sou · GWB355 · 2008-06-02 00:00:00 — 12.9Rätten att utöva myndighet utanför det egna territoriet I de följande avsnitten redovisar vi jurisdiktionsreglerna i havsrätts- konventionen. Även om det förekommer att stater inom ramen för jurisdiktionsprinciperna kan utöva jurisdiktion utanför det egna territoriet får staterna inte, utan särskild reglering i frågan, utöva jurisdiktion i form av verkställighetsåtgärder mot andra än statens egna fartyg. Regleringen av möjligheterna att ingripa mot utländska fartyg till sjöss är komplicerad. När det gäller verkställighetsåtgärder får jurisdiktionen inte sträckas ut till andra staters territorium utan dessa staters tillstånd eller om det följer av överenskommelser som binder staterna. Detta innebär att stater normalt sett enbart får utöva myndighet och ingripa på sitt eget territorium.TPF15FPT 15TP PT , , Rättsliga ramar för gränsöverskridande samarbete, Skrifter utgivna vid i , Nr 160, s. 43. Havsrättskonventionen och svensk jurisdiktion 12.9.2Jurisdiktion i den ekonomiska zonen En kuststat har, som tidigare nämnts, endast vissa specificerade suveräna rättigheter och viss specificerad jurisdiktion i den ekono- miska zonen (se framför allt artikel 56). Det är viktigt att hålla i minnet att de flesta s.k. friahavsrättigheterna (förutom rätten till fiske) gäller i den ekonomiska zonen. Därmed är kuststatens rätt att utfärda lagar och författningar som inskränker utländska fartygs rättigheter inom den ekonomiska zonen begränsade. I havsrättskonventionen har kuststatens generella rätt att ingripa i den ekonomiska zonen reglerats särskilt (artikel 73). Kuststaten ges rätt att under vissa förutsättningar borda, inspektera och kvar- hålla fartyg samt att vidta rättsliga åtgärder för att säkerställa att lagar och förordningar som beslutats i enlighet med konventionen följs. Åtgärderna får endast avse kontroll av författningar som rör kuststatens suveräna rättigheter att utforska, nyttja, bevara och förvalta de levande tillgångarna i den egna ekonomiska zonen. Det kan t.ex. gälla regler om fångstkvoter, licensiering av fiskare eller fartyg, fångsttider och fångstområden eller olika föreskrifter om mått. Kvarhållna fartyg och deras besättning ska släppas fria så snart skälig borgen eller annan säkerhet ställts (artikel 73.2). Kuststatens påföljder för brott mot lagar och föreskrifter om fiske i den ekonomiska zonen får inte omfatta frihetsstraff eller annan form av fysisk bestraffning annat än när berörda stater ingått överenskommelser om detta (artikel 73.3). Detta är skälet till att bl.a. straffbestämmelserna i fiskelagen (1993:787) enbart innehåller böter i straffskalan såvitt avser fiske i den ekonomiska zonen. Havsrättskonventionen innehåller en detaljerad reglering för att förhindra, begränsa och kontrollera föroreningar av den miljön. Denna redovisas här översiktligt i de delar den berör den ekonomiska zonen. Kuststaten kan utöva verkställande jurisdiktion med anledning av brott begångna i den ekonomiska zonen om fartyget anlöper hamn. Däremot får kuststaten endast i begränsad utsträckning ingripa mot utländska fartyg under genomfart (artikel 220.3–6). Svenska nationella regler, som bygger på möjligheterna att ingripa mot utländska fartyg med anledning av utsläpp i den ekonomiska zonen (artiklarna 220.3 och 220.5–6), finns i 11 kap. 11 § vatten- föroreningslagen.TPF16FPT Om det är objektivt klarlagt att det har skett 16TP PT Se vidare prop. 2000/01:139 s. 100 ff. och 187 ff. samt SOU 1998:158. Havsrättskonventionen och svensk jurisdiktion ett förbjudet utsläpp från ett fartyg i den ekonomiska zonen får förhör hållas och tvångsmedel vidtas i enlighet med den närmare regleringen i 11 kap. vattenföroreningslagen (se avsnitt 11.3 och prop. 1995/96:140 s. 125). När det finns klara skäl att anta att ett fartyg, som färdas i den ekonomiska zonen eller territorialhavet, i den ekonomiska zonen har överträtt tillämpliga internationella regler eller normer för att