sou · GVB365 · 2008-01-01 00:00:00 — För bankaktiebolag, kreditmarknadsbolag och kreditmarknads- föreningar gäller allmänna bestämmelser om likvidation, dvs. bestäm- melserna i aktiebolagslagen och föreningslagen (10 kap. 1 § BFL, 11 kap. 1 § BFL och 12 kap. 1 § BFL). Det innebär att handlägg- ningen av ärenden om tvångslikvidation för kreditinstitut är upp- delade mellan allmän domstol och på motsvarande sätt som för aktiebolag och ekonomiska föreningar (se ovan). Det finns emellertid en särskild bestämmelse om tvångslikvi- dation för bankaktiebolag som inte finns för aktiebolag. Enligt den bestämmelsen ska ett bankaktiebolag gå i likvidation om bolagets tillstånd att driva bankrörelse har återkallats utan att bolaget i stället fått tillstånd att driva annan tillståndspliktig finansiell rörelse (10 kap. 25 Anm: Ett ömsesidigt försäkringsbolag ägs av de försäkringstagare som har köpt en direkt- försäkring i bolaget. 31 § BFL).26 En ansökan om likvidation på denna grund får göras av hos allmän domstol (10 kap. 33 § BFL). Vid tingsrättens handläggning är ärendelagen tillämplig. I 9 kap. lagen om medlemsbanker finns bestämmelser om tvångs- likvidation för medlemsbanker. Vissa av likvidationsgrunderna mot- svarar de som gäller för ekonomiska föreningar. En medlemsbank ska – precis som en ekonomisk förening – gå i likvidation om antalet medlemmar är för lågt eller medlemsbanken efter en konkurs som avslutats med överskott inte har fattat beslut om lik- vidation (9 kap. 2 § och 4 § 3 lagen om medlemsbanker). Härutöver finns grunder för likvidation som inte har någon motsvarighet i föreningslagen. En medlemsbank ska gå i likvidation om medlems- bankens rörelse inte öppnats från dess bildande, eller till- ståndet att driva bankrörelse har återkallats utan att banken i stället fått tillstånd att driva annan tillståndspliktig finansiell rörelse. Beslut om likvidation ska inte meddelas, om det styrks att likvidations- grunden har upphört under ärendets handläggning i första instans. Bestämmelser om tvångslikvidation för sparbanker finns i 6 kap. sparbankslagen. En sparbank ska gå i likvidation om tillståndet att driva bankrörelse har återkallats, eller banken efter en konkurs som avslutats med överskott inte har fattat beslut om likvidation (6 kap. 2 § sparbankslagen). Fråga om likvidation av medlemsbank eller sparbank prövas på ansökan av eller på ansökan av styrelsen, sty- relseledamot, medlem eller innehavare av förlagsandel om det är fråga om en medlemsbank, eller huvudman om det är fråga om en sparbank. Om medlemsbanken eller är försatt i konkurs är även borgenär eller annan, vars rätt kan vara beroende av att det finns någon som kan företräda banken, behörig att ansöka om likvida- tion. Vid tingsrätten handläggs ansökan enligt ärendelagen. 1997/98:166 Ny associationsrätt för bankaktiebolag m.m., s. 193 och prop. 2000/01:150 Likvidation av aktiebolag m.m., s. 122 Värdepappersrörelse samt börs-, clearing- och fondverksamhet Även för aktiebolag och ekonomiska föreningar som driver värde- pappersrörelse eller börs-, clearing- eller fondverksamhet gäller all- männa bestämmelser om likvidation. Det finns inte några särskilda bestämmelser om likvidation för dessa bolag och föreningar. Försäkringsföretag – föreslagna reformer Bestämmelser om likvidation av försäkringsaktiebolag finns i 14 kap. försäkringsrörelselagen. Dessa bestämmelser motsvarar i många av- seenden aktiebolagslagens bestämmelser om likvidation. Det finns dock särbestämmelser i försäkringsrörelselagen som inte har sin motsvarighet i aktiebolagslagen. Försäkringsrörelselagen innehåller t.ex. ytterligare grunder för tvångslikvidation. Dessa särskilda grund- er för tvångslikvidation är om bolagets hela försäkringsbestånd har överlåtits, om ett tillstånd (koncession) att driva försäkringsrörelse för bestämd tid har gått ut utan att nytt tillstånd har meddelats eller om tillståndet att driva försäkringsrörelse har förklarats förverkat. Det finns även särbestämmelser