponera över offentlighet och sekretess rörande sina mellanhavanden.TPF29FPT Medlaren skall i medlingsförfarandets inled- ningsskede förvissa sig om att parterna är införstådda med förut- sättningarna för förfarandet. Han eller hon bör då särskilt upp- märksamma parterna på vad som gäller i fråga om tystnadsplikt så att parterna kan träffa ett sådant avtal om de önskar det. Det bör emellertid påpekas att ett sådant avtal inte hindrar en part från att väcka talan i anledning av en träffad förlikning. Detta följer av prin- cipen om att en part inte kan avsäga sig rätten till domstolspröv- ning. Skulle en ogiltighetstalan väckas i anledning av en förlikning kan således uppgifterna komma att bli offentliga. Slutligen kan nämnas att en advokat enligt 8 kap. 4 § rättegångs- balken har en skyldighet att förtiga vad han eller hon får kännedom om i sin yrkesutövning när god advokatsed kräver detta. En advo- kat får vidare enligt de vägledande reglerna om god advokatsed inte åberopa ett av motparten framfört förlikningserbjudande utan den- nes samtycke. Det torde inte råda någon tvekan om att detta i ett medlingsförfarande innefattar ett krav på tystnadsplikt för advo- kater. 28TP PT I NJA 2000 s. 538 uttalade HD att parter i ett skiljeförfarande inte kan anses bundna av tystnadsplikt utan att de träffat avtal om det. 29TP PT Se vidare Fahlbeck, Företagshemligheter, konkurrensklausuler och yttrandefrihet, s. 55 ff. Överväganden angående en reformering av medlingsinstitutet Utredningens förslag: Medlingen avslutas när parterna träffar ett avtal om förlikning, eller om någon av parterna eller medla- ren inte längre vill fortsätta medlingen. Kommer parterna överens avslutas medlingen genom att parterna träffar ett förlikningsavtal. Detta bör avfattas i skriftlig form. Det bör i huvudsak ankomma på parterna att utforma avtalet. Detta hindrar inte att medlaren kan bistå med hjälp i de fall parterna öns- kar det. Parterna har dock det slutliga ansvaret för innehållet i av- talet vilket bör understrykas av medlaren. Av den anledningen an- ser utredningen att avtalet bör undertecknas av parterna men inte av medlaren. När parterna har undertecknat avtalet är medlingen formellt sett avslutad. Det bör ankomma på medlaren att meddela rätten detta. Rätten kan därefter, sedan käranden återkallat talan, skriva av målet. Parterna har naturligtvis även en möjlighet att få förlikningen stadfäst. De får då på sedvanligt sätt gemensamt be- gära att rätten stadfäster förlikningen. Det kan även tänkas att parterna lyckas nå en förlikning endast i en viss fråga. Även i ett sådant fall får målet i de återstående tvistiga delarna återgå till rätten för sedvanlig handläggning. Medlingen kan också avslutas utan att parterna kommer överens. Eftersom medlingen bygger på frivillighet och förutsätter parternas förtroende kan en part när som helst välja att avbryta medlingen. Det bör då ankomma på medlaren att meddela rätten detta. Även medlaren bör ha en möjlighet att avbryta medlingen om han eller hon inte längre finner det meningsfullt att fortsätta med- lingen. Om medlingen avbryts utan att förlikning har uppnåtts fortsätter målets handläggning på sedvanligt sätt. Utredningens förslag: regler om jäv för do- mare gäller även för medlare och deras biträden. Efter avslutad medling får en domare som har förordnats till medlare i tvisten inte delta i den fortsatta handläggningen av målet. Domaren får dock stadfästa en förlikning som har träffats under medlingen. Överväganden angående en reformering av medlingsinstitutet Att parterna känner förtroende för medlaren är som nämnts av yt- tersta vikt för att de skall kunna föra en öppen och ärlig dialog och för att syftet med medlingen skall uppnås fullt ut. Parterna måste kunna lita på att medlaren är opartisk. Utredningen föreslår därför en allmän bestämmelse om att medlaren på ett opartiskt sätt skall verka för att parterna förliks. Med hänsyn till att det kan antas att domare i stor utsträckning kommer att förordnas till medlare framstår det vidare som naturligt att de jävsregler som enligt 4 kap. 13–15 §§ gäller för domare vid handläggningen av mål även görs tillämpliga för medlingsförfarandet. Härigenom blir medlare skyldiga att tillkän- nage omständigheter som kan antas utgöra jäv. Det utgör också en garanti för medlarens opartiskhet att parterna har möjlighet