förhindra, begränsa och kontrollera förorening från fartyg – eller motsvarande lagar och andra författningar som kuststaten i över- ensstämmelse med internationella normer och regler har utfärdat, dvs. för svenskt vidkommande vattenföroreningslagen – får kust- staten begära att fartyget lämnar information beträffande identitet och registreringshamn, sin senaste och nästa anlöpningshamn och annan relevant information, som krävs för att fastställa om en över- trädelse har ägt rum (artikel 220.3). Lämnas inte begärd informa- tion och har överträdelsen lett till ett omfattande utsläpp, som med- fört eller hotat medföra betydande förorening av den miljön, får kuststaten företa fysisk inspektion av fartyget (artikel 220.5). Detsamma gäller om uppgifter lämnas men dessa flagrant avviker från uppenbara fakta. I båda fallen krävs dessutom att omständig- heterna påkallar en sådan inspektion. För att inleda ett rättsligt förfarande, inbegripet att hålla kvar fartyget, ska ytterligare förutsättningar vara uppfyllda (artikel 220.6). Förutom att det ska föreligga klara objektiva bevis för att ett för- bjudet utsläpp har ägt rum i den ekonomiska zonen, krävs att detta utsläpp har medfört omfattande skada eller hot om omfattande skada på kusten eller kuststatens därmed sammanhängande intressen eller på tillgångarna i dess territorialhav eller ekonomiska zon. Med hänvisning till skyldigheten att vidta åtgärder för att skydda havsmiljön i den ekonomiska zonen har utvidgat möjlig- heterna att ta ut vattenföroreningsavgift till att omfatta även den ekonomiska zonen. I samband därmed infördes också regler om inspektion av utländska fartyg från vilka utsläpp skett, eller kunde misstänkas, samt om säkrande av bevisning i sådana fall (se 6 kap. 2 a § och 8 kap. 6 § vattenföroreningslagen). Som grund för bestäm- melserna hänvisades till artikel 220 i havsrättskonventionen (prop. 1992/93:54 s. 59 f.). har prövat frågan om vattenföroreningsavgift kan påföras ett utländskt fartyg i efterhand, när detta visserligen förorenat svensk ekonomisk zon men lämnat zonen utan att ha stoppats och visiterats av (NJA 2004 s. 255). Havsrättskonventionen och svensk jurisdiktion konstaterade att det inte strider mot folkrätten att tillämpa avgiftsbestämmelserna i vattenföroreningslagen på utsläpp från utländska fartyg i den ekonomiska zonen, även om ingripandet inte skett i zonen. I en sådan situation föreligger alltså svensk jurisdiktion för påförande av vattenföroreningsavgift. konstaterade att vattenföroreningslagen inte innehåller några uttryckliga jurisdiktionsregler avseende uttag av vattenföroreningsavgift och att begränsningarna vad avser straffrätts- liga ingripanden inte varit avsedda att tillämpas på den i admini- strativ ordning uttagna vattenföroreningsavgiften. När jurisdik- tionsbegränsningarna infördes uttrycktes att dessa inte medförde att skulle vara förhindrat att ingripa med andra medel än rent straffrättsliga. Med utgångspunkt i förarbetena (se prop. 1995/96:140 s. 164)TPF17FPT fann att avgiftsbestäm- melserna i vattenföroreningslagen ska kunna tillämpas fullt ut på utsläpp även från utländska fartyg som passerar i den ekonomiska zonen. Den omständligheten att avgiften riktas mot den som är fartygets ägare eller redare och inte mot den som gjort utsläppet, talar också för att det för uttagandet av avgiften saknar betydelse om ingripandet har skett innan fartyget lämnat den svenska ekono- miska zonen. 12.10Skydd mot inspektioner och andra under- sökningar Havsrättskonventionen sätter tydliga gränser för rätten att företa inspektion och inleda rättsligt förfarande mot utländska fartyg (artiklarna 223–233). Varje fysisk inspektion av ett utländskt fartyg ska begränsas till en undersökning av sådana certifikat, loggböcker och andra dokument som fartyget enligt allmänt erkända inter- nationella regler och normer ska medföra (artikel 226). Vidare får fysisk inspektion av fartyget endast äga rum efter en sådan under- sökning och bara om det föreligger klara skäl att anta –att fartygets eller dess utrustnings skick väsentligt avviker från uppgifterna i dokumenten, –att innehållet i dokumenten inte är tillräckligt för att bekräfta en misstänkt överträdelse, eller –att fartyget inte medför giltiga certifikat eller loggböcker. 