sou · GVB387 · 2008-01-01 00:00:00 — Huvud- männen för den Rh-anpassade utbildningen har dessutom enligt 5 kap. 25 § skollagen (1985:1100) rätt till en extra ersättning från hemkom- munen. För att kompensera huvudmännens resterande kostnader för utbildningen administrerar ett elevbaserat tilläggs- bidrag till , , och kom- muner. Elever på Rh-anpassad utbildning får inte inackorderingsstöd enligt 5 kap. 33 § skollagen (1985:1100). I stället ska hemkommunen eller hemlandstinget enligt 5 kap. 31 a § samma lag betala ersättning för kostnader för boende och omvårdnad i boendet samt för habili- tering till huvudmannen för verksamheten. Denna ersättning utgör enligt 10 kap. 11 § gymnasieförordningen (1992:394) en tredjedel av de genomsnittliga kostnaderna för insatserna per elev. Statsbidrag för de delar som omfattar boende och habilitering administreras av SiSUS. En svårt rörelsehindrad elev som antagits till Rh-anpassad gymna- sieutbildning och som under läsåret bor i elevhem ska betala avgift för kost och logi till den huvudman som svarar för verksamheten med särskilda omvårdnadsinsatser. Den del av kostnaden som inte täcks av sjukersättning eller aktivitetsersättning får eleven i form av Rg-bidrag. Efter en lagändring i studiestödslagen kan man inte längre få studie- medel om man har aktivitetsersättning från . Detta drabbar elever som fortsätter sin gymnasieutbildning det år de fyller . För dessa elever har därför ett tilläggs- bidrag för levnadsomkostnader införts i förordningen (1995:667) om bidrag för vissa funktionshindrade elever i gymnasieskolan. 2.3En specialskola för elever i gymnasieåldern med synskada och ytterligare funktionshinder Enligt sin instruktion (SFS 2001:286) ska Specialpedagogiska insti- tutet inom ramen för den rådgivande verksamheten erbjuda special- pedagogisk utredning inom bl.a. Resurscenter syn för barn och ung- domar med synskada samt barn och ungdomar med synskada och ytterligare funktionshinder. Resurscenter syn är uppdelat i två en- heter med den ena delen i och den andra i . En- heten i vänder sig först och främst till synskadade barn och ungdomar utan annat funktionshinder medan enheten i vänder sig till barn och ungdomar med synskada och ytterligare funk- tionshinder. Sådana ytterligare funktionshinder kan t.ex. vara utveck- lingsstörning eller utvecklingsförsening, rörelsehinder, autism eller dövhet/hörselskada. En del av barnen och ungdomarna har specifika och ovanliga syndrom. Resurscentret har byggt upp en särskild kompetens och kunskap kring sådana sjukdomar. Varje kommun är enligt 5 kap. skollagen (1985:1100) skyldig att er- bjuda utbildning på nationella, specialutformade eller individuella pro- gram i gymnasieskolan för samtliga ungdomar som är bosatta i kom- munen och som avslutat grundskoleutbildning eller motsvarande ut- bildning. Enligt 6 kap. 1 § skollagen (1985:1100) syftar utbildningen isär- skolan till att ge utvecklingsstörda barn och ungdomar en till varje elevs förutsättningar anpassad utbildning som så långt det är möjligt motsvarar den som ges i och gymnasieskolan. Enligt 6 kap. 7 § skollagen (1985:1100) har ungdomar rätt att efter skol- pliktens upphörande tas emot i gymnasiesärskolan i utbildning som är avsedd att påbörjas fram till och med det första kalenderhalvåret det år de fyller , om styrelsen för särskolan i hemkommunen bedömt att de inte kan gå i gymnasieskolan därför att de är utveck- lingsstörda. Varje kommun är skyldig att erbjuda dessa ungdomar utbildning i gymnasiesärskolan. För elever med vissa funktionshinder har staten genom avtal tagit på sig ett utökat ansvar genom att stödja riksrekryterande gymnasie- utbildning med särskilt anpassad utbildning för svårt rörelsehindrade ungdomar, Rh-anpassad utbildning, i , , Stock- holm och samt riksrekryterande gymnasieutbildning för döva och hörselskadade elever i (RGD/RGH). Enligt 9 kap. 1 § första stycket gymnasieförordningen (1992:394) får kommun i sin gymnasieskola anordna utbildning för elever från hela landet som 1.