sou · GWB327 · 2008-04-01 00:00:00 — Eftersom en examensansvarig lärare vanligen kommer att vara specialist inom ett eller flera ämnen är det lämpligt att veder- börande också tilldelas uppgifter, som har direkt med de aktuella Gymnasieskolan i en ny tid förslag och bedömningar ämnena att göra. De kan också ges andra uppgifter som rör till exempel kompetensutveckling och lärarutbildning. 5.13.2Examensansvariga lärare på yrkesprogram De lärare som ska vara examensansvariga lärare på yrkesprogram ska ansvara för kontakterna med respektive yrkesbransch. Sådana lärare behöver ha god kunskap om det aktuella yrkesområdet och ha god förankring i och kunskap om branschen. Det är däremot inte troligt att de behöver ha forskarutbildning. I stället är det vik- tigt att betona att sådana lärares expertkunskaper normalt inte bör mätas med en akademisk måttstock utan med en som relaterar till yrkesområdet. Därför kommer de examensansvariga lärarna på yrkesprogram- men vanligen inte att vara gymnasielektorer såsom jag nedan före- slår för högskoleförberedande program. De lärare som ska vara examensansvariga på yrkesprogram ska vara sådana som anses sär- skilt kvalificerade genom hög kompetens inom det aktuella yrkes- området och genom god kännedom om den aktuella branschen. Det innebär att de ska vara yrkeslärare. 5.13.3Gymnasielektorer och andra examensansvariga lärare på högskoleförberedande program På högskoleförberedande program ska gymnasieskolornas strävan vara att de examensansvariga lärarna ska vara forskarutbildade lärare med doktorsexamen, gymnasielektorer. En utgångspunkt för utredningen har varit att eleverna på gymnasieskolans högskoleförberedande program ska bli bättre för- beredda för högskolestudier än . Därför bör sådana program knytas närmare till högskolor och universitet. Ett sätt att göra detta är att sträva efter att det på varje högskoleförberedande program på varje skola ska finnas minst en lärare med forskarutbildning. Sådana lärare kallas traditionellt lektorer. Lektor är en i hög- skoleförordningen definierad titel på en forskarutbildad högskole- lärare. finns däremot ordet lektor inte i skolförfatt- ningarna, men jag föreslår att det ska återinföras som yrkestitel i gymnasieskolan. Utredningen har haft underhandskontakter med Gymnasieskolan i en ny tid förslag och bedömningar – om behörighet och auktorisationTPF85FPT, och utred- ningen Ny lärarutbildningTPF86FPT som också behandlar frågan om lekto- rer. Av kontakterna med har framgått att den förespråkar att den som ska anställas som gymnasielektor ska vara behörig lärare och ha en doktorsexamen inom ett vetenskaps- område som helt eller i huvudsak motsvarar ett av de ämnen som ingår i lärarens behörighet. Jag ansluter mig till denna ståndpunkt. Jag anser att det är viktigt att gymnasielektorerna får definierade uppgifter. För mig är de viktigaste uppgifterna kopplade till mitt förslag om införande av examen. Kontakterna mellan högskolevärlden och gymnasieskolorna har ofta dominerats av lärarutbildningsfrågor. Införande av en gymna- sieexamen med tydligt avnämarinflytande bör, liksom skapandet av tjänster som gymnasielektorer, kunna betyda att samverkan mellan lärosäten och gymnasieskolor i högre utsträckning än kommer att omfatta frågor som är direkt kopplade till gymna- sieeleverna. Sådan samverkan kan t.ex. innebära att eleverna kom- mer i direkt kontakt med forskning. Gymnasieskolornas kontakter med högskolor och universitet bör också omfatta kompetensutveckling för gymnasieskolans lärare. Denna kompetensutveckling bör gälla såväl ämnesstudier som didaktik och pedagogik. Gymnasielektorerna kan spela en viktig roll i att utveckla denna typ av samverkan mellan gymnasie- skolor och lärosäten. Gymnasielektorerna kan genom sin forsk- ningserfarenhet dessutom tillföra gymnasieskolorna värdefull kun- skap i sådant som inte direkt berör deras ämnesområden. kommer det inte att finnas tillräckligt många behöriga lärare med doktorsexamen för att räcka till alla högskole- förberedande program på alla gymnasieskolor. Därför kommer det även på dessa program att finnas behov av att andra lärare utför samma arbetsuppgifter som gymnasielektorer. Dessa lärare ska vara omvittnat skickliga karaktärsämneslärare på det aktuella program- met. Sådana examensansvariga lärare på högskoleförberedande pro- gram kan exempelvis vara lärare som genomgår forskarutbildning, och som kan vara på väg att uppnå behörighet som gymnasielektor. Eftersom deras uppgifter i hög utsträckning kommer att ha kopp- 85TP PT U 2006:07. 