17TP PT Uttalanden av samma innebörd förekommer i de ursprungliga förarbetena till reglerna om vattenföroreningsavgift, se prop. 1982/83:87 s. 32. Havsrättskonventionen och svensk jurisdiktion Begränsningarna i rätten att företa inspektion i kontrollsyfte gäller oavsett om det utländska fartyget befinner sig på inre vatten, i territorialhavet eller i den ekonomiska zonen. När ett fartyg frivilligt befinner sig i en stats hamn får staten genomföra undersökningar och, beroende på bevisläget, inleda rätts- liga åtgärder beträffande varje utsläpp från ett sådant fartyg utanför statens inre vatten, territorialhav eller ekonomiska zon (artikel 218.1). Artikeln reglerar utsläpp utanför hamnstatens jurisdiktionsområde. Sker det däremot i hamnstatens territorialhav eller ekonomiska zon är huvudregeln att kuststaten har jurisdiktionsrätt och kan verk- ställa undersökningar och inleda rättsliga förfaranden även beträf- fande utsläpp som skett från utländska fartyg (artikel 220.1). 12.11 I havsrättskonventionen reglerad jurisdiktion På det fria havet finns, som tidigare nämnts, ett generellt förbud mot maktutövning. Det innebär t.ex. att en kustbevakningstjänsteman normalt sett inte har rätt att uppbringa och borda ett fartyg av utländsk nationalitet. Däremot tillåts alla stater att genom örlogs- fartyg, militära luftfartyg eller andra av staten markerade fartyg eller luftfartyg uppbringa fartyg eller luftfartyg som gör sig skyl- diga till sjöröveri eller fartyg som rövats och är under sjörövares kontroll (artiklarna 100–107 i havsrättskonventionen). Enligt 2 kap. 3 § är svensk lag tillämplig och svensk domstol behörig i fråga om vissa mycket allvarliga brott oavsett var dessa begåtts. Till dessa brott hör bl.a. kapning och sjöfartssabotage (2 kap. 3 § p. Det innebär att det i jurisdiktionshänseende inte finns några hinder mot att svenska myndigheter ingriper mot sjö- röveri ens på det fria havet (jfr prop. 1995/96:140 s. 89). I havsrättskonventionen regleras också rätten till för- följande av utländska fartyg, s.k. hot pursuit (artikel 111). Sådant förföljande är tillåtet när kuststaten har goda skäl att anta att ett utländskt fartyg har brutit mot kuststatens lagar och förordningar. För att ha rätt att förfölja ett utländskt fartyg måste kuststaten påbörja förföljandet medan fartyget i fråga uppehåller sig inom Havsrättskonventionen och svensk jurisdiktion kuststatens inre vatten, arkipelagvatten, territorialhav eller angrän- sande zon (artikel 111.1). Vidare gäller rätten till för- följande också överträdelser som har ägt rum i den ekonomiska zonen och på kuststatens kontinentalsockel eller i säkerhetszoner runt anläggningar på kontinentalsockeln (artikel 111.2). Förföljandet måste vara oavbrutet från det att det utländska far- tyget befunnit sig på inre vatten, territorialhavet eller angränsande zon. Det kan fortsätta på det fria havet till dess det utländska fartyget antingen stoppas eller går in i sitt eget eller en tredje stats territorium.TPF18FPT Endast örlogsfartyg och militära luftfartyg, eller andra fartyg och luftfartyg som är försedda med tydliga kännetecken och kan identifieras som fartyg i offentlig tjänst, får förfölja ett fartyg med stöd av den nu beskriva artikeln. Ett ingripande efter hot pursuit kan ske även om förföljandet slutar när det utländska fartyget befinner sig i svensk ekonomisk zon. 12.12 Havsrättskonventionen och LKP uppdrag att bedriva övervakning för att hindra brott omfattar till stor del även ekonomiska zon (1 § andra stycket lagen LKP). Uppgifterna omfattar i denna del att hindra brott mot föreskrifter i lagar och andra författningar som gäller jakt (p. 2), fiske (p. 