om att kan göra anmälan till rätten om att det ska förordnas att ett bolag ska gå i likvidation, att inspektionen ska kallas av rätten när likvidations- frågan prövas, att inspektionen kan göra anmälan om utseende av likvidatorer samt att inspektionen har rätt att förordna en egen lik- vidator. Enligt försäkringsrörelselagen är det rätten som ska besluta om tvångslikvidation för försäkringsaktiebolag. Handläggningen av ärenden om tvångslikvidation är således inte, såsom i allmän bolags- rätt, uppdelad mellan allmän domstol och . I 14 kap. försäkringsrörelselagen finns även bestämmelser om likvidation av ömsesidiga försäkringsbolag. Bestämmelserna mot- svarar i huvudsak vad som gäller för försäkringsaktiebolag. I lagen om understödsföreningar finns bestämmelser om tvångs- likvidation för understödsföreningar. Bestämmelserna motsvarar vad som gäller enligt föreningslagen för ekonomiska föreningar. Försäkringsrörelselagen har varit föremål för översyn av . I betänkandet Ny associationsrätt för försäkringsföretag (SOU 2006:55) föreslås en ny försäkrings- rörelselag som ska vara tillämplig på alla svenska försäkringsföretag. Enlig förslaget ska allmän associationsrättslig reglering gälla för för- säkringsföretagen; försäkringsaktiebolag ska omfattas av aktiebolags- lagen, medan ömsesidiga försäkringsbolag och försäkringsföreningar ska omfattas av lagen om ekonomiska föreningar. I fråga om likvida- tion föreslår dels att aktiebolagslagens be- stämmelser om likvidation ska gälla för försäkringsaktiebolag, dels att föreningslagens bestämmelser ska gälla för ömsesidiga försäk- ringsbolag. Utöver vad som gäller enligt de bestämmelserna föreslås dock att allmän domstol ska besluta om likvidation för det fall bolagets hela försäkringsbestånd har överlåtits, om ett tillstånd att driva försäkringsrörelse för bestämd tid har gått ut utan att nytt till- stånd har meddelats eller om tillståndet att driva försäkringsrörelse har återkallats utan att bolaget i stället fått tillstånd att driva annan tillståndspliktig finansiell rörelse. Vidare ska en ansökan om likvida- tion i vissa fall få göras av . Förslaget innebär att handläggningen av ärenden om tvångslikvidation för försäkrings- aktiebolag, ömsesidiga försäkringsbolag och försäkringsföreningar ska vara uppdelad mellan allmän domstol och på samma sätt som för aktiebolag och ekonomiska föreningar, med undantag för de särskilda likvidationsgrunderna. Förslagen i betänkandet bereds inom Finans- departementet. 7.5.3Ärenden om förordnande av förvaltare att företräda aktier eller andelar För att förhindra att olämpliga personer utövar inflytande över t.ex. en banks verksamhet har det införts bestämmelser i lagen om bank- och finansieringsrörelse om s.k. ägarprövning.27 En sådan prövning ska ske i samband med att frågan om beviljande av verksamhets- tillstånd prövas och vid förvärv av aktier eller andelar i ett redan bestående institut (3 kap. 1–2 §§ BFL och 14 kap. 1–2 §§ BFL). Ägar- prövning innebär att prövar lämpligheten hos dem som ska äga en större post aktier eller andelar i ett kreditinstitut. Prövningen utgår från begreppet kvalificerat innehav. Kvalificerat innehav definieras som ett direkt eller indirekt ägande i ett företag, om innehavet representerar eller mer av kapitalet eller av 1995/96:173 Förstärkt tillsyn över finansiella företag, s. 61 ff., och prop. 2002/03:139 Reformerade regler för bank- och finansieringsrörelser, s. 389 ff. samtliga röster eller annars möjliggör ett väsentligt inflytande över ledningen av företaget (1 kap. 5 § 14 BFL). Motsvarande regler om ägarprövning finns för värdepappersbolag samt börs- och clearingverksamhet (3 kap. 1 § LVPM, 12 kap. 1–2 §§ LVPM, 19 kap. 1 och 3 §§ LVPM, samt 24 kap. 1–3 §§ LVPM). Det finns även sådana regler för fondverksamhet och försäkringsbolag (2 kap. 1–2 §§ LIF och 10 kap. 4–5 §§ LIF samt 2 kap. 3 § FRL och 3 kap. 2–2 c §§ FRL). möjligheter att ingripa mot den som har ett kvalificerat innehav av aktier eller andelar