86TP PT U 2007:10. Gymnasieskolan i en ny tid förslag och bedömningar ling till högskola och universitet, är det viktigt att de har god kän- nedom om högskoleutbildning och forskning. 5.13.4Hur få fram gymnasielektorer? finns få gymnasielärare med doktorsexamen. Ska det finnas en gymnasielektor på varje högskoleförberedande program på varje gymnasieskola behövs det betydligt fler än . Dessutom är det troligt att många av dem som finns snart går i pension. Alltså måste det till åtgärder för att få fram fler gymnasielektorer. Jag kan se följande möjligheter: –Vidareutbilda redan anställda lärare till gymnasielektorer: anställda lärare kan genomgå forskarutbildning på deltid och fungera som examensansvariga lärare. –Vidareutbilda examinerade doktorer till lärare: som har avlagt doktorsexamen inom ämnesområden med nära anknyt- ning till gymnasieämnen kan genomgå pedagogisk påbyggnads- utbildning för att uppnå lärarbehörighet och därmed också bli behöriga gymnasielektorer. –Skapa kombinationstjänster mellan högskola/universitet och gymnasieskola: Högskolelärare med doktorsexamen kan ha del av sin tjänst på en gymnasieskola och fungera som gymnasie- lektorer. Det finns i landet åtminstone två initiativ för att få fram fler gymnasielektorer, som utredningen har varit i kontakt med. Dessa initiativ är tagna av kommun och för kemi. Båda bygger på en nära samverkan mellan gymnasieskola och högskola/universitet. Jag tror att en sådan är nödvändig på natio- nell nivå om det ska bli möjligt att väsentligt öka antalet forskar- utbildade lärare på de högskoleförberedande programmen. Inom ramen för Lärarlyftet har regeringen initierat en satsning som innebär möjlighet för lärare att på deltid studera och forska för att avlägga licentiatexamen. En sådan examen innebär inte att man blir behörig gymnasielektor, men man kan däremot uppnå en kom- petens att fungera väl som examensansvarig lärare på högskole- förberedande program. Ett nästa steg kan därefter innebära att man också når doktorsgraden och lektorsbehörigheten. Gymnasieskolan i en ny tid förslag och bedömningar 5.13.5Förordnanden för examensansvariga lärare Alla examensansvariga lärare ska vara behöriga. Det innebär att de i de flesta fall kommer att vara tillsvidareanställda som lärare på den skola, där de verkar. Jag föreslår att funktionen som examens- ansvarig lärare däremot inte regleras som en anställning i sig själv, utan som en funktion inom ramen för en läraranställning. Det innebär att det bör vara upp till huvudmannen att bestämma förordnandetiden för uppdraget. När det gäller högskoleför- beredande program ska ambitionen vara att kunna förordna en gymnasielektor, alltså en lärare med doktorsexamen. Vissa av de uppgifter som enligt mitt förslag kommer att utföras av examensansvariga lärare görs av lärare som tilldelats sär- skilda ansvarsområden. Sådana lärare kallas till exempel program- ansvariga, programledare eller studieledare. I viss utsträckning utförs uppgifterna av skolledare, som kan benämnas rektorer eller biträdande rektorer. Mitt förslag om examensansvariga lärare kommer därför troligen att påverka gymnasieskolornas lednings- struktur, men påverkar däremot inte det övergripande ansvar som rektor har enligt styrdokumenten. Jag anser dock inte att det finns någon anledning att närmare gå in på sådana eventuella konse- kvenser, eftersom det bör vara upp till respektive huvudman