3), bevarande av den miljön och annan naturvård (p. 4), trafikregler och säkerhetsanordningar för sjötrafi- ken (p. 5), åtgärder mot vattenföroreningar från fartyg (p. 6), dumpning av avfall i vatten (p. 7), kontinentalsockeln (p. 8), far- tygs registrering och identifiering (p. 10), skydd för den miljön mot andra förorenade åtgärder än sådana som avses i p. 6 och 7 (p. 11), märkning och användning av oljeprodukter (p. 12) samt åtgärder beträffande djur och växter som tillhör skyddade arter (p. Uppdraget i den ekonomiska zonen omfattar också övervakning för att hindra brott mot lagen om ekono- miska zon eller föreskrifter som har meddelats med stöd av den lagen (1 § tredje stycket LKP). redovisade bestämmelser i förening med 2 § LKP innebär att en kustbevakningstjänsteman har vissa polisiära befogenheter i den 18TP PT m.fl. s. 223. Havsrättskonventionen och svensk jurisdiktion Med stöd av 4 § LKP har denne vidare rätt att stoppa och visitera ett fartyg eller inbringa ett fartyg till svensk hamn, om fartyget i den ekonomiska zonen bryter mot någon av de föreskrifter som omfattas av uppräkningen ovan. För utländska statsfartyg gäller emellertid särskilda regler i IKFN-förordningen.TPF19FPT Den nu beskrivna rätten för en kustbevakningstjänsteman att utöva myndighet gäller emellertid primärt enbart i förhållande till svenska medborgare, eftersom den ekonomiska zonen inte utgör svenskt sjöterritorium (se avsnitt 12.3.1 beträffande bestämmelserna i 2 kap. ). Även om varje stat själv väljer hur den vill utforma sina jurisdiktionsregler sätter allmän folkrätt och inter- nationella överenskommelser gränser för rätten att utöva nationell jurisdiktion och annan myndighet på områden utanför statens eget territorium. Utöver begränsningarna i behörigheten enligt den nationella regleringen ska följaktligen också de begränsningar som följer av allmän folkrätt och internationella överenskommelser iakttas. Detta innebär att en kustbevakningstjänstemans rättsliga möjligheter att ingripa mot en utländsk medborgare eller ett fartyg med utländsk flagg inte bara kräver att befogenheten har stöd i LKP eller annan reglering, utan dessutom att det föreligger svensk jurisdiktion. I praktiken kan alltså regleringen i LKP vara mer begränsad än vad den vid första anblicken ger intryck av. Svensk jurisdiktion föreligger emellertid i zonen avseende bl.a. bestäm- melser om brott mot fiskelagen och vattenföroreningslagen. Juris- diktion föreligger också enligt lagen om svensk ekonomisk zon på en plattform eller i säkerhetszon inrättad enligt lagen (se även nedan under ordningshållning). Trots lydelsen av 1 § andra stycket LKP föreligger det emellertid inte någon generell straffrättslig jurisdiktion och rätt att ingripa i zonen mot ett utländskt fartyg som överträder bestämmelser om trafikregler och säkerhetsanord- ningar för sjötrafiken eller avseende fartygs registrering och identi- fiering. En allmän begränsning i en kustbevakningstjänstemans rätt att använda straffprocessuella tvångsmedel i den ekonomiska zonen vid brott mot vattenföroreningslagen följer av att, som huvudregel, brott 19TP PT Enligt IKFN-förordningen ska bl.a. att ett utländskt statsfartyg, som under vissa förhål- landen påträffas inom svenskt inre vatten utan att ha rätt att vara där, prejas och föras till en ankarplats (16 §). Ett utländskt statsfartyg, som gör uppehåll inom det svenska territorial- havet utan att ha rätt till det, ska erinras om gällande bestämmelser samt avvisas från terri- (17 §). Även i andra situationer får utländska statsfartyg avvisas. Detta gäller t.ex. om ett utländskt statsfartyg inom svenskt territorium bedriver verksamhet som är förbjuden enligt tillträdesförordningen (18 §). Försvarsmakten ska anmäla överträdelser av bestämmel- serna till behörig civil myndighet, dvs. Havsrättskonventionen och svensk jurisdiktion mot bestämmelser som syftar till att förebygga, begränsa eller kontrollera förorening av den miljön enbart kan bestraffas