att göra invändning om jäv. Det bör i detta hänseende inte vara någon skillnad om medlaren är domare eller inte. Reglerna bör därför gö- ras tillämpliga för samtliga medlare, samt även för deras biträden. En grundläggande skillnad mellan en medlare och en domare som bedriver förlikningsförhandlingar är som nämnts att medlaren inte skall avgöra tvisten om medlingsförsöken misslyckas. Om en domare har fungerat som medlare får samma domare således efter medlingens avslutande inte döma i målet eller på annat sätt delta i den fortsatta handläggningen av målet. Det är viktigt att parterna under medlingen kan lägga fram sina synpunkter och sin argumen- tation utan att behöva tänka på att det som sägs kan komma att be- aktas till deras nackdel vid avgörande av tvisten. Om en medlare som är domare ges möjlighet att döma i målet kan det leda till att parterna, medvetet eller omedvetet, inrättar och positionerar sig med utgångspunkt i möjligheten att medlaren kan komma att av- göra tvisten. Det bör i detta sammanhang inte spela någon roll om parterna efter en misslyckad medling gemensamt uttrycker önske- mål om att medlaren skall döma i tvisten. Det kan nämligen vara svårt att veta utifrån vilka bevekelsegrunder en sådan begäran fram- ställs. En part kan t.ex. ha uppfattat att något som medlaren sagt under medlingsförfarandet är till den partens fördel.TPF30FPT Ett undantag bör emellertid göras för den situationen att par- terna vill ha förlikningen stadfäst. I ett sådant fall finns det enligt utredningens uppfattning inget hinder mot att samma domare som har fungerat som medlare i sin roll som domare stadfäster förlik- ningen. Kravet på domarens neutralitet gör sig här inte lika starkt 30TP PT Se , Alternativ rättskipning eller alternativ till rättskipning, s. 201 f. Överväganden angående en reformering av medlingsinstitutet gällande och uppgiften kan inte heller i övrigt anses oförenlig med medlarrollen. Det är också den mest effektiva lösningen. Utredningens förslag: Parterna står sina egna kostnader under medlingsförfarandet. Dessa kostnader kan inte göras gällande som rättegångskostnader om medlingen inte leder till förlik- ning. I förhållande till en utomstående medlare svarar parterna solidariskt för medlarens ersättning. Medlingen syftar till att få parterna att hitta en lösning som kan godtas av samtliga parter. Själva grunden för förfarandet är en vilja hos parterna att försöka samarbeta för att nå en sådan lösning. Förfarandet är dessutom frivilligt. I enlighet med detta bör par- terna själva svara för de kostnader, t.ex. i form av ombudsarvode, som uppkommer under medlingen. Kostnader för medlare kommer enligt utredningens förslag en- dast att bli aktuellt i de fall där en utomstående medlare utses. Par- terna bör i dessa fall, liksom , solidariskt ansvara för kostnaderna för medlaren. En sådan kostnad bör, i enlighet med vad som tidi- gare sagts om syftet bakom medlingen, inte kunna göras gällande som rättegångskostnad om medlingen inte leder till förlikning. Ersättning till utomstående medlare eller biträde skall, liksom enligt gällande rätt, fastställas av rätten endast i de fall där rättshjälp föreligger. Utredningen ser för övrigt inte någon anledning att in- skränka den möjlighet som finns att få kostnaderna för medla- ren ersatta inom ramen för rättshjälpen. 8.12Domarens roll vid medling jämfört med vid vanlig förlikningsverksamhet Utredningens överväganden: Utredningen föreslår inte någon reglering om vad som bör vara tillåtet vid vanlig förlikningsverk- samhet respektive medling. En konsekvens av utredningens förslag om att domare skall kunna förordnas till medlare är att samma domare kan bedriva förlik- ningsverksamhet som medlare i ett mål, och som handläggande Överväganden angående en reformering av medlingsinstitutet domare i ett annat mål. I det första fallet, när domaren är medlare, får han eller hon inte delta i den vidare handläggningen av målet om medlingen misslyckas. I det andra fallet får domaren avgöra målet om förlikningsförsöken misslyckas. Som redan har framhållits medför detta att domaren i sin roll som medlare har betydligt större utrymme att agera än vad samme domare har när han eller hon bedriver förlikningsverksamhet inom ramen för en muntlig förberedelse. Det är inte möjligt och kanske inte heller önskvärt att reglera exakt var gränsen går