att ta ställning till dem. 5.14Behörighet, antagning och urval Nedanstående förslag gäller såväl kommunala som fristående gymnasieskolor. Behörighetskrav för alla program: Godkänt betyg i minst 8 ämnen inklusive svenska/svenska som andraspråk, matematik och engelska. Möjlighet till undantag från kravet på minst godkänt i eng- elska: Huvudmannen har rätt att till program anta elever, som av särskilda skäl saknar behörighet i engelska om eleverna Gymnasieskolan i en ny tid förslag och bedömningar bedöms ha goda möjligheter att tillgodogöra sig utbild- ningen. Elever som tas in enligt detta undantag ska av huvudmannen garanteras särskilt stöd. Hur det särskilda stödet ska utformas ska fastställas i ett åtgärdsprogram. Behörighetskrav för alla högskoleförberedande program: Godkänt betyg i minst 12 ämnen inklusive svenska/svenska som andraspråk, matematik och eng- elska. Programmet för Ekonomi, Programmet för Estetik och Humaniora samt Programmet för Samhällsvetenskap och Media: Godkänt betyg i geografi, historia, religions- kunskap och samhällskunskap. Programmet för Naturvetenskap och Programmet för Teknik: Godkänt betyg i biologi, fysik och kemi. Möjlighet till undantag från kravet på godkänt betyg i eng- elska: Huvudmannen har rätt att till program anta elever, som av särskilda skäl saknar behörighet i engelska om eleverna bedöms ha goda möjligheter att tillgodogöra sig utbild- ningen. Elever som tas in enligt detta undantag ska av huvudmannen garanteras särskilt stöd. Hur det särskilda stödet ska utformas ska fastställas i ett åtgärdsprogram. Rättigheten att enligt gymnasieförordningen 2 kap. 10 § för en lokal inriktning ställa upp krav för förkunskaper avskaffas. Dagens system med det generella behörighetskravet för samtliga nationella program att ha minst godkänt i engelska, matematik och svenska alternativt svenska som andraspråk, men inget mer, har visat sig vara förknippat med vissa nackdelar. En sådan nackdel är att elever som tas in på nationella program med mycket låga meritvärden enligt av framtagen stati- Gymnasieskolan i en ny tid förslag och bedömningar stik har mycket små möjligheter att klara utbildningen.TPF87FPT I extrem- fall har elever som påbörjar ett nationellt program endast engelska, matematik och svenska/svenska som andraspråk som godkända ämnen. Att börja på en utbildning som man har dåliga förutsätt- ningar att genomföra med framgång är problematiskt. Det har visat sig att elever som avbryter sin gymnasieutbildning är en mycket sårbar grupp på arbetsmarknaden. Jag anser därför att det är angeläget att skapa ett system som så långt möjligt säkrar att de elever som antas till nationella program har goda förutsättningar att genomföra utbildningen med fram- gång, vilket normalt innebär att uppnå examen. är det viktigt att undvika att genom för högt ställda krav utestänga elever, som faktiskt har goda möjligheter att avlägga examen. En annan nackdel med dagens system är att det i för en del elever under slutet av utbildningstiden blir en ensidig fokusering på de tre behörighetsämnena, vilket är till men för övriga ämnen. Att bredda behörighetskraven till fler ämnen än tre kan bidra till att höja statusen för övriga grundskoleämnen och till att karaktär av bred medborgarutbildning betonas. Åtta respektive tolv ämnen Mina förslag innebär för yrkesutbildningar att ett krav för behörig- het är att eleven har godkända betyg i minst åtta av ämnen. För högskoleförberedande program är motsvarande krav godkända betyg i minst tolv ämnen. Det innebär en betydande skärpning jämfört med dagens krav på tre ämnen och bör betyda att grundskolor måste satsa på att ge alla elever en allsidig utbildning för att göra dem behöriga. Man kan tycka att det utifrån en strävan att betona samtliga grundskoleämnens betydelse skulle vara rimligt att gå hela vägen och kräva att eleven för behörighet ska vara godkänd i alla ämnen. Jag kan i princip ha sympati för detta resonemang, men anser ändå att ett