med böter, om brottet har begåtts på ett fartyg som är registrerat i en främmande stat när det befunnit sig utanför svenskt inre vatten (2 § lagen om begränsning av tillämpningen av svensk lag vad gäller vissa brott begångna på utländska fartyg; begränsningslagen). Enligt 11 kap. 7 § vattenföroreningslagen får emellertid husrann- sakan företas även om påföljden för gärningen endast kan bestäm- mas till följd av bestämmelserna i begränsningslagen endast kan bestämmas till böter. Motsvarande reglering saknas i fiskelagen, vilken också föreskriver att brott i zonen endast får bestraffas med böter (jfr havsrättskonventionen, artikel 73). 12.12.2 Tillsyn och ordningshållning Med stöd av 8 § förordningen om ekonomiska zon har tillsyn över sådan verksamhet som bedrivs i den ekonomiska zonen med stöd av 5 och 9 §§ lagen om eko- nomiska zon, dvs. närmast att kontrollera efterlevnaden av tillstånd för bl.a. att utforska, utvinna och på annat sätt utnyttja natur- tillgångar eller att i kommersiellt syfte uppföra och använda anlägg- ningar och andra inrättningar i den ekonomiska zonen. Enligt 2 § andra stycket kontinentalsockelförordningen ska vidare på begäran biträda SGU vid utövande av tillsyn över efter- levnaden av föreskrifter och villkor för tillstånd enligt lagen om kontinentalsockeln. Vidare ska enligt 2 a § samma förordning och 15 a § lagen om kontinentalsockeln utöva tillsyn över efterlevanden av villkor för utläggande av undervattenskablar och rörledningar på den svenska delen av kontinentalsockeln. En särskild fråga är om den nuvarande regleringen ger Kust- bevakningen rätt att ingripa mot ordningsstörningar i den ekono- miska zonen. Regleringen i 15 § lagen om ekonomiska zon och i 10 § lagen om kontinentalsockeln jämförd med artikel 56 i havsrättskonventionen bör enligt vår mening tolkas så att en kust- bevakningstjänsteman kan ingripa mot ordningsstörningar i sjö- trafiken i en säkerhetszon som inrättas enligt 7 § lagen om ekonomiska zon eller 6 § lagen om kontinentalsockeln. Därmed kan en kustbevakningstjänsteman ingripa i zonen mot de ordningsstör- ningar, och brott, som omfattas av 1 § andra och tredje styckena LKP. Havsrättskonventionen och svensk jurisdiktion Vidare kan en kustbevakningstjänsteman ingripa mot ordnings- störningar på konstgjorda anläggningar i samma utsträckning som på annat svenskt territorium. Som utvecklas närmare i avsnitt 11.2.5 är dock de ordningshållande befogenheterna begränsade. 12.13 Svensk straffrättslig jurisdiktion Enligt 2 kap. 1 § har svensk domstol, i överensstäm- melse med territorialitetsprincipen, straffrättslig jurisdiktion över brott som begåtts på svenskt landterritorium och svenskt sjöterri- torium samt i luftrummet ovanför land- och sjöterritoriet.TPF20FPT För brott som har begåtts på svenskt territorium finns inga sär- skilda begränsningar av jurisdiktionen. Huvudregeln är därför att en kustbevakningstjänsteman kan ingripa mot brott på svenskt territorium i den utsträckning som följer av LKP eller annan för- fattning. För brott som har begåtts utom riket finns särskilda regler om svensk straffrättslig jurisdiktion (2 kap. 2 § ). Enligt första stycket omfattar svensk domsrätt i princip alla brott av svenska medborgare. Med svensk medborgare jämställs utlänning med hemvist i . Vidare kan den svenska behörigheten i vissa särskilt angivna fall sträcka sig till brott som begåtts utom riket av andra utlänningar, exempelvis en utlänning som efter brottet har blivit svensk medborgare, om brottet i sistnämnda fall kan medföra fängelse . I paragrafens andra stycke föreskrivs ett generellt krav på dubbel straffbarhet. Enligt denna bestämmelse gäller inte behörighetsreglerna om gärningen är fri från ansvar enligt lagen på gärningsorten eller om den begåtts inom område som inte tillhör någon stat (t.ex. det fria havet) och det enligt svensk lag inte kan följa svårare straff än böter för gärningen. I överensstämmelse med flaggstatsprincipen är svensk