får under vissa förutsättningar besluta att den som har ett kvalificerat innehav av aktier eller andelar i ett kredit- institut vid stämman inte får företräda fler aktier eller andelar än som motsvarar ett innehav som inte är kvalificerat (14 kap. 6 § BFL). Så är fallet om innehavaren motverkar eller kan antas komma att motverka att kreditinstitutets rörelse drivs på ett sätt som är för- enligt med lagen om bank- och finansieringsrörelse eller andra för- fattningar som reglerar institutets verksamhet. Detsamma gäller om innehavaren i väsentlig utsträckning har åsidosatt sina skyldigheter i näringsverksamhet eller i andra ekonomiska angelägenheter eller gjort sig skyldig till allvarlig brottslighet. Om den som har ett kvalificerat innehav av aktier eller andelar inte har ansökt om tillstånd till ett förvärv, får besluta att innehavaren vid stämman inte får företräda aktierna eller andelarna till den del de omfattas av ett krav på tillstånd. Om någon i strid med ett beslut av har ett kvalificerat inne- hav av aktier eller andelar, får innehavaren inte företräda aktierna eller andelarna vid stämman till den del innehavet står i strid med beslutet. får även förelägga en ägare att avyttra så stor del av aktierna eller andelarna att innehavet därefter inte är kvalifi- cerat (14 kap. 7 BFL). En ägare får dessutom föreläggas att avyttra så stor del av aktierna eller andelarna att innehavet inte står i strid med inspektionens beslut. Om det finns särskilda skäl, får begära att tingsrätten förordnar en lämplig person att som förvaltare företräda sådana aktier eller andelar som inte får företrädas av ägaren. En sådan ansökan prövas av tingsrätten i den ort där ägaren har sitt hemvist eller, om ägaren inte har hemvist i , av (14 kap. 9 § BFL). En förvaltare har rätt till skälig ersättning för arbete och utlägg. Ersättningen ska betalas av ägaren till aktierna eller andelarna och ska på begäran förskotteras av kreditinstitutet. Om den betalningsskyldige inte godtar förvaltarens anspråk, fast- ställs ersättningen av tingsrätten. En ansökan om förordnande av förvaltare handläggs vid tingsrätten enligt ärendelagen. har motsvarande möjligheter att ingripa mot värdepappersbolag, börs- och clearingverksamhet samt fondverk- samhet och försäkringsbolag (24 kap. 7–8 och 10 §§ LVPM, 10 kap. 9–10 och 12 §§ LIF, samt 3 kap. 2 d–2 e §§ FRL). 7.5.4Finansiella företag och försäkringsföretag – överväganden och förslag 7.5.4.1Uppdelningen av likvidationsärenden mellan allmän domstol och Utredningens förslag: Den nuvarande uppdelningen av likvi- dationsärenden mellan allmän domstol och när det gäller kreditinstitut bör i huvudsak bestå. Handläggningen av ärenden om likvidation av bankaktiebolag på den grunden att bolagets tillstånd att driva bankrörelse har återkallats utan att bolaget i stället fått tillstånd att driva annan tillståndspliktig finan- siell rörelse flyttas dock från allmän domstol till . Allmän domstol ska även i fortsättningen handlägga ärenden om likvidation av medlemsbank på grund av att antalet medlem- mar är för lågt, eller att medlemsbankens rörelse inte öppnats från dess bildande. Handläggningen av ärenden om likvidation på grund av att tillstånd att driva bankrörelse har åter- kallats utan att medlemsbank eller sparbank i stället fått tillstånd att driva annan tillståndspliktig finansiell rörelse flyttas från all- män domstol till . När det gäller handläggningen av ärenden om likvidation av försäkringsföretag bör förslag genomföras. Förslaget innebär att handläggningen av dessa likvi- dationsärenden ska vara uppdelad mellan allmän domstol och på motsvarande sätt som för aktiebolag och eko- nomiska föreningar. I det lagstiftningsarbetet bör dock hand- läggningen av ytterligare likvidationsärenden flyttas från allmän Det är ärenden om likvidation på grund av att ett tillstånd att driva försäkringsrörelse för bestämd tid har gått ut utan att nytt tillstånd har meddelats eller att tillstånd att driva försäkringsrörelse har