för hur långt domaren får gå vid re- spektive tillfälle. Däremot finns det ett behov av att lyfta fram att det finns en skillnad mellan instituten. En metod som är lämplig vid medling kanske inte på samma sätt kan anses lämplig vid förlik- ningsverksamhet inom ramen för handläggningen av målet. Utred- ningen anser t.ex. att den domare som skall avgöra målet bör vara försiktig med att lägga fram konkreta förlikningsförslag eller hålla separata möten med parterna. Domaren måste med hänsyn till om- ständigheterna i det enskilda målet avgöra vad som kan anses lämp- ligt. Domaren måste därvid särskilt ha i åtanke att han eller hon skall avgöra målet om förlikningsförsöken misslyckas. Detta skiljer sig visserligen inte från vad som redan tidigare gällt för rättens för- likningsverksamhet. Utredningen anser dock att det i detta sam- manhang finns skäl att påminna om skillnaden mellan instituten. Utredningens förslag: Medling skall vara möjligt även i hovrätt. I hovrätten bör medling främst komma i fråga om parterna be- gär det eller det av något skäl framstår som särskilt lämpligt. I , och har parterna möjlighet till medling även i hovrätten. I den danska utvärderingsrapporten av försöket med retsmægling framgår att medlarna inledningsvis var tveksamma till om parterna skulle vara intresserade av medling i andra instans, dels med hänsyn till att konflikten ofta har es- kalerat, dels då den part som vunnit i första instans kunde tänkas vara ovillig att ingå förlikning. Försöket med medling i andra in- stans visade sig dock lyckat. Av det totala antalet medlingar i ut- värderingsrapporten utgjorde tvister i andra instans. Av dessa ledde till förlikning. Det anges i rapporten att parterna när de nått till andra instans ofta var så trötta på tvisten att Överväganden angående en reformering av medlingsinstitutet de gärna ville ha ett snabbt avslut på den. Andra förklaringar till det lyckade utfallet anges vara att parterna vid det laget insett hur dyrt det är att föra process, samt att det i de fall där den tappande parten var insolvent kunde vara intressant för den vinnande parten att finna en annan lösning på tvisten.TPF31FPT Utredningen anser att det även i bör vara möjligt för parterna att genomgå medling i hovrätt. Lagen om medling bör därför göras tillämplig även på processen i hovrätten. Detta betyder att det även i hovrätt bör utses särskilda domare som kan förordnas som medlare. Mot bakgrund av hovrättens ställning och funktion som överinstans bör det dock inte vara obligatoriskt att i varje mål överväga medling. Möjligheten att erbjuda medling bör i stället ut- nyttjas i mål där det av något särskilt skäl framstår som lämpligt att försöka med medling, samt i mål där parterna begär medling. Har parterna genomgått ett medlingsförfarande i tingsrätten bör det dock endast undantagsvis anses lämpligt att på nytt besluta om medling. 8.14Domstolarna bör inte erbjuda utomprocessuell medling Utredningens överväganden: Utredningen föreslår inte någon möjlighet till domstolsmedling i tvister som inte är föremål för rättegång. Utredningens förslag om en reformering av medlingsinstitutet i domstol innebär att det byggs upp en kompetens och ett utbud av medlare vid domstolarna. Det framstår därför som naturligt att fråga sig om medling skall erbjudas endast för tvister som är före- mål för rättegång, eller om även andra tvister skall kunna komma i fråga för förfarandet. I erbjuds medling utomprocessuellt genom att parterna har möjlighet att ansöka om medling vid domstol även i en sak som inte är föremål för rättegång. Förfarandet inleds genom en ansökan där det anges vad tvisten gäller och hur parternas åsikter skiljer sig från varandra. En motivering som anger varför saken är lämplig för medling skall också ingå. Om parterna förliks har de möjlighet att få förlikningen stadfäst. 31TP PT Roepstorff & Kyvsgaard, Forsøg med retsmægling – en evalueringsrapport, s. 94 ff. Överväganden angående en reformering av medlingsinstitutet Även i övervägdes frågan. Tvistemålsutvalget ansåg dock inte att det var domstolens uppgift att erbjuda utomprocessuell medling.TPF32FPT Inte heller i föreslås någon möjlighet till ut- omprocessuell medling.TPF33FPT För parterna innebär det stora fördelar om tvisten förliks på ett tidigt stadium. Kan tvisten lösas redan innan talan har väckts är vinsterna naturligtvis ännu större. Ett rent utomprocessuellt med- lingsförfarande är enligt utredningens mening emellertid knappast en uppgift för domstolen. Det kan även ifrågasättas om det är rim- ligt att staten skall tillhandahålla kostnadsfri medling i tvister som inte är föremål för rättegång. Parterna kan i dessa situationer i stäl- let vända sig t.ex. till något privat medlingsinstitut. Utredningen finner således inte att det finns skäl för att införa utomprocessuell medling i domstolarna. 