är döva eller hörselskadade och är beroende av en teckenspråkig miljö, 2.är hörselskadade och trots användningen av tekniska hjälpmedel och andra stödinsatser inte kan följa reguljär undervisning i gym- nasieskolan, 3.har en språkstörning och behöver insatser av samma slag som döva eller Dövblinda elever har funnits inom RGD /72. Eleverna är integrerade i RGD eller RGH beroende på vad som är lämpligt för den enskilde eleven. För individuella stödinsatser åt dövblinda elever anvisas statliga bidrag (se även avsnitt 3.4.1.1). I kommun finns även riksrekryterande utbildning för döva eller hörselskadade elever med utvecklingsstörning, Rgysär D/H, i åldrarna 16–. Skolan har en helhetssyn kring elevers lärande och utveckling som genomsyrar hela verksamheten i såväl skolan som elevhemmen. I det statliga åtagandet ingår bidrag som betalas till kommun. uppgick bidraget Rgysär D/H till ca 16,2 mnkr. När det gäller elever med synskada och ytterligare funktions- hinder finns det inga avtal mellan staten och kommun som möjliggör en fortsatt utbildning för denna elevgrupp inom de riksrekryterande gymnasieutbildningarna inom kommun. fanns det en möjlighet enligt 7 kap. 6 § andra stycket då gällande skollag (1985:1100) för ungdomar som efter skolpliktens upphörande inte bedömdes kunna gå i gymnasieskolan därför att de var utvecklingsstörda, i mån av plats, genomgå annan utbildning i specialskolan intill utgången av vårterminen det år de fyllde . I och med beslut om regeringens proposition Elever med funktionshinder – ansvar för utbildning och stöd (prop. 1998/99:105) togs denna möjlighet till förlängd skolgång bort. 3Statliga specialskolor i förhållande till kommunernas ansvar och möjlighet att anordna utbildning för elever med vissa funktions- hinder – förslag (U 2007:03) har haft i uppdrag att före- slå en ny statlig myndighetsstruktur för skolväsendet m.m. Utred- ningen ska enligt sina direktiv (dir. 2007:28) lämna förslag på vilka uppgifter olika myndigheter ska ansvara för samt hur de ska vara organiserade, dimensionerade och lokaliserade. De myndigheter som berörs av översynen är bl.a. (), () och för särskilt utbildningsstöd (SiSUS). Utredningen har redovisat sina förslag för regeringen. Utredningen har föreslagit bl.a. att en ny myndighet, Myndigheten för specialpedagogik, bildas av SIT, SPM och SiSUS. I våra förslag utgår vi ifrån att en ny myndighet ska bildas och att namnet tills vidare är Myndigheten för specialpedagogik. 3.2Den framtida utvecklingen för döva eller hörsel- skadade elever I denna del har jag haft till uppgift att överväga om det krävs för- ändringar i styrning, organisation eller ansvarsfördelning för dövas eller hörselskadades utbildning. Jag har därför övervägt olika former för en ändrad ansvarsfördelning mellan staten och kommunerna för Statliga specialskolor i förhållande till kommunernas ansvar och möjlighet att skapa förutsättningar för en ökad likvärdighet för elever med dessa funktionshinder. Antalet barn i med cochleaimplantat (CI) ökar. Av alla barn som föds döva får CI. Det blir också vanligare att barn har CI på båda sina öron. uppgår denna andel till . Motsvarande siffra var . Dessutom genomförs CI-operationer nu ofta redan under barnets första lev- nadsår. Detta medför bättre resultat när det gäller att uppfatta och tolka ljud.TPF1FPT Även i specialskolan har andelen elever med CI ökat. hade av eleverna . /2007 hade andelen ökat till 22 procent.TPF2FPT Den positiva utvecklingen när det gäller CI och framväxten av kommunala hörselklasskolor, som är anpassade för elever med hör- selskada, har medfört att gränsdragningen mellan specialskolans och målgrupper har blivit otydligare. Av barn med CI gick /2007 i specialskolan, i hörselklass eller hörselspår och integrerade i vanlig skola. Andelen av döva barn som gick i specialskolan uppgick däremot till 91 procent.TPF3FPT Att gränsdragningen mellan målgrupperna har blivit otydligare har dock medfört att andelen elever som byter