återkallats utan att bolaget i stället fått tillstånd att driva annan tillståndspliktig finansiell rörelse. beslut ska kunna överklagas till allmän domstol. Behörig domstol ska vara tingsrätten i den ort där bolagets eller föreningens styrelse har sitt säte. För bankaktiebolag, kreditmarknadsbolag och kreditmarknads- föreningar gäller allmänna bestämmelser om likvidation. Beträffande aktiebolag och ekonomiska föreningar har utredningen tidigare tagit ställning för att den nuvarande uppdelning av likvidationsärenden mellan allmän domstol och bör bestå. Utredningen gör samma bedömning för handläggning av ärenden om likvidation av kreditinstitut. I denna del hänvisar utredningen därför till sina moti- veringar under avsnitt 7.1.5.1 och 7.2.3.1. I fråga om handläggningen av ärenden om likvidation av med- lemsbanker kan utredningen inledningsvis konstatera att fallet med för lågt antal medlemmar även är en grund för likvidation av eko- nomiska föreningar. Som utredningen anfört tidigare kan det i denna situation uppstå tvist mellan sökanden och föreningen, här medlems- banken, om det faktiska antalet medlemmar (se avsnitt 7.2.3.1). Detta ärende är således till sin karaktär inte sällan tvistigt och bör därför även i fortsättningen handläggas av allmän domstol. Situa- tionen är densamma om likvidationsgrunden är att medlemsbankens rörelse inte öppnats från dess bildande. Det kan upp- komma tvist mellan sökanden och medlemsbanken om tidpunkten för rörelsens öppnande eller om den har öppnat. Även detta ärende kan sålunda befaras ofta inrymma tvist mellan parterna och bör därför även i fortsättningen handläggas av allmän domstol. I bank- och finansieringsrörelselagen och i lagen om medlems- banker och i sparbankslagen finns, som ovan angetts, en särskild likvidationsgrund som saknar motsvarighet i aktiebolagslagen och föreningslagen. Ett bankaktiebolag, en medlemsbank eller en spar- bank ska nämligen gå i likvidation om bankens tillstånd att driva bankrörelse har återkallats utan att banken i stället fått tillstånd att driva annan tillståndspliktig finansiell rörelse. En fråga om likvida- tion på denna grund prövas av rätten på ansökan av bl.a. Finans- inspektionen. När det gäller likvidation i nu aktuella fall är rättens prövning begränsad till att undersöka huruvida banken har tillstånd att driva bankrörelse. Det är således inte fråga om några rättsliga övervägan- den som ska göras vid handläggningen av ärendet. I stället avser prövningen förekomsten av vissa fakta. Handläggning av ärenden av detta slag kräver dessutom normalt inte inslag av muntlighet. Enligt utredningens mening är ärendena – som torde förekomma ytterst sällan – av den karaktären att de bör flyttas från allmän domstol till förvaltningsmyndighet. bör av naturliga skäl vara den myndighet som tar över handläggningen av ärendena. beslut i ärenden om likvidation av aktiebolag och ekonomiska föreningar överklagas till tingsrätten i den ort där bo- lagets eller föreningens styrelse har sitt säte. För att uppnå en enhet- lig reglering och då det saknas skäl att utforma bestämmelserna annorlunda bör samma forumregel gälla för överklaganden som rör likvidation av bankaktiebolag, medlemsbanker eller sparbanker. I fråga om likvidation av försäkringsföretag har Försäkrings- företagsutredningen föreslagit att handläggningen av ärenden om likvidation av dessa företag ska delas upp mellan allmän domstol och . Förslaget motsvarar vad som gäller för aktiebolag och ekonomiska föreningar. Utredningen ställer sig bakom för- slagen och anser att de bör genomföras. I det lagstiftningsärendet bör dock på anförda skäl även ärenden om likvidation i till- ståndsfallen flyttas från allmän domstol till . 