32TP PT NOU 2001:32 s. 231. 33TP PT Reform af den civile retspleje V – Retsmægling – Betænkning nr. 1481/2006 s. 136 f. Kapitel 9: Förenklade förfaranden i andra länder Kapitel 10: Överväganden angående ett alternativt tvistemålsförfarande Kapitel 11: En svensk motsvarighet till kort geding – förhandsbeslut 9Förenklade förfaranden i andra länder I många länder är civilprocessen i domstol mycket kostsam för parterna. Ett annat genomgående problem är att behandlingen i domstol tar alltför i anspråk. Kostnaderna och tidsåtgången står ofta inte i rimlig proportion till tvistens betydelse. Flera länder har genomfört ändringar i processreglerna för att få systemet att fungera bättre. Många länder erbjuder t.ex. parterna möjlighet till medling som en del av tvistemålsprocessen. Rättsmedling i beskrivs i avsnitt 5.2. Alternativet medling behandlas inte i övrigt närmare i detta sammanhang. Nedan följer exempel på andra re- former och alternativa förfaranden. Gemensamt för dem är att de syftar till att skapa snabbare och billigare alternativ för tvistlösning. lade den norska regeringen fram en proposition med förslag till ny tvistemålslag (kallad tvisteloven). Syftet med försla- get, som har antagits, var att skapa en snabbare och mer kost- nadseffektiv civilprocess. En av grundtankarna bakom tvisteloven är att tvister i möjligaste mån skall avgöras utanför domstol och att domstolsförfarandet därigenom skall göras mer tillgängligt för de tvister som anses höra hemma där. Tvisteloven träder i kraft . Enligt den nya tvisteloven skall den som vill inleda en process vara skyldig att underrätta motparten om detta innan talan väcks. Av underrättelsen skall det klart framgå vad tvisten gäller. Parten skall också redovisa vilken bevisning som huvudsakligen är avsedd att Förenklade förfaranden i andra länder åberopas i tvisten. Syftet med detta är att skapa öppenhet mellan parterna och ge motparten ett bättre underlag för att bedöma om det finns skäl för förlikning. Det införs vidare en uttrycklig bestämmelse om att parterna skall vara skyldiga att försöka lösa tvisten i samförstånd innan talan väcks. Sådana försök kan göras genom medling i forliksrådet (se vidare avsnitt 9.2.2), utomrättslig medling (se avsnitt 5.2.1) eller genom att tvisten förs inför en utomrättslig tvistlösningsnämnd. Har parterna inte uppfyllt kravet på att försöka förlikas utom rätta kan det få konsekvenser för rättegångskostnadsansvaret. Den norska civilprocessen inleds som huvudregel i forliksrådet. I forliksrådet tjänstgör av kommunen utsedda domare utan krav på juridisk utbildning. Alla kommuner har minst ett forliksråd. For- liksrådet har karaktär både av medlingsinstitut och av domstol. Så- väl förlikning som dom i forliksrådet har rättskraft och är verk- ställbara. Förfarandet inleds genom att sökanden ger in en forliksklage till forliksrådet. Forliksklagen skall helst vara skriftlig men det är också möjligt att framställa den muntligt. I forliksklagen skall sökanden kort förklara vad saken gäller, vad han vill uppnå samt grunden för detta. Motparten får därefter oftast tillfälle att bemöta kärandens krav skriftligt. Om motparten bestrider kraven kallar forliksrådet parterna till ett rättsmöte. I vissa fall kan forliksrådet kalla parterna till ett möte direkt. Detta gäller bland annat om sökanden inte har begärt att dom skall meddelas. Om motparten inte kommer till mötet kan forliksrådet avkunna uteblivelsedom (motsvarande tredskodom). Rättsmötet inleds med medlingsförsök. Kommer parterna över- ens sätts det sedan upp ett förlikningsavtal, s.k. rettsforlik. Förlik- ningen undertecknas av båda parter samt av ledamöterna i forliks- rådet. Förlikningen är inte offentlig. Lyckas däremot parterna inte enas kan de begära att forliksrådet dömer i tvisten. Mötet övergår då till domsförhandling. En sådan förhandling är som huvudregel