sådant krav skulle strida mot vad jag anser ska vara grunden för behörighetskrav, nämligen att de ska innebära att eleven har nödvändiga kunskaper för att klara den sökta utbildningen. Detta innebär ett likartat synsätt som det som gäller för högskole- 87TP PT : Statistik framtagen för utredningen, tabell 12 i utredningens tabellbilaga (bilaga 3). Gymnasieskolan i en ny tid förslag och bedömningar Det är troligt att ett krav på minst godkänt i samtliga ämnen skulle utestänga elever som trots att de saknar betyg i några ämnen ändå skulle ha goda förutsättningar att genomföra den sökta gymnasieutbildningen. Ett alternativ är att låta en viss meritpoäng utgöra behörighets- krav. Min principiella utgångspunkt är dock att behörighetskraven bör baseras på att eleven har uppnått nivån för godkänt. Ett behörighetskrav baserat på meritvärde, exempelvis 120 poäng, skulle teoretiskt kunna innebära att en elev har betyget Mycket väl godkänt (MVG) i sex ämnen men saknar betyg i alla övriga. Att en ny betygsskala håller på att införas och att det är oklart på vilket sätt denna skala ska överföras till meritvärde är ett annat skäl till att det är olämpligt att använda sig av meritvärde som underlag för behörighetsregler. Vid valet av hur många ämnen eleven som en miniminivå ska ha genomfört med lägst betyget godkänt stannar jag för åtta för yrkesutbildningarna, vilket är hälften av det minsta möjliga antalet ämnen som en elev läser i . Eftersom minimiantalet åtta betyg kombineras med krav på vissa ämnen, som ska ingå i de åtta betygen, är detta en tydlig skärpning jämfört med dagens behörighetskrav. För de högskoleförberedande programmen har jag stannat för ett krav på tolv godkända ämnen. Det innebär att en elev kan misslyckas i fyra ämnen (fem om eleven har betyg i språkval) utan att vara utestängd från möjligheten att påbörja ett högskoleför- beredande program. Jag anser att detta är rimligt, eftersom det kan förekomma att elever har goda kunskaper i sådana ämnen som är av särskild vikt för den sökta utbildningen, som de har misslyckats i några ämnen, som inte kommer att vara avgörande för framgång i den aktuella gymnasieutbildningen. Jag är av uppfattningen att de högskoleförberedande program- men i högre grad än yrkesutbildningarna bygger direkt på grund- skolans ämnen. De flesta yrkesprogrammens karaktärsämnen har ingen direkt koppling till ämnen, medan de flesta karaktärsämnen på de högskoleförberedande programmen har det. Därför har grundskolebetygen ett bättre prognosvärde för fram- gång på de högskoleförberedande programmen än på yrkesutbild- ningarna. Detta är orsaken till att jag har stannat för ett krav på minst åtta ämnen för de sistnämnda utbildningarna och på tolv ämnen för de förstnämnda. Gymnasieskolan i en ny tid förslag och bedömningar Svenska/svenska som andraspråk och matematik Vid den påföljande frågan om vilka ämnen som måste finnas med bland dessa åtta respektive tolv anser jag det självklart att svenska eller svenska som andraspråk alltid ska vara ett av dem. Detta finner jag viktigt oavsett om det rör sig om ett högskoleförberedande program eller ett yrkesprogram (inklusive en lärlingsutbildning), inte minst eftersom det svenska språket i normalfallet är elevens främsta redskap för lärande oavsett gymnasieutbildningens karak- tär. Vidare kommer jag fram till att eftersom matematik på alla hög- skoleförberedande program enligt mitt förslag omfattar minst två kurser om vardera 100 poäng, och att den första kursen tydligare än bygger på nivå, är det nödvändigt att en elev som antas till ett högskoleförberedande program har minst god- känt i detta ämne. När det gäller yrkesutbildningar anser jag att grundläggande matematiska kunskaper motsvarande godkäntnivån för vanligen utgör en viktig förutsättning för att framgångsrikt genomföra den sökta utbildningen. Därför föreslår jag att minst godkänt i matematik ska vara ett krav för behörighet på samtliga gymnasieprogram. När det gäller engelska