7.5.4.2Likvidation efter avslutad överskottskonkurs Utredningens förslag: Om en medlemsbank eller sparbank för- sätts i konkurs och konkursen avslutas med överskott, ska rätten – i stället för som banken själv – i samband med att den fastställer utdelning i konkursen besluta att banken ska gå i likvidation. Enligt de nuvarande bestämmelserna i lagen om medlemsbanker och sparbankslagen ska, om en bank är försatt i konkurs och denna avslutas med överskott, styrelsen eller förvaltaren inom en månad från det att konkursen avslutades besluta att banken ska gå i lik- vidation. Om det inte fattas ett sådant beslut inom föreskriven tid, ska tingsrätten besluta att banken ska gå i likvidation (9 kap. 4 § 3 lagen om medlemsbanker och 6 kap. 2 § 2 sparbankslagen). Enligt utredningens mening bör förfarandet i samband med överskotts- konkurs förenklas på motsvarande sätt som tidigare skett på aktie- bolags- och föreningsrätten område. Tingsrätten bör alltså i anslut- ning till att den fastställer utdelning i konkursen också besluta om likvidation (jfr även avsnitt 7.4.3.1).28 Utredningens förslag: I ärenden om likvidation av medlems- banker och sparbanker som handlägger ska verket ge banken och borgenärer tillfälle att yttra sig samt kungöra ett s.k. likvidationsföreläggande i Post- och . De nuvarande bestämmelserna om sökandens rätt till ersätt- ning för vissa kostnader tas bort. De ärenden om likvidation av medlemsbanker och sparbanker som utredningen föreslagit ska flyttas till kommer om inte några särskilda förfaranderegler skapas att handläggas enligt förvalt- ningslagen. Utredningen gör i detta sammanhang samma bedöm- ningar som i fråga om handläggningen av ärenden om likvidation av stiftelser (se avsnitt 7.4.3.2). Således anser utredningen att Bolags- verket ska ge banken och borgenärer tillfälle att yttra sig samt kun- göra ett s.k. likvidationsföreläggande i Post- och . Dessutom bör de nuvarande bestämmelserna om sökandens rätt till ersättning för vissa kostnader tas bort. För bankaktiebolag gäller allmänna bestämmer om likvidation. Det innebär att förfarandereglerna i aktiebolagslagen (se avsnitt 7.1.2.3) kommer att bli tillämpliga vid handläggning av det lik- vidationsärende som rör bankaktiebolag som utredningen föreslagit ska flyttas dit. Därmed saknas anledning att införa särskilda för- faranderegler i lagen om bank- och finansieringsrörelse. 28 Jfr prop. 2000/01:150 Likvidation av aktiebolag m.m., s. 63–64, och prop. 2002/03:147 Överflyttning av vissa ärenden till , s. 23 och 26 7.5.4.4Finansinspektionen ges behörighet att förordna förvaltare att företräda aktier eller andelar Utredningens förslag: Handläggningen av ärenden om förord- nande av förvaltare att företräda aktier eller andelar som inte får företrädas av ägare till finansiellt företag eller försäkringsföretag flyttas från allmän domstol till . beslut ska kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol. ska göra en lämplighetsprövning av den som avser att förvärva en större post aktier eller andelar i en bank, kreditmarknadsföretag eller försäkringsföretag. Prövningen ska ske i samband med att frågan om verksamhetstillstånd prövas och vid förvärv av aktier eller andelar i en redan bestående verksamhet. Syftet med bestämmelserna om ägarprövning är att så långt som möjligt förhindra att olämpliga personer blir ägare till aktier och andelar som ger ett väsentligt inflytande över verksamheten. Finans- inspektionen har i sin tillsyn också möjlighet att ingripa mot ägare som har visat sig olämplig eller som annars kan komma att miss- bruka sin ställning. får t.ex. besluta att den som har ett kvalificerat innehav av aktier eller andelar i ett kreditinstitut vid stämman inte får företräda fler aktier eller andelar än som mot- svarar ett innehav som inte är kvalificerat. Ett förbud att rösta för förvärvade aktier eller andelar kan dock undantagsvis innebära olägenheter. har därför även getts möjlighet att vända sig till tingsrätten och begära att rätten utser en förvaltare att företräda aktierna eller andelarna. Exempel på en situation när behov av förvaltare kan tänkas föreligga är om i t.ex. en bank överlåts till en förvärvare som inte kan godtas. I samband med att möjligheten att förordna förvaltare infördes diskuterades om denna