offentlig. dom kan överklagas till tingsrätten inom en månad. Finner forliksrådet att en tvist är för komplicerad för att behandlas i forliksrådet kan den i stället hänvisa tvisten vidare till tingretten. Förenklade förfaranden i andra länder Enligt den nya tvisteloven kan behandling i forliksrådet undantas om båda parter företräds av advokat och tvisteföremålets värde överstiger 125 , om utomrättslig medling har genomförts eller om tvisten har blivit behandlad i en utomrättslig tvistlös- ningsnämnd. Syftet med den nya tvisteloven är att skapa en snabbare och mer kostnadseffektiv civilprocess. Lagstiftningen genomsyras av en proportionalitetsprincip som innebär att handläggningen av och kostnaderna för en tvist skall stå i rimlig proportion till den bety- delse tvisten har för parterna och för samhället i stort. En viktig förändring i den nya lagen är att rätten åläggs en skyl- dighet att styra målen mer aktivt. Rätten skall på ett tidigt stadium i processen utfärda en plan för målets handläggning och reda ut vilka frågor som är tvistiga och vilken bevisning som åberopas. Detta skall leda till att handläggningen koncentreras till det väsent- liga och att målet därmed kan avgöras snabbare. Rätten skall ge tidsfrister för de processhandlingar som skall företas. När det gäller processhandlingar av väsentlig betydelse får tidsfristerna förenas med påföljder såsom avvisning eller tredskodom. Om den hand- läggande domaren inte fullgör sin skyldighet till aktiv styrning kan parterna vända sig till domstolschefen och begära att få domaren utbytt. Senast före huvudförhandlingen skall parterna ge in s.k. slutinlägg som sammanfattar parternas respektive ståndpunkter som de ser ut när förberedelsen är avslutad. Slutinläggen skall inne- hålla yrkanden och grunder samt uppgift om de rättsregler och be- vis som åberopas. Slutinläggen tvingar parterna att noggrant se över sin talan inför huvudförhandlingen. Efter att slutinläggen har in- getts får normalt inga nya omständigheter eller bevis åberopas. Slutinläggen används också av rätten vid inledningen av huvudför- handlingen. Förhandlingen skall nämligen inledas med att rätten klargöra vilka tvistefrågorna i målet är. Detta medför i sin tur att parternas inledningsanföranden kan bli kortare. När parterna företräds av advokat ansvarar advokaten för att kalla åberopade vittnen till förhandlingen, om rätten inte bestäm- mer något annat. Rätten kan också ålägga en part eller ett ombud som inte är advokat att kalla vittnen. Förenklade förfaranden i andra länder Enligt den gamla tvistemålsloven behandlades tvister där värdet av tvisteföremålet inte översteg 20 enligt särskilda regler om förenklad rättegång. Enligt den nya tvisteloven skall alla tvister där tvisteföremålets värde understiger 125 behandlas en- ligt reglerna om småkravsprocess. Beloppsgränsen har satts utifrån prisnivån för rättshjälpstjänster och motiveras av risken för att pro- cesskostnaderna skulle bli oproportionellt höga om dessa mål skulle behandlas i den ordinära processen.TPF1FPT Även tvister där tviste- föremålets värde överstiger 125 kan behandlas i små- kravsprocess om parterna samtycker till det och rätten beslutar om det. Möjligheten att få ersättning för rättegångskostnader är begrän- sad i småkravsprocessen. Ersättningen kan högst uppgå till 20 pro- cent av tvisteföremålets värde, dock som lägst 2 och ald- rig över 25 . Därutöver kan ersättning utgå för partens resekostnader, rättsavgift och beviskostnader som inte anses onö- diga. Ett genomgripande syfte med reformen av civilprocessen är att behandlingen av en enskild tvist skall anpassas och stå i proportion till tvistens betydelse. Detta tillämpas även inom småkravsproces- sen. Handläggningen kan således variera med hänsyn till tvistens art även inom småkravsprocessen. Reglerna är utformade så att parterna skall kunna tillvarata sin rätt utan ombud. Förberedelsen skall vara mer informell och kan vara både muntlig och skriftlig. Det skall normalt inte hållas mer än ett muntligt sammanträde. Parterna skall senast före slutbehandlingen avge slutlig bevisuppgift. Detta betyder emellertid inte att bevis som åberopas senare prekluderas. Detta hänger samman med småkravsprocessens informella karaktär och att det skall vara möjligt att föra process utan ombud. Vid försumlig processföring finns dock möjlighet till sanktioner.