är min principiella utgångspunkt att elever som antas till nationellt program bör ha minst godkänt i ämnet. har utredningen vid ett antal tillfällen erfarit att det finns till relativt nyanlända elever med utländsk bakgrund, som inte har haft möjlighet att läsa engelska mer än i begränsad utsträckning, men som i övrigt har utmärkta förutsättningar att framgångsrikt genomföra studier på de gymnasieprogram de sökt. Jag anser att det är rimligt att huvudmannen får anta sådana elever som beskrivs ovan till nationella program. Elever som inte nått upp till nivån för godkänt, men som av den mottagande gymnasieskolan bedöms ha goda förutsättningar att med särskilt stöd genomgå en god kunskapsutveckling i engelska, som de bedöms kunna klara resten av programmet, bör kunna beviljas tillträde till nationella program. Jag föreslår därför att ett undantag från de kunskapsrelaterade behörighetskraven ska införas i skollagen. En sökande ska kunna Gymnasieskolan i en ny tid förslag och bedömningar antas till ett sökt gymnasieprogram även om han eller hon av sär- skilda skäl saknar betyg i engelska om vederbörande ändå bedöms ha goda förutsättningar att tillgodogöra sig utbildningen. Tillämp- ningen av bestämmelsen förutsätter att det föreligger särskilda skäl, vilket medför att bestämmelsen ska tillämpas restriktivt. Ett beslut om att inte tillämpa undantagsregeln får överklagas till Skolväsen- dets överklagandenämnd. För att huvudmannen ska ha rätt att anta en elev till nationellt program, trots att eleven saknar godkänt betyg i engelska, krävs att skolan åtar sig att upprätta ett åtgärdsprogram för eleven. Åtgärds- programmet ska visa hur skolan avser att genom särskilt stöd underlätta för eleven att förbättra sina kunskaper i engelska och helst uppnå examenskraven för programmet. Det är troligt att vissa elever, som har antagits till ett program med hjälp av undantaget från krav på godkänt betyg i engelska, inte kommer att hinna nå tillräckliga kunskaper i engelska för att avlägga examen inom ramen för ordinarie utbildningstid, även om de i övrigt har uppfyllt alla examenskrav. Sådana elever kan komplettera sin gymnasieutbildning genom att fortsätta sina stu- dier i engelska inom den gymnasiala vuxenutbildningen och ta ut en gymnasieexamen där. Ett alternativ kan vara att en del elever genomför gymnasieutbildningen i stället för tre. För högskoleförberedande program föreslår jag att kravet på att ha ett godkänt betyg i svenska eller svenska som andraspråk, matema- tik och engelska ska kompletteras med krav på ett godkänt betyg i ett antal grundskoleämnen som också utgör karaktärsämnen för det sökta programmet. Detta har att göra med huvudprincipen att behörighetskraven ska vara av den arten att de så långt möjligt säkrar att eleven har tillräckliga förkunskaper för att framgångsrikt kunna genomföra utbildningen. Därför anser jag att elever som antas till Programmet för Natur- vetenskap och Programmet för Teknik ska ha minst godkänt i tre naturorienterande ämnen biologi, fysik och kemi. En elev som inte uppnått detta har enligt min bedömning i normalfallet inte goda förutsättningar att framgångsrikt genomföra den sökta utbildningen. Gymnasieskolan i en ny tid förslag och bedömningar Av motsvarande skäl bedömer jag att elever som antas till Pro- grammet för Ekonomi, Programmet för Estetik och Humaniora samt Programmet för Samhällsvetenskap och Media ska ha minst godkänt i de fyra samhällsorienterande ämnena geografi, historia, religionskunskap och samhällskunskap. För yrkesprogrammen inklusive lärlingsutbildningarna finns inte samma tydliga koppling mellan gymnasieutbildningarnas karaktärsämnen och ämnen. Därför anser jag inte att det är lämpligt att för yrkesutbildningarna utöver kravet på god- känt i minst åtta ämnen kräva godkänt i andra ämnen än svenska/svenska som andraspråk, engelska och matematik. Att döma av statistik från SkolverketTPF88FPT kommer för yrkesprogram- men en förändring från de nuvarande