skolform under sin skoltid har ökat. Mot bakgrund av ovan beskriven utveckling har en lösning som jag övervägt varit att kommunerna förblir huvudmän för de kom- munala hörselklasskolorna och att staten genom höjda bidrag kan stimulera samverkan med t.ex. specialskolan. Detta skulle innebära ett flexibelt system som skapar förutsättningar för olika regionala lösningar. En sådan är , se avsnitt 2.1.3. Avsikten med projektet är att skapa förutsättningar för en gemensam skola för döva eller hörselskadade elever. I skolan ska det erbjudas såväl talspråkig som teckenspråkig miljö. Staten skulle med denna lösning kunna öka sitt ansvar för hela elevgruppen genom att verka för samverkan mellan landsting, kom- muner och staten. Ett sådant nationellt samordningsansvar skulle underlätta för elever och föräldrar att få del av information om vilka olika skolformer det finns och de olika förutsättningarna i dessa. Dessutom borde risken för att skolhuvudmännen inte känner till eleven inför skolstarten minska. 1TP PT Hrf:s årsrapport , äh, det var inget viktigt, s. 42 och 48. 2TP PT Uppgifterna har lämnats av 3TP PT Hrf:s årsrapport , äh, det var inget viktigt, s. 53 Statliga specialskolor i förhållande till kommunernas ansvar och möjlighet Hur samverkan mellan staten, kommuner och landsting skulle kunna utformas är föremål för ett projekt som pågår i län, län, län och , se avsnitt 3.3.6. Pro- jektet avser ett regionalt resurscenter för hörselskadade eller döva barn och ungdomar. Resurscentret ska ha ett samlat ansvar för en skolorganisation med teckenspråkig miljö. Föräldrarna ska i resurs- centret kunna ges stöd från såväl de pedagogiska verksamheterna som den medicinska hörselvården. Vidare ska verksamheten fokusera på hela familjens situation inför val av förskola och skola samt under fortsatt skolgång med barnet i centrum. Motsvarande regionala resurscenter i hela landet skulle kunna knytas till den myndighet som har det nationella samordningsansvaret. Denna myndighet skulle ansvara för att barn och ungdomar i de olika regionerna får likvärdiga förutsättningar. Med höjda statsbidrag bör det även kunna skapas förutsättningar för hörselklasskolorna att bli allt mer anpassade till elevernas behov och förutsättningar samt att därmed kunna erbjuda utbildning med högre kvalitet. Ökade statliga bidrag ger också förutsättningar till ökad likvärdighet och ökade valmöjligheter. Lösningen kan innebära att behovet av statliga regionskolor kan komma att minska. Det kommer dock även i fortsättningen att finnas elever vars behov bäst tillgodoses i specialskolan. En annan lösning som jag funderat över har varit att förstatliga kommunala hörselklasskolor. Ett alternativ skulle då vara att skolorna blir specialskolor. Staten skulle därmed kunna styra verksamheten vid dessa skolor på samma sätt som övriga specialskolor. Dessutom skulle fler elever få i närheten av sina hem en skola som är anpassad efter deras behov, 10-årig utbildning och särskilda kursplaner. Detta alternativ skulle dock innebära att de elever som inte tillhör specialskolans målgrupp skulle förlora tillgången till en anpassad kom- munal grundskola. Det skulle även innebära att samverkan mellan skolan och övrig skolverksamhet försvåras. Enligt skolorna som vi har besökt eller varit i kontakt med är det viktigt för eleverna att också kunna umgås med hörande barn. Lösningen skulle därutöver strida mot internationella överenskommelser. Ambitionen i dessa är att barn och ungdomar med funktionshinder ska så långt det är möjligt kunna gå i den ordinarie skolverksamheten. Ett annat alternativ skulle vara att de kommunala hörselklas- skolorna förblir grundskolor men med staten som huvudman. Staten skulle då kunna vara huvudman för såväl som special- skolans målgrupp. kan staten inte vara huvudman för grund- Statliga specialskolor i förhållande till kommunernas ansvar och möjlighet Staten skulle därmed få ett samlat ansvar för hela elevgruppen. Denna lösning skulle göra det lättare för elever