domstol vidare bl.a. behörig att döma över brott som förövats på svenskt fartyg (2 kap. 3 § 1 ). Behörigheten omfattar inte enbart brott som förövats på ett sådant fartyg utan också andra brott som befälhavaren eller någon som tillhörde besättningen har begått i 20TP PT Internationella straffrättsutredningen har i betänkandet Internationella brott och svensk jurisdiktion (SOU 2002:98) föreslagit en revision av 2 kap. . Utredningens för- slag bereds inom och har ännu inte lett till lagstiftning. Havsrättskonventionen och svensk jurisdiktion Flaggstatsprincipen gäller alltså parallellt med territoriali- tetsprincipen, men kan också tillämpas när fartyget befinner sig utanför det egna territoriet. Den svenska jurisdiktionen omfattar också brott som anses rik- tade mot eller svenska intressen (2 kap. 3 § 4 och 5 brotts- balken). För brott av mycket allvarlig karaktär, bl.a. kapning, folkrätts- brott, penningförfalskning och terroristbrott, gäller också svensk jurisdiktion (2 kap. 3 § 6 ). Enligt 2 kap. 5 § första stycket krävs ett särskilt förordnande från regeringen, eller myndighet som regeringen har bestämt, för att åtal ska få väckas för vissa brott (s.k. åtalsför- ordnande). Detta gäller bl.a. brott som har begåtts på svenskt terri- torium men ombord på ett utländskt fartyg eller luftfartyg, om gärningsmannen är en utlänning som var befälhavare, tillhörde besättningen på fartyget eller annars medföljde detta och brottet har riktats mot en sådan utlänning eller mot ett utländskt intresse. Bestämmelsen har sin bakgrund i att flaggstaten regelmässigt har rätt till och utövar jurisdiktion i de aktuella fallen (jfr för svensk del 2 kap. 3 § 1 ). Det finns som huvudregel också krav på åtalsförordnande för ett brott som har begåtts utanför (2 kap. 5 § andra stycket ). Däremot krävs inte åtalsförordnande för t.ex. brott som har begåtts i , , eller eller på fartyg i reguljär trafik mellan orter belägna i eller någon av dessa stater och inte heller om brottet har begåtts på ett svenskt fartyg eller luftfartyg eller i tjänsten av befälhavaren eller någon som tillhörde besättningen på ett sådant fartyg. Folkrättens betydelse för den nationella rättstillämpningen på straffrättens område markeras genom att reglerna i 2 kap. brotts- balken kan begränsas av allmänt erkända folkrättsliga grundsatser eller av överenskommelser mellan stater (2 kap. 7 § ). är exempel på en sådan reglering. Bestäm- melsen tar också sikte på olika former av immunitet.TPF21FPT Regler om jurisdiktion finns emellertid inte bara i utan även i vissa lagar som innehåller materiella straffbestämmelser. 21TP PT Se bl.a. lagen (1976:661) om immunitet och privilegier i vissa fall. Havsrättskonventionen och svensk jurisdiktion Lagen om kontinentalsockeln anger villkoren för att eftersöka och utvinna naturtillgångar inom den svenska delen av sockeln samt ger rätt att på kontinentalsockeln uppföra konstgjorda öar, anläggningar och konstruktioner i syfte att bl.a. utforska och utnyttja, bevara och förvalta naturtillgångar (se avsnitt 11.41). Av lagen följer att har exklusiv jurisdiktion över sådana inrätt- ningar. Eftersom den svenska delen av kontinentalsockeln delvis är belägen utanför territorium och alla anläggningar för dess utforskande och utvinnande generellt ligger under svensk juris- diktion, gäller – med vissa undantag – att svensk lag ska tillämpas utanför territorialgränsen på anläggningar och i säkerhetszoner kring dessa. Detta gäller enligt förarbetena även bestämmelserna i 2 kap. om svensk domstols behörighet.TPF22FPT Vad som avsågs var enligt förarbetena främst brott av utlänning mot säker- hetsföreskrifter, vilket inte riktar sig mot eller svenskt subjekt och som begås utanför anläggning eller säkerhetszon. Enligt 14 § första stycket lagen om kontinentalsockeln ska den som utom riket har begått brott enligt 11 §, och som finns i , dömas för brott mot lagen eller samt vid svensk domstol även om 2 kap. 2 eller 3 § inte är tillämplig.