uppgift inte borde ligga på Finansinspek- tionen.29 I det lagstiftningsarbetet ansågs dock att det i viss mån kunde ifrågasättas om det var lämpligt att utser förvaltare att rösta för ett kvalificerat aktie- eller andelsinnehav i ett av inspektionens tillsynsobjekt. Dessutom framhölls att det är van- ligt förekommande i lagstiftningen att domstol utser olika slag av förvaltare. Det ansågs således då att uppgiften att förordna förvaltare borde ankomma på domstol. Utredningen anser emellertid att det 1995/96:173 Förstärkt tillsyn över finansiella företag, s. 82 finns starka skäl som talar för att uppgiften bör anförtros en för- valtningsmyndighet. Av naturliga skäl bör den myndigheten i sådant fall vara . Enligt den nuvarande ordningen har i sin tillsyn över finansiella företag och försäkringsföretag långt gående befogenheter. Ett beslut av inspektionen om förbud att företräda aktier eller andelar är ett mycket ingripande beslut för den enskilde. Beslutet kan dessutom kombineras med ett föreläggande att avyttra aktierna eller andelarna. Att måste gå vägen via domstol för att en förvaltare ska kunna förordnas framstår mot den bakgrunden som inte helt nödvändigt. Möjligheten att förordna förvaltare infördes för att begränsa olägenheter som undantagsvis kan följa av förbudet att företräda aktier eller andelar. En förutsättning för att förvaltare ska förord- nas är också att det finns sådana särskilda skäl. Det kan därmed förekomma att t.ex. aktieägaren och har skilda uppfattningar om behovet av att förvaltare förordnas. En sådan situa- tion påminner om en tvist. Dessutom bör beaktas att Finansinspek- tionen i sin roll som tillsynsmyndighet har intressen att bevaka som kan stå i strid med aktieägarens. Det nu sagda talar för att frågan bör hanteras av domstol. Det går emellertid inte att bortse ifrån att redan enligt den nuvarande ordningen har mycket långt gående be- fogenheter. Inspektionen kan ju helt frånta den enskilde aktieägaren eller andelsinnehavaren rätten att agera som ägare. Ett sådant beslut får anses vara minst lika ingripande som ett beslut om förordnande av förvaltare som ankommer på domstol. Mot den bakgrunden framstå det som ändamålsenligt och logiskt att även får ensam behörighet att förordna förvaltare. Det får anses tillräckligt att möjligheten till domstolsprövning kvarstår genom att den enskilde kan överklaga inspektionens beslut. En överflytt- ningen av ärendet skulle dessutom innebära en effektivisering av handläggningen i sig. Utredningen föreslår alltså att handläggningen av ärenden om förordnande av förvaltare att företräda aktier eller andelar som inte får företrädas av ägare till finansiellt företag eller försäkringsföretag flyttas från allmän domstol till . Upplysningsvis bör nämnas att i sitt betänkande (SOU 2006:55) inte tar upp frågan huruvida handläggningen av ären- det bör flyttas till förvaltningsmyndighet. På det finansiella området gäller som huvudregel att Finansinspek- tionens beslut får överklagas till allmän förvaltningsdomstol.30 För att uppnå en sammanhållen reglering bör denna ordning även gälla för det aktuella ärendet. Det bör framhållas att beslut om förbud att företräda aktier eller andelar överklagas till allmän förvaltningsdomstol. 30 Se bl.a. prop. 2002/03:150 En ny lag om investeringsfonder, s. 280 8 Ärenden om näringsförbud Enligt lagen (1986:436) om näringsförbud kan en person i vissa fall meddelas näringsförbud. Den som har ålagts ett näringsförbud får inte driva näringsverksamhet och inte heller äga, bilda eller inneha vissa funktioner (bl.a. ledamot, suppleant, verkställande direktör, vice verkställande direktör eller företagsledare) i juridiska personer eller faktiskt utöva ledningen av näringsverksamhet (6 § lagen om näringsförbud). Syftet med lagen om näringsförbud är främst att förhindra att personer som i näringsverksamhet orsakar stora skador ska kunna fortsätta med det. Näringsförbud kan dock endast komma i fråga vid kvalificerade fall av illojala förfaranden.