att byta mellan olika skolformer. Alternativet skulle dock innebära flera avgränsningsproblem, bl.a.: hur ska gränsdragningen i förhållande till hemkommunernas an- svar att ordna utbildning i se ut, ska alla elever med någon form av hörselskada/hörselnedsättning tillhöra den statliga skolans målgrupp, ska liknande möjlighet inrättas för elever med andra funktions- hinder och ska det vara riksskolor eller regionalt avgränsade skolor? Dessutom skulle även detta alternativ innebära att samverkan mellan skolan och övrig skolverksamhet försvåras. Som nämnts ovan är det viktigt för eleverna att också kunna umgås med hörande barn. Lösningen är inte heller förenlig med de internationella överens- kommelserna. En ytterligare lösning skulle kunna vara att de statliga special- skolorna får kommuner som huvudmän. Ett förslag med denna inne- börd lämnade i sitt slutbetänkande FUNKIS – funktionshindrade elever i skolan (SOU 1998:66). Under min ut- redning har denna lösning inte lyfts fram av någon. För elever i skolan ser behoven olika ut och vad som är bäst för den ene passar inte den andre. Det kommer därför även framöver finnas behov av att staten tar ansvar för elever med så komplexa funktionshinder att kommunerna inte har förutsättningar att möta deras behov. Jag anser således att det också fortsättningsvis ska finnas statliga specialskolor. Vid bedömning av de olika alternativen har jag kommit fram till att fördelarna med den första lösningen överväger de övriga alternati- ven. Min ambition är att med denna lösning skapa ett flexibelt system som ger förutsättningar för olika regionala lösningar. Jag anser således att kommunerna ska förbli huvudmän för de kommunala hörselklas- skolorna och att staten genom höjda bidrag ska stimulera samverkan mellan dessa skolor och t.ex. specialskolan. Statliga specialskolor i förhållande till kommunernas ansvar och möjlighet Av ovan beskriven utveckling framgår att gränsdragningen mellan specialskolans och målgrupper har blivit otydligare. Kommunerna kan i allt större utsträckning tillgodose hörselskadade elevers behov. Deras utbildning blir stegvis allt mer integrerad i den kommunala skolverksamheten. Denna positiva utveckling innebär stora utmaningar för skol- väsendet. Specialskolans målgrupp kommer framöver troligen att behöva omdefinieras. Kursplaner avseende t.ex. teckenspråk och svenska kommer att behöva anpassas efter hur och specialskolans nya målgrupper utformas. I avvaktan på att en översyn av och specialskolans målgrupp genomförs, har jag valt att gå varsamt fram. Med mina förslag vill jag stimulera den positiva utvecklingen och skapa ett flexibelt system som ökar både likvärdigheten och valmöjligheterna i skolan för elever med funktionshinder. Statliga specialskolor i förhållande till kommunernas ansvar och möjlighet 3.3Skillnader mellan statliga specialskolor och verksamhet på grundskolenivå 1.Bidrag enligt förordning (1991:931) om statsbidrag till sär- skilda insatser på skolområdet till kostnader för insatser av regional art som kommuner eller huvudmän för sådana fristå- ende skolor som avses i 9 kap. skollagen (1985:1100) vidtar för döva eller hörselskadade elever i respektive motsvarande utbildning vid fristående skola höjs med ett belopp som för budgetår 2007 motsvarar 28,1 mnkr. 2.Myndigheten för specialpedagogik ges i uppdrag att i sam- band med behandling av en ansökan om nämnda statsbidrag ange vilket eller vilka krav som ställs på den regionala insatsen för att bidraget ska beviljas. Syftet med kraven ska vara att säkerställa att utbildningsinsatsen håller hög kvalitet. 3.Myndigheten för specialpedagogik ges i uppdrag att följa upp att de krav som ställts på regionala insatser följs. 4.Myndigheten för specialpedagogik ges i uppdrag att i sam- verkan med Alviksskolan och Manillaskolan utreda den fort- satta inriktningen för . Därvid ska myndigheten överväga hur projektet bäst kan stimuleras för att bli ett flexibelt skolalternativ för både döva och hörselskadade elever. Myndigheten ska också utreda behovet av ett ekonomiskt stimulansbidrag till projektet. 