behörighetsreglerna till ett system omfattande godkänt i åtta ämnen inklusive de tre nuvarande behörighetsämnena troligen inte att innebära någon större föränd- ring i antal obehöriga elever. skulle denna förändring endast ha betytt en procentuell ökning med ungefär en halv pro- centenhet, från 10,5 till av alla elever. Det kan beträffande yrkesutbildningarna till och med innebära att en större andel av eleverna kommer att erhålla behörighet än vad fallet är , på grund av den ventil som skapas med möjligt undantag från kravet på godkänt betyg i engelska. Även om det inte blir fler elever som blir obehöriga till yrkes- programmen med de av mig föreslagna behörighetsreglerna kan ändringarna ändå innebära viktiga skillnader jämfört med dagens situation. En kategori elever, som i hög utsträckning miss- lyckas med gymnasiestudier är sådana, som har mycket låga merit- poäng, i vissa fall endast 30 poäng, vilket motsvaras av godkända betyg i svenska/svenska som andraspråk, matematik och engelska. En del av dessa elever har uppnått behörigheten genom att stu- dera i liten grupp på och en del genom att läsa i liten grupp på ett individuellt program. När de sedan tas in på ett natio- nellt program saknar de förutsättningar att genomföra de studier som krävs på detta, eftersom studieförhållandena skiljer sig i alltför hög utsträckning från de studieförhållanden som rådde när behö- 88TP PT : Statistik framtagen för utredningen,tabell 11 i utredningens tabellbilaga (bilaga 3). Gymnasieskolan i en ny tid förslag och bedömningar Dessa elever är jämförelsevis få och är svåra att få syn på i statistiken, men jag anser att det är viktigt att förebygga att de misslyckas på ett nationellt program. Min uppfattning är att det normalt är bättre för dessa elever att få en utbildning inom vad jag kallar ett individuellt alternativ, vilket jag behandlar närmare i avsnitt 5.15. När det gäller de högskoleförberedande utbildningarna är det något svårare att överblicka de troliga konsekvenserna av de före- slagna reglerna. har tagit fram särskild statistik byggd på grundskolebetygen även för scenariot med de behörig- hetskrav jag föreslår för de högskoleförberedande programmen. Om behörighetskraven 2006 hade varit tolv betyg inklusive svenska/svenska som andraspråk, matematik och engelska samt de tre NO-ämnena (eller de fyra SO-ämnena) hade andelen obehöriga elever ökat från till . har också tagit fram statistik som visar hur effekten hade blivit på programnivå om de av mig föreslagna behörighets- reglerna hade gällt 2006 på de program som närmast motsvarar de av mig föreslagna högskoleförberedande programmen. Nedan- stående tabell visar dessa effekter i antal elever: Konsekvenser av nya behörighetsregler Antagna till program hösten Hade varit behöriga enligt Av tabellen framgår att effekterna av de av mig föreslagna behörig- hetsreglerna hade blivit relativt begränsade om de hade gällt 2006. De allra flesta elever som togs in på de aktuella programmen hade godkänt i minst 12 ämnen i . Störst effekt procentuellt, hade den föreslagna förändringen fått för Medieprogrammet, vilket är rimligt eftersom det nuvarande Medieprogrammet är ett yrkes- förberedande program, medan större delen av innehållet från detta program av mig föreslås att flyttas till det nya högskoleför- beredande Programmet för Samhällsvetenskap och Media. Gymnasieskolan i en ny tid förslag och bedömningar Näst störst effekt hade förändringen fått för Estetiska pro- grammet, ett program som i utredningens direktiv pekas ut som otydligt och vars primära innehåll flyttas till det högskoleför- beredande Programmet för Estetik och Humaniora. På Samhällsvetenskapsprogrammet och Teknikprogrammet hade effekten i procent räknat blivit relativt liten och på Natur- vetenskapsprogrammet mycket begränsad. Trots att effekterna blir begränsade kommer de att beröra rela- tivt många individer, eftersom de aktuella programmen omfattar ungefär hälften av gymnasieskolans elever.