5.Myndigheten för specialpedagogik ges i uppdrag att inom sin verksamhet skapa en organisation som innebär –nationell samordning och när det gäller döva och hörselskadade elevers utbildning i sin helhet. Myndigheten ska därvid överväga huruvida andra elever med funktionshinder kan omfattas av en sådan organisation. Statliga specialskolor i förhållande till kommunernas ansvar och möjlighet Skälen för mina förslag Kommunerna är enligt skollagen (1985:1100) skyldiga att anordna grundskola eller särskola för skolpliktiga barn och ungdomar i kommunen. Utbildningen i ska vara avgiftsfri för elev- erna. I verksamheten får det dock förekomma enstaka inslag som kan föranleda en obetydlig kostnad för eleverna. Vidare är hem- kommunen enligt skollagen (1985:1100) skyldig att sörja för att det för eleverna i anordnas kostnadsfri skolskjuts, om sådan behövs med hänsyn till färdvägens längd, trafikförhållandena, funktionshinder hos en elev eller någon annan särskild omständighet. Om en elev till följd av skolgången måste bo utanför det egna hem- met ska hemkommunen även svara för att eleven utan extra kost- nad får tillfredsställande förhållanden. Hemkommunens skyldighet avseende skolskjuts och boende omfattar emellertid inte alla elever, se avsnitt 2.1.2. En kommunTPF4FPT som vidtar insatser av regional art för elever med funktionshinder eller med andra särskilda behov i och gymnasieskolan kan få statsbidrag till kostnader för detta.TPF5FPT Med in- satser av regional art avses samordnade utbildningsinsatser för elever med funktionshinder eller med andra särskilda behov, som i stor utsträckning kommer även sådana elever till del vilka kommer från en annan kommun än den där skolan är belägen. Regeringen anvisar medel för nämnda bidrag medan Special- pedagogiska institutet har i uppdrag att besluta om fördelningen av dessa medel. En kommun får tilldelas bidrag till dels merkostnader för undervisningen, dels elevvårdskostnader, om dessa är särskilt stora. Bidragets storlek bestäms utifrån bl.a. antalet elever, funk- tionsnedsättning och om eleverna kommer från egen eller annan kommun. I vissa fall tas även hänsyn till om verksamheten är under uppbyggnad. För beviljades 12 kommuner bidrag för regionala undervisningsinsatser för elever med hörselskada i . Dessa bidrag omfattade sammanlagt 432 elever. 4TP PT Enligt 2 § förordning (1991:931) om statsbidrag till särskilda insatser på skolområdet avses i förordningen med kommun: primärkommuner, landsting och kommunalförbund. Vidare ska med kommun jämställas huvudmän för sådana fristående skolor som avses i 9 kap. skollagen (1985:1100). 5TP PT 1 § förordning (1991:931) om statsbidrag till särskilda insatser på skolområdet Statliga specialskolor i förhållande till kommunernas ansvar och möjlighet SOU 2007:87 de flesta fallen reguljär skola. I några fall träffas eleverna emellertid bara en eller och får då undervisning i teckenspråk och ägnar sig åt olika hörselaktiviteter. Bidragets storlek för budgetår 2007 till kommunerna varierar från i snitt 1,5 tkr per elev till 24,5 tkr per elev. I genomsnitt uppgår bidraget till ca 20 tkr per elev. Om det bortses från två kommuner där eleverna bara träffas en eller samt en kommun som ansökt om betydligt lägre bidrag än det belopp som beviljats i genomsnitt, uppgår det genomsnittliga bidraget till ca 23 tkr per elev. Det bidrag som en kommun tilldelas ska användas för det ändamål som anges av Specialpedagogiska institutet.TPF6FPT Utöver detta bidrag betalar 2007 till för undervisning i kommunens grundskola av elever med dövhet, vilka i annat fall tillhör Vänerskolans upptagningsområde. För barn som på grund av dövhet eller hörselskada inte kan gå i eller motsvarande del av särskolan finns specialskolan. Det är staten som är huvudman för specialskolan.TPF7FPT Utbildningen i specialskolan ska vara avgiftsfri för eleverna.TPF8FPT I verksamheten får det dock förekomma enstaka inslag som kan för- anleda en obetydlig kostnad för eleven. Staten svarar för att eleverna kostnadsfritt erhåller för utbildningen nödvändiga resor. Skyldig- heten avser såväl dagliga resor mellan det egna hemmet eller elevhem/ familjehem och skolan som resor mellan det egna hemmet och elevhemmet/familjehemmet i rimlig omfattning.TPF9FPT För elever som till följd av skolgången måste bo utanför det egna hemmet svarar staten för att eleverna utan extra kostnader får till- fredsställande förhållanden. Staten ska således svara för elevens in- ackorderings- och resekostnader liksom övriga kostnader som kan vara nödvändiga för att eleven ska få tillfredsställande förhållanden.TPF10FPT En elevs hemkommun ska betala ersättning till staten för vissa kostnader.TPF11FPT För ska ersättning betalas med per elev och termin.TPF12FPT De kommuner där enheter av PT 6 § förordning (1991:931) om statsbidrag till särskilda insatser på skolområdet TP PT 1 kap. 6 § skollagen (1985:1100) TP PT 7 kap. 4 § skollagen (1985:1100) PT Se prop. 1990/91:115 s. 80 10TP PT Se prop. 1990/91:115 s. 80 och 74 11TP PT 7 kap. 7 § skollagen (1985:1100) 12TP PT 7 kap. 7 § skollagen (1985:1100) Statliga specialskolor i förhållande till kommunernas ansvar och möjlighet specialskolan är belägna och de kommuner där undervisning i resurs- center bedrivs enligt vissa övergångsbestämmelserTPF13FPT ska i stället be- tala per elev och termin. Att dessa kommuner ska betala en lägre ersättning beror på de oproportionellt höga totala kost- nader de har till följd av att eleverna och deras familjer i hög ut- sträckning bor i dessa kommuner.TPF14FPT 3.3.2Statsbidrag till kostnader för insatser av regional art höjs Specialskolan finns för barn som på grund av dövhet eller hörsel- skada inte kan gå i eller motsvarande del av särskolan.TPF15FPT Dessa barn har behov av kommunikation och undervisning på tecken- språk som inte är möjligt att möta i den kommunala skolan.TPF16FPT De har behov av en teckenspråkig miljö. Specialskolan och har således olika målgrupper. Gränsdragningen mellan målgrupperna har med tiden dock blivit otydligare. Framväxten av kommunala skolor som erbjuder elever med döv- het eller hörselskada utbildning som till vissa delar motsvarar utbild- ningen inom den statliga specialskolan innebär att möjligheten att välja skolform ökar för elever och vårdnadshavare. De ekonomiska förutsättningarna för kommunerna varierar emellertid mellan skol- formerna. Enligt uppgifter lämnade av uppgick undervisningskostnaderna i de statliga regionskolornaTPF17FPT till 465 tkr per elev. Motsvarande kostnad för Åsbackaskolan var enligt uppgifterna 945 tkr per elev. Därutöver tillkommer kostnader för resor och boende. En elevs hemkommun ska betala ersättning till staten för vissa kostnader, se ovan avsnitt 3.3.1. Av uppgifter lämnade av Special- skolemyndigheten framgår att hemkommunerna betalade i genomsnitt ca 147 tkr per elev i regionskolorna. Utbildningskostnaderna i de kommunala skolor som har hörsel- klasser med verksamhet av regional artTPF18FPT varierar. uppgår kostnaderna vid , Kannebäcksskolan, Parkskolan, Silviaskolan, Solanderskolan och till mellan ca 165 tkr 13TP PT Punkterna 2, 3 och 8 i övergångsbestämmelserna till lagen (1999:886) om ändring i skollagen (1985:1100). 14TP PT Se prop. 1998/99:105 s. 52 f. 15TP PT 1 kap. 6 § skollagen (1985:1100) 16TP PT Se prop. 1998/99:105 s. 35 17TP PT Birgittaskolan, Kristinaskolan, Manillaskolan, Vänerskolan och Östervångsskolan 18TP PT Se avsnitt 2.1.2 Statliga specialskolor i förhållande till kommunernas ansvar och möjlighet per elev och 316 tkr per elev. Detta motsvarar en snittkostnad på ca 270 tkr per elev. har kommunerna beviljats stats- bidragTPF19FPT med i genomsnitt ca 23 tkr per elev för den regionala verk- samheten vid dessa skolor. Utöver detta bidrag har staten betalat ut till för undervisning i kom- munens grundskola av elever med dövhet, vilka i